Sammendrag: Skoghøy, Gussgard, Coward, Støle og AaslandSaken gjaldt anke over lovanvendelsen ved domfellelse for overtredelse av bestemmelsen om tvangsekteskap i straffeloven § 222 andre ledd første straffalternativ og straffutmålingen for dette forhold samt for trusler og legemsfornærmelse som stod i nær forbindelse med dette.C, som er født i 1987, ble i 2004 av sin far og sin halvbror under trusel om at hun ellers ville bli drept, tvunget til å skulle inngå ekteskap i Irak. Det ble opprettet ekteskapskontrakt, foretatt en religiøs vigsel av en imam og holdt en fest hvor den utpekte brudgom gav fornærmede gull i brudegave. Ekteskapsinngåelsen var imidlertid ikke blitt formelt registrert ved en domstol - noe som etter irakisk rett er nødvendig for at det skal anses som gyldig stiftet. I motsetning til tingretten og lagmannsretten kom Høyesterett til at siden ekteskapet ikke var blitt gyldig stiftet etter irakisk rett, kunne de som hadde utøvd tvangen, ikke straffes for fullbyrdet overtredelse av § 222 andre ledd, men bare for overtredelse av den alminnelige bestemmelse om tvang i § 222 første ledd eller forsøk på overtredelse av andre ledd. I den foreliggende sak omfattet gjerningspersonenes forsett formell ekteskapsinngåelse i Irak. De måtte da dømmes for forsøk på overtredelse av § 222 andre ledd. Ved straffutmålingen tok Høyesterett utgangspunkt i at retten til selv å bestemme hvem man skal gifte seg med, er en grunnleggende menneskerettighet. Det ble i skjerpende retning blant annet tillagt vekt at den tvang som var utøvd, var grov, og at fornærmede bare var 17 år. I tillegg kom de øvrige trusler og legemsfornærmelsen. Som moment i formildende retning ble det lagt vekt på at det ekteskap som var forsøkt fremtvunget, ikke hadde resultert i noe samliv. Etter straffeloven § 51 skal forsøk straffes mildere enn fullbyrdet forbrytelse, men i dette tilfellet ble det tillagt liten betydning at det bare forelå forsøk, da fornærmede i sin kultur langt på veg blir betraktet som gift selv om ekteskapet ikke er blitt formelt registrert. Tingretten hadde satt straffen for fornærmedes far til fengsel i 10 måneder og for halvbroren til fengsel i 8 måneder, mens lagmannsretten hadde fastsatt straffene til fengsel i henholdsvis 1 år og 9 måneder og 1 år og 5 måneder. Høyesterett skjerpet straffen til fengsel i 2 år og 6 måneder for faren og 2 år for halvbroren.

NORGES HØYESTERETT
Den 15. februar 2006 avsa Høyesterett dom i
HR-2006-00258-A, (sak nr. 2005/1554), straffesak, anke,
I
Den offentlige påtalemyndighet (statsadvokat Terje Nybøe)
mot
1. A
2. B (advokat Anders Brosveet)
II
1. A
2. B (advokat Anders Brosveet)
mot
Den offentlige påtalemyndighet (statsadvokat Terje Nybøe)
S T E M M E G I V N I N G :
(1) Dommer Skoghøy: A, født 00.00 1960, og B, født 00.00.1984, er blant annet dømt for
ved trusler om vold å ha tvunget C, født 00.00.1987, til å inngå ekteskap, jf straffeloven §
222 andre ledd første straffalternativ. Anken gjelder lovanvendelsen under
skyldspørsmålet vedrørende dette forhold samt straffutmålingen.
(2) A kom i 1998 til Norge som asylsøker fra irakisk Kurdistan. Han har seks barn, hvorav to
gutter og fire jenter. C er hans eldste datter. B er As sønn og Cs halvbror.
(3) Ved tiltalebeslutning av 3. mai 2005 ble A og B av Statsadvokatene i Oslo satt under
tiltale ved Drammen tingrett for overtredelse av straffeloven § 222 andre ledd første
straffalternativ (tiltalens post I), straffeloven § 227 andre straffalternativ, jf. § 232 tredje
punktum (tiltalens post II) og straffeloven § 227 første straffalternativ (tiltalens post IV). I
tillegg ble A tiltalt for overtredelse av straffeloven § 228 (tiltalens post III) og
straffeloven § 128 (tiltalens post V).

