Sammendrag: Coward, Bruzelius, Øie, Stabel og LundDen tiltalte hadde selt to liter smuglarsprit til onkelen sin, som etter ei veke døydde som følgje av metanol i spriten. Både tingretten og lagmannsretten fann han skuldig i aktlaust drap attåt nokre mindre brot på alkohollova. Tingretten sette straffa til fengsel i eitt år og to månader, medan lagmannsretten sette henne ned til fengsel i åtte månader. Ein lagdommar meinte at den tiltalte måtte frifinnast for aktlaust drap, og at straffa i alle fall måtte setjast lågare. Den tiltalte anka til Høgsterett over lovbruken, men vann ikkje fram.Høgsterett meinte at sal av smuglarsprit alt i utgangspunktet utset kjøparane for ein risiko for å få i seg noko helsefarleg, og at det talar for at aktløysenorma i § 239 er etter måten streng på dette området. Men norma måtte fyrst og fremst vere svært streng på grunn av den konkrete situasjonen kring spritsalet, som skjedde i mars 2003. Frå september 2002 og i månadene etter hadde det vore ei rekkje nyhendeoppslag om dødsfall og skadar som følgje av metanolhaldig smuglarsprit. Eit par andre som den tiltalte hadde formidla sprit til, var vortne så uvisse på innhaldet i spritkannene at dei slo det ut. At leverandøren hadde sagt til den tiltalte at spriten var testa på Borregaard, og at den tiltalte sjølv og fleire av kameratane hadde drukke av spriten utan å bli dårlege, var ikkje nok til å stette aktløysekravet. Det skulle heller ikkje ha noko å seie for strafflegginga at den tiltalte berre var formidlar av sala og ikkje hadde noka forteneste, eller at onkelen sjølv hadde teke initiativet til å få kjøpt spriten, og at medieoppslaga måtte ha vore allment kjende. På grunn av tilståing og tida som hadde gått, sette Høgsterett straffa ned til fengsel i fem månader.

NORGES HØYESTERETT
Den 24. april 2006 avsa Høyesterett dom i
HR-2006-00690-A, (sak nr. 2005/1446), straffesak, anke,
I.
A (advokat Sigrid Redse Johansen – til prøve)
mot
Den offentlige påtalemyndighet (statsadvokat Siw Morrow)
II.
Den offentlige påtalemyndighet (statsadvokat Siw Morrow)
mot
A (advokat Sigrid Redse Johansen – til prøve)
S T E M M E G I V N I N G :
(1) Dommer Coward: Saken gjelder spørsmål om domfellelse og straffutmåling for uaktsomt
drap som følge av salg av metanolholdig sprit.
(2) Vinger og Odal tingrett avsa 1. desember 2004 dom med slik domsslutning:
”1. A, f. 00.00.1960, dømmes for en overtredelse av straffeloven § 239 første
straffalternativ og tre tilfeller av overtredelse av alkoholloven § 10-1 første
ledd, jf. § 3-1 første ledd, sammenholdt med straffeloven § 63 annet ledd, til
en straff av fengsel i 1 – ett – år og 2 – to – måneder.
Til fradrag i straffen går 3 – tre – dager for utholdt varetekt.
2. A, f. 00.00.1960, dømmes til innen to uker fra dommens forkynnelse å betale
saksomkostninger til staten med kr 3 000 – kronertretusen –.”
(3) Den tiltalte anket til Eidsivating lagmannsrett over bevisbedømmelsen og lovanvendelsen
under skyldspørsmålet når det gjaldt domfellelsen for uaktsomt drap, og subsidiært over
straffutmålingen, mens påtalemyndigheten anket over straffutmålingen. I lagmannsrettens

2
dom 6. september 2005 ble domfellelsen opprettholdt, men straffen satt ned fra fengsel i
ett år og to måneder til fengsel i åtte måneder. Domsslutningen lyder slik:
”1. A, f. 00.00.1960 dømmes for overtredelse av straffelovens § 239 første
straffealternativ. For dette og for de forhold som er rettskraftig avgjort ved
Vinger og Odal tingretts dom av 1. desember 2004 fastsettes straffen til
fengsel i 8 – åtte – måneder.
Til fradrag i straffen går 3 – tre – dager for utholdt varetekt.
