Dato: 2023-12-20

Sammendrag: Elkem produserer silisium og ferrosilisium flere steder i Norge. Hydro produserer aluminium. Begge produksjonsprosessene krever store mengder elektrisk kraft.

Stortinget fatter hvert år vedtak om elavgift. Etter hovedregelen legges avgift på ethvert strømforbruk. For kraft anvendt i industrien betales imidlertid en redusert sats. I tillegg er det avgiftsfritak for blant annet «metallurgiske prosesser».

Selskapene og skattemyndighetene har vært uenige om rekkevidden av dette avgiftsfritaket for årene 2014 til 2017. Spørsmålet for Høyesterett var om fritaket gjaldt elektrisk kraft til hele produksjonslinjen fra råvare til ferdig metallprodukt, eller bare for nærmere bestemte prosesstrinn.

Høyesterett legger til grunn av fritaket bare omfatter kraft til bestemte trinn i produksjonsprosessen. Det heftet derfor ikke feil ved skattemyndighetenes tolkning og konkrete anvendelse av avgiftsfritaket, og selskapene fikk ikke medhold i at vedtakene måtte oppheves.

Avgjørelsen gir veiledning om forståelsen av Stortingets vedtak om elavgift.

D O M
avsagt 20. desember 2023 av Høyesterett i avdeling med
dommer Wilhelm Matheson
dommer Wenche Elizabeth Arntzen
dommer Borgar Høgetveit Berg
dommer Knut Erik Sæther
dommer Are Stenvik
HR-2023-2401-A, (sak nr. 23-059481SIV-HRET)
Anke over Borgarting lagmannsretts dom 7. februar 2023
Elkem ASA
Hydro Aluminium AS (advokat Kaare Andreas Shetelig)
mot
Staten v/Skattedirektoratet (Regjeringsadvokaten
v/advokat Kristin Hallsjø Aarvik)

2
S T E M M E G I V N I N G
(1) Dommer Sæther:
Sakens spørsmål og bakgrunn
(2) Saken gjelder gyldigheten av vedtak om endring av elavgift for selskapene Elkem ASA og
Hydro Aluminium AS. Den reiser spørsmål om rekkevidden av fritak for avgift på elektrisk
kraft i Stortingets særavgiftsvedtak, nærmere bestemt kraft «som … brukes til kjemisk
reduksjon eller elektrolyse, metallurgiske og mineralogiske prosesser».
(3) Elkem produserer silisium og ferrosilisium flere steder i Norge. Produksjonen skjer ved at
råmaterialene malm, kvarts, jernoksid og karbonkilder som kull og treflis mates inn i
smelteovner. Ved bruk av elektrisk kraft varmes ovnene opp til over 2000 grader celsius.
Råmaterialet reagerer med karbonet og danner flytende silisium. Silisiumet tappes og blir
raffinert før materialet størkner og deretter knuses for videre bearbeiding og bruk. Det
dannes i tillegg et biprodukt i form av mikropartikler, såkalt mikrosilika.
(4) Hydro produserer aluminium ved verk i Sunndal, på Karmøy og i Øvre Årdal. Først
omdannes aluminiumoksid til flytende aluminium i en elektrolysecelle. Deretter overføres
metallet til et støperi med rensing og prosessering før metallet blandes med kaldmetall i en
støperiovn for å oppnå ønsket legering. Til slutt støpes metallet ut til ulike produkter.
I Sunndal produseres også karbonanoder, som brukes ved produksjonen av aluminium.
(5) Forbruksavgift på elektrisk kraft – elavgift – ble innført i 1951. Opprinnelig var avgiften
øremerket utbygging av elforsyningen. På begynnelsen av 1970-tallet ble avgiften lagt om
til en ordinær særavgift. Avgiften er fiskalt begrunnet, men skal også bidra til å begrense
forbruket av elektrisk kraft, jf. Prop. 1 LS (2013–2014) Skatter avgifter og toll 2014
side 170.
(6) Siden elavgiften ble innført, har regelverket gitt lettelser og fritak for blant annet
kraftkrevende industri. Da EØS-avtalen trådte i kraft 1. januar 1994, var kraftkrevende
industri i Norge fritatt for å betale elavgift.
(7) I desember 2000 vedtok EU-kommisjonen miljøretningslinjer som skjerpet vilkårene for å
tillate fritak eller lettelser fra miljørelaterte skatter og avgifter. EFTAs overvåkingsorgan,
ESA, vedtok 23. mai 2001 tilsvarende endringer i miljøretningslinjene for EØS og foreslo
at EFTA-statene skulle bringe avgiftsreglene i samsvar med de nye retningslinjene innen
1. januar 2002. Norge aksepterte dette i brev 6. juli 2001.
(8) Norge endret likevel ikke elavgiftsreglene innen 1. januar 2002. Ifølge elavgiftsvedtakene
for 2002 og 2003 skulle det generelt betales avgift på bruk av elektrisk kraft, men
«industri» var fritatt for kraft som «benyttes i forbindelse med selve
produksjonsprosessen». Den 26. juli 2002 åpnet ESA undersøkelse for å avklare om
fritaksordningen for elavgift var ulovlig statsstøtte etter EØS-avtalen artikkel
61 sammenholdt med de nye miljøretningslinjene. Som et midlertidig tiltak opphevet staten
elavgiften for all næringsvirksomhet fra 1. januar 2004 til 31. juni 2004.
HR-2023-2401-A, (sak nr. 23-059481SIV-HRET)

