Sammendrag: Oftedal Broch, Skoghøy, Støle, Stang Lund og LundSaken gjaldt om sakens dokumenter, jf. straffeprosessloven § 264, omfattet materiale opprettet i forbindelse med begjæring om å nekte tiltalte innsynsrett etter straffeprosessloven § 242a. Etter § 242a kan retten beslutte at tiltalte ikke skal ha innsyn i enkelte saksdokumenter, som påtalemyndigheten ikke vil bruke i straffesaken og som er av særlig sensitiv karakter. Nektelse kan bare skje dersom det ikke medfører vesentlige betenkeligheter av hensyn til tiltaltes forsvar.Gulating lagmannsrett hadde lagt til grunn at dokument som var opprettet i forbindelse med nektelsessaken, begjæringen og andre støttedokumenter, ikke var å anse som "sakens dokumenter" etter § 264 og at tiltalte derfor ikke fikk innsyn i noen av dem. Høyesteretts flertall anså at dette var uriktig lovtolkning. I Rt. 2005 side 1137 er lagt til grunn at dokumenter om kommunikasjonskontroll, inkludert begjæring om slik kontroll, tilhører sakens dokumenter, der tiltalte i utgangspunktet skal ha fullt innsyn etter at tiltale er tatt ut, jf. § 264. Det samme, mente flertallet, måtte gjelde dokumenter i innsynssak etter § 242a. Dokumenter i slike delsaker er fortsatt dokumenter "som gjelder siktedes sak", jf. Rt. 2004 side 854 og 1080. Løsningen støttes også av straffeprosessloven § 52 annet jf. tredje ledd. Påtalemyndighetens behov for å kunne skjerme dokumenter som opprettes til støtte for kravet om innsynsnektelse, kan imøtekommes ved at også slike dokumenter kan unntas etter § 242a. Spørsmålet er dermed begrenset til om dokumenter i innsynssaken i sin helhet skal unntas fra innsyn eller bare etter en konkret vurdering etter § 242a. Innsynsretten er av grunnleggende betydning for en rettferdig rettergang. En unntaksregel der påtalemyndighetens behov veies mot hensynet til tiltaltes forsvar, er da den beste løsningen. Mindretallet, en dommer, mente at innsynssakens dokumenter -med unntak av rettens avgjørelser i saken - ikke kan anses som del av straffesakens dokumenter. Dette tilsies av at innsynssaken har et annet formål enn etterforskningen av straffesaken. Etter § 242a første ledd, jf. § 272a skal en begjæring om å nekte dokumentinnsyn behandles som en "enkeltstående rettshandling" av en "særskilt dommer". Mindretallet oppfattet dette som et klart uttrykk for at innsynssaken ikke kan anses som del av straffesaken, men som en egen sak. Løsningen støttes også av vektige systembetraktninger og reelle hensyn.

NORGES HØYESTERETT
Den 1. februar 2006 avsa Høyesterett kjennelse i
HR-2006-00189-A, (sak nr. 2005/1815), straffesak, kjæremål,
A (advokat John Christian Elden)
mot
Den offentlige påtalemyndighet (kst. statsadvokat Linda J. Myrdal)
S T E M M E G I V N I N G :
(1) Dommer Oftedal Broch: Saken gjelder om sakens dokumenter, se straffeprosessloven
§ 264 jf. § 242, omfatter materiale opprettet i forbindelse med begjæring om å nekte
tiltalte innsynsrett etter § 242a.
(2) Høyesterett avsa kjennelse 19. september 2005, jf. Rt. 2005 side 1137, der det ble avgjort
at forsvarerne i NOKAS-saken hadde rett til innsyn i alt skriftlig materiale som var
opprettet i forbindelse med nærmere bestemte begjæringer om kommunikasjonskontroll
og dessuten i alt materiale fremkommet ved gjennomføringen av
kommunikasjonskontrollen.
(3) Høyesterett lot det stå åpent om dokumenter likevel kunne unntas fra innsyn på særlig
rettsgrunnlag. Dette ledet til at påtalemyndigheten 26. september 2005 fremsatte
begjæring om nektelse av innsyn basert på § 242a første ledd bokstav a og c i seks saker
om kommuniksjonskontroll. Begjæringen omfattet alt skriftlig materiell som ”er, vil bli
opprettet i kommunikasjonskontrollsaken mot ovennevnte”, og alt ”materiell som er
fremkommet ved gjennomføringen av kommunikasjonskontrollen mot ovennevnte”.