2. Saksomkostninger ilegges ikke.”
(4) Én av fagdommerne dissenterte og mente at den tiltalte måtte frifinnes for tiltalen for
uaktsomt drap. Han uttalte dessuten at straffen burde settes ytterligere ned også om denne
domfellelsen ble opprettholdt.
(5) Den tiltalte har anket til Høyesterett over lovanvendelsen under skyldspørsmålet når det
gjelder aktsomhetsnormen i straffeloven § 239 om uaktsomt drap og subsidiært over
straffutmålingen. Påtalemyndigheten har anket over straffutmålingen.
(6) Jeg er kommet til at domfellelsen for uaktsomt drap må opprettholdes, men at straffen bør
settes noe ned.
(7) Den tiltalte, som nå er 45 år er gammel, er tidligere ustraffet..
(8) Det dominerende forholdet som han nå er tiltalt for, gjelder som nevnt uaktsomt drap som
følge av salg av metanolholdig sprit. Det er dessuten rettskraftig avgjort ved tingrettens
dom at han har overtrådt alkoholloven § 10-1 første ledd jf. § 3-1 første ledd ved tre salg
av sprit. Det gjelder så små mengder at både tingretten og lagmannsretten har ment at
forholdene isolert sett bare ville medført bøtestraff. Jeg er enig i det og går ikke nærmere
inn på disse forholdene.
(9) Grunnlaget for tiltalen for uaktsomt drap er at den tiltalte onsdag 19. mars 2003 solgte to
liter sprit til sin onkel, og at onkelen etter å ha drukket av spriten døde på Kongsvinger
sykehus 26. mars 2003 av metanolforgiftning. Det er på det rene at dødsårsaken var
inntaket av den metanolholdige spriten som den tiltalte hadde skaffet ham. Spørsmålet er
om den tiltalte har vært uaktsom i relasjon til straffeloven § 239, som setter straff for den
som ”uaktsomt … forvolder en annens død”.
(10) Den uaktsomheten som er straffbar etter § 239, må relatere seg til dødsfølgen. Normen for
hva som skal anses som uaktsomt i forhold til bestemmelsen, må antas å variere fra
område til område, avhengig blant annet av hvilken risiko det er for helseskader, og for at
skadene skal være alvorlige. Vår sak gjelder en ulovlig aktivitet – salg av smuglersprit.
Når dette er gjort straffbart, er begrunnelsen ikke bare alkoholpolitisk; et moment er også
den manglende kontrollen med hva slik sprit inneholder. Jeg er enig med flertallet i
lagmannsretten i at salg av smuglersprit allerede i utgangspunktet utsetter kjøperne for en
risiko for at de kan få i seg noe helsefarlig, og at dette taler for at aktsomhetsnormen i
§ 239 er relativt streng på dette området.
(11) Avgjørende for hvilken aktsomhet man måtte kreve av den tiltalte i vår sak, er imidlertid
først og fremst den konkrete situasjonen da han solgte spriten til onkelen. Som jeg har
nevnt, skjedde spritsalget i mars 2003. Spriten som ble solgt, stammet fra et parti med

3
tiliterskanner som den tiltalte i august/september 2002 hadde formidlet bestilling av til
seg selv og noen jaktkamerater fra en leverandør som han kjente fra før. Han fikk ikke
noen betaling for formidlingen. – Fra september 2002 og i månedene fremover kom det
en rekke nyhetsoppslag i aviser, radio og fjernsyn om dødsfall og skader som følge av
metanolholdig smuglersprit på Østlandet. I et avisoppslag fra november 2002 som er lagt
frem i saken som eksempel, fremgår det at 11 mennesker til da var døde av
metanolforgiftning, at 27 var skadet, og at flere tusen liter smuglersprit var på avveier.
Blant den tiltaltes kamerater var et par blitt så usikre på innholdet av de spritkannene de
hadde kjøpt, at de slo ut innholdet. En annen kanne var brakt til den tiltalte for å leveres
tilbake til leverandøren. Det var sprit fra denne kannen som den tiltalte – etter å ha spurt
leverandøren – solgte til onkelen. Jeg ser det som klart at aktsomhetsnormen i § 239 i
tiden etter metanolalarmen, med gjentatte oppslag i mediene, måtte være meget streng.
(12) Forsvareren har trukket frem flere momenter for å underbygge at den tiltalte likevel ikke
opptrådte uaktsomt. Dels er det vist til at han skal ha fått forklart fra leverandøren at
spriten var testet på Borregaard og var i orden, og til at både den tiltalte selv og flere av
kameratene hans hadde drukket av spriten fra samme leverandør uten å ha blitt dårlige.