3
(9) ESA fattet 30. juni 2004 beslutning om at avgiftsfritaket for industrien siden 1. januar
2002 hadde vært traktatstridig statsstøtte. Med virkning fra 1. juli 2004 ble det norske
regelverket endret slik at industrien betaler en redusert avgift for kraft «som benyttes i
forbindelse med selve produksjonsprosessen». I tillegg er det fritak for kraft som «brukes
til kjemisk reduksjon eller i elektrolyse, metallurgiske og mineralogiske prosesser». ESA
besluttet 30. juni 2004 at det nye norske regelverket, hvor det ved utformingen var tatt
hensyn til EUs energiskattedirektiv, rådsdirektiv 2003/96/EF, ikke innebar statsstøtte etter
EØS-avtalen.
(10) Elavgiften fastsettes i årlige stortingsvedtak om særavgifter til statskassen. Bortsett fra
selve satsene har vedtakene i praksis vært uendret i de årene som saken her gjelder, dvs.
2014 til 2017. I forskrift om særavgifter § 3-12-13 er særavgiftsvedtaket tatt inn under
overskriften «Avgiftsfritak for kraft som leveres til bestemte formål».
(11) I 2017 og 2018 kontrollerte skattekontoret innrapporteringen av det avgiftsfrie
kraftforbruket for 2014 til 2016 ved tre av Elkems smelteverk – Bjølvefossen, Bremanger
og Salten. Kontrollen avdekket at noe forbrukt kraft var innrapportert som avgiftsfri selv
om kraften etter skattekontorets syn ikke var fritatt for avgift. Den 25. juni 2018 vedtok
skattekontoret etterberegning av nær 2,8 millioner kroner i avgifter. Elkem ble også ilagt
renter og tilleggsskatt.
(12) Elkem klaget til Skatt øst og anførte at fritaket omfatter all bruk av kraft som ikke tjener
andre formål enn at den gjør fremstilling av silisium, ferrosilisium og mikrosilika mulig
gjennom en metallurgisk prosess.
(13) Under behandlingen av klagen sa Elkem seg enig i at deler av det innrapporterte
kraftforbruket – blant annet til kaimottak, råvarebehandling, råvarelagring og pakkeri av
ferdige produkter – ikke ga rett til avgiftsfritak. Klagen ble opprettholdt for kraft til blant
annet oppflising av tømmerstokker, raffinering av tappet silisium, knusing i mindre deler,
røykgassfilter og renseanlegg; og dessuten kraft til pumper til kjølevannsanlegg,
utstøpingshall, varmegjenvinningsanlegg og pumpestasjon.
(14) Skattedirektoratet kom i vedtak 19. juni 2019 til at grunnlaget for etterberegningen var
riktig, men endret tilleggsskatten til tilleggsavgift. Direktoratet tolket fritaket i § 2 første
ledd bokstav g slik at det kun omfattet kraft til smelteovnene (ovnselektrodene), mens
andre prosesstrinn ikke var fritatt. Vedtaket innebar at om lag 90 prosent av Elkems
kraftforbruk var unntatt fra avgift.
(15) Elkem tok 18. desember 2019 ut stevning for Oslo tingrett mot staten med påstand om
opphevelse av Skattedirektoratets vedtak. Partene ba i januar 2020 tingretten om å stanse
saken i påvente av en avgjørelse i den tilsvarende saken der Hydro Aluminium AS er part.
(16) Etter å ha gjennomført kontroll med innrapportering av avgiftsfritt kraftforbruk ved Hydro
Karmøy, Hydro Sunndal og Hydro Årdal, fattet skattekontoret 20. desember 2021 vedtak
rettet mot Hydro Aluminium AS om endring av avgift på elektrisk kraft for deler av
2016 og hele 2017. Hydro ble etterberegnet for om lag 3,2 millioner kroner og ilagt
tilleggsskatt, tilleggsavgift og renter. Vedtaket var begrunnet med at bruk av elektrisk kraft
til støtteprosesser ved aluminiumsproduksjonen, som Hydro hadde innrapportert som
avgiftsfrie, ikke ga rett til avgiftsfritak. Etter skattekontorets syn omfattet avgiftsfritaket
HR-2023-2401-A, (sak nr. 23-059481SIV-HRET)

4
kun de deler av produksjonen hvor det faktisk skjer elektrolyse, kjemisk reduksjon eller
metallurgiske prosesser.
(17) Fritatt for avgift var kraft som ble benyttet til elektrolyseceller, til å fjerne urenheter i
metallet i fluksestasjon, til støperiovner og til homogeniseringsovner for å herde metallet.
For Hydro Sunndal ble det lagt til grunn at heller ikke kraft knyttet til anodeproduksjon var
fritatt fra avgift. Om lag 95 prosent av Hydros kraftforbruk var dermed ifølge vedtaket
unntatt fra avgift, mens det for øvrig ble lagt til grunn en redusert sats. Hydro var uenig i
vedtaket og mente at fritaket omfattet all elektrisk kraft som inngår i metallproduksjonen.
(18) Skattemyndighetene ga dispensasjon fra vilkåret om uttømming av klageadgang før
søksmål kan tas ut. Etter at Hydro 15. mars 2022 gikk til søksmål mot staten med påstand
om at skattekontorets vedtak var ugyldig, ble saken forent med Elkem-saken for Oslo
tingrett.
(19) Oslo tingrett avsa 16. mai 2022 dom med slik domsslutning:
«1. Skattedirektoratets vedtak av 19. juni 2019 hva gjelder Elkem ASA
oppheves.
2. Skattekontorets vedtak av 20. desember 2021 hva gjelder Hydro Aluminium
AS oppheves.
3. Staten ved Skattedirektoratet dømmes til å betale sakens omkostninger til
Elkem ASA med 176 881 – etthundreogsyttisekstusenåttehundreogåttién –
kroner innen 2 – to – uker fra dommens forkynnelse. I tillegg kommer
rettsgebyr.
4. Staten ved Skattedirektoratet dømmes til å betale sakens omkostninger til
Hydro Aluminium AS med 214 998
– tohundreogfjortentusennihundreognittiåtte – kroner innen 2 – to – uker fra
dommens forkynnelse. I tillegg kommer rettsgebyr.»
(20) Tingretten mente at rekkevidden av Stortingets avgiftsvedtak var uklar, og at avgiftsfritaket
av hensyn til legalitetsprinsippet må forstås slik at det omfatter kraftforbruk til
produksjonsprosessen mer generelt.
(21) Staten ved Skattedirektoratet anket dommen. Borgarting lagmannsrett avsa 7. februar 2023
dom med slik domsslutning:
«I saken staten ved Skattedirektoratet mot Hydro Aluminium AS:
1. Staten ved Skattedirektoratet frifinnes.
2. Hydro Aluminium AS dømmes til å betale staten ved Skattedirektoratet
92 510,5 – nittitotusenfemhundreogti 50/100 – kroner i sakskostnader for
lagmannsretten senest to uker etter forkynnelsen av denne dom.
3. Hydro Aluminium AS dømmes til å betale staten ved Skattedirektoratet
52 800 – femtitotusenåttehundre – kroner i sakskostnader for tingretten
senest to uker etter forkynnelsen av denne dom.
I saken staten ved Skattedirektoratet mot Elkem ASA:
1. Staten ved Skattedirektoratet frifinnes.
HR-2023-2401-A, (sak nr. 23-059481SIV-HRET)

