Sammendrag: Stang Lund, Oftedal Broch, Skoghøy, Matningsdal og DolvaA ble i tingretten domfelt for flere alvorlige forbrytelser, og herunder forsettlig drap og ulovlig frihetsberøvelse. Han anket bevisbedømmelsen under skyldspørsmålet for domfellelse for forsettlig drap til lagmannsretten. Lagretten svarte nei på spørsmålet om han var skyldig i forsettlig drap. Retten stilte deretter spørsmål om A var skyldig å ha hensatt noen i avmakt, bevisstløshet eller lignende tilstand med døden til følge, hvilket lagretten fant ham skyldig i.As anke over anvendelsen av straffeloven § 229 ble forkastet. Høyesterett fant at en person som satt fastbundet og kneblet i en stol uten mulighet for å påkalle hjelp, var hensatt i avmakt eller en lignende tilstand selv om bevisstheten ikke ble påvirket. Virkningen i forhold til omgivelsene er i slike tilfeller den samme som om fornærmede hadde vært lammet eller bevisstløs. Den protokollerte rettsbelæring var etter dette bygd på riktig lovforståelse.

NORGES HØYESTERETT
Den 27. februar 2004 avsa Høyesterett kjennelse i
HR-2004-00419-A, (sak nr. 2003/1599), straffesak, anke,
A (advokat Erling O. Lyngtveit)
mot
Den offentlige påtalemyndighet (statsadvokat Pål Lønseth)
S T E M M E G I V N I N G :
(1) Dommer Stang Lund: Saken gjelder forståelsen av alternativet ”hensetter nogen i
Afmagt, Bevidstløshed eller lignende Tilstand” i straffeloven § 229 om
legemsbeskadigelse.
(2) Oslo statsadvokatembeter satte A, født 00.00.1965, under tiltale for blant annet
overtredelse av straffeloven § 233 første ledd. Grunnlaget for denne del av tiltalen var at
han drepte B ved å tilstoppe luftveiene trolig ved hjelp av limband eller lignende. B ble
deretter kastet i --- og døde ifølge tiltalen av kvelning eller drukning.
(3) A var også tiltalt for overtredelse av straffeloven § 223 første ledd om ulovlig
frihetsberøvelse. Grunnlaget var:
”Torsdag 14. august 2001 holdt han B i fangenskap, først i en bil fra Z, med en stopp
ved nordenden av ..., så til en leilighet i Oslo og endelig i en fabrikkbygning på X i Y,
hvor han ble bundet fast til en stol med tau, strips og tape.”
(4) Sarpsborg tingrett som forsterket rett etter straffeprosessloven § 276 annet ledd, avsa
25. april 2003 kjennelse og dom som for straffekravet mot A hadde slik slutning:
”A, f. 00.00.1965, dømmes for overtredelse av straffeloven § 233 første ledd, straffeloven § 223
første ledd, straffeloven § 267 jf § 268 annet ledd jf § 49, straffeloven § 162 første og annet ledd
jf femte ledd, straffeloven § 317 første ledd, straffeloven § 162 første ledd jf femte ledd,
straffeloven § 266 første ledd jf § 49, straffeloven § 227 første straffalternativ, straffeloven
§ 132 a første ledd bokstav a) jf fjerde ledd første straffalternativ, sammenholdt med
straffeloven §§ 62, 230 og straffgjennomføringsloven § 45 til en straff av fengsel i 14 – fjorten –
år. Han tilkommer 606 dager i fradrag for utholdt varetekt.”

2
(5) Rettens formann ville domfelle etter straffeloven § 239 om uaktsomt drap.
(6) A anket bevisbedømmelsen under skyldspørsmålet til lagmannsretten for så vidt angikk
domfellelsen for forsettlig drap. Lagretten svarte nei på spørsmålet om forsettlig drap.
Retten stilte deretter spørsmål om A var skyldig i å ha hensatt noen i avmakt,
bevisstløshet eller lignende tilstand med døden til følge, eller medvirket til dette.
Grunnlaget var:
”Tirsdag 14. august 2001, eller kort tid deretter, ved X i Y eller omegn, bandt han B fast
til en stol og tilstoppet munnen hans ved hjelp av papir og limbånd. B døde deretter av
kvelning.”
(7) Jeg bemerker at spørsmålet kunne vært oppdelt i et hovedspørsmål om tiltalte var skyldig
i hensettelse som nevnt, og et tilleggsspørsmål om dødsfølgen.
(8) Lagretten svarte ja på spørsmålet. Lagmannsretten fastsatte deretter straffen for
overtredelse av straffeloven § 229 tredje straffalternativ og for de lovbrudd som var
rettskraftig avgjort ved tingrettens dom. Borgarting lagmannsretts dom 11. november
2003 hadde for straffekravet slik domsslutning:
”A, født 00.00.1965, dømmes for overtredelse av straffeloven § 229, tredje
straffalternativ, jf § 232 og de forhold som er avgjort ved Sarpsborg tingretts
rettskraftige dom av 25. april 2003, sammenholdt med straffeloven § 62, og § 230, til
en straff av fengsel i 9 – ni – år med fradrag for 806 – åttehundreogseks – dager for
utholdt varetekt.”
(9) A har anket over lagmannsrettens lovanvendelse og straffutmålingen. Høyesteretts
kjæremålsutvalg har tillatt anken over lovanvendelsen fremmet. Anken over
straffutmålingen er ikke tillatt fremmet.
(10) Forsvareren for Høyesterett har ikke opprettholdt en påstand om at Høyesterett skal avsi
ny dom etter straffeprosessloven § 345 annet ledd annet punktum om at A dømmes etter
straffeloven § 239 om uaktsomt drap.
(11) Jeg er kommet til at anken ikke fører fram.
(12) Domfelte er en tidligere flere ganger straffet 39 år gammel mann. Han