Dato: 2022-04-08

Sammendrag: En mann var domfelt blant annet for seksuell omgang med tre hunder. Hundene var misbrukt ved minst 20 anledninger over en periode på sju år, men uten at de ble skadet. Spørsmålet var om overtredelsen av dyrevelferdsloven var grov, og hvilken straff som var riktig.Høyesterett kom til at overtredelsen av dyrevelferdsloven var grov. Ved vurderingen la Høyesterett vekt på at handlingene utgjorde et markert brudd på de etiske mål for hvordan dyr skal behandles. Høyesterett trakk videre inn antallet overgrep, varigheten, antallet hunder, graden av skyld og formålet med handlingene. Mens lagmannsretten tok utgangspunkt i fengsel i 90 dager for dette forholdet, mente Høyesterett at 75 dager var passende.

Dommen gir retningslinjer for når en overtredelse av dyrevelferdsloven er grov og for straffutmålingen ved seksuell omgang med dyr.

D O M
avsagt 8. april 2022 av Høyesterett i avdeling med
dommer Jens Edvin A. Skoghøy
dommer Bergljot Webster
dommer Knut H. Kallerud
dommer Per Erik Bergsjø
dommer Kine Steinsvik
HR-2022-737-A, (sak nr. 21-183545STR-HRET)
Anke over Eidsivating lagmannsretts dom 26. oktober 2021
A (advokat Øystein Ola Storrvik)
mot
Påtalemyndigheten (konstituert statsadvokat Stian F. Hermansen)

2
S T E M M E G I V N I N G
(1) Dommer Bergsjø:
Sakens spørsmål og bakgrunn
(2) Saken gjelder hovedsakelig straff for gjentatt seksuell omgang med hunder. Spørsmålet er
om overtredelsen av dyrevelferdsloven er grov og hvilken straff som skal utmåles.
(3) A er født i 1990. Han ble 15. desember 2020 satt under tiltale for overtredelse av
dyrevelferdsloven § 37 andre ledd, jf. § 14 første ledd bokstav c med dette grunnlaget (post
I):
«I perioden fra 2012 til 2020 hadde han gjentatte ganger seksuell omgang med hunder.
Den seksuelle omgangen bestod av at han fikk hundene til å penetrere seg samt av at
han sugde på dyrenes kjønnsorgan og/eller fikk dyrene til å slikke sitt kjønnsorgan.»
(4) A ble i post II tiltalt for overtredelse av straffeloven § 311 første ledd, jf. andre ledd.
Grunnlaget var at han torsdag 8. oktober 2020 «oppbevarte … 37 bilder og en video som
dokumenterer seksuelle overgrep mot barn eller er fremstillinger som seksualiserer barn».
(5) Nedre Romerike tingrett avsa 7. april 2021 dom hvor A ble domfelt i samsvar med tiltalen.
Overtredelsen av dyrevelferdsloven ble ansett som grov. Tingretten la under post II til
grunn at A hadde opptrådt «i hvert fall uaktsomt». Straffen ble satt til fengsel i fem
måneder. A ble videre dømt til å tåle inndragning av diverse elektronisk utstyr og ilagt
forbud mot «å eie, stelle eller på noen annen måte dra omsorg for dyr inntil videre»,
jf. dyrevelferdsloven § 33 andre ledd, jf. første ledd. Saksomkostninger ble idømt med
4 000 kroner.
(6) A anket til Eidsivating lagmannsrett over bevisbedømmelsen, lovanvendelsen,
straffutmålingen og rettighetstapet. Anken over lovanvendelsen for post I og
straffutmålingen ble henvist til ankeforhandling ved lagmannsrettens beslutning 27. mai
2021, mens anken for øvrig ble nektet fremmet.
(7) Eidsivating lagmannsrett avsa 26. oktober 2021 dom med slik domsslutning:
«1. I tingrettens domsslutning gjøres den endring at straffen settes til 90 – nitti –
dager.
