Dato: 2024-05-30

Sammendrag: En mann var dømt til fengsel i ett år og én måned for seksuallovbrudd mot to gutter. Han hadde hatt kontakt med guttene via Snapchat, og hadde også brukt denne tjenesten til seksuelt krenkende adferd. Lagmannsretten hadde derfor også dømt ham til tap av retten til å ha brukerkonto på Snapchat i to år. Dette rettighetstapet anket han til Høyesterett. Mannen mente dette krenket hans ytringsfrihet og rett til familieliv og privatliv, slik disse rettighetene er nedfelt i Grunnloven og Den europeiske menneskerettskonvensjon (EMK).

Høyesterett opprettholder rettighetstapet. Selv om forbudet mot bruk av Snapchat må ansees som et inngrep i ytringsfriheten og retten til familieliv og privatliv, er det i dette tilfellet ikke et uforholdsmessig inngrep. Snapchat har visse funksjonaliteter som kan gjøre tjenesten fristende for den som vil ha kontakt med andre med hensikt å utnytte dem seksuelt. Mannen hadde en tidligere dom for lignende forhold, der også Snapchat var brukt. Hensynet til å beskytte mindreårige må her gå foran den domfeltes behov for å bruke den sosiale medieplattformen som han og hans venner foretrekker.

Dommen gir veiledning om forbud mot bruk av sosiale medier som rettighetstap.

D O M
avsagt 30. mai 2024 av Høyesterett i avdeling med
dommer Hilde Indreberg
dommer Aage Thor Falkanger
dommer Henrik Bull
dommer Espen Bergh
dommer Erik Thyness
HR-2024-986-A, (sak nr. 24-011562STR-HRET)
Anke over Eidsivating lagmannsretts dom 24. november 2023
A (advokat John Christian Elden)
mot
Påtalemyndigheten (førstestatsadvokat Thomas Frøberg)

2
S T E M M E G I V N I N G
(1) Dommer Bull:
Sakens spørsmål og bakgrunn
(2) Saken gjelder straffutmåling for seksuallovbrudd overfor barn og reiser spørsmål om det
skal idømmes rettighetstap i form av tap av retten til å ha brukerkonto på Snapchat.
(3) Den 23. september 2022 ble det tatt ut tiltale mot A for overtredelse av:
«I Straffeloven § 302
for å ha hatt seksuell omgang med barn mellom 14 og 16 år eller fått et barn
mellom 14 og 16 år til å utføre handlinger som svarte til seksuell omgang
med seg selv.
Grunnlag:
a)
I perioden august 2018 til 25. januar 2020 på Lillehammer og i Råholt, førte
han sin penis inn i B, f. 00.00.2004, sin munn og en vibrator inn i B sin
endetarmsåpning ved flere anledninger. Videre fikk han B til å føre sin penis
inn i hans endetarmsåpning og til å masturbere seg selv.
b)
Tirsdag 9. mars 2021 i --- 0 i Ski eller annet sted fikk han C, f. 00.00.2007,
til å masturbere seg selv, og sende ham video av dette på Snapchat.
II Straffeloven § 305
for i ord eller handling å ha utvist seksuelt krenkende eller annen uanstendig
atferd i nærvær av eller overfor barn under 16 år, eller tvunget eller forledet
et barn under 16 år til å utvise seksuelt krenkende eller annen uanstendig
atferd.
Grunnlag:
I perioden mars til april 2021 i --- 0 i Ski eller annet sted, sendte han bilde av
sin penis til C, f. 00.00.2007, på Snapchat. Videre fikk han C til å sende
bilder og videoer av sin nakne kropp og penis til seg. Ved én anledning ga
han C en ‘pocketpussy’ som betaling for nakenbilder, hvoretter han spurte
‘Var du fornøyd med den nye fitta di? :p’.»
(4) Østre Innlandet tingrett fant ham skyldig etter tiltalen. A ble dømt til fengsel i ett år og tre
måneder, og han ble fradømt retten til å inneha brukerkonto på Snapchat i to år. Videre ble
han dømt til å tåle inndragning av en mobiltelefon og til å betale oppreisningserstatning til
de to fornærmede.