5
2. Elkem ASA dømmes til å betale staten ved Skattedirektoratet
92 510,5 – nittitotusenfemhundreogti 50/100 – kroner i sakskostnader for
lagmannsretten senest to uker etter forkynnelsen av denne dom.
3. Elkem ASA dømmes til å betale staten ved Skattedirektoratet
59 200 – femtinitusentohundre – kroner i sakskostnader for tingretten senest
to uker etter forkynnelsen av denne dom.»
(22) Lagmannsretten kom til at unntaket for kraft brukt til «metallurgiske og mineralogiske
prosesser» ikke omfatter hele produksjonslinjen, men er begrenset til de bestemte
industriprosessene som er nevnt i Stortingets særavgiftsfritak § 2 første ledd bokstav g.
Kraft til støtteprosesser er ikke fritatt. Skattemyndighetene bygde derfor etter
lagmannsrettens syn på riktig rettsoppfatning.
(23) Elkem og Hydro har anket til Høyesterett. Anken gjelder rettsanvendelsen. Det er for
Høyesterett lagt frem mer korrespondanse mellom skattemyndighetene og selskapene.
Ellers står saken i samme stilling som for lagmannsretten.
Partenes syn på saken
(24) De ankende parter – Elkem ASA og Hydro Aluminium AS – har i korte trekk gjort
gjeldende:
(25) Skattemyndighetenes vedtak og lagmannsrettens dom bygger på en for snever forståelse av
avgiftsfritaket i Stortingets særavgiftsvedtak § 2 første ledd bokstav g. Fritaket omfatter
elektrisk kraft til hele produksjonsprosessen, fra råvare til ferdig metall. Vedtakene er
derfor ugyldige og må oppheves.
(26) En «metallurgisk prosess» er hele prosessen frem til et metallprodukt, ikke kun
enkeltelementer i prosessen. For utvinning, fremstilling og bearbeiding av metall kreves en
rekke sammenhengende og integrerte funksjoner eller prosesstrinn. Disse utgjør
nødvendige fragmenter i den metallurgiske prosessen. Det er ikke grunnlag for å avgrense
avgiftsfritaket til elektrisk kraft levert direkte til smelteovnene, elektrolysecellene eller
andre utvalgte deler av prosessen.
(27) For Elkems del innebærer det at fritaket omfatter, foruten kraft til selve smelteovnene, kraft
til kjølevannsanlegg, raffinering, videre behandling i flytende tilstand, utstøping, knuseri
og videre behandling i fast tilstand. Fritaket for metallurgiske prosesser er aktuelt også for
Elkem, men selv om kun alternativet «kjemisk reduksjon» legges til grunn, er også dette
fritaket gitt for liten rekkevidde slik at vedtaket er ugyldig.
(28) For Hydro omfatter fritaket ikke bare kraft til elektrolysecellene, men også til gassrens,
anodetilførsel og katodeverksted, fluksestasjon for rensing av aluminiumet, støperiovn,
utstøping og homogenisering (herding).
(29) Elkem ASA og Hydro Aluminium AS har lagt ned slik påstand:
«I saken mellom Elkem ASA og staten v/Skattedirektoratet:
1. Tingrettens dom, domsslutningens punkt 1 og 3, stadfestes.
HR-2023-2401-A, (sak nr. 23-059481SIV-HRET)

6
2. Elkem ASA tilkjennes sakskostnader for lagmannsretten og Høyesterett.
I saken mellom Hydro Aluminium AS og staten v/Skattedirektoratet:
1. Tingrettens dom, domsslutningen punkt 2 og 4, stadfestes.
2. Hydro Aluminium AS tilkjennes sakskostnader for lagmannsretten og
Høyesterett.»
(30) Ankemotparten – staten ved Skattedirektoratet – har i korte trekk gjort gjeldende:
(31) Skattemyndighetene har fattet gyldige vedtak og korrekt etterberegnet avgift med redusert
sats for kraftforbruk som ikke er fritatt fra avgift. Lagmannsrettens rettsanvendelse er
riktig.
(32) Avgjørende for fritak fra elavgift er hva kraften brukes til. Kraftbruken må vurderes
konkret, slik skattemyndighetene har gjort. Fritaket gjelder kun for elektrisk kraft som
«brukes til» selve den kjemiske reduksjonen, elektrolysen eller de metallurgiske eller
mineralogiske prosessene ved fremstilling av metaller eller kjemikalier. Dette er spesifikke
og avgrensede industriprosesser og viser at det er bruk av kraft til disse formålene som er
fritatt – ikke all kraft som brukes i produksjonen av metallprodukter. Fritaket i § 2 første
ledd bokstav g må tolkes i lys av EUs energiskattedirektiv og omfatter ikke kraft som
utelukkende brukes til oppvarming eller motordrift. For Elkem må det legges til grunn at
det kun skjer en kjemisk reduksjon og ingen metallurgisk prosess, ettersom silisium er et
halvmetall.
(33) Staten ved Skattedirektoratet har lagt ned slik påstand:
«1. Anken forkastes.
2. Staten v/Skattedirektoratet tilkjennes sakskostnader for Høyesterett.»
Mitt syn på saken
Rettslige utgangspunkter
(34) Om de rettslige rammene for domstolsprøving av skatte- og avgiftsvedtak viser jeg til
skatteforvaltningsloven kapittel 15 og Rt-2014-760 Terratec avsnitt 35 til 40. Det er
lovligheten av forvaltningens avgiftsvedtak som skal prøves, og domstolene har full
kompetanse ved rettsanvendelsen. Partene er enige om at vedtakene må oppheves dersom
Stortingets særavgiftsvedtak er tolket feil.
(35) Det gjelder ikke et eget tolkningsprinsipp innen skatte- og avgiftsretten,
jf. Rt-2014-1281 Z-huset avsnitt 48. Legalitetsprinsippet gjør at ordlyden i
stortingsvedtaket står sentralt ved tolkningen, men «tolkningstvil må løses ut fra hva som
er best i samsvar med en avveining av samtlige rettskildefaktorer og som sikrer
tilstrekkelig klarhet og forutsigbarhet for borgerne».
(36) Det er et spørsmål om legalitetsprinsippet gjør seg gjeldende med mindre styrke når det,
som i saken her, er tale om å fastlegge rekkevidden av et unntak fra en klar hovedregel om
HR-2023-2401-A, (sak nr. 23-059481SIV-HRET)