Jeg kan ikke se at dette kan være tilstrekkelig til å oppfylle det strenge aktsomhetskravet.
Leverandørens opplysninger om testing kunne den tiltalte ikke uten videre stole på. Og all
den spriten som den tiltalte hadde bestilt, var ikke nødvendigvis trygg fordi om noe av
partiet var drukket uten at det hadde ført til helseskader; forskjellige kanner kunne ha
forskjellig opprinnelse, og forskjellige mennesker kunne reagere forskjellig på metanol –
blant annet ut fra det drikkemønsteret som hver av dem hadde.
(13) Forsvareren har også anført at den tiltaltes rolle ikke var sentral – han var bare formidler
av salgene og hadde ikke selv noen fortjeneste av dem. Dette må riktignok være et
moment når man skal vurdere alvoret av overtredelsen, men jeg kan ikke se at det kan
føre til at den tiltalte ikke skal anses å ha vært uaktsom i relasjon til § 239. – At onkelen,
som er betegnet som alkoholiker, selv tok initiativet til å få kjøpt spriten, og at oppslagene
i mediene må antas å ha vært alminnelig kjent, kan heller ikke få betydning for
straffbarheten for den tiltalte.
(14) Jeg er etter dette enig med lagmannsrettens flertall i at den tiltalte ved å ha overlatt de to
literne med sprit til onkelen gjorde seg skyldig i overtredelse av § 239 – uaktsomt å ha
forvoldt onkelens død.
(15) Jeg kommer da til straffutmålingen.
(16) Som det har fremgått, satte lagmannsretten straffen til fengsel i åtte måneder. Det
foreligger ikke høyesterettspraksis om straffen for uaktsomt drap som følge av salg av
smuglersprit. Fordi karakteren av uaktsomme drap varierer sterkt fra område til område,
gir rettspraksis i det hele begrenset veiledning. Hovedregelen må likevel være at det skal
reageres med ubetinget fengselsstraff overfor uaktsomme drap, og jeg er kommet til at
lagmannsrettens straff av fengsel i åtte måneder kan være et naturlig utgangspunkt i vår
sak. Jeg har da tatt hensyn til at den tiltaltes rolle som selger av sprit var noe tilfeldig og
uten fortjenestemotiv, og at det ikke var fullstendig uten grunnlag når han trodde at
spriten var trygg. Det er etter dette ikke aktuelt for meg å ta til følge påtalemyndighetens
påstand om skjerping av straffen.
(17) Jeg mener derimot at det fra utgangspunktet om fengsel i åtte måneder bør gjøres visse

4
fradrag – begrunnet dels i at saken er blitt noe gammel uten at det kan bebreides den
tiltalte, og dels i at han har gitt en uforbeholden tilståelse. Når det gjelder tidsforløpet, er
det nå gått vel tre år fra handlingen, noe som særlig skyldes relativt lang tid frem til
tiltalebeslutning og dom i tingretten. Selv om dette kan forklares ved at saken har inngått i
et større sakskompleks, mener jeg at tidsforløpet bør begrunne et visst fradrag i straffen i
et tilfelle som vårt. Når det gjelder tilståelsen, har den tiltalte erkjent de faktiske forhold
som domfellelsen bygger på, derimot ikke at hans handlemåte skal karakteriseres som
uaktsom. Det siste er imidlertid ikke til hinder for at tilståelsen skal sees som
uforbeholden og dermed etter straffeloven § 59 andre ledd skal tas i betraktning ved
straffutmålingen, se Rt. 2005 side 559 avsnitt 18 og 19. Jeg er kommet til at tidsforløpet
og tilståelsen til sammen bør begrunne et fradrag i fengselsstraffen på tre måneder, slik at
resultatet blir at straffen settes ned til fengsel i fem måneder.
(18) Etter dette stemmer jeg for denne
D O M :
I lagmannsrettens dom gjøres den endring at straffen settes til fengsel i 5 – fem –
måneder.
(19) Dommer Bruzelius: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(20) Dommer Øie: Likeså.
(21) Dommer Stabel: Likeså.
(22) Dommer Lund: Likeså.
(23) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
D O M :
I lagmannsrettens dom gjøres den endring at straffen settes til fengsel i 5 – fem –
måneder.