(4) Stavanger tingrett avsa 6. oktober 2005 seks kjennelser med slik likelydende slutning:
”Påtalemyndighetens begjæring om å nekte innsyn tas ikke til følge.”
(5) Påtalemyndigheten påkjærte tingrettens kjennelser til Gulating lagmannsrett, som avholdt
muntlige forhandlinger i to omganger, først i Stavanger, der påtalemyndigheten og
forsvarere var til stede, deretter et lukket rettsmøte etter straffeprosessloven § 242a tredje
ledd, der påtalemyndigheten og den oppnevnte advokat etter straffeprosessloven § 100a
var til stede. Lagmannsretten avsa kjennelse 8. november 2005 med slik slutning:

2
”Kjæremålet forkastes.”
(6) I samsvar med straffeprosessloven § 52 tredje ledd ble kjennelsen, bortsett fra slutningen,
holdt hemmelig for A og hans forsvarer. A begjærte på bakgrunn av den meddelte
slutning samtlige dokumenter i kommunikasjonskontrollsakene utlevert. Noen
dokumenter ble utlevert, men han mente at politiet holdt flere tilbake. Etter hvert ble han
av lagmannsretten gjort kjent med deler av kjennelsen, der det fremgikk at retten hadde
lagt til grunn at dokumentene i ”innsynssakene”, det vil si dokumenter i tilknytning til
avgjørelsen av om et dokument skulle unntas med hjemmel i § 242a, ikke var omfattet av
den generelle innsynsretten etter § 264. Dette fremgikk av premissene, men var ikke
kommet til uttrykk i slutningen. A begjærte tilleggskjennelse om dette forhold. Det ble
nektet av forberedende dommer.
(7) A har påkjært lagmannsrettens kjennelse. Påtalemyndigheten og den offentlige advokat
oppnevnt etter § 100a har avgitt uttalelser. Kjæremålsutvalget avgjorde deler av
kjæremålet ved kjennelse 21. desember 2005. I medhold av høyesterettsloven § 6 annet
ledd bestemte utvalget at spørsmålet om ”innsynssaken” tilhører sakens dokumenter, jf.
straffeprosessloven § 264, og spørsmålet om nektelse av å avsi tilleggskjennelse, skulle
avgjøres av Høyesterett.
(8) A har sammenfatningsvis gjort gjeldende at sakens dokumenter omfatter alle dokumenter
og andre former for bevismidler som produseres eller samles inn i en straffesak, uansett
om deler av straffesaken skilles ut til særlig behandling. Dette gjelder også for
dokumenter i sak om å unnta et dokument fra innsyn etter § 242a. Innsynsrett etter at
tiltale er tatt ut er en grunnleggende rettssikkerhetsgaranti. Unntak krever klar hjemmel. I
denne saken har de tidligere rettsinstanser lagt til grunn at innsyn ikke kan nektes. Det må
da antas at dokumentene kan være av betydning for forsvarets arbeid, jf. vilkårene for
nektelse i § 242a. Det finnes ingen vesentlige reelle hensyn mot en innsynsrett.
Enkeltdokumenter som utarbeides av påtalemyndigheten som støtte for en begjæring om
innsynsnektelse, vil kunne unntas etter en konkret vurdering med hjemmel i § 242a,
dersom vilkårene for dette foreligger.
(9) Lagmannsretten pliktet å imøtekomme kravet fra A om tilleggskjennelse vedrørende
spørsmålet om innsynsrett, jf. straffeprosessloven § 52 siste ledd sammenholdt med § 48.
Påtalemyndigheten nedla separat påstand på dette punkt for lagmannsretten.
(10) A har nedlagt slik påstand:
”1. Dokumentene som er utarbeidet og fremlagt for retten i anledning
påtalemyndighetens begjæringer om innsynsnekt etter strpl § 242a, utgjør
sammen med begjæringene og rettens avgjørelser en del av straffesakens
dokumenter, jfr strpl § 264, og er undergitt forsvarers og tiltaltes innsyn
2. Gulating lagmannsrett skal avsi tilleggskjennelse om hvorvidt noen av
opplysningene som fremgår i nevnte materiale kan unntas innsyn etter strpl
§ 264, 6. ledd jfr § 242a”
(11) Den offentlige advokat har i to uttalelser sluttet seg til forsvarers anførsler, og har videre
anført at det unntatte materialet i dette tilfellet vil kunne være av betydning for forsvaret, i
det det gir en inngang til hvilke deler av det særdeles store kommunikasjonskontroll-
materialet i saken som er av interesse.