2
(4) Drammen tingrett avsa 19. mai 2005 dom som for straffekravet hadde denne
domsslutning:
”1. A, født 00.00.1960, frifinnes for tiltalens post V.
2. A, født 00.00.60, dømmes for overtredelse av straffeloven § 222 annet ledd
første straffalternativ, straffeloven § 227 annet straffalternativ jfr § 232 tredje
punktum, straffeloven § 228 og straffeloven § 227 første straffalternativ, alt
sammenholdt med straffeloven § 62 første ledd, til fengsel i 10 – ti – måneder.
Til fradrag i straffen kommer 108 – etthundreogåtte – dager for utholdt
varetekt beregnet frem til og med 19.05.05.
3. B, født 00.00.1984, dømmes for overtredelse av straffeloven § 222 annet ledd
første straffalternativ og straffeloven § 227 første straffalternativ, alt
sammenholdt med straffeloven § 62 første ledd, til fengsel i 8 – åtte – måneder.
Til fradrag i straffen kommer 108 – etthundreogåtte – dager for utholdt
varetekt beregnet frem til og med 19.05.05.”
(5) Påtalemyndigheten anket til Borgarting lagmannsrett over straffutmålingen i forhold til
begge domfelte. De domfelte anket over lovanvendelsen under skyldspørsmålet for så
vidt gjaldt tiltalens post I. Ved lagmannsrettens beslutning 24. juni 2005 ble
påtalemyndighetens anke henvist til ankeforhandling etter straffeprosessloven § 325, jf.
§ 321 andre ledd, mens de domfeltes anker ble nektet fremmet fordi lagmannsretten fant
det klart at de ikke ville føre frem, jf. straffeprosessloven § 321 andre ledd andre
punktum.
(6) Lagmannsretten avsa 30. september 2005 dom som for straffekravet hadde denne
domsslutning:
”I tingrettens dom gjøres følgende endringer:
Straffen for A, født 00.00.1960, settes til fengsel i 1 – ett – år og 9 – ni – måneder. Til
fradrag i straffen kommer 241 – tohundreogførtien – dager for utholdt varetekt
beregnet frem til og med 29. september 2005.
Straffen for B, født 00.00.1984, settes til fengsel i 1 – ett – år og 5 – fem – måneder. Til
fradrag kommer 241 – tohundreogførtien – dager for utholdt varetekt beregnet frem til
og med 29. september 2005.”
(7) Både de domfelte og påtalemyndigheten påanket lagmannsrettens dom til Høyesterett. De
domfeltes anke gjaldt saksbehandlingen, lovanvendelsen under skyldspørsmålet for så
vidt gjaldt tiltalens post I og straffutmålingen, mens påtalemyndighetens anke gjaldt
straffutmålingen. Ved Høyesteretts kjæremålsutvalgs beslutning 25. november 2005 ble
ankene over straffutmålingen og lovanvendelsen tillatt fremmet, men ikke ankene over
saksbehandlingen. For straffutmålingen ble det fastsatt at denne ”skal prøves på grunnlag
av det faktum som er lagt til grunn av lagmannsretten”.
(8) Jeg er kommet til at de domfeltes lovanvendelsesanker og påtalemyndighetens anke over
straffutmålingen må tas til følge.
(9) Før jeg går inn på ankegrunnene, finner jeg det hensiktsmessig å gjøre rede for hva
domfellelsene gjelder.

3
(10) Da B i oktober 2003 oppdaget at C hadde et kjæresteforhold til D, truet han med å drepe
henne dersom hun ikke brøt kjæresteforholdet. Han understreket trusselen ved å holde en
kniv i hånden. Trusselen fremkalte en alvorlig frykt hos fornærmede. Hun oppsøkte
deretter et krisesenter. På bakgrunn av opplysninger fra fornærmede om at foreldrene
hadde en annen ekteskapskandidat for henne, kontaktet krisesenteret Røde Kors’
informasjonstelefon for tvangsekteskap. Etter at informasjonstelefonen hadde tatt kontakt
med fornærmedes foreldre, som hadde opplyst at fornærmede selv skulle få velge hvem
hun skulle gifte seg med, og at B var blitt kastet ut hjemmefra fordi de ikke aksepterte at
han hadde truet henne, flyttet hun hjem igjen.