(5) A anket dommen til Eidsivating lagmannsrett, som 30. mai 2023 besluttet å fremme anken
for post I b og inndragningsspørsmålet.
(6) Eidsivating lagmannsrett avsa 24. november 2024 dom med slik domsslutning:
«1. A, født 00.00.1991, frifinnes for tiltalepost I bokstav b.
HR-2024-986-A, (sak nr. 24-011562STR-HRET)

3
2. Han frifinnes for kravet om oppreisningserstatning fra C.
3. Han dømmes for de forhold som er rettskraftig avgjort ved Østre Innlandet
tingretts dom 22. februar 2023, til fengsel i 1 – ett – år og 1 – én – måned,
jf. straffeloven § 79 bokstav a og b.
Straffen er en etterskuddsdom til Hedmarken tingretts dom av 26. april 2019,
jf. straffeloven § 82.
Varetektsfradrag utgjør 8 – åtte – dager, jf. straffeloven § 83.
4. Han dømmes til å tåle inndragning av iPhone til staten, jf. straffeloven
§ 69 bokstav c, jf. § 75.
5. Han dømmes til tap av retten til å inneha brukerkonto på Snapchat i en
periode på 2 år, jf. straffeloven § 56 bokstav b, jf. straffeloven § 58 første
ledd.»
(7) Frifinnelsen for post I b var begrunnet med at lagmannsretten ikke fant det bevist at A
hadde fått fornærmede til å masturbere seg selv og spille inn en video av det for å sende
den til A.
(8) Grunnen til at dommen, i likhet med tingrettens dom, er en etterskuddsdom, jf. straffeloven
§ 82, er at deler av forholdet omtalt i post I a i tid ligger før daværende Hedmarken
tingretts dom 26. april 2019. I den saken ble A funnet skyldig i lignende forhold som i
saken nå. Også da hadde A benyttet Snapchat til å kommunisere med fornærmede.
(9) A anket til Høyesterett over straffutmålingen, nærmere bestemt fradømmelsen av retten til
å inneha brukerkonto på Snapchat i to år, og over saksbehandlingen i form av mangelfulle
domsgrunner for rettighetstapet. Høyesteretts ankeutvalg besluttet 2. februar 2024 å
fremme anken over straffutmålingen. For øvrig ble anken nektet fremmet.
Mitt syn på saken
Om Snapchat og domfeltes bruk av tjenesten
(10) Snapchat er en meldingstjeneste som brukes til å sende meldinger i form av tekst, foto og
video mellom brukernes mobiltelefoner eller nettbrett. Tjenesten særkjennes ved at
meldingene normalt bare er tilgjengelige for mottakeren i noen sekunder etter at
mottakeren har åpnet den i Snapchat-applikasjonen. Mottakeren kan imidlertid velge å
lagre meldingen eller ta skjermbilde av den før den slettes i applikasjonen. Hvorvidt
meldingen også lagres i applikasjonen hos avsenderen, avhenger av hvordan avsenderen
har innstilt den. Når en lagret melding slettes hos avsender, blir den normalt også slettet fra
Snapchats servere.
(11) Det er to fornærmede i saken. I tingrettens dom heter det i tilknytning til tiltalens post I a at
A ifølge sin egen forklaring kom i kontakt med den ene fornærmede via Facebook, og at de
deretter begynte å kommunisere via Snapchat. Tiltalte har forklart at de utvekslet bilder,
«herunder at det kan ha vært sendt bilder av rumpe og penis». Fornærmede har forklart
omtrent det samme: Etter at de hadde lagt hverandre til på Snapchat, fortsatte
HR-2024-986-A, (sak nr. 24-011562STR-HRET)

4
korrespondansen der, og den dreide inn på sex. De utvekslet bilder – ifølge fornærmede
også bilder av at de masturberte. Etter noen uker begynte de å møtes fysisk.
(12) Som nevnt ble A frifunnet av lagmannsretten for post I b, som gjelder den andre
fornærmede. Lagmannsretten var imidlertid ikke i tvil om at denne fornærmede hadde
sendt en video til A av at han selv masturberte, og at A hadde bedt ham om å sende en slik
video. Det fremgår av lagmannsrettens dom at videoen ble sendt på Snapchat.