3
(12) Påtalemyndigheten har anført at saker om innsyn etter § 242a har en annen karakter enn
straffesaken for øvrig. Mens etterforskningen av en sak er rettet mot å klargjøre og bevise
hva som har funnet sted, er formålet med en innsynssak etter § 242a begrenset til å
avgjøre innsynsrettens omfang, og sakens tema vil være en fremtidsrettet vurdering av
trusselen mot de involverte, eventuelt en vurdering av de andre nektelsesgrunnlagene i
§ 242a. Det dreier seg altså ikke om etterforskning av saken.
(13) Også reelle hensyn tilsier unntak fra innsyn. Reglene i § 242a retter seg mot komplisert
etterforskning av grov og organisert kriminalitet. Effektivitetshensyn tilsier at dokumenter
utarbeidet for å underbygge behovet for hemmelighold, selv må unntas fra innsyn. Ellers
vil påtalemyndigheten ha problemer med å legge tilstrekkelig informasjon frem for retten.
På den annen side er hensynet til tiltalte lite fremtredende. Dersom begjæring om nektelse
av innsyn forkastes, får tiltalte fullt innsyn i etterforskningsdokumentene og kommer i
samme stilling som om begjæring om nektelse ikke hadde blitt fremmet.
(14) Med hensyn til spørsmålet om tilleggskjennelse er påtalemyndigheten enig i at det var en
saksbehandlingsfeil at rettens standpunkt ikke fikk uttrykk i kjennelsens slutning, men
feilen har ikke innvirket på rettens resultat. Under enhver omstendighet er saken nå fullt
ut prosedert i Høyesterett.
(15) Påtalemyndigheten har nedlagt slik påstand:
”Kjæremålet forkastes.”
(16) Jeg er kommet til at kjæremålet må tas til følge.
(17) Først en bemerkning om Høyesteretts kompetanse i saken. Det kan reises spørsmål om
kjæremålet er et videre kjæremål, der rettens kompetanse begrenses av
straffeprosessloven § 388. Kjæremålssaken begynte i Stavanger tingrett, og
lagmannsrettens avgjørelse gjelder et kjæremål. Men det spørsmål Høyesterett skal
avgjøre, ble først reist av påtalemyndigheten for lagmannsretten, og da i form av en egen
post om unntak etter § 242a, utformet slik: ”Alt materiale opprettet for retten i anledning
spørsmålet om innsynsnekt, samt kjennelsene i innsynssaken, med unntak av slutningen”.
Dette punkt i påstanden ble for øvrig først fremlagt etter det siste, ikke-offentlige
rettsmøtet, og sendt i kopi til den offentlige advokat til eventuelle merknader.
(18) Siden saken også for tingretten dreiet seg om hvilke dokumenter som kunne unntas etter
§ 242a, synes det etter min mening mest naturlig å se det refererte punkt som en
presisering av påstanden. Det mener jeg har den følge at kjæremålet i sin helhet skal anses
som et videre kjæremål. For øvrig har spørsmålet ikke praktisk betydning. Det som er
angrepet, er lovtolkningen og – for spørsmålet om tilleggskjennelse skulle vært avsagt –
saksbehandlingen. Begge deler kan prøves også ved videre kjæremål, jf.
straffeprosessloven § 388 nr. 2 og 3.
(19) Jeg går dermed over til lagmannsrettens lovtolkning.
(20) Straffeprosessloven § 242a første til tredje ledd fastsetter:
”Etter begjæring fra statsadvokaten kan tingretten som en enkeltstående rettshandling,
jf. § 272 a, ved kjennelse beslutte at påtalemyndigheten kan nekte den siktede og

4
forsvareren innsyn i opplysninger som påtalemyndigheten ikke vil påberope som bevis i
saken, når det om innsyn gis, kan være fare for
a) en alvorlig forbrytelse mot noens liv, helse eller frihet,
b) at muligheten for en person til å delta skjult i etterforskningen av andre saker
som nevnt i annet ledd, blir vesentlig vanskeliggjort,
c) at muligheten for politiet til å forebygge eller etterforske forbrytelser som
nevnt i annet ledd, blir vesentlig vanskeliggjort fordi informasjon om andre
saker eller om politiets metodebruk blir kjent, eller
d) at politiets samarbeid med et annet lands myndigheter blir vesentlig
vanskeliggjort.
