Sammendrag: Lund, Stang Lund, Coward, Støle og AaslandEn 69 år gammel mann var i tingretten og lagmannsretten dømt til forvaring for overtredelse av straffeloven § 195, jf. § 49 - forsøk på analt samleie med en gutt som var12 år på gjerningstiden, seks tilfeller av brudd på straffeloven § 196 - i det alt vesentlige pressing av penis mot endetarmsåpningen på en gutt som var 14 og et halvt år. I tillegg gjaldt dommen to tilfeller av utuktig handling overfor en gutt som var mellom 11 og 13 år. Overfor guttene og deres foreldre misbrukte domfelte sin posisjon som støtteperson i en veldedig forening, i forhold til 14 åringen og hans familie utviklet han - etter å være sluppet ut fra varetekt etter anmeldelse fra de to yngste guttene - under falskt navn et vennskapsforhold i den hensikt å utnytte sønnen seksuelt.Høyesterett kom til at vilkårene for forvaring ikke var oppfylt. Flertallet, tre dommere, understreket at kravet til lovbruddets alvor i straffeloven § 39 c må ses i lys av at forvaring, som ubestemt straff, er en særdeles tyngende reaksjon, og at det skal mye til før en overtredelse av § 196 første ledd vil kunne være en alvorlig seksualforbrytelse innenfor rammen av bestemmelsen. Heller ikke enhver overtredelse av § 195 vil uten videre kunne betegnes som en slik forbrytelse. Ved overtredelser av begge bestemmelser må overtredelsene ses i sammenheng. Disse dommerne kom under tvil til at vilkåret om alvorlig seksualforbrytelse ikke var oppfylt, og fremhevet at det i grensetilfeller vil måtte foretas en totalvurdering der det kan ha betydning for vurderingen av alvoret i de forbrytelser tiltalen gjelder om lovbryteren tidligere har begått tilsvarende lovbrudd. Det hadde domfelte ikke. Samtlige dommere fant at det ikke forelå nærliggende fare for gjentakelse. Mindretallet fant ikke å ville ta standpunkt til om vilkåret om alvorlig seksualforbrytelse var oppfylt. Straffen ble av flertallet satt til fengsel i to og et halvt år. Mindretallet stemte for tre år.

NORGES HØYESTERETT
Den 2. april 2004 avsa Høyesterett dom i
HR-2004-00667-A, (sak nr. 2004/271), straffesak, anke,
A (advokat Gunnar K. Hagen)
mot
Den offentlige påtalemyndighet (statsadvokat Petter Mandt)
S T E M M E G I V N I N G :
(1) Dommer Lund: Saken gjelder spørsmålet om bruk av forvaring i sak om
sedelighetsforbrytelser mot barn.
(2) Borgarting lagmannsrett avsa 13. januar 2004 dom som for straffekravet hadde slik
slutning:
"A, født 00.00.1935, dømmes for forbrytelse mot straffeloven § 195 første ledd andre
straffalternativ jf § 49 jf § 12 nr 3 a), straffeloven § 196 første ledd jf § 12 nr 3 c) og
straffeloven § 212 andre ledd første straffalternativ jf § 12 nr 3 c), alt sammenholdt med
straffeloven § 62, til forvaring, jf straffeloven § 39 c nr 1, med en tidsramme på 5 – fem
– år og en minstetid på 2 – to – år, jf straffeloven § 39 e første og andre ledd. I
tidsramme og minstetid gjøres fradrag for 276 – tohundreogsyttiseks – dagers
varetektsfengsel."
(3) Dommen er avsagt etter A fullstendige anke over Oslo tingretts dom av 24. september
2003, der straffen for de samme forholdene ble satt til forvaring i 5 år med en minstetid
på 2 år og fire måneder. Ved tingrettens dom ble A også dømt til å betale oppreisning
med 50 000 kroner til hver av de fornærmede. Disse avgjørelsene ble stadfestet av
lagmannsretten. Det var dissens i lagmannsretten når det gjaldt straffutmålingen; rettens
administrator og en av meddommerne stemte for en straff av fengsel i 2 år og seks
måneder.