(13) Tiltalens post II gjelder samme fornærmede som tiltalens post I b. I tingrettens dom heter
det at A kom i kontakt med fornærmede da han observerte ham på TikTok, og deretter la
fornærmede til på Snapchat. Korrespondansen mellom tiltalte og fornærmede fortsatte på
Snapchat. Under post II er A domfelt blant annet for å ha sendt fornærmede bilder av sin
penis, og for å ha fått fornærmede til å sende bilder og video av sin nakne kropp og penis.
Straffeloven § 56 om rettighetstap
(14) Det heter i straffeloven § 56 første ledd bokstav b at «[d]en som har begått en straffbar
handling som viser at vedkommende er uskikket til eller kan misbruke en … aktivitet, kan,
når allmenne hensyn tilsier det, … fratas retten til for fremtiden å … utøve en … aktivitet».
Det fremgår av § 56 annet ledd at rettighetstapet kan begrenses til blant annet påbud om å
utøve aktiviteten på bestemte vilkår. Ifølge § 58 annet ledd skal rettighetstap ilegges for en
bestemt tid inntil fem år, eller, når særlige grunner tilsier det, på ubestemt tid.
(15) Ordet «aktivitet» kom inn i bestemmelsen om rettighetstap i forbindelse med vedtakelsen
av ny straffelov i 2005. Lovgiver ønsket å utvide anvendelsesområdet noe ved å åpne for
forbud mot adferd som ikke naturlig falt inn under ordene «virksomhet» eller
«beskjeftigelse» i den tilsvarende bestemmelsen i straffeloven 1902 § 29, se
Ot.prp. nr. 90 (2003–2004) side 320. Muligheten til å begrense rettighetstapet i medhold av
§ 56 annet ledd skulle også bidra til å gjøre reaksjonsformen mer egnet. På side 321 uttaler
departementet at rettighetstap knyttet til «bestemte former for bruk av for eksempel
internett» kan være aktuelt i medhold av det nye alternativet: «En lovbryter som har gjort
seg skyldig i lovbrudd mot mindreårige som han har truffet på chattesider på internett, vil
for eksempel kunne forbys å oppsøke tilsvarende chattesider i fremtiden.»
(16) På side 317–318 i proposisjonen heter det at formålet med et rettighetstap er å hindre den
dømte i å foreta visse handlinger, ikke å virke allmennpreventivt. Rettighetstapet kan
dermed minne om inndragning, men fordi rettighetstap kan ha svært inngripende
konsekvenser for den dømte, bør det etter departementets vurdering fortsatt regnes som
straff i juridisk forstand.
(17) Det følger av ordlyden at det beror på en konkret vurdering i den enkelte sak om
rettighetstap skal idømmes – det «kan» idømmes «når allmenne hensyn tilsier det». På
side 318 peker departementet på at forarbeidene til den dagjeldende bestemmelsen om
rettighetstap forutsatte at reaksjonen skulle anvendes med varsomhet og bare dersom
tungtveiende grunner talte for det. Om den nye bestemmelsen uttales det på side 320 at de
foreslåtte endringene ikke tar sikte på en generell heving eller senkning av terskelen, men
at det nye alternativet «aktivitet» vil gjøre rettighetstap til en mer egnet reaksjon i flere
saker. Departementet understreker imidlertid på samme side viktigheten av ikke å gå for
HR-2024-986-A, (sak nr. 24-011562STR-HRET)

5
langt i å forby «mer alminnelige aktiviteter», som for eksempel «å sykle eller stå på
rullebrett, med mindre forbudet begrenses til å gjelde et avgrenset område».
(18) Adgangen til å idømme rettighetstap skal altså brukes med varsomhet, og det gjelder særlig
bredt formulerte forbud mot dagligdagse aktiviteter. Jeg legger til at synet på hva som er
dagligdagse aktiviteter, vil endre seg over tid.
(19) Før jeg går inn på den nærmere vurderingen av saken her, og i den forbindelse også
anførslene om at rettighetstapet vil krenke As ytringsfrihet og familie- og privatliv, vil jeg
ta for meg en annen innvending mot rettighetstapet. A hevder at straffeloven
§ 56 første ledd bokstav b ikke oppfyller kravet til klar lovhjemmel for straff i Grunnloven
§ 96 og Den europeiske menneskerettskonvensjon – EMK – artikkel 7.