7
avgiftsplikt. I Rt-2009-1632 ABG Sundal Collier avsnitt 36 ble det, under henvisning til
EU-domstolens dom 21. juni 2007 i sak C-453/05 Volker Ludwig lagt til grunn at unntak
fra det alminnelige prinsipp om avgiftsplikt for tjenester må tolkes strengt. Også ABG
Sundal Collier-saken gjaldt rekkevidden av et fritak fra avgiftsplikt, der avgrensningen i
stor grad skulle falle sammen med avgrensingen av en tilsvarende regel i et EU-direktiv, se
dommen avsnitt 33. Spørsmålet om avgiftsfritaket i utgangspunktet skal tolkes strengt,
kommer imidlertid ikke på spissen i denne saken.
Tolkningen av Stortingets særavgiftsfritak
Ordlyden
(37) For de aktuelle avgiftsårene, 2014 til 2017, skal det ifølge Stortingets særavgiftsvedtak
betales elavgift «på elektrisk kraft som leveres her i landet», jf. § 1 første ledd.
(38) Etter § 1 andre ledd bokstav a er det en kraftig redusert sats for kraft som leveres til
«industri, bergverk, produksjon av fjernvarme og arbeidsmarkedsbedrifter som utøver
industriproduksjon». Den reduserte satsen omfatter «elektrisk kraft som benyttes i
forbindelse med selve produksjonsprosessen».
(39) I § 2 første ledd er det gitt avgiftsfritak for avgift for kraft som enten er produsert på en
spesiell måte, for eksempel ved energigjenvinningsanlegg (bokstav a), eller levert til et
spesielt formål, som for eksempel NATO (bokstav e). Fritaket som er aktuelt i saken her,
fremgår av bokstav g:
«Det gis fritak for avgift på kraft som
…
g. brukes til kjemisk reduksjon eller elektrolyse, metallurgiske og mineralogiske
prosesser,
…»
(40) Spørsmålet er om dette fritaket gjelder kraftbruk til hele metallproduksjonen fra råvare til
ferdig metall, eller om fritaket er begrenset til bestemte prosesstrinn.
(41) Etter sin ordlyd gjelder fritaket for kraft som «brukes til» et av de nevnte formålene, blant
dem «metallurgiske og mineralogiske prosesser» – i det følgende bare omtalt som
«metallurgiske prosesser», som er det sentrale i saken her. I dette ligger et krav om direkte
tilknytning mellom bruken av elektrisk kraft og en av de spesifikke anvendelsene som gir
fritak. Dette er snevrere enn § 1 andre ledd bokstav a om redusert sats for kraft som
«leveres … til industri» og «benyttes i forbindelse med selve produksjonsprosessen».
(42) En naturlig språklig forståelse av kriteriet «brukes til» taler for at det må vurderes konkret
om kraft til et bestemt prosesstrinn i tilstrekkelig grad inngår i en av de anvendelsene
fritaket nevner. Ordlyden i bokstav g, og sammenhengen med industriregelen i § 1 andre
ledd bokstav a, taler for at det ikke er tilstrekkelig at kraften er benyttet til
metallproduksjon mer generelt, slik Elkem og Hydro anfører. Fritaket må forstås snevrere
enn som så og knytte seg til kraft til bestemte prosesstrinn, men det er ikke alene ut fra
kriteriet «brukes til» mulig å trekke noen klar grense mellom prosesstrinn som omfattes av
fritaket, og prosesstrinn som ikke omfattes. Den nærmere rekkevidden av fritaket beror
HR-2023-2401-A, (sak nr. 23-059481SIV-HRET)

8
både på sammenhengen med den aktuelle bruken i bokstav g og på rettskildebildet for
øvrig.
(43) Bruksmåtene som gir rett til fritak etter bokstav g er av forskjellig art. «Kjemisk
reduksjon» og «elektrolyse» er naturfaglige begreper med et presist meningsinnhold. Med
«kjemisk reduksjon» menes ifølge Store norske leksikon opptak av elektroner, for
eksempel når mineraler omdannes til rene metaller. «Elektrolyse» er samme sted forklart
som «en kjemisk reaksjon som går ved hjelp av elektrisk strøm». Elektrolyseprosesser
benyttes blant annet ved fremstilling av ulike typer metall.
(44) Alternativet «metallurgiske prosesser» er ikke like presist. Uttrykket «prosesser» benyttes i
ulike sammenhenger der meningsinnholdet kan variere, men kjernen er at noe utvikles
gjennom flere trinn. Med «metallurgi» menes ifølge Store norske leksikon «læren om
utvinning av metaller … og læren om metallenes struktur, egenskaper og behandling».
(45) Ut fra ordlyden og sammenhengen leser jeg derfor fritaket for kraft som «brukes til»
metallurgiske prosesser slik at det i utgangspunktet omfatter bestemte prosesstrinn som
direkte inngår i utvinning av metall og bearbeiding av metallet frem til det har fått de
ønskede indre fysiske egenskaper. Det er ut fra ordlyden ikke mulig å si mer nøyaktig hvor
langt fritaket rekker, og rekkevidden må presiseres ut fra andre rettskilder.
Forarbeider til Stortingets særavgiftsvedtak
(46) Begge parter har påberopt seg forarbeidene til Stortingets særavgiftsvedtak til støtte for sitt
syn.
(47) Som jeg har gjort rede for, ble det i 2001 klart at det var nødvendig å legge om elavgiften,
blant annet fordi fritaket for industrien kunne bli ansett som ulovlig statsstøtte,
jf. St.meld. nr. 2 (2002–2003) side 56. Finansdepartementet sendte 19. desember 2003 på
høring to alternative modeller, en «svensk» modell og en «dansk» modell. Formålet med
omleggingen var «å dempe økningen i el-forbruket og fortsatt stimulere til overgang til
alternative energikilder og vannbåren varme», jf. høringsnotatet punkt 1. Ifølge notatet
punkt 3 var det en «absolutt forutsetning» for det nye avgiftssystemet at det ble utformet i
samsvar med EØS-avtalen, og forholdet til statsstøttereglene sto sentralt ved
gjennomgangen av de to modellene.
(48) Fordelen med en svensk modell var at den åpnet for fullt avgiftsfritak for elektrisitet som
«brukes i bestemte prosesser» som «kjemisk reduksjon, elektrolytiske og metallurgiske
prosesser, samt mineralogiske prosesser». Det ble vist til at slik energibruk ikke omfattes
av energiskattedirektivet, og til at EU-kommisjonen «i en egen avtale med Rådet [har]
akseptert å strekke seg langt for at løsninger som er i tråd med direktivet også godtas i
forhold til statsstøtteregelverket», jf. notatet punkt 4.1. En slik avgrensning ville «innebære
at kraftkrevende industrielle prosesser i det alt vesentlige fortsatt vil være fritatt for el-
avgift, men slik at bruk av kraft utenom disse prosessene blir belagt med redusert sats».
Ved vurderingen av norsk industris konkurranseevne uttalte departementet før høringen at
«[s]tørstedelen av den kraftkrevende industrien (aluminiumsindustrien,
ferrolegeringsindustrien og produksjon av kjemiske råvarer) vil med den ‘svenske
modellen’ være fullstendig fritatt», jf. høringsnotatet punkt 4.3.
HR-2023-2401-A, (sak nr. 23-059481SIV-HRET)