(4) A har anket lagmannsrettens straffutmåling til Høyesterett. Det gjøres gjeldende at
vilkårene for idømmelse av forvaring ikke foreligger.

2
(5) Jeg er kommet til at anken fører frem, og at domfelte må idømmes en tidsbestemt
fengselsstraff.
(6) Domfelte er en 69 år gammel mann som tidligere er straffet en rekke ganger, i det alt
vesentlige for vinningskriminalitet. Han er nå funnet skyldig i en overtredelse av
straffeloven § 195, jf. § 49 – forsøk på utuktig omgang med B som var 12 år på
gjerningstiden, en overtredelse av straffeloven § 212 – to tilfeller av utuktig handling
overfor C, som var mellom elleve og tretten år, og en overtredelse av straffeloven § 196 –
seks tilfeller av seksuell omgang med D som var 14 og et halvt år.
(7) Lagmannsretten har fremstilt hendelsesforløpet og de straffbare forhold på følgende måte:
(8) Da forholdene ble begått, hadde domfelte en fremtredende posisjon i Det .......
Landsforening, en privat veldedig forening stiftet i 1995. Cs foreldre hadde henvendt seg
til foreningen i forbindelse med en barnevernssak, og domfelte ble en støtteperson for
sønnen. I denne egenskap arrangerte han flere bilturer med C til forskjellige steder i
Sverige der domfelte hadde sin campingvogn, også andre barn var undertiden med.
Overgrepene, som fant sted i perioden april 1999 – mai 2001 mens domfelte og C lå i
samme seng i campingvognen, skjedde ved at domfelte i to tilfeller befølte guttens
kjønnsorgan og beveget det noe.
(9) Høsten 2000 deltok B på en av bilturene etter at han var blitt spurt av C om han ville bli
med. Også overgrepet mot B skjedde på en campingplass i Sverige. Domfelte og de to
guttene lå i samme seng. Mens C sov, dro domfelte ned underbuksen til B etter først å ha
tatt av seg sin. Deretter beveget han sitt stive kjønnsorgan mot Bs endetarmsåpning for å
oppnå analt samleie med ham. Kjønnsorganet støtte mot en av Bs rumpeballer. B gikk da
ut av sengen. Domfelte gjorde ingen ytterligere tilnærmelser overfor ham.
(10) Etter anmeldelse fra B og C i mai 2001 ble domfelte varetektsfengslet. Da han ble løslatt,
reiste han til en campingplass i Sverige der han under falskt navn ble kjent med familien
D. Overgrepene mot D fant sted i Sverige og Spania fra høsten 2002 til januar 2003. To
skjedde i campingvognen til domfelte der D bodde etter at hans foreldre var reist tilbake
til hjemstedet, ett fant sted i familien Ds hjem der domfelte var på besøk, ett i en leilighet
i Spania dit familien D var invitert av domfelte og ett i leilighetens garasje. Det siste fant
sted på et sted hvor familien D og domfelte overnattet i Spania på vei hjem. Med unntak
for tilfellet i garasjen skjedde overgrepene i forbindelse med at domfelte skulle si god natt
til D og da la seg inntil ham og presset sitt kjønnsorgan mot guttens endetarmsåpning.
Overgrepet i garasjen skjedde på dagtid ved at domfelte masturberte Ds kjønnsorgan.
(11) Jeg går så over til å se på spørsmålet om vilkårene for forvaring etter straffeloven § 39 c
nr.1 er oppfylt.