Kravet til klar lovhjemmel
(20) Grunnloven § 96 og EMK artikkel 7 krever begge at straff må ha hjemmel i lov. Begge
bestemmelsene innebærer et krav til klar lovhjemmel. Det har i rettspraksis ikke vært gjort
forskjell på klarhetskravet i Grunnloven § 96 og EMK artikkel 7, se HR-2020-2019-A
avsnitt 15. Innholdet i klarhetskravet er nærmere beskrevet i avsnitt 14 til 21 i avgjørelsen.
Jeg nøyer meg her med en kort oppsummering:
(21) Klarhetskravet gjelder både definisjonen av den straffbare handlingen og hvilken straff
handlingen kan medføre. Bestemmelsen må være utformet slik at det i de fleste tilfeller
ikke vil være tvil om en handling rammes av regelen, og at straff kan bli konsekvensen.
Klarhetskravet er imidlertid ikke til hinder for at straffebud kan inneholde ord og uttrykk
som krever en nærmere presisering gjennom rettspraksis, så lenge resultatet av tolkningen
er forenlig med kjerneinnholdet i straffebudet og ligger innenfor det som med rimelighet
kan forutsees.
(22) Som fremholdt i blant annet Den europeiske menneskerettsdomstols – EMDs –
storkammerdom 21. oktober 2013 del Río Prada mot Spania avsnitt 79 er klarhetskravet
oppfylt selv om rett utlegning av straffbarhetsvilkårene og mulige straffereaksjoner
forutsetter juridisk rådgivning – «appropriate legal advice».
(23) Jeg legger til at for norsk retts vedkommende må det være anledning å legge vekt på om en
nærmere presisering av hva ordlyden er ment å dekke, fremgår av offentliggjorte
forarbeider til loven. I norsk juridisk metode har slike presiseringer langt på vei samme
funksjon som avklaring gjennom rettspraksis, og gjennomgang av forarbeidene inngår
naturlig i juridisk veiledning om innholdet i en lov.
(24) Det aktuelle ordet i loven er her «aktivitet», som har et nokså vidt og ubestemt innhold.
Bruk av elektroniske kommunikasjonstjenester, blant annet sosiale medier, faller imidlertid
naturlig innenfor det meningsinnholdet som ordet har i dagligtalen. Videre presiserer
forarbeidene at forbud mot bruk av «chattesider» er en aktuell bruk av bestemmelsen
overfor den som har brukt slike tjenester til å oppsøke mindreårige som deretter er utnyttet
seksuelt. At en cirka 20 år gammel uttalelse om «chattesider» også er relevant for dagens
mer avanserte sosiale medier, må være åpenbart.
HR-2024-986-A, (sak nr. 24-011562STR-HRET)

6
(25) Jeg kan etter dette ikke se at klarhetskravet i Grunnloven § 96 og EMK artikkel 7 er til
hinder for å idømme tap av retten til å bruke en elektronisk tjeneste som Snapchat i et
tilfelle som dette.
Hensynet til ytringsfriheten og respekten for familie- og privatlivet
(26) A har påberopt seg at forbudet krenker hans rett til ytringsfrihet og respekt for familieliv
og privatliv, slik disse rettighetene er nedfelt i Grunnloven § 100 og § 102 og EMK
artikkel 10 og 8.
(27) Det er klart at rettighetstap ikke kan idømmes dersom det vil komme i strid med
grunnleggende rettigheter slik de er nedfelt i Grunnloven og menneskerettskonvensjoner
som Norge er tilsluttet.