9
(49) Den svenske modellen fikk støtte under høringen og ble valgt av departementet med
enkelte tilpasninger, jf. St.meld. nr. 2 (2003–2004) side 83. Det uttales her at den nye
norske ordningen for næringslivets del er «svært lik» det norske avgiftssystemet frem til
1. januar 2004. Industrien skulle fra 1. juli 2004 i utgangspunktet betale elavgift etter en
redusert sats, men med fritak for elforbruk i «flere kraftintensive industriprosesser». I
stortingsmeldingen heter det samme sted at fritaket «innebærer i praksis at
produksjonsprosessene i metallindustrien, sementindustrien og deler av kjemisk
råvareindustri blir fritt fra el-avgift».
(50) Som jeg har gjort rede for, går det frem av forarbeidene at avgiftsfritaket bygger på det
tilsvarende unntaket i energiskattedirektivet. Direktivet er ikke en del av EØS-avtalen, men
er en premiss for avgiftsfritaket i den forstand at forholdet til statsstøttereglene må anses
avklart. Jeg viser særlig til at det var en «absolutt forutsetning» at det nye avgiftssystemet
er i samsvar med EØS-avtalen. Det er ikke noe som tilsier at departementet ønsket å
fravike den tilsvarende fritaksregelen i direktivet – siktemålet har vært harmonisering med
den tilsvarende bestemmelsen i direktivet artikkel 2 nr. 4 bokstav b tredje strekpunkt.
(51) Videre underbygger forarbeidene at fritaket knytter seg til bestemte kraftkrevende
prosesstrinn for å realisere spesifikke formål, og ikke til hele produksjonslinjen. Det er ved
slike prosesstrinn at hensynet til industriens konkurranseevne tilsier fritak, og det er ikke
realistisk å oppfylle målsettingen om å dempe forbruket eller stimulere til mer
miljøvennlige løsninger.
(52) Jeg er enig med selskapene i at enkelte uttalelser i høringsnotatet og stortingsmeldingen
kan trekke i retning av en vid forståelse av fritaket. Men uttalelsene om at den nye norske
ordningen blant annet er «svært lik» den gamle med fullstendig fritak, og «i praksis» vil
medføre avgiftsfritak for metallproduksjon, er også forenlige med den forståelsen av
fritaket som staten anfører, og som i saken her har ført til at mellom 90 og 95 prosent av
kraftbruken er fritatt fra elavgift, mens resten er belagt med en sterkt redusert avgift.
(53) Det må etter dette legges til grunn at avgiftsfritaket i § 2 første ledd bokstav g ifølge
forarbeidene er ment å ha samme innhold som det tilsvarende unntaket i
energiskattedirektivet, og rekkevidden av fritaket må fastlegges i lys av direktivet. Jeg kan
ikke se at norsk forvaltningspraksis i form av rundskriv eller tidligere kontrollrapporter
taler for en annen forståelsen av fritaket enn det som følger av ordlyden og forarbeidene.
(54) Før jeg går inn på direktivet og praksis fra EU-domstolen, drøfter jeg betydningen av ESAs
beslutning 30. juni 2004, der det nye norske avgiftssystemet ble godkjent.
ESAs beslutning 30. juni 2004
(55) ESA tok utgangspunkt i at avgiftsfritaket som skulle gjelde fra 1. juli 2004 ikke var
generelt, men tilgodeså bestemte industrier, særlig metallindustrien, sementindustrien og
deler av kjemisk industri. ESA måtte derfor ta stilling til om fritaket kunne forsvares ut fra
elavgiftssystemets «logic and nature» – logikk og karakter.
(56) Norske myndigheter argumenterte for at fritaket var lovlig. For det første ble det vist til at
kraftbruken som var omfattet av fritaket i § 2 første ledd bokstav g vanskelig kan erstattes
HR-2023-2401-A, (sak nr. 23-059481SIV-HRET)

