Sammendrag: Rieber-Mohn, Støle, Bruzelius, Gjølstad og ScheiSaken gjaldt straffutmåling ved narkotikaforbrytelser, i første rekke spørsmålet om hvilken betydning en tilståelse skal gis, jf. straffelovens § 59. A ble ved tilståelsesdom i tingretten dømt for erverv av ca. 1,2 kg amfetamin, salg av rundt 1,1 kg amfetamin og forsøk på erverv av 1 912 gram hasj og 539,1 gram amfetamin. Tingretten fant at forholdene i seg selv kvalifiserte til en straff av fengsel i 4 år og 6 måneder, men reduserte straffen til fengsel i 3 år og 9 måneder som følge av tilståelsen. Lagmannsretten reduserte straffen til fengsel i 3 år og 6 måneder, vesentlig begrunnet i tilståelsen.I Høyesterett ble domfeltes anke forkastet. Høyesterett var enig i at narkotikaforbrytelsene kvalifiserte til en fengselsstraff nær 4 år og 6 måneder. Spørsmålet var hvilken vekt det skulle legges på tilståelsen, fortrinnsvis av erverv av 500 gram amfetamin ved en anledning i 2003. Her forelå ingen andre bevis enn domfeltes tilståelse, og denne måtte veie tyngst ved straffutmålingen. Tilståelsen av de øvrige forhold ble tillagt mer begrenset vekt - her forelå andre bevis - og tilståelsen hadde fortrinnsvis prosessøkonomisk betydning. I skjerpende retning ble lagt vekt på domfeltes planmessige kjøp av ikke ubetydelige mengder narkotika og spredning av amfetamin i ungdomsmiljøet på X.

NORGES HØYESTERETT
Den 7. oktober 2004 avsa Høyesterett kjennelse i
HR-2004-01677-A, (sak nr. 2004/1091), straffesak, anke,
A (advokat Arne Meltvedt)
mot
Den offentlige påtalemyndighet (førstestatsadvokat Arnfinn Hval)
S T E M M E G I V N I N G :
(1) Dommer Rieber-Mohn: Saken gjelder straffutmåling ved narkotikaforbrytelser, derunder
spørsmålet om hvilken betydning en tilståelse skal gis, jf. straffelovens § 59 annet ledd.
(2) Ved Telemark politidistrikts siktelse 23. februar 2004, tiltrådt av statsadvokaten, ble A
siktet for følgende forbrytelser:
”I Straffeloven § 162, 1. og 2. ledd
for ulovlig å ha ervervet, oppbevart eller overdratt stoff som etter regler med
hjemmel i lov er ansett som narkotika, og overtredelsen anses som grov, idet
det særlig legges vekt på hva slags stoff det gjelder, kvantumet og
overtredelsens karakter.
Grunnlag er følgende forhold:
a) En gang i juli 2003 mellom Haukeligrend og Åmot i Vinje ervervet
han rundt 500 gram amfetamin fra B
b) En gang i juli 2003 ved Fjæra i Odda ervervet han rundt 500 gram
amfetamin fra B
c) En gang i juni 2003 ved Haukeli i Vinje ervervet han rundt 200 gram
amfetamin fra B
d) I tiden fra juni 2003 til november 2003 på Stord solgte han rundt
1,1 kg amfetamin til flere ikke navngitte personer.
II Straffeloven § 162, 1. og 2. ledd, jfr strl § 49