(28) Ytringsfriheten omfatter etter Grunnloven § 100 retten til meddele og motta opplysninger,
inkludert bilder, også i privat sammenheng, og det samme gjelder EMK artikkel 10. EMD
har videre slått fast at artikkel 10 ikke bare beskytter ytringen i seg selv, men også
tilgangen til kommunikasjonskanaler, ettersom begrensninger på bruken av slike kanaler
nødvendigvis virker inn på retten til å meddele og motta informasjon. Jeg viser til dom
30. april 2019 Kablis mot Russland avsnitt 80. Saken gjaldt et forbud mot bruk av en sosial
medieplattform. Tilsvarende må gjelde for Grunnloven § 100. Forbud mot å ha en
brukerkonto på en kommunikasjonskanal som Snapchat, og dermed i praksis et forbud mot
å bruke denne kommunikasjonskanalen, er dermed et inngrep i ytringsfriheten. Det er
heller ikke bestridt i saken.
(29) Etter min mening må et slikt forbud videre ansees som en et inngrep i As rett til familieliv
og privatliv. Jeg viser her til HR-2024-775-A avsnitt 42 og 44 om telefonkontroll i fengsler
– bruk av telefon omfattes av ordet «correspondence» i EMK artikkel 8. Tilsvarende må
gjelde ordet «kommunikasjon» i Grunnloven § 102. Det er ikke grunn til å se annerledes på
bruk av sosiale medieplattformer for å holde kontakt med familie og venner.
(30) Spørsmålet blir dermed om dette inngrepet i ytringsfriheten og i retten til familie- og
privatliv er rettmessig.
(31) EMK artikkel 10 om ytringsfrihet og artikkel 8 om respekt for familie- og privatliv
inneholder begge regler om at rettighetene kan innskrenkes ved lov dersom
innskrenkningen er «necessary in a democratic society» for ivaretakelse av nærmere
angitte legitime hensyn. Dette innebærer en forholdsmessighetsvurdering som må ha for
øye balansen mellom de beskyttede individuelle interessene på den ene siden og de
legitime samfunnsbehovene som begrunner tiltaket, på den andre, se HR-2020-663-S
avsnitt 89. Det fremgår av EMDs praksis at kravet om at inngrepet må være nødvendig i et
demokratisk samfunn, er noe mer enn bare et krav om at inngrepet må være nyttig, rimelig
eller ønskelig – det må foreligge et presserende samfunnsmessige behov – «a pressing
social need» – for tiltaket. Jeg viser til HR-2024-775-A avsnitt 47 med videre henvisning
til EMDs praksis. I en sak som denne må imidlertid dette kravet sees i lys av at
artikkel 8 også medfører en positiv plikt for staten til å ha ordninger som beskytter barn
mot seksuelle overgrep, se dom 2. desember 2008 K.U. mot Finland avsnitt 46.
HR-2024-986-A, (sak nr. 24-011562STR-HRET)

7
(32) Grunnloven § 102 om retten til familie- og privatliv har ikke en tilsvarende bestemmelse
om adgangen til å gjøre inngrep i rettigheten, men en slik adgang må innfortolkes, se
Rt-2015-93 avsnitt 60. Grunnloven § 100 inneholder en regulering av adgangen til unntak
som i ordlyd avviker fra formuleringen i EMK artikkel 10. Jeg går ikke nærmere inn på
det. I saken her må det være klart at dersom rettighetstapet som A er idømt, ikke er i strid
med EMK artikkel 10, vil det heller ikke være i strid med Grunnloven § 100.
Den konkrete vurderingen
(33) Som nevnt beror idømmelse av rettighetstap på et skjønn i det enkelte tilfellet: Ifølge
straffeloven § 56 første ledd «kan» rettighetstap idømmes «når allmenne hensyn tilsier
det».
(34) Vilkåret «når allmenne hensyn tilsier det» vil naturlig fange opp den
forholdsmessighetsvurderingen som Grunnloven og EMK i dette tilfellet gir anvisning på
– terskelen for når rettighetstap kan idømmes, kan ikke være lavere etter straffeloven
§ 56 første ledd enn det Grunnloven eller EMK tillater. Ettersom forholdet til Grunnloven
og EMK er særlig fremhevet i saken, er det hensiktsmessig å strukturere vurderingen av
om vilkåret «når allmenne hensyn tilsier det» er oppfylt, som en proporsjonalitetsvurdering
etter EMK – og i dette tilfellet dermed også etter Grunnloven.