10
av andre energikilder. Dernest ble det pekt på avtalen mellom EU-kommisjonen og
EU-rådet 7. oktober 2003. Her heter det at energiprodukter – blant annet kull, olje og
gass – primært skal avgiftsbelegges når de brukes som brensel til oppvarming eller som
drivstoff til motorer. Ut fra dette hevdet norske myndigheter at det ville være i samsvar
med elavgiftssystemets logikk og karakter å frita fra avgift elektrisitet i samme utstrekning
som energiprodukter som ikke omfattes av energiskattedirektivet. Det vil si
energiprodukter som brukes til annet enn oppvarming eller drivstoff til motorer, eller som
brukes til både oppvarming og annet enn oppvarming og drivstoff til motorer, såkalt «dual
use» – dobbelt anvendelse.
(57) ESA slo fast at denne tilnærmingen var i samsvar med energiskattedirektivets fortale
betraktning 22 og unntakene i artikkel 2 nr. 4, som jeg straks kommer tilbake til. Selv om
energiskattedirektivet ikke er en del av EØS-avtalen, ble det av ESA brukt som «a point of
reference» ved vurderingen som ledet til konklusjonen om at det nye norske
avgiftssystemet ikke var ulovlig statsstøtte etter EØS-avtalen artikkel 61.
Energiskattedirektivet
(58) Ifølge energiskattedirektivet artikkel 1 skal medlemsstatene beskatte energiprodukter og
elektrisitet i tråd med direktivet.
(59) I artikkel 2 nr. 4 unntas nærmere bestemt bruk av energiprodukter og elektrisitet. Bruk til
oppvarming og som drivstoff til motorer er omfattet av direktivet, mens annen bruk og
«dobbelt anvendelse» ikke omfattes, jf. fortalen betraktning 22:
«Energiprodukter skal generelt være underlagt fællesskabsregler, når de anvendes som
brændsel til opvarmning eller motorbrændstof. Det er derfor i overensstemmelse med
avgiftsordningens karakter og logik, at reglerne ikke omfatter dobbelt anvendelse af
energiprodukter og anvendelse af energiprodukter til andet end brændsel til
opvarmning eller motorbrændstof, samt til mineralogiske processer. Elektricitet, der
anvendes til lignende formål, behandles på samme måde.»
(60) Dette er bakgrunnen for artikkel 2 nr. 4 bokstav b første til tredje strekpunkt, som lyder
slik:
«Dette direktiv finder ikke anvendelse på:
...
b) følgende anvendelse af energiprodukter og elektricitet:
- energiprodukter, der anvendes til andet end motorbrændstof eller
brændsel til opvarmning
- dobbelt anvendelse af energiprodukter
Et energiprodukt har en dobbelt anvendelse, når det anvendes både som
brændsel til opvarmning og til andre formål end som motorbrændstof og
brændsel til opvarmning. Anvendelse af energiprodukter til kemisk
reduktion og til elektrolyse og metallurgiske processer skal anses for
dobbelt anvendelse
- elektricitet, der fortrinsvis anvendes til kemisk reduktion og i elektrolyse
og metallurgiske processer
- ...»
HR-2023-2401-A, (sak nr. 23-059481SIV-HRET)

11
(61) Direktivet knytter altså unntakene i artikkel 2 nr. 4 bokstav b til bruk av energiprodukter og
elektrisitet til spesifikke formål.
(62) I stortingsvedtaket § 2 første ledd bokstav g gjengis kun tredje strekpunkt i direktivet, som
gjelder elektrisk kraft. Jeg forstår imidlertid direktivet slik at meningen har vært å unnta
elektrisitet i samme utstrekning som energiprodukter som olje, kull og gass, som er
regulert i første og andre strekpunkt. Det tilsier at unntaket i tredje strekpunkt – også når
det tolkes for å kaste lys over det norske avgiftsvedtaket – ikke kan leses isolert, men må
ses i sammenheng med avgrensningen i første og andre strekpunkt.
(63) Særlig andre strekpunkt, som definerer hva som er «dobbelt anvendelse», er av interesse.
Energiprodukter kan ved enkelte industrielle prosesstrinn ivareta flere formål samtidig. For
eksempel kan kull brukes til oppvarming og i tillegg være en innsatsfaktor ved at kull som
forbrennes avgir karbon som reagerer med andre materialer, jf. EU-domstolens dom
2. oktober 2014 i sak C-426/12 X. Dette er bakgrunnen for at direktivet i andre strekpunkt
slår fast at energiprodukter som benyttes til kjemisk reduksjon og elektrolytiske og
metallurgiske prosesser er å regne som «dobbelt anvendelse» av energiprodukter, og
dermed unntatt fra direktivet. Tredje strekpunkt bestemmer at også bruk av elektrisk kraft
til de samme formålene er unntatt.
(64) At andre strekpunkt har betydning for forståelsen av tredje strekpunkt er lagt til grunn av
EU-domstolen i dom 7. september 2017 i sak C-465/15 Hüttenwerke Krupp, som gjaldt
forståelsen av elektrisitetsunntaket i tredje strekpunkt. Saken gjaldt et stålverk som
fremstillte råjern i masovner ved kjemisk reduksjon av jernmalm og koks. Spørsmålet var
om unntaket for elektrisitet som brukes til kjemisk reduksjon omfatter elektrisitet som
driver vifter som kromprimerer trykkluft, som deretter varmes opp og presses inn i ovnen
der den kjemiske reduksjonen skjer.
(65) Domstolen slo fast at energiprodukter og elektrisitet skal behandles likt, og tolket tredje
strekpunkt i lys av andre strekpunkt, jf. dommen avsnitt 24 og 25. En videre tolkning av
tredje strekpunkt enn andre strekpunkt ville undergrave intensjonen om likebehandling av
energiprodukter og elektrisitet. Bruk av energiprodukter til å drive pumper, vifter og andre
mekaniske innretninger er ikke å anse som «dobbelt anvendelse», og derfor var heller ikke
elektrisitet til slik bruk unntatt etter tredje strekpunkt, jf. dommen avsnitt 29 til 30.
Domstolen viste til at dersom viftene som komprimerte trykkluften ikke hadde blitt drevet
ved hjelp av elektrisitet, men av dieselolje, ville det ikke ha blitt bedømt som «dobbelt
anvendelse». Da kunne heller ikke elektrisiteten som driver viftene, omfattes av unntaket.
(66) Partene er uenige om hvilken betydning dommen har for fritaket for metallurgiske
prosesser. Selskapene har vist til at EU-domstolens avgjørelse kun gjaldt avgiftsfritak for
kjemisk reduksjon, og at dommen derfor har liten overføringsverdi til vår sak. Jeg er
imidlertid enig med staten i at domstolens tolkning av tredje strekpunkt – som er forankret
i direktivets formål og kontekst – også har betydning for unntaket for elektrisk kraft som
brukes til metallurgiske prosesser. Hensynet til likestilling av elektrisitet og
energiprodukter gjør seg gjeldende i begge sammenhenger.
(67) Sammenhengen mellom andre og tredje strekpunkt, som domstolen løfter frem, taler derfor
for at unntaket for metallurgiske prosesser gjelder for bruk av elektrisk kraft som inngår i
prosessene som en innsatsfaktor og har karakter av «dobbelt anvendelse» i direktivets
forstand.
HR-2023-2401-A, (sak nr. 23-059481SIV-HRET)