2. Saksomkostninger idømmes ikke for lagmannsretten.»
(8) Lagmannsretten var enig med tingretten i at overtredelsen av dyrevelferdsloven § 37 var
grov, men reduserte straffen.
(9) A har anket til Høyesterett over lovanvendelsen og straffutmålingen. Han har gjort
gjeldende at overtredelsen under tiltalen post I ikke er grov, og at straffen er for streng.
Forsvareren har lagt ned påstand om at A anses på mildeste måte.
(10) Også påtalemyndigheten anket lagmannsrettens dom til Høyesterett, men anken ble senere
frafalt i skriv fra Riksadvokaten. Til tross for dette har aktor lagt ned påstand om at
HR-2022-737-A, (sak nr. 21-183545STR-HRET)

3
tingrettens dom, domsslutningen punkt 1, stadfestes. Det er videre lagt ned påstand om at
A skal pålegges å betale saksomkostninger for Høyesterett etter rettens skjønn.
Mitt syn på saken
Nærmere om de straffbare forholdene
(11) Det skal utmåles straff for gjentatt seksuell omgang med hunder, jf. dyrevelferdsloven
§ 37, jf. § 14 første ledd bokstav c, og for oppbevaring av 37 bilder og en video som
dokumenterer seksuelle overgrep mot barn eller er fremstillinger som seksualiserer barn.
Videre er det spørsmål om overtredelsen av dyrevelferdsloven § 37 er grov.
(12) Lagmannsretten har lagt til grunn tingrettens beskrivelse av det straffbare forholdet under
tiltalen post I om brudd på dyrevelferdsloven. Forholdet er beskrevet slik i tingrettens dom:
«Tiltalte forklarte at han forholdt seg som beskrevet i tiltalen i perioden 2012−2019.
Han mener det kan ha skjedd til sammen 10−15 ganger i denne perioden, overfor 3
ulike hunder, herunder en schæfer, en golden retriever og en type setter. En av
hundene var hunden til ekskjæresten hans, en annen av hundene passet han for en
bekjent, og den siste hunden fikk han tilgang til etter å ha fått kontakt med eieren på
internett. Med denne personen utvekslet han erfaringer, og ønsker vedørende seksuell
omgang med blant annet hunder. I politiavhør har tiltalte forklart at det skjedde 20−30
ganger. Han mener nå han har fått tenkt seg bedre om, og at det ikke skjedde så mange
ganger som det fremgår av politiavhøret, men heller 10−15 ganger. Den seksuelle
omgangen skjedde blant annet ved at tiltalte først masturberte hundens kjønnsorgan,
hvoretter hunden penetrerte tiltaltes analåpning, mens tiltalte sto naken på alle fire.
Hunden sto rolig mens dens kjønnsorgan var inni tiltaltes analåpning. Tiltalte
masturberte seg selv samtidig. Den seksuelle omgangen varte i ca. 15−20 minutter, og
ble avbrutt når hudens kjønnsorgan ikke lenger var erigert. Ved andre anledninger
behøvde ikke tiltalte gjøre noe med hunden utover at han stilte seg opp på alle fire,
hvoretter hunden penetrerte han. Han slikket ellers hundenes kjønnsorgan, og lot dem
slikke hans kjønnsorgan. Han har aldri holdt hundene fast på noe vis, og opplever at
den seksuelle omgangen var frivillig fra hundene. Han tenkte at dette var greit så lenge
hundene viste at de hadde lyst. Dette ved at de for eksempel hoppet opp på benet hans,
og ridde på benet. Han hadde seksuell omgang for nytelsens skyld, men visste det var
galt, og har ikke lenger interesse for dette.»
(13) Lagmannsretten fant bevist at det var tale om seksuell omgang ved minst 20 anledninger i
perioden 2012 til 2019. De aller fleste tilfellene gjaldt seksuell omgang med ekskjærestens
schæfer, mens det var ett tilfelle av seksuell omgang med hver av de to andre hundene
saken gjelder.