Unntak fra dokumentinnsyn kan bare besluttes dersom det er strengt nødvendig og det
ikke medfører vesentlige betenkeligheter av hensyn til den siktedes forsvar.
Reglene i første ledd første punktum bokstav b til d gjelder bare i saker om en handling
eller forsøk på en handling
a) som etter loven kan medføre straff av fengsel i 5 år eller mer, eller
b) som rammes av straffeloven kapittel 8 eller 9 eller § 162 eller av lov om
kontroll med eksport av strategiske varer, tjenester og teknologi m.v. § 5.
Forhøyelse av maksimumsstraffen ved gjentakelse av forbrytelser kommer ikke i
betraktning.
Bestemmelsene i § 130a fjerde og sjette ledd gjelder tilsvarende så langt de passer. Den
siktede og hans forsvarer kan bare gjøres kjent med prosesskrifter fra
påtalemyndigheten og delta i rettsmøter i den utstrekning det kan skje uten at
opplysinger som er begjært unntatt fra innsyn, gjøres kjent. Foreligger det rettskraftig
kjennelse om at det skal gis innsyn i opplysninger som er begjært unntatt etter
bestemmelsen her, kan påtalemyndigheten likevel nekte innsyn dersom den innstiller
strafforfølgningen.”
(21) I sin kjennelse forkastet lagmannsretten påtalemyndighetens begjæring om å unnta fra
innsynsretten visse dokumenter, der innholdet stammet fra gjennomført
kommunikasjonskontroll. Retten fant at vilkårene i § 242a ikke var oppfylt. Når det gjaldt
innsyn i selve begjæringen om unntak og dokumenter som var utarbeidet til støtte for
begjæringen samt andre prosessdokumenter, kom retten til motsatt resultat og uttalte:
”Slik lagmannsretten ser det gjelder den siktedes rett til innsyn etter strprl. § 264 sakens
dokumenter, og det må vurderes om dette også omfatter dokumentene i den
etterfølgende nektelsessaken. Når påtalemyndighetens begjæring om å nekte innsyn
etter strprl. § 242a ikke fører frem, blir resultatet at siktede får tilgang til alle de
dokumenter som forelå før begjæringen ble fremsatt. Han kommer således i samme
stilling som om begjæringen om nektelse ikke hadde blitt fremsatt. Lagmannsretten kan
ikke se at det er tungtveiende grunner for at han også skal få innsyn i
påtalemyndighetens begrunnelse for en slik begjæring, materiale som fremlegges for å
underbygge denne og kjennelsene hvor disse opplysninger omtales og vurderes.
Innsyn i dette materialet må også vurderes opp mot at identiteten til den offentlige
forsvarer som oppnevnes etter strprl. § 100a skal holdes skjult, og at denne etter strprl.
§ 100a tredje ledd første punktum skal ”bevare taushet om begjæringen, om opplysninger
som kommer frem under behandlingen og om rettens beslutning.” Slik tredje ledd annet
punktum må forstås gjelder dette uavhengig av om begjæringen fører frem eller ikke.
De hensyn som ligger til grunn for ordningen med å oppnevne offentlig forsvarer vil
ikke bli ivaretatt ved et etterfølgende innsyn for siktede, og vil også medføre at
forsvarerens identitet blir kjent.
Lagmannsretten legger etter dette til grunn at siktedes rett til dokumentinnsyn ikke
omfatter dokumentene i nektelsessaken, og at nektelse av slikt innsyn ikke forutsetter
kjennelse fra retten. Lagmannsretten har etter omstendighetene funnet det tilstrekkelig
å la dette komme til uttrykk i kjennelsesgrunnene.”

5
(22) Lagmannsretten har her tatt et korrekt utgangspunkt i straffeprosessloven § 264, som gir
tiltalte rett til innsyn i sakens dokumenter. Høyesterett har i flere saker presisert dette
begrepet med sikte på tiltaltes rett til dokumentinnsyn. I Rt. 2004 side 854 avsnitt 17
uttales at innsynsretten omfatter ”de dokumentene som gjelder siktedes sak”. Denne
uttalelsen er gjentatt i Rt. 2004 side 1080 i avsnitt 16. Det må være nokså klart at
dokumenter som gjelder spørsmålet om siktede skal få innsyn i ulike saksdokumenter, i
utgangspunktet er en del av ”hans sak”. Av særlig interesse er at Høyesterett i Rt. 2005
side 1137, som nettopp gjaldt NOKAS-saken, la til grunn at innsynsretten også omfatter
dokumenter knyttet til kommunikasjonskontroll, inkludert politiets begjæring om
kommunikasjonskontroll og dokumenter utarbeidet i den forbindelse. Etter denne
avgjørelsen er det altså ikke slik at behandlingen av tillatelse til kommunikasjonskontroll
er noen egen sak i forhold til dokumentinnsyn. Om straffesaken deles opp i ulike
operasjoner, skal dette ikke påvirke siktedes innsynsrett.