2
for ulovlig å ha forsøkt å ervervet stoff som etter regler med hjemmel i lov er
ansett som narkotika, og overtredelsen anses som grov, idet det særlig legges
vekt på hva slags stoff det gjelder, kvantumet og overtredelsens karakter.
Grunnlag er følgende forhold eller medvirkning til dette:
Tirsdag 9. desember 2003, ca. kl. 14:00, ved Åmot i Vinje, forsøkte han å
erverve 1912 gram hasjisj og 539,1 gram amfetamin fra B, men uten at
overdragelsen ble fullbyrdet idet narkotikapartiet ble beslaglagt og A ble
pågrepet av politiet.”
(3) Sunnhordland tingrett avsa 25. mars 2004 dom i tilståelsessak med slik domsslutning:
”1. A, født 00.00.1970, dømmes for overtredelse av straffeloven § 162, 1. og 2. ledd
og straffeloven § 162, 1. og 2. ledd, jf. straffelovens § 49, sammenholdt med
straffeloven § 62, 1. ledd, til en straff av fengsel i 3 – tre – år og 9 – ni –
måneder. I straffen fragår 5 – fem – dager for utholdt varetekt.
2. I medhold av straffeloven § 34 inndras 120.000 – etthundreogtjuetusen –
kroner.”
(4) Etter domfeltes anke over straffutmålingen avsa Gulating lagmannsrett 14. juni 2004 dom
med slik domsslutning:
”I tingrettens dom gjøres den endring at straffen settes til fengsel i 3 – tre – år
og 6 – seks – måneder.”
(5) A har anket dommen til Høyesterett. Anken gjelder straffutmålingen. For Høyesterett er
særlig anført at lagmannsretten ikke i tilstrekkelig grad har tatt hensyn til den
uforbeholdne tilståelsen ved utmåling av straffen.
(6) Jeg er kommet til at anken må forkastes.
(7) A er funnet skyldig i erverv av ca. 1,2 kg amfetamin, salg av rundt 1,1 kg amfetamin og
forsøk på erverv av 1 912 gram hasj og 539,1 gram amfetamin.
(8) Jeg er enig med påtalemyndigheten i at en ordinær straffutmåling for en så vidt alvorlig
befatning med ikke ubetydelige mengder narkotika, ville ha ledet til en straff av fengsel i
nær 4 år og 6 måneder. Tingretten var av samme oppfatning, og jeg forstår også
lagmannsretten slik. En dom som kan gi en viss veiledning i det alminnelige nivå her, har
vi i Rt. 2002 side 1591.
(9) Sakens sentrale spørsmål er hvilken vekt det skal legges på domfeltes tilståelse,
jf. straffelovens § 59 annet ledd. Den del av tilståelsen som gjelder erverv av 500 gram
amfetamin i juli 2003, siktelsens post I b, må veie tyngst i formildende retning. For denne
post forelå ingen andre bevis enn domfeltes tilståelse.
(10) Tilståelsen av forsøket på erverv av en ikke ubetydelig mengde hasj og amfetamin i
desember 2003, siktelsens post II, har utelukkende hatt prosessøkonomisk betydning.
Domfelte ble ved denne anledning pågrepet og stoffet beslaglagt. Jeg er videre enig med
lagmannsretten i at resten av tilståelsen, som gjelder erverv og salg av amfetamin som
nevnt i siktelsens post I a, c og d, også har hatt sin betydning fortrinnsvis ved at de har
lettet etterforskningen og ledet til en rask avklaring med tilståelsesdom. For disse poster

3
hadde politiet bevis i form av forklaring fra den person som hadde solgt amfetamin til
domfelte.
(11) I likhet med de tidligere instanser ser jeg det slik at den materielle og prosessuelle
virkning av domfeltes tilståelser bør tillegges vekt ved straffutmålingen. Jeg legger – som
lagmannsretten – mindre vekt på at domfelte påviste 100 gram amfetamin som han hadde
gjemt unna. Det er nærliggende å anta at dette ble gjort for at ”regnestykket”, i forholdet
mellom erverv og salg, skulle gå opp slik at A ikke ble siktet for salg av dette partiet. Jeg
legger heller ikke nevneverdig vekt på at amfetaminen hadde en renhetsgrad mellom
20 % og 35 %, som er litt lavere enn såkalt normal renhetsgrad.
(12) I anken til Høyesterett er også tatt opp spørsmålet om straffen bør nedsettes fordi A tilbød
politiet opplysninger om narkotikamiljøet på Stord, likevel uten at dette ledet til at politiet
fikk opplysninger av verdi. Jeg finner det vanskelig å tillegge dette noen betydning og
viser særlig til de betenkeligheter som er gjengitt i Ot.prp. nr. 81 1999–2000 side 38, og
som ledet til at et forslag om å lovfeste en regel om ”strafferabatt” for samarbeid med
politiet ikke førte frem.
(13) I skjerpende retning må jeg ved straffutmålingen legge vekt på domfeltes planmessige
kjøp av så vidt mye narkotika og spredning av amfetamin i ungdomsmiljøet på Stord.
Salget var motivert av domfeltes vanskelige økonomiske situasjon og skulle særlig
finansiere hans eget forbruk av hasj.
(14) En avveining av tilståelsen mot de straffskjerpende omstendigheter i saken, leder meg til
en straffutmåling lik den lagmannsretten har foretatt – fengsel i 3 år og 6 måneder.
(15) Jeg stemmer for denne
K J E N N E L S E :
Anken forkastes.
(16) Dommer Støle: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(17) Dommer Bruzelius: Likeså.
(18) Dommer Gjølstad: Likeså.
(19) Justitiarius Schei: Likeså.
(20) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
K J E N N E L S E :
Anken forkastes.