12
(68) Selskapene har vist til forarbeider til direktivet, som etter deres syn taler for en videre
forståelse av unntaket for metallurgiske prosesser. Materialet kaster lys over hvordan
direktivutkastet endret seg underveis. Jeg kan imidlertid ikke se at det rokker ved den
forståelsen av direktivet som følger av direktivets ordlyd, kontekst og formål og
EU-domstolens praksis. Det samme gjelder opplysninger om hvordan enkelte medlemsland
har utformet sine elavgiftsregler. Rettstilstanden i andre land er vanskelig å kartlegge fullt
ut, og det er uansett praksis fra EU-domstolen som har størst betydning for forståelsen av
det tilsvarende avgiftsunntaket i Norge, jf. Rt-2009-1632 avsnitt 34.
Samlet vurdering av fritaket for elavgift etter Stortingets særavgiftsvedtak
(69) Gjennomgangen som jeg nå har foretatt, viser at fritaket for avgift etter Stortingets
særavgiftsvedtak § 2 første ledd bokstav g må forstås på samme måte som det tilsvarende
unntaket fra energiskattedirektivet i artikkel 2 nr. 4 bokstav b tredje strekpunkt. Fritaket for
metallurgiske prosesser omfatter ikke elektrisk kraft til ethvert prosesstrinn som inngår i
produksjon av metaller. Bruk av elektrisk kraft er fritatt fra avgift når kraften inngår ved
utvinning eller bearbeiding av metallet for at det skal få de ønskede indre fysiske
egenskaper, og kraftbruken derved har karakter av dobbelt anvendelse. Det omfatter bruk
av kraft til for eksempel smelteprosesser i ovner og kan også omfatte bruk av elektrisk
kraft til rensing og herding av metallet. Utenfor fritaket faller blant annet bruk av kraft til
motordrift av mekaniske innretninger, for eksempel pumper, vifter og transportbånd. Som
jeg straks kommer tilbake til, må den nærmere avgrensningen i noen grad bli
skjønnsmessig og vurderes konkret.
(70) Vedtakene mot Elkem og Hydro bygger på at stortingsvedtaket om særavgifter § 2 første
ledd bokstav g kun fritar kraft til de bestemte anvendelsene som er angitt i fritaket. Kraft til
andre prosesstrinn er ikke fritatt. Jeg peker også på at Skattedirektoratet i vedtaket mot
Elkem henter veiledning fra EU-domstolens avgjørelse i Hüttenwerke Krupp-saken ved
tolkningen av fritaket for metallurgiske prosesser. Så langt er den generelle tilnærmingen
som vedtakene bygger på, i samsvar med den tolkningen jeg har gjort rede for.
(71) Det er imidlertid nødvendig også å ta stilling til om den konkrete anvendelsen av fritaket
på de ulike prosesstrinnene som inngår i Elkems og Hydros produksjon, er forenlig med
min tolkning av § 2 første ledd bokstav g.
Den konkrete rettsanvendelsen
(72) Ankene er begrenset til rettsanvendelsen, og det er den generelle tolkningen av
særavgiftsvedtaket som har stått sentralt i partenes saksopplegg for Høyesterett. Det
faktiske grunnlaget for kontroll med skattemyndighetenes konkrete rettsanvendelser er
derfor noe begrenset.
(73) Lagmannsretten foretar heller ingen inngående kontroll av skattemyndighetenes konkrete
rettsanvendelse som jeg kan bygge på. Lagmannsretten begrunner dette slik:
«Partene har i begrenset utstrekning gått nærmere inn på skattemyndighetenes
konkrete anvendelse av fritaket knyttet til de enkelte elementene i produksjonen som
HR-2023-2401-A, (sak nr. 23-059481SIV-HRET)

13
det er foretatt etterberegning av el-avgift for, annet enn å redegjøre for vurderingene til
skattemyndighetene, foruten at vitner har forklart seg om henholdsvis Elkem og
Hydros produksjonsprosesser.»
(74) I Elkem-saken utlegger lagmannsretten Skattedirektoratets konkrete rettsanvendelse på
denne måten:
«Slik det fremgår under sakens bakgrunn punkt 4, tok Skattedirektoratet i vedtaket
mot Elkem utgangspunkt i at det kun er kraft levert direkte til smelteovnene
(ovnselektrodene) som er fritatt, mens de øvrige strømkrevende prosessene må anses
som støtteprosesser som ikke er fritaksberettiget. Skattekontoret tok på denne
bakgrunn ikke til følge Elkems anførsel om at hele produksjonsprosessen som leder
frem til et ferdig metallisk produkt er fritaksberettiget basert på tolkning av begrepet
‘metallurgisk prosess’.
I etterkant av klagen erkjente Elkem at strømkrevende elementer som ligger lenger
unna smelteovnene, og som har lavere strømforbruk, likevel ikke var berettiget til
fritak, slik som kaianlegg, sikt for preparering av råvarer, råvarelager og pakkeri.
Direktoratet fastholdt imidlertid etterberegningen under henvisning til at det ikke er
avgjørende om de strømkrevende elementene ligger lenger unna smelteovnene og er
mindre strømkrevende, men om kraften er benyttet til en av de spesifikt nevnte
industriprosessene eller til strømkrevende prosesser som må anses som
støtteprosesser.»
(75) Lagmannsretten gir uttrykk for at den ikke kan se at det er feil knyttet til
Skattedirektoratets anvendelse av særavgiftsvedtaket § 2 første ledd bokstav g på de
enkelte elementene i Elkems produksjon. Jeg finner grunn til å gå noe nærmere inn på
enkelte sider ved vedtaket før jeg konkluderer på dette punktet.
(76) Staten har anført at det kun er fritaket for kjemisk reduksjon som er aktuelt for Elkem,
ettersom silisium i periodesystemet er angitt som et halvmetall. Å tillegge denne
klassifiseringen en slik betydning er etter mitt syn en for formalistisk tilnærming. Jeg kan
heller ikke se at vedtaket bygger på en slik forståelse. I vedtaket er det i liten grad sondret
mellom de ulike fritaksalternativene i bokstav g.
(77) Skattedirektoratet har konkludert med at kraften til drift av kjøleanlegg må bedømmes som
en «støtteprosess». Med kraft til «støtteprosesser» mener direktoratet «kraft benyttet i
forbindelse med ulike innsatsfaktorer i de ulike industriprosessene». Bruken av begrepet
«støtteprosesser» som kriterium for avgiftsfritak kan etter det jeg kan se ikke utledes av
direktivet. Jeg finner imidlertid ikke holdepunkter for at resultatet er feil. Kjøling er
riktignok nødvendig for å hindre at ovner og utstyr smelter, men kraftbruken har ikke
karakter av «dobbelt anvendelse». Jeg har av samme grunn heller ikke innvendinger til
direktoratets konklusjon om at fritaket ikke omfatter kraft til knuseri og videre behandling i
fast tilstand.
(78) Etter Skattedirektoratets oppfatning er heller ikke kraft som brukes til raffinering, videre
behandling i flytende tilstand og utstøping, omfattet av fritaket. Jeg finner ikke denne
konklusjonen opplagt. Prosesstrinnene bidrar til utviklingen av metallet på måter som kan
synes å ha visse likhetstrekk med prosesstrinn som i Hydro-vedtaket er omfattet av fritaket.
Lagmannsretten, som ikke har funnet feil ved dette, gir imidlertid uttrykk for at den har
«sett hen til hvordan fritaket er anvendt på de ulike delene av produksjonsprosessene [i de
to selskapene] sammenlignet med hverandre». Slik saken er belyst for Høyesterett, har jeg
HR-2023-2401-A, (sak nr. 23-059481SIV-HRET)