(11) I februar 2004 reiste fornærmede sammen med venner av familien til Irak, hvor hun ble
hele våren og det meste av sommeren. Etter hvert kom også andre av familien, herunder
moren og B, til Irak på sommerferie. Mot slutten av oppholdet ble det opprettet en
kontrakt om ekteskap mellom fornærmede og E, født 00.00.1983, og en imam foretok en
religiøs vigsel. Den 5. august 2004 ble det holdt en fest for paret, hvor E gav fornærmede
gull i brudegave. Deretter dro paret til en domstol for å få ekteskapet registrert. Ved
domstolen ble imidlertid paret avvist. Det er uklart om dette skyldtes at fornærmede var
under 18 år og/eller fordi hennes far ikke var til stede.
(12) Tingretten har funnet det bevist at A og B truet fornærmede med at hun ville bli drept
dersom hun ikke giftet seg med den som hennes onkel bestemte. Disse truslene ble
fremsatt i løpet av våren eller sommeren 2004. Fornærmede fikk imidlertid en viss
adgang til å velge hvem hun skulle gifte seg med, idet hun kunne nekte å gifte seg med
sin fetter.
(13) Fornærmede kom tilbake til Norge 16. august 2004. Etter hjemkomsten var hun etter det
tingretten har lagt til grunn, ganske fornøyd, men da hun i løpet av høsten 2004 ble klar
over at hun ikke kunne få E til Norge etter familiegjenforeningsreglene før hun var 23 år
og kunne forsørge ham, bestemte hun seg for at hun ville skilles. Da hun fortalte det til sin
far i desember 2004, truet han gjentatte ganger med at hun ville bli drept dersom hun
skilte seg. Hun ble også flere ganger slått på armen, i ansiktet og i magen. Tingretten har
uttalt at sammenhengen mellom truslene og legemsfornærmelsene gir truslene et ”visst
preg av mishandling”. De er derfor blitt ansett fremsatt under særdeles skjerpende
omstendigheter.
(14) Den 31. januar 2005 traff barnevernstjenesten vedtak etter barnevernsloven § 4-6 andre
ledd om å plassere fornærmede i beredskapshjem på sperret adresse. Vedtaket ble forkynt
for familien av saksbehandler F med assistanse av to politibetjenter, en politistudent som
var utplassert hos barnevernstjenesten, samt en tolk. Da F forklarte at vedtaket var
midlertidig, og at hun ville beklage det dersom det var feil, uttalte B at han en dag skulle
drikke seg full og så dra hjem til F og ta henne og etterpå bare si at han beklaget det. Det
som deretter skjedde, har tingretten beskrevet slik:
”F spurte om det var ment som en trussel, noe A skal ha sagt nei til. Litt senere uttalte A
mens han pekte på de tilstedeværende fra barneventjenesten og politiet: ”Du, og du og
du og du er vitner på at nå må jeg drepe min datter for å gjenopprette æren i familien.
Æren i familien er ødelagt. Nå kan barnevernet ta alle barna fra meg” eller lignende.
Noe senere sa B til F at han skulle ”ta deg og knulle deg i ræva, w’Allah, treffer jeg deg
på et diskotek skal jeg ta deg og knulle deg i ræva, w’Allah” eller lignende. Alle disse
uttalelsene ble sagt på norsk. Politiet fant situasjonen vanskelig og sørget for å få
representantene for barnevernet ut før de selv forlot stedet. Da de var kommet ut, kom
A etter og beklaget sin sønns oppførsel. Han sa da ikke noe om sin egen oppførsel.”

4
(15) Tingretten har lagt til grunn at As trusler ble fremsatt fordi han var oppgitt over
situasjonen. Det ble ikke funnet bevist at han ved dette søkte å få barnevernstjenesten til
urettmessig ikke å foreta sin tjenestehandling eller å påvirke denne.
(16) Når det gjelder truslene fra B, har tingretten lagt til grunn at disse – særlig fordi han tok
Gud til vitne (”w’ Allah”) – var egnet til å fremkalle alvorlig frykt, og at F også faktisk
ble redd.
(17) C ble i samsvar med barnevernstjenestens vedtak av 31. januar 2005 plassert i et
beredskapshjem på hemmelig adresse frem til 19. mai 2005. Hun måtte da flytte derfra på
grunn av trusler mot den familien hun bodde hos. Deretter var hun i mangel av annet
tilbud i en institusjon i Sverige sammen med ungdom med rusproblemer mv. I
begynnelsen av juli 2005 ble hun plassert i et fosterhjem i Stockholm. Hun rømte fra
fosterhjemmet 11. juli 2005 og dro hjem til moren, hvor hun har bodd siden.