(12) Vilkåret er for det første at domfelte har begått eller forsøkt å begå en alvorlig
seksualforbrytelse, jf. § 39 c nr. 1 første punktum. Kravet til lovbruddets alvor må ses i
lys av at forvaring, som tidsubestemt straff, er en særdeles tyngende reaksjon. Det
fremgår av lovens forarbeider at man ved seksualforbrytelser først og fremst har hatt
voldtekt – i den forstand begrepet i dag brukes i straffeloven § 192 – for øye, men at også
overtredelse av straffeloven § 195 ”kan være aktuell” som grunnlag for forvaring, jf. Ot.
prp. nr. 87 (1993-94) side 106. Bestemmelsen i § 196 er ikke nevnt. Selv om det

3
understrekes i forarbeidene at de straffebud som omfattes av første punktum i § 39 c nr. 1
ikke kan angis presist, og at rettspraksis må trekke grensen for hvilke lovbrudd som i det
enkelte tilfellet er tilstrekkelig alvorlige, kan det ikke være uten betydning at § 196 ikke
nevnes. I denne sammenheng peker jeg på at strafferammen – som i utgangspunktet
reflekterer lovgivers syn på straffverdigheten av ulike lovbrudd – er fem år etter § 196
første ledd mens den etter § 195 første ledd er ti år og, etter lovendringen i 2000, minst to
år hvis det dreier seg om samleie.
(13) Jeg ser det da slik at det skal mye til før en overtredelse av § 196 første ledd vil kunne
være en alvorlig seksualforbrytelse innenfor rammen av straffeloven § 39 c. Ved
overtredelser av § 195 skal det atskillig mindre til, men heller ikke da vil enhver
overtredelse uten videre kunne betegnes som en alvorlig seksualforbrytelse. Når det som
her gjelder overtredelser av begge bestemmelser, må overtredelsene ses i sammenheng.
(14) Ved den konkrete vurderingen har jeg vært i atskillig tvil. Det alvorligste forholdet i
saken er etter min oppfatning overgrepene mot D. Riktignok er, som lagmannsrettens
mindretall understreker, hvert enkelt av dem ikke blant de alvorligste. Det dreier seg
imidlertid om i alt seks tilfeller av utuktig omgang begått etter at domfelte ifølge
lagmannsretten bevisst hadde knyttet familien til seg i den hensikt å utnytte sønnen
seksuelt. Det er således tale om et grovt forhold. Likevel er det ikke vanskelig å tenke seg
alvorligere forbrytelser mot straffeloven § 196. Med det utgangspunkt jeg tidligere har
gjort rede for, finner jeg det vanskelig å konkludere med at det dreier seg om en så
kvalifisert overtredelse av § 196 at vi står overfor en alvorlig seksualforbrytelse slik dette
begrepet skal forstås i straffeloven § 39 c nr. 1 første punktum. Det gjelder også når
forholdet vurderes i sammenheng med overgrepet mot B. Selv om dette gjaldt forsøk på
en svært alvorlig sedelighetsforbrytelse, finner jeg ikke å kunne betegne
forsøkshandlingen på samme måte. I likhet med lagmannsrettens mindretall legger jeg da
vekt på at forsøket straks ble avvist ved at B forlot sengen, og han ble ikke utsatt for
ytterligere pågang fra domfelte.
(15) I grensetilfeller som det foreliggende vil det etter min mening måtte foretas en
totalvurdering der det kan ha betydning for vurderingen av alvoret i de forbrytelser
tiltalen gjelder, om lovbryteren tidligere har begått tilsvarende forbrytelser, jf. også
straffeloven § 39 c nr. 2. Dette må i så fall konstateres ut fra de beviskrav som ellers
gjelder i strafferetten. I denne saken kan det ikke legges til grunn at domfelte tidligere har
gjort seg skyldig i tilsvarende lovbrudd.
(16) Jeg tilføyer at jeg uansett ikke kan se at det er påvist nærliggende fare for gjentakelse.
Forvaring skal som hovedregel bare idømmes hvis domfelte tidligere har begått
forbrytelse som omfattes av § 39 c nr. 1 første punktum, jf. fjerde punktum sammenholdt
med uttalelsene i Ot.prp. nr. 46 (2000-2001) side 31. Domfelte har, som nevnt, ikke
tidligere begått noen alvorlig seksualforbytelse. De forhold han nå dømmes for, gir
riktignok grunnlag for å regne med gjentakelsesfare, særlig ved at overgrepene mot D ble
begått etter at domfelte ble løslatt fra varetekt i forbindelse med anmeldelsene fra C og B.