(23) Lagmannsretten begrunner sin avgjørelse med at selv om tiltalte nektes innsyn i
nektelsessakens dokumenter, kommer han – dersom begjæringen nektes og han får innsyn
i det omstridte dokument – i samme stilling som om innsynsbegjæringen ikke var
fremmet. Etter min mening er dette ikke et argument som kan lede til unntak fra lovens
regel om at tiltalte skal ha innsyn i sakens dokumenter. Det er ikke innsynsretten som skal
begrunnes, men unntakene. Jeg er videre enig med forsvarer i at innsynsretten er
grunnleggende ut fra hensynet til rettssikkerhet. Derfor bør unntak kreve en sterk
begrunnelse.
(24) Heller ikke hensynet til den offentlige advokats anonymitet veier tungt. Som den
offentlige advokat i denne saken har bemerket, vil anonymiteten kunne opprettholdes ved
at advokatens navn overstrykes i det dokumenteksemplaret som det gis innsyn i.
(25) Påtalemyndigheten har fremhevet at innsynssakens dokumenter ikke er
etterforskningsdokumenter, og av denne grunn må sies å falle utenom sakens dokumenter.
Det pekes på at innsynssaken dreier seg om fremtidige vurderinger av en trusselsituasjon,
eventuelt at innsyn vil skade etterforskningen av andre saker, eksponere politimetoder
eller vanskeliggjøre internasjonalt politisamarbeid. Dernest kommer det reelle forhold at
unntak er påkrevd ut fra effektivitet, påtalemyndigheten skal kunne argumentere for
unntak uten å være redd for at også dette materialet gjøres kjent for tiltalte. Men dette kan
etter min mening ikke føre til at nektelsessaken er en annen sak i straffeprosessuell
forstand. Lovgiver har klart forutsatt at nektelsessakens dokumenter er en del av sakens
dokumenter. Jeg viser til bestemmelsen i straffeprosessloven § 52 annet, jf. tredje ledd,
som bare gir adgang til å unnta kjennelsen fra siktedes kunnskap for så vidt
dokumentinnsyn nektes, jf. Ot.prp. nr. 24 (2002–2003) side 66. Jeg viser også til § 242a
tredje ledd annet punktum, som forutsetter at prosessdokumentene tilhører saken mot
siktede.
(26) Den situasjon påtalemyndigheten beskriver synes ikke helt ulik den som kan oppstå under
etterforskningen, når politiet begjærer utsatt dokumentinnsyn for siktede, fordi slikt
innsyn kan skade etterforskningen, jf. straffeprosessloven § 242 første ledd, første og
annet punktum. Det fører likevel ikke til at dokumentene i denne type innsynsnektelse
ikke er del av sakens dokumenter. Det synes i det hele noe oppkonstruert å skulle unnta
fra sakens dokumenter materiale som er blitt til som ledd i straffeforfølgningen mot
vedkommende. Jeg peker i denne forbindelse på at hensynet til siktede er et sentralt
element ved avveiningen etter § 242a. Dessuten kan også nektelsessakens dokumenter ha

6
betydning for siktedes forsvar, jf. den offentlige advokatens uttalelse i vår sak. Det vil da
være betenkelig om dokumentene definisjonsmessig skulle være unntatt siktedes innsyn.
(27) Når det gjelder spørsmålet om en effektiv bruk av § 242a og andre reelle argumenter for
at påtalemyndigheten bør kunne unnta nektelsesdokumentene, synes dette i vesentlig grad
dekket opp ved at påtalemyndigheten – dersom et beskyttelsesbehov er til stede – vil
kunne begjære også nektelsessakens dokumenter unntatt etter § 242a. Ved vurderingen av
de reelle argumentene er altså spørsmålet alene om dokumentene i innsynssaken i sin
helhet skal unntas fra tiltaltes og forsvarers kunnskap eller om disse dokumentene skal
undergis en konkret vurdering etter § 242a. I en slik konkret vurdering vil hensynet til
påtalemyndighetens behov stå sentralt, men dette må balanseres mot siktedes forsvar, jf.
kravet i § 242a første ledd siste punktum om at unntak fra dokumentinnsyn bare kan skje
dersom det ikke medfører vesentlige betenkeligheter av hensyn til den siktedes forsvar.