(14) Om forholdet i tiltalens post II heter det i lagmannsrettens dom at samtlige bilder er
«tegninger og illustrasjoner», mens videoen viser reelle overgrep mot barn.
Generelt om dyrevelferdsloven og forbudet mot seksuell omgang og seksuelle handlinger
med dyr
(15) Dyrevelferdsloven ble vedtatt i 2009 og trådte i kraft 1. januar 2010. Den erstattet da
dyrevernloven fra 1974.
HR-2022-737-A, (sak nr. 21-183545STR-HRET)

4
(16) I Ot.prp. nr. 15 (2008−2009) punkt 1.1 på side 7 gjør departementet rede for
hovedinnholdet i forslaget til ny dyrevelferdslov. Her uttaler departementet at bakgrunnen
for forslaget «er en betydelig utvikling i kunnskapen om dyrs evner og behov, kombinert
med høye etiske mål for hvordan vi ønsker at dyr skal behandles i samfunnet».
Departementet fremhever videre at en vesentlig premiss for loven er «anerkjennelsen av at
dyr har egenverdi i tillegg til å ha nytteverdi for mennesket». I punkt 1.2 på side 9 heter det
at god dyrevelferd først og fremst er viktig av hensyn til dyrene selv, men at dette også er
et kollektivt samfunnsgode.
(17) Jeg viser også til redegjørelsen for lovutkastets intensjon og grunnlag i punkt 1.4 på side
12 i proposisjonen. Departementet påpeker her at formålet med tidligere
dyrevernlovgivning var å beskytte dyr mot mishandling, vanskjøtsel og lidelse. Deretter
uttaler departementet:
«Som følge av økt kunnskap og endringer i samfunnets holdninger, har det vært en
utvikling i retning av å legge større vekt på dyrs velferd utover det å beskytte dem mot
lidelse. … At dyrs velferd i økende grad skal vektlegges, står også sentralt i
dyrevelferdsmeldingens etiske plattform, samt i dens mål og tiltak for å bedre
dyrevelferden i Norge.»
(18) Av dyrevelferdsloven § 1 fremgår at formålet med loven er «å fremme god dyrevelferd og
respekt for dyr». I de spesielle merknadene til bestemmelsen i Ot.prp. nr. 15 (2008−2009)
punkt 4.1 på side 93 uttaler departementet at formålet er angitt blant annet «ut fra en
erkjennelse av at dyr er sansende vesener og har en egenverdi uavhengig av den nytteverdi
de måtte ha for mennesker». Samme sted fremheves det at dyrevelferd omfatter dyrets
mulighet til å utøve «artsspesifikk, naturlig atferd». I forlengelsen uttaler departementet
dette om formålet:
«Lovens formål om å fremme respekt for dyr skal ha en holdningsskapende effekt og
skal primært nås gjennom tiltak som fremmer god dyrevelferd. Det å fremme respekt
for dyr er et selvstendig hensyn selv om manglende respekt for dyret ikke
nødvendigvis medfører redusert velferd. Ved tolkningen av begrepet respekt vil etiske
betraktninger knyttet til hvordan dyr bør/ikke bør behandles bli vektlagt utover de rene
velferdsbetraktninger.»
(19) Dyrevelferdsloven § 3 har denne ordlyden:
«Dyr har egenverdi uavhengig av den nytteverdien de måtte ha for mennesker. Dyr
skal behandles godt og beskyttes mot fare for unødige påkjenninger og belastninger.»
(20) I de spesielle merknadene til bestemmelsen på side 94 i proposisjonen påpeker
departementet at hva som er en påkjenning eller belastning, i utgangspunktet er en faglig
dyrevelferdsmessig vurdering. Departementet fremhever at det må legges vekt på
karakteren og omfanget av belastningene eller påkjenningene, om de er påført av
mennesker, hva som er formålet med å utsette dyr for dette og om handlingen er allment
akseptert.