Jeg kan imidlertid vanskelig se gjentakelsefaren som nærliggende. I denne forbindelse
peker jeg på at domfelte i dag er i svært dårlig forfatning, invalidisert og avhengig av
rullestol. Tilstanden er vesentlig forverret i løpet av varetektstiden, og det kan ikke legges
til grunn at den vil være bedret ved løslatelse etter soning av en tidsbestemt straff.
(17) Det må etter dette utmåles en fengselsstraff.

4
(18) Utover karakteren av de straffbare handlinger har lagmannsretten understreket det
tillitsbrudd domfelte begikk overfor guttene og deres pårørende ved misbruk av sin
posisjon som støtteperson med utspring i .......foreningen. I forhold til C er det fremhevet
at han ble servert alkohol flere ganger og dessuten, ved minst en anledning, vist en sex-
video og pornografiske bilder som domfelte uriktig hevdet at C hadde tatt med til ham. I
forhold til D fremheves det vennskapsforhold domfelte utviklet til familien, for øvrig
under falskt navn, i den hensikt å utnytte sønnen seksuelt. Domfelte lovet ham også en
moped, noe som ifølge lagmannsretten var en medvirkende årsak til at D i første omgang
benektet overgrepene.
(19) Jeg er enig i at de forhold lagmannsretten har trukket frem, er av betydning ved
straffutmålingen. At overgrepene mot D skjedde etter at domfelte var løslatt fra varetekt,
er, som lagmannsretten understreker, klart straffskjerpende.
(20) Lagmannsretten har ved straffutmålingen tatt hensyn til et forhold domfelte ble frifunnet
for ved tingrettens dom som gjaldt utuktig handling overfor en 9 år gammel pike.
Tingretten fant forholdet bevist, men frifant domfelte på grunn av foreldelse. Etter min
oppfatning tilsier imidlertid hensynet bak foreldelsesreglene at forhold som er foreldet,
ikke på denne måten trekkes inn i straffutmålingen selv om de kan anses bevist. At slike
forhold vil kunne inngå i bedømmelsen av gjentakelsesfare i spørsmål om forvaring, er en
annen sak.
(21) Jeg finner at straffen bør settes til fengsel i to år og seks måneder. Ved utmålingen har jeg
sett noe hen til at domfelte har sittet nærmere ett år i varetekt.
(22) Jeg stemmer for denne
D O M :
I lagmannsrettens dom gjøres den endring at straffen settes til fengsel i 2 – to – år og 6
– seks – måneder med fradrag av 356 dager for varetektsfengsel.
(23) Dommer Stang Lund: Jeg er i likhet med førstvoterende i tvil om domfeltes forhold er
å anse som alvorlig seksualforbrytelse i forhold til regelen i straffeloven § 39 c nr. 1 første
punktum, men finner det for min del ikke nødvendig å ta standpunkt til dette. Jeg er enig
med førstvoterende i at gjentakelsesfaren ikke kan anses nærliggende ut fra domfeltes
situasjon i dag, og slutter meg på dette grunnlag til at det ikke idømmes forvaring.
(24) Domfelte har gjort seg skyldig i en grov utnyttelse av mindreårige gutter etter å ha
opparbeidet et tillitsforhold til dem og deres omsorgspersoner. Særlig graverende er at
domfelte nokså umiddelbart etter løslatelse fra varetektsfengsel under falskt navn gjorde
seg kjent med familien D i den hensikt å utnytte sønnen seksuelt. Jeg finner at straffen bør
settes til fengsel i 3 år.

5
(25) Dommer Coward: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende, dommer Lund.
(26) Dommer Støle: Likeså.
(27) Dommer Aasland: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
annenvoterende, dommer Stang Lund.
(28) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
D O M :
I lagmannsrettens dom gjøres den endring at straffen settes til fengsel i 2 – to – år og 6
– seks – måneder med fradrag av 356 dager for varetektsfengsel.