Hensett til innsynsrettens grunnleggende betydning for en rettferdig rettergang, anser jeg
en slik balansering av partenes stilling som en klart bedre regel enn et absolutt unntak,
uansett dokumentets betydning for tiltaltes forsvar i straffesaken.
(28) Jeg går etter dette over til spørsmålet om tilleggskjennelse skulle vært avsagt. Det må
være klart at rettens standpunkt til spørsmålet om hvorvidt innsynssakens dokumenter i
sin helhet kunne unntas fra innsyn, skulle fremkommet i slutningen. Som eget punkt i
påtalemyndighetens påstand var dette et fremsatt krav, som måtte dekkes av slutningen.
Krav om tilleggskjennelse skulle på denne bakgrunn vært tatt til følge, se
straffeprosessloven § 52 i.f. jf. § 48. I dette tilfellet ble dertil utformingen av slutningen
direkte villedende, når domstolen visste at slutningen – så lenge kjennelsen ikke var
rettskraftig – ville være det eneste som tiltalte og forsvarer hadde å holde seg til. For øvrig
bemerkes at avgjørelsen skulle vært truffet av den samlede rett og ikke av forberedende
dommer, jf. § 45.
(29) Ut fra mitt syn på rettsspørsmålet, må lagmannsrettens kjennelse oppheves for så vidt
gjelder innsynssakens dokumenter. Det vil så være opp til påtalemyndigheten å ta stilling
til om dokumentene i nektelsessaken – eller deler av disse – skal begjæres unntatt fra
innsyn etter § 242a.
(30) Jeg stemmer for denne
K J E N N E L S E :
Lagmannsrettens kjennelse oppheves for så vidt det ikke er gitt innsyn i nektelsessakens
dokumenter.
(31) Dommer Skoghøy: For så vidt gjelder spørsmålet om hvorvidt en begjæring fra
påtalemyndigheten om at tiltalte og/eller hans forsvarer skal nektes dokumentinnsyn etter
straffeprosessloven § 242a, og de dokumenter som benyttes for å underbygge en slik
begjæring, skal anses som en del av straffesakens dokumenter i forhold til tiltaltes og hans
forsvarers rett til dokumentinnsyn etter § 264, er jeg kommet til et annet resultat enn
førstvoterende.
(32) I motsetning til det som er tilfellet med de fleste andre former for rettergangsskritt under
etterforskningen av en straffesak, er formålet med å nekte tiltalte og/eller hans forsvarer

7
dokumentinnsyn etter straffeprosessloven § 242a ikke å bidra til oppklaring av den
aktuelle sak, men å beskytte andre personers liv, helse eller frihet, ivareta politiets
samarbeid med andre lands myndigheter eller å sikre muligheten for å oppklare andre
alvorlige forbrytelser. Jeg viser til § 242a første ledd bokstavene a-d, som er gjengitt av
førstvoterende. En begjæring om å nekte dokumentinnsyn etter denne bestemmelsen kan
derfor etter min oppfatning ikke sammenlignes med andre rettergangsskritt under
etterforskningen – som for eksempel en begjæring om beslag eller
kommunikasjonskontroll, som har som formål å bidra til å opplyse den aktuelle sak.
(33) En begjæring om å nekte dokumentinnsyn etter § 242a skal etter § 242a første ledd
behandles som en ”enkeltstående rettshandling”. Dette forstår jeg som et klart uttrykk for
at dokumentinnsynssaken ikke skal behandles som en del av straffesaken, men som en
egen sak. Saksbehandlingsreglene er også utformet i tråd med dette. Etter § 100a skal
siktede ved behandlingen av en begjæring om å nekte dokumentinnsyn etter § 242a ha en
egen forsvarer, og etter § 272a skal en slik begjæring behandles av en ”særskilt dommer”.
(34) Det at en sak om nektelse av dokumentinnsyn etter § 242a må anses som en egen sak,
støttes også av Høyesteretts kjæremålsutvalgs kjennelse i Rt. 2005 side 432. Det ble her
lagt til grunn at påtalemyndigheten kan fremsette begjæring om å nekte dokumentinnsyn
etter § 242a etter at øvrige grunnlag for å nekte dokumentinnsyn er blitt forkastet.