(35) I denne saken er det uten videre klart at det aktuelle rettighetstapet oppfyller vilkåret om
legitimt formål. Rettighetstapet skal gjøre det vanskeligere å begå seksuelle overgrep mot
mindreårige. Både artikkel 8 og artikkel 10 nevner forebyggelse av kriminalitet som et
legitimt formål, og et slikt formål er også forenlig med Grunnloven § 100. Dette er
åpenbart også et formål som etter straffeloven kan begrunne rettighetstap. Jeg viser til det
jeg har gjengitt fra forarbeidene om dette.
(36) Spørsmålet blir deretter om rettighetstapet, slik det er utformet, er egnet, nødvendig og
forholdsmessig, se HR-2018-104-A avsnitt 23. Forholdsmessighet formulert som et tredje
vilkår forstår jeg i denne sammenheng som en vurdering av om et tiltak rammer de
beskyttede interessene uakseptabelt hardt til tross for at det er egnet og ikke går lenger enn
nødvendig i å ivareta formålet.
(37) Det kan etter mitt syn ikke være tvil om at et forbud mot å ha brukerkonto på Snapchat
generelt sett er egnet til å forhindre at denne plattformen blir brukt for å komme i posisjon
til å begå nye seksuelle overgrep mot mindreårige. A har en historikk med å bruke
Snapchat på denne måten, ikke bare i denne saken, men også i den tidligere saken som ble
pådømt i april 2019. Straffedommen fra 2019 var i seg selv ikke tilstrekkelig til å fraholde
ham fra videre overgrep ved hjelp av Snapchat.
(38) Bruk av Snapchat er selvsagt ikke en nødvendig forutsetning for å kunne gjennomføre
overgrep av den karakter det dreier seg om her. Kontakt mellom overgriper og en
mindreårig vil kunne skje på en rekke måter, blant ved bruk av andre sosiale medier. Det er
likevel vesentlig at Snapchats funksjonaliteter gjør denne tjenesten særlig egnet i en slik
sammenheng. Jeg nevner at funn fra en undersøkelse fremlagt av aktor og foretatt i 2023
av den britiske organisasjonen National Society for the Prevention of Cruelty to Children
– NSPCC – viser at Snapchat ble brukt i 26 prosent av alle «grooming offences», altså
HR-2024-986-A, (sak nr. 24-011562STR-HRET)

8
kontakt med barn med sikte på å utnytte dem seksuelt. Undersøkelsen er basert på tall fra
britisk politi for perioden 2017–2023.
(39) Samtidig har det ikke vært avdekket ny bruk av Snapchat på denne måten fra As side etter
det siste handlingstidspunktet i tiltalen i saken her, altså perioden mars–april 2021. Det er
videre slik at en frist på to år vil løpe fra endelig dom, og en god del av denne perioden vil
formodentlig gå med til soning av den straffen han nå er idømt. Jeg går ut fra at han da
uansett ikke vil ha tilgang til Snapchat. Dette er relevante innvendinger mot forbudet, men
de innebærer ikke at forbudet vil være virkningsløst. Slik jeg ser det, er det dermed mest
hensiktsmessig å ta hensyn til disse forholdene i en avsluttende vurdering av om et forbud
vil ramme uforholdsmessig hardt. I en slik vurdering er det naturlig å ta hensyn til at den
tilsiktede virkningen av forbudet i praksis vil være begrenset.
(40) Det må videre vurderes om et forbud mot å inneha brukerkonto på Snapchat går lenger enn
nødvendig. Et slikt forbud vil ramme all bruk av Snapchat, mens det bare er bruken overfor
mindreårige gutter i seksuelt øyemed som egentlig skal forhindres. Som jeg nevnte
innledningsvis, åpner straffeloven § 56 annet ledd for å begrense rettighetstapet til et påbud
om å utøve den aktuelle aktiviteten på bestemte vilkår. Spørsmålet blir dermed om
rettighetstapet hensiktsmessig kan utformes som et mer begrenset forbud, for eksempel
bare mot å bruke Snapchat til kontakt med mindreårige gutter. Brudd på et slikt forbud vil
imidlertid bli vesentlig vanskeligere å avdekke enn brudd på et generelt forbud mot å
inneha brukerkonto. Det må i så fall klarlegges hvem han har hatt kontakt med, og hvor
gamle de er, ikke bare at han har en brukerkonto. Håndhevingsproblemer må etter mitt syn
være relevante i en nødvendighetsvurdering både etter straffeloven og Grunnloven og
EMK. I dette tilfellet må de føre til at et forbud mot å ha brukerkonto ikke kan ansees å gå
lenger enn nødvendig.