(18) Etter dette går jeg over til å behandle de domfeltes lovanvendelsesanker. Disse gjelder
forståelsen av straffeloven § 222 andre ledd første straffalternativ.
(19) Paragraf § 222 andre ledd lyder slik:
”For tvangsekteskap straffes den som ved vold, frihetsberøvelse, utilbørlig press eller
annen rettsstridig atferd eller ved å true med slik atferd tvinger noen til å inngå
ekteskap. Straffen for tvangsekteskap er fengsel inntil 6 år. Medvirkning straffes på
samme måte.”
(20) Både tingretten og lagmannsretten har lagt til grunn at det i forhold til denne bestemmelse
må anses å være inngått ekteskap mellom fornærmede og E selv om ekteskapet ikke ble
formelt registrert ved domstol i Irak. Som begrunnelse har tingretten vist til at registrering
ikke er nødvendig for å oppta samliv, og at det kreves skilsmisse fra imamen før man kan
bryte ut av forholdet og gifte seg med en annen. Dessuten har tingretten lagt til grunn at
”forbrytelsen etter straffeloven § 222 annet ledd må, slik det er etter bestemmelsens første
ledd, være fullbyrdet når fornærmede har gitt etter for tvangen”. Lagmannsretten har
sluttet seg til denne lovforståelsen. Den har dessuten vist til at det også er et vilkår for å
bryte ekteskapskontrakten at den gave som ble ytet, blir returnert.
(21) Etter min oppfatning har tingretten og lagmannsretten bygd på en uriktig forståelse av
straffeloven § 222 andre ledd. Jeg finner det klart at forbrytelsen etter denne bestemmelse
ikke kan anses fullbyrdet før ekteskap er inngått. For at ekteskap skal anses inngått, må
det være gyldig stiftet etter reglene i det land hvor det ble inngått. Det at et ekteskap ikke
blir anerkjent her i landet fordi det er inngått på en måte som står i sterk motstrid med vår
etiske eller sosiale oppfatning (”ordre public”-regelen), kan derimot ikke være til hinder
for at det foreligger en fullbyrdet overtredelse av straffeloven § 222 andre ledd.
(22) Etter det som er opplyst, er det etter irakisk rett et vilkår for at et ekteskap skal anses
stiftet, at det er registrert ved en domstol. Selv om et par i Irak religiøst, kulturelt og
sosialt i stor utstrekning blir betraktet som gift uten at det foreligger slik registrering, må
det etter dette legges til grunn at det rettslig sett ikke er inngått noe ekteskap mellom
fornærmede og E, så lenge det ikke er blitt registrert ved en domstol. Som følge av dette
kan A og B ikke dømmes for fullbyrdet overtredelse av § 222 andre ledd, men bare for
overtredelse av første ledd eller forsøk på overtredelse av andre ledd.

5
(23) Tingretten har lagt til grunn at de domfeltes forsett omfattet formell ekteskapsinngåelse i
Irak. Det foreligger da forsøk på overtredelse av straffeloven § 222 andre ledd første
straffalternativ. Domfellelsen etter tiltalens post I må etter dette endres til å gjelde
overtredelse av straffeloven § 222 andre ledd første straffalternativ, jf. straffeloven § 49.
(24) Jeg går så over til å behandle ankene over straffutmålingen.
(25) Retten til selv å bestemme hvem man skal gifte seg med, er en grunnleggende
menneskerettighet, se FN-konvensjonen om sivile og politiske rettigheter artikkel 23 og
FNs konvensjon om avskaffelse av alle former for diskriminering av kvinner artikkel 16
nr. 1 bokstav b. Før straffeloven § 222 andre ledd om tvangsekteskap ble tilføyd ved
lovendring i 2003, kunne tvang til å inngå ekteskap straffes etter den alminnelige
bestemmelse om tvang, som nå står i § 222 første ledd. Denne bestemmelse har en
strafferamme på fengsel i tre år, men slik at fengsel i inntil seks år kan idømmes under
særdeles skjerpende omstendigheter. Da bestemmelsen om tvangsekteskap ble tilføyd ved
lovendringen i 2003, valgte lovgiverne å sette strafferammen til fengsel i seks år. Ved å
sette strafferammen for tvangsekteskap så høyt har lovgiverne klart markert sitt syn på
alvorlighetsgraden av slike handlinger, jf. Ot.prp. nr. 51 (2002–2003) om lov om
endringar i straffelova mv. (styrka innsats mot tvangsekteskap mv.), side 10–15 og Innst.