(35) I tillegg til at det følger av utformingen av § 242a at en begjæring om å nekte
dokumentinnsyn etter denne bestemmelse skal behandles som egen sak, kan det til støtte
for dette anføres vektige systembetraktninger og reelle hensyn. Dersom
påtalemyndighetens begjæring om å nekte dokumentinnsyn blir tatt til følge, kan det ikke
være tvilsomt at nektelsen ikke kan være begrenset til å gjelde de opplysninger det er
nektet innsyn i, men også må omfatte påtalemyndighetens begjæring og de dokumenter
som er benyttet som grunnlag for denne. Noe annet ville være direkte absurd. Men også i
tilfeller hvor påtalemyndighetens begjæring ikke blir tatt til følge, er det – for at de
hensyn som § 242a skal beskytte, skal bli tilstrekkelig ivaretatt – et klart behov for å
kunne nekte innsyn i begjæringen og de dokumenter som danner grunnlag for denne. Det
vil dessuten fremstå som en ganske merkverdig løsning dersom dokumentene i en sak om
å nekte dokumentinnsyn etter § 242a skal anses som dokument i straffesaken i relasjon til
§ 264 dersom begjæringen ikke blir tatt til følge, men ikke dersom begjæringen blir tatt til
følge.
(36) Man kan også tenke seg at rettens avgjørelse etter § 242a blir påkjært, og at tingretten og
lagmannsretten kommer til forskjellig resultat. Hva skal gjelde dersom tingretten tar
påtalemyndighetens begjæring til følge, men ikke lagmannsretten, eller vice versa? Dette
viser at det å la innsynsretten i påtalemyndighetens begjæring og de dokumenter som
danner grunnlaget for begjæringen, avhenge av utfallet av saken, vil være en nokså
umulig løsning.
(37) Som argument for at innsyn i dokumentene i en innsynssak etter § 242a må nektes dersom
begjæringen om å nekte innsyn blir tatt til følge, kan tenkes anført at dette ikke er en
konsekvens av at dokumentene faller utenfor § 264, men må følge av en naturlig
forståelse av kjennelsen om å nekte innsyn. Dette er jeg ikke enig i. Som det fremgår av
Ot.prp. nr. 24 (2002–2003) om endringer i straffeprosessloven mv. (begrensninger i
adgangen til dokumentinnsyn og bevisførsel), side 73–74, må en nektelse av innsyn som
utgangspunkt begrenses til de opplysninger som det er behov for å nekte tiltalte og hans

8
forsvarer innsyn i. Det er bare i tilfeller hvor det ikke vil være mulig å begrense nektelsen
av innsyn til den aktuelle del av dokumentet uten at den opplysning som skal holdes
hemmelig, blir røpet, at innsyn kan nektes i hele dokumentet. Etter min oppfatning må det
være særdeles vanskelig å tolke en kjennelse som for eksempel nekter innsyn i tredje
avsnitt på side 4 i et nærmere angitt dokument, slik at nektelsen også omfatter
påtalemyndighetens begjæring og de dokumenter som påtalemyndigheten har benyttet til
å underbygge begjæringen.
(38) Jeg kan heller ikke se at tiltalte og hans forsvarer har behov for innsyn i
påtalemyndighetens begjæring om å nekte dokumentinnsyn etter § 242a og de
dokumenter som danner grunnlag for begjæringen. Det er et grunnleggende vilkår for å
nekte dokumentinnsyn etter § 242a at det er tale om opplysninger som påtalemyndigheten
ikke vil påberope som bevis i saken. En begjæring om å nekte dokumentinnsyn etter
§ 242a vil heller ikke ha som formål å opplyse saken, men å få vurdert temaer som ligger
utenfor rammen av den aktuelle straffesak. Dokumentene i innsynssaken er dessuten –
som fremholdt av lagmannsretten – utelukkende blitt til som følge av at
påtalemyndigheten har fremsatt begjæring etter § 242a. Hvis påtalemyndigheten ikke
hadde fremsatt slik begjæring, ville disse dokumentene ikke ha eksistert.