(21) Jeg konstaterer at et sentralt formål bak dyrevelferdsloven er å fremme respekt for dyrene.
Loven bygger på en grunnleggende premiss om at dyr har en egenverdi, og vernet rekker
atskillig lenger enn til å beskytte dem mot vanskjøtsel, mishandling og lidelse.
HR-2022-737-A, (sak nr. 21-183545STR-HRET)

5
(22) Dyrevernloven 1974 inneholdt ikke noe særskilt forbud mot seksuell omgang og seksuelle
handlinger med dyr. Det var imidlertid antatt at slik atferd ble rammet av lovens § 2 hvis
den utsatte dyret for lidelse, se Ot.prp. nr. 15 (2008−2009) punkt 2.2.12.1 på side 48. Ved
forberedelsen til dyrevelferdsloven foreslo departementet et uttrykkelig forbud mot slike
handlinger, noe som fikk bred støtte blant høringsinstansene. Men Riksadvokaten var
usikker på om begrunnelsen for å gjeninnføre forbudet var tilstrekkelig og viste til
prinsippet om at det bør kreves faktiske skadevirkninger som grunnlag for straff.
(23) Forbudet mot seksuell omgang og seksuelle handlinger med dyr er tatt inn i
dyrevelferdsloven § 14:
«Det er forbudt å:
a. utøve vold mot dyr,
b. hensette dyr i hjelpeløs tilstand,
c. ha seksuell omgang med eller foreta seksuelle handlinger med dyr, og
d. bruke levende dyr som fôr eller agn.»
(24) I punkt 2.2.12.4 i proposisjonen begrunner departementet forbudet blant annet med
hensynet til dyrenes naturlige atferd og instinkter og et ønske om å hindre at de blir påført
skader eller annen lidelse. Det presiseres at det ikke er et vilkår for straff at det kan påvises
skade av fysisk eller psykisk art.
Spørsmålet om overtredelsen av dyrevelferdsloven § 37 er grov
(25) Dyrevelferdsloven § 37 første og andre ledd har denne ordlyden:
«Forsettlig eller grovt uaktsom overtredelse av bestemmelser gitt i eller i medhold av
denne loven eller vedtak gitt i medhold av loven, straffes med bøter eller fengsel inntil
1 år eller begge deler, såfremt forholdet ikke rammes av strengere straffebestemmelse.
Grov overtredelse straffes med fengsel inntil 3 år. Ved vurdering av om overtredelsen
er grov, skal det særlig legges vekt på overtredelsens omfang og virkninger, og graden
av utvist skyld.»
(26) Ved vurderingen av om overtredelsen er grov, skal det altså særlig legges vekt på omfang,
virkninger og graden av utvist skyld. Dette utdypes noe i de spesielle merknadene til
bestemmelsen i Ot.prp. nr. 15 (2008−2009) punkt 4.3 på side 118. Her uttaler
departementet at det bør «legges vekt på de konsekvenser lovbruddet har fått, så som
omfanget av påført fysisk og mental skade og smerte og om lovbruddet har pågått over tid
eller har gjentatt seg». Departementet tilføyer at det må tas i betraktning «om lovbruddet er
gjort på særlig smertefull måte, og om overtredelsen er gjort med hensikt».
(27) Høyesteretts praksis gir noe ytterligere veiledning om hvilke momenter som er relevante i
vurderingen av om overtredelsen er grov. Jeg nevner først HR-2016-295-A Lukas.
Domfelte hadde avlivet en hund ved å binde den til et betongrør og kaste den utfor en bro.
Hunden døde av drukning etter tre til fire minutter. Det ble lagt til grunn at overtredelsen
var grov, men uten noen nærmere drøftelse. Høyesterett la i sin vurdering av straffen til
grunn at det ikke var avgjørende om hunden faktisk opplevde smerte og frykt, men om
handlemåten var egnet til å skape en slik opplevelse, se avsnitt 36.