O. nr. 106 (2002–2003), side 2–3. Tvangsekteskap er en grov krenkelse av individets
frihet og selvstendighet og nesten uten unntak også en grov krenkelse av råderetten over
egen kropp. Det syn på straffverdigheten av tvangsekteskap som lovgiverne gav uttrykk
for ved lovendringen i 2003, må domstolene lojalt legge til grunn ved fastleggelsen av
straffenivået for slike handlinger.
(26) Som tidligere nevnt, foreligger det i dette tilfellet ikke en fullbyrdet overtredelse av
straffeloven § 222 andre ledd, men bare forsøk. Etter straffeloven § 51 skal forsøk straffes
mildere enn fullbyrdet forbrytelse. Ved straffutmålingen må det imidlertid tas hensyn til
at C i sin kultur langt på veg blir betraktet som gift, og at betydningen av at ekteskapet
ikke er blitt formelt registrert, er relativt liten.
(27) Det må ved straffutmålingen tillegges vekt i skjerpende retning at den tvang som er utøvd
fra de domfeltes side, er meget grov. Som det fremgår av den redegjørelse jeg har gitt, ble
fornærmede truet med drap dersom hun ikke rettet seg etter tvangen. Så lenge hun befant
seg i Irak, var hun også meget sårbar. Hun hadde ingen å henvende seg til for å få hjelp.
(28) Videre må det tillegges vekt i skjerpende retning at fornærmede bare var 17 år da hun ble
forsøkt tvunget til å inngå ekteskap.
(29) For B kommer i tillegg til forsøket på å tvinge C til å inngå ekteskap, truslene om å drepe
henne dersom hun ikke brøt kjæresteforholdet til D, og de trusler han fremsatte overfor F
da barnevernstjenestens vedtak om å plassere C i beredskapshjem ble forkynt. I begge
tilfeller ble truslene fremsatt på en slik måte at de var egnet til å fremkalle alvorlig frykt
hos de fornærmede, og faktisk også gjorde det.
(30) For A kommer i tillegg til forsøket på å overtre forbudet mot tvangsekteskap, de
drapstruslene og legemsfornærmelsene som C ble utsatt for da hun gav uttrykk for å ville
skille seg, og de trusler om å drepe henne som ble uttalt ved forkynnelsen av
barnevernstjenestens vedtak om å plassere henne i beredskapshjem.

6
(31) Endelig må det i skjerpende retning tillegges vekt at C etter plasseringen i
beredskapshjem har gjennomgått en meget vanskelig periode.
(32) Det eneste forhold som kan trekkes frem i formildende retning, er at det ekteskap som ble
forsøkt fremtvunget, ikke har resultert i noe samliv.
(33) Etter en samlet vurdering er jeg kommet til at straffen for A passende kan settes til
fengsel i to år og seks måneder, og at straffen for B passende kan settes til fengsel i to år.
(34) For begge kommer til fradrag 380 dager for varetektsfengsel.
(35) Jeg stemmer for denne
D O M :
I lagmannsrettens dom gjøres disse endringer:
1. For både A og B endres domfellelsen for overtredelse av straffeloven § 222 andre
ledd første straffalternativ til å gjelde straffeloven § 222 andre ledd første
straffalternativ, jf. § 49.
2. Straffen for A settes til fengsel i 2 – to – år og 6 – seks – måneder. Til fradrag
kommer 380 – trehundreogåtti – dager for varetektsfengsel.
3. Straffen for B settes til fengsel i 2 – to – år. Til fradrag kommer 380 –
trehundreogåtti – dager for varetektsfengsel.
(36) Dommer Gussgard: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(37) Dommer Coward: Likeså.
(38) Dommer Støle: Likeså.
(39) Dommer Aasland: Likeså.
(40) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
D O M :
I lagmannsrettens dom gjøres disse endringer:
1. For både A og B endres domfellelsen for overtredelse av straffeloven § 222 andre
ledd første straffalternativ til å gjelde straffeloven § 222 andre ledd første
straffalternativ, jf. § 49.

7
2. Straffen for A settes til fengsel i 2 – to – år og 6 – seks – måneder. Til fradrag
kommer 380 – trehundreogåtti – dager for varetektsfengsel.
3. Straffen for B settes til fengsel i 2 – to – år. Til fradrag kommer 380 –
trehundreogåtti – dager for varetektsfengsel.