(39) Ved vurderingen av om påtalemyndighetens begjæring om å nekte dokumentinnsyn etter
§ 242a, og de dokumenter som påtalemyndigheten benytter til å underbygge en slik
begjæring, skal anses som del av straffesakens dokumenter, må det også legges vekt på at
§ 242a tredje ledd andre punktum inneholder en uttrykkelig regulering av siktedes og
hans forsvarers rett til innsyn i innsynssakens dokumenter. Det er her fastsatt at siktede og
hans forsvarer i straffesaken ”bare [kan] gjøres kjent med prosesskrifter fra
påtalemyndigheten og delta i rettsmøter i den utstrekning det kan skje uten at
opplysninger som er begjært unntatt fra innsyn, gjøres kjent”. Etter min mening kan
denne bestemmelse ikke bare gjelde under behandlingen av begjæringen, men også etter
at retten har avgjort begjæringen – uavhengig av hvilket utfall avgjørelsen får.
(40) Endelig må det tillegges vekt at dersom siktede og hans forsvarer skal gis rett til innsyn i
påtalemyndighetens begjæring om å nekte dokumentinnsyn etter § 242a og de
dokumenter som danner grunnlag for begjæringen, vil identiteten til den forsvarer som er
oppnevnt etter § 100a, og som siktede ikke skal kjenne, lett kunne bli røpet.
(41) Førstvoterende har fremholdt at dersom påtalemyndigheten ønsker å nekte innsyn i
dokumentene i en innsynssak etter § 242a, kan det gjøres ved at begjæringen blir utvidet
til også å gjelde disse dokumentene. Etter mitt syn fremstår dette ikke bare som en svært
tungvint og nokså upraktisk løsning, men også som ganske uforenlig med bestemmelsen i
§ 242a tredje ledd andre punktum, som jeg tidligere har gjengitt.
(42) På dette grunnlag er jeg kommet til at påtalemyndighetens begjæring om å nekte
dokumentinnsyn etter § 242a og de dokumenter som påtalemyndigheten har benyttet til å
underbygge en slik begjæring, ikke kan anses som del av straffesakens dokumenter etter
§ 264. Tiltalte og hans forsvarer i straffesaken kan derfor etter min mening bare ha rett til
innsyn i disse dokumentene i den utstrekning det er hjemlet i § 242a tredje ledd andre
punktum.
(43) Spørsmålet om tiltalte og hans forsvarer i straffesaken har rett til innsyn i rettens
avgjørelse av en begjæring om å nekte dokumentinnsyn etter § 242a, må derimot komme i

9
en annen stilling. Riktignok kan gode reelle grunner tale for at tiltalte og hans forsvarer i
straffesaken ikke bør få fullt innsyn i rettens avgjørelse av en begjæring om å nekte
dokumentinnsyn etter § 242a. Det følger imidlertid ganske klart av straffeprosessloven
§ 52 tredje ledd sjette, jf. første punktum at det bare er dersom begjæringen tas til følge at
siktede og hans forsvarer i straffesaken ikke skal gjøres kjent med innholdet av kjennelsen
– utover den konklusjon retten har kommet til. Dersom begjæringen ikke blir tatt til følge,
gjelder hovedregelen i § 52 andre ledd om at kjennelsen så snart som mulig skal meddeles
siktede og andre som den angår, jf. Ot.prp. nr. 24 (2002–2003), side 66. Dette innebærer
at i tilfeller hvor en begjæring om å nekte dokumentinnsyn etter § 242a ikke blir tatt til
følge, bør domstolene velge sine ord med omhu, og uttrykke seg lite konkret, slik at de
verdier som bestemmelsen skal beskytte, ikke blir skadelidende.
(44) Når det gjelder spørsmålet om lagmannsrettens syn på omfanget av tiltaltes og hans
forsvarers innsynsrett skulle ha kommet til uttrykk i slutningen i lagmannsrettens
kjennelse, og om det på tiltaltes begjæring skulle ha vært avsagt tilleggskjennelse om
dette, er jeg enig med førstvoterende.
(45) Jeg stemmer etter dette for at lagmannsrettens kjennelse oppheves for så vidt gjelder
spørsmålet om A og hans forsvarer i straffesaken har rett til innsyn i rettens avgjørelser
om å ikke ta påtalemyndighetens begjæring om å nekte dokumentinnsyn etter § 242a til
følge, men at kjæremålet for øvrig forkastes.
(46) Dommer Støle: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende, dommer Oftedal Broch.
(47) Dommer Stang Lund: Likeså.
(48) Dommer Lund: Likeså.
(49) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
K J E N N E L S E :
Lagmannsrettens kjennelse oppheves for så vidt det ikke er gitt innsyn i nektelsessakens
dokumenter.