HR-2022-737-A, (sak nr. 21-183545STR-HRET)

6
(28) I HR-2019-1645-A var spørsmålet om avliving av to katter var en grov overtredelse av
dyrevelferdsloven § 37. Avlivingen hadde skjedd ved at domfelte knekte nakken på kattene
med hendene. Overtredelsen ble ikke ansett som grov. Førstvoterende trekker i avsnitt
20 inn motivet for valget av avlivingsmetode. Men han presiserer også at «de mer
objektive konsekvensene» må stå sentralt i vurderingen, se avsnitt 21. Vurderingen i
avsnitt 25 bekrefter at det har betydning hvor mange dyr som rammes, noe som også kan
utledes av forarbeidenes henvisning til «omfang», jf. også avsnitt 30 i Lukas-dommen.
(29) Jeg nevner til slutt også HR-2017-1250-A Leo, som gjaldt straff for bruk av strømhalsbånd
på hund. Høyesterett la blant annet vekt på at bruken pågikk «over en relativt lang
tidsperiode», jf. avsnitt 44.
(30) På denne bakgrunn vurderer jeg om overtredelsen i saken her er grov, jf. dyrevelferdsloven
§ 37 andre ledd. Jeg er enig med forsvarer i at vurderingen ikke kan begrenses til en
sammenligning med andre former for seksuell aktivitet med dyr, jf. § 14 bokstav c.
Spørsmålet er om det er tale om en grov overtredelse av reglene i dyrevelferdsloven, og
overgrepene må da holdes opp mot alle former for krenkelser.
(31) For lagmannsretten var det oppnevnt en sakkyndig som forklarte seg om de antatte
virkningene av den seksuelle aktiviteten for hundene. I dommen refereres det fra hennes
rapport. Det fremgår at en hund kan være med på slike aktiviteter uten at det nødvendigvis
medfører smerte eller ubehag, og at det også kan hende at dette er noe hunden setter pris
på. På denne bakgrunn har lagmannsretten konkludert slik:
«Basert på den sakkyndiges vurderinger kan lagmannsretten ikke se at det er
holdepunkter for at den seksuelle omgangen har medført fysisk eller mental skade
eller smerte for de hundene foreliggende sak gjelder.»
(32) Jeg har ikke grunnlag for å trekke denne konklusjonen i tvil og legger den til grunn for min
vurdering. Men det er ikke et vilkår for å anse overtredelsen som grov at den seksuelle
omgangen faktisk har ført til lidelse eller belastninger. Handlingene innebærer uansett et
markert brudd på de etiske mål for hvordan dyr skal behandles. Etter mitt syn er det også et
moment at denne formen for seksuell omgang ifølge de sakkyndige rapportene i saken
generelt er egnet til å forårsake i hvert fall et visst ubehag.
(33) I vurderingen legger jeg ellers vekt på at overgrepene har skjedd ved minst 20 anledninger
over en periode på sju år. Domfelte har forgrepet seg på tre hunder. Han var klar over at
handlingene var ulovlige og har utvist et fast hensiktsforsett. Handlingene ble utført for
egen nytelses skyld og hadde dermed ikke noe aktverdig formål. Av lagmannsrettens dom
fremgår at domfelte fikk overlevert en av hundene for å misbruke den etter avtale med
eieren, som han hadde hatt kontakt med på internett. Jeg mener også dette er et argument
for å anse overtredelsen som grov.
(34) Det dreier seg om systematisk misbruk av dyr over en lengre tidsperiode. Jeg er kommet til
at overtredelsen må anses som grov, men jeg er enig med lagmannsretten i at forholdet
ligger i det nedre sjiktet av det som rammes av dyrevelferdsloven § 37 andre ledd.