(41) Det avgjørende spørsmålet blir dermed om forbudet vil ramme uforholdsmessig
– uakseptabelt – hardt.
(42) Som tidligere nevnt fremgår det av forarbeidene at rettighetstap skal anvendes med
varsomhet og bare der tungtveiende grunner tilsier det. Forarbeidene gir videre uttrykk for
at domstolene skal være spesielt varsomme med å nedlegge generelle forbud mot mer
alminnelige aktiviteter.
(43) Et forbud mot å inneha brukerkonto – i dette tilfellet i en toårsperiode – på Snapchat vil
utvilsomt innebære en følbar begrensning i muligheten til å kommunisere og holde kontakt
med familie og venner for den som er vant til å bruke denne tjenesten. Snapchat er i dag en
vanlig kommunikasjonskanal. A har opplyst at Snapchat er hans hovedplattform for
kommunikasjon med omverdenen, og at mange av hans venner ikke vil bruke alternative
plattformer som Facebook og Instagram. Jeg legger dette til grunn.
(44) Jeg har videre nevnt den begrensede virkningen som et forbud på to år i praksis vil få, når
A i løpet av denne perioden skal sone en dom på fengsel i ett år og én måned. Det er ikke
avdekket ny utilbørlig bruk av Snapchat siden våren 2021. Som jeg har vært inne på, er det
videre av praktiske grunner nødvendig å utforme forbudet slik at det rekker lenger enn bare
å forby bruk overfor mindreårige gutter.
(45) Alt dette taler mot å frata A retten til å inneha brukerkonto på Snapchat i to år, og jeg har
vært i tvil om resultatet.
HR-2024-986-A, (sak nr. 24-011562STR-HRET)

9
(46) Jeg har likevel kommet til at allmenne hensyn i dette tilfellet tilsier at A bør dømmes til et
slikt rettighetstap. Jeg legger da særlig vekt på behovet for å beskytte mindreårige mot slik
bruk av sosiale medier som det er tale om i denne saken. A har brukt Snapchat overfor
flere fornærmede, og dette er den andre saken der A dømmes etter ha å brukt Snapchat på
denne måten. At det siden våren 2021 og frem til endelig dom nå blir avsagt, ikke er
avdekket ny utilbørlig bruk, sier etter mitt skjønn ikke så mye.
(47) Snapchat er et mye brukt sosialt medium, men det finnes likevel alternativer som A kan
bruke, selv om en del av hans venner er skeptiske til å bytte plattform. Tidsavgrensningen
til to år i kombinasjon med soning av fengselsstraff gjør på den ene siden forbudet mindre
effektivt, men på den andre siden gjør det også forbudet mindre inngripende overfor ham.
(48) Etter mitt syn er hverken Grunnloven §§ 100 og 102 eller EMK artikkel 8 og 10 til hinder
for forbudet.
(49) Rettighetstap regnes som straff, jf. straffeloven § 29 første ledd bokstav f. A er som nevnt
også dømt til fengsel i ett år og én måned. Etter § 29 annet ledd skal det tas hensyn til alle
idømte straffereaksjoner ved vurderingen av om den samlede reaksjonen står i et rimelig
forhold til lovbruddet. Selv om rettighetstapet her vil være følbart, kan jeg ikke se at det
gjør den samlede reaksjonen urimelig streng.
Konklusjon
(50) Jeg er altså kommet til at rettighetstapet som A ble idømt i lagmannsretten, bør bli stående,
og stemmer for slik
D O M :
Anken forkastes.
(51) Dommer Thyness: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(52) Dommer Bergh: Likeså.
(53) Dommer Falkanger: Likeså.
(54) Dommer Indreberg: Likeså.
(55) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
D O M :
Anken forkastes.
HR-2024-986-A, (sak nr. 24-011562STR-HRET)