14
under noe tvil kommet til at det ikke er grunnlag for å sette vurderingen til side. Fritaket
for «kjemisk reduksjon» leder ikke til et annet resultat.
(79) Om den konkrete rettsanvendelsen i Hydro-vedtaket uttaler lagmannsretten:
«I vedtaket mot Hydro tok Skattekontoret, tilsvarende som i Skattedirektoratets vedtak mot
Elkem, utgangspunkt i at det er kun kraft til de deler av produksjonen hvor det faktisk skjer
en av de beskrevne prosessene kjemisk reduksjon, elektrolyse, metallurgiske og
mineralogiske prosesser, som er omfattet av fritaket, og at det skal beregnes avgift for kraft
til støtteprosesser på tilsvarende måte som for annen produksjon. Oversikt over hvilke deler
av produksjonen som ble ansett omfattet av fritaket og ikke, og som det ble foretatt
etterberegning for, fremgår under sakens bakgrunn punkt 6.»
(80) Heller ikke her har lagmannsretten funnet feil ved den konkrete rettsanvendelsen.
(81) Skattekontoret godkjente fritak for bruk av kraft til elektrolyseceller og såkalte «boostere»,
som øker strømstyrken i utvalgte celler. Det ble videre gitt fritak for metallrens i en såkalt
fluksestasjon, støperiovn og homogenisering (herding).
(82) Hydro har anført at det var feil ikke å la også kraft til anodemontasje og katodeverksted
være omfattet av fritaket. Jeg deler ikke den vurderingen. Anodemontasje omfatter ifølge
vedtaket hovedsakelig mekaniske prosesser for å fjerne brukte anoder og erstatte dem med
nye. Jeg har ikke innvendinger mot konklusjonen om at slike prosesstrinn ikke omfattes av
fritaket. De knytter seg etter hva jeg forstår, ikke direkte til utvinningen og utviklingen av
metallets indre egenskaper, og kraftbruken har ikke karakter av «dobbelt anvendelse». Det
samme gjelder for katodeverkstedet, der det utføres vedlikehold av elektrolyseceller, og for
rens av avgasser som oppstår i det elektrolytiske badet.
(83) Kraft som brukes til metallrens i fluksestasjon er som nevnt fritatt fra avgift, men bare
delvis. Skattekontoret sondrer i vedtaket mellom kraft til selve metallrensningen, som er
omfattet av fritaket, og kraft som omfatter tekniske og mekaniske installasjoner og utstyr
som benyttes på fluksestasjonen, og som ikke er omfattet. Hydro anfører at kraft til
fluksestasjonen må fritas fra avgift i sin helhet. Slik saken er belyst for Høyesterett, har jeg
imidlertid ikke grunnlag for å sette skattekontorets vurdering til side.
(84) Samlet sett kan jeg ikke se at den konkrete rettsanvendelsen lider av feil som må lede til
opphevelse av vedtakene.
(85) Ileggelsen av ordinær tilleggsskatt er ikke bestridt særskilt for det tilfellet at Hydros anke
ikke fører frem for spørsmålet om avgiftsplikt.
Konklusjon og sakskostnader
(86) Anken har ikke ført frem, og staten har krav på å få erstattet sine sakskostnader i tråd med
hovedregelen i tvisteloven § 20-2. Etter mitt syn foreligger det ikke tungtveiende grunner
som gjør det rimelig å frita selskapene for erstatningsansvar etter tvisteloven § 20-2 tredje
ledd.
(87) Staten krever å få dekket sine sakskostnader for Høyesterett på 166 400 kroner. Kravet
fremstår som rimelig og nødvendig, jf. tvisteloven § 20-5 første ledd, og tas til følge.
HR-2023-2401-A, (sak nr. 23-059481SIV-HRET)

15
(88) Jeg stemmer for denne
D O M :
1. Anken forkastes.
2. I sakskostnader for Høyesterett betaler Elkem ASA og Hydro Aluminium AS,
én for begge og begge for én, til staten ved Skattedirektoratet
166 400 – etthundreogsekstisekstusenfirehundre – kroner innen 2 – to – uker fra
dommen er forkynt.
(89) Dommer Arntzen: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(90) Dommar Høgetveit Berg: Det same.
(91) Dommer Stenvik: Likeså.
(92) Dommer Matheson: Likeså.
(93) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
D O M :
1. Anken forkastes.
2. I sakskostnader for Høyesterett betaler Elkem ASA og Hydro Aluminium AS,
én for begge og begge for én, til staten ved Skattedirektoratet
166 400 – etthundreogsekstisekstusenfirehundre – kroner innen 2 – to – uker fra
dommen er forkynt.
HR-2023-2401-A, (sak nr. 23-059481SIV-HRET)