HR-2022-737-A, (sak nr. 21-183545STR-HRET)

7
Straffutmålingen
(35) Ved straffutmålingen må det legges vekt på de samme momentene som under drøftelsen av
om overtredelsen er grov. Allmennpreventive hensyn slår etter mitt syn inn med betydelig
vekt. Jeg viser til HR-2016-295-A Lukas, hvor førstvoterende i avsnitt 31 uttaler at det bør
legges vekt på at «en streng straff understreker at dyr skal behandles med respekt».
(36) Det er naturlig å se hen til straffenivået i de dommene om overtredelse av
dyrevelferdsloven § 37 som jeg allerede har vært inne på. I Lukas-dommen tok Høyesterett
utgangspunkt i fengsel i 120 dager, jf. avsnitt 40. Jeg minner om at dommen gjaldt avliving
av en hund på en måte som var egnet til å påføre smerte og alvorlig frykt over en periode
på tre til fire minutter. I HR-2019-1645-A, hvor det ble utmålt straff for avliving av to
katter ved å knekke nakken deres, var utgangspunktet fengsel i 60 dager, se avsnitt 32.
(37) Fordi saksforholdet i de to sakene skiller seg så mye fra vår sak, er sammenligningen
vanskelig. Lagmannsretten har lagt til grunn at forholdet i post I kvalifiserer til fengsel i
90 dager. Etter en samlet vurdering er jeg kommet til at dette er noe for høyt. Jeg mener
utgangspunktet bør være fengsel i rundt 75 dager.
(38) Lagmannsretten har tatt utgangspunkt i en straff av fengsel i 20 dager for forholdet i post
II. I likhet med partene har jeg ingen innvendinger mot denne vurderingen.
(39) A er fradømt retten til å dra omsorg for dyr inntil videre, jf. dyrevelferdsloven
§ 33 andre ledd, jf. første ledd. Rettighetstapet har som siktemål å hindre fremtidige
lovbrudd og kan ikke tillegges vekt ved straffutmålingen. Jeg viser til HR-2016-2285-A
avsnitt 36.
(40) Tilståelsen fra A har ikke hatt særlig betydning for avdekkingen av de straffbare
forholdene. Det bør likevel gjøres et beskjedent fradrag i straffen. Samlet straff kan etter
mitt syn passende settes til fengsel i 75 dager, jf. også prinsippet i straffeloven
§ 79 bokstav a.
(41) Aktor har lagt ned påstand om saksomkostninger, jf. straffeprosessloven § 436. Domfeltes
anke over straffutmålingen har ført frem, idet straffen er blitt redusert. Det er da ikke
adgang til å idømme saksomkostninger for Høyesterett, jf. § 436 andre ledd. Selv om
domfeltes anke ikke hadde ført frem, burde saksomkostninger for Høyesterett ikke ha vært
idømt, da saken er brakt inn for Høyesterett ut fra behovet for rettsavklaring.
Konklusjon
(42) Straffen settes til fengsel i 75 dager. Saksomkostninger for Høyesterett idømmes ikke.
HR-2022-737-A, (sak nr. 21-183545STR-HRET)

8
(43) Jeg stemmer for denne
D O M :
1. I lagmannsrettens dom, domsslutningen punkt 1, gjøres den endring at straffen
settes til fengsel i 75 – syttifem – dager.
2. Saksomkostninger for Høyesterett idømmes ikke.
(44) Dommer Webster: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(45) Dommer Kallerud: Likeså.
(46) Dommer Steinsvik: Likeså.
(47) Dommer Skoghøy: Likeså.
(48) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
D O M :
1. I lagmannsrettens dom, domsslutningen punkt 1, gjøres den endring at straffen
settes til fengsel i 75 – syttifem – dager.
2. Saksomkostninger for Høyesterett idømmes ikke.
HR-2022-737-A, (sak nr. 21-183545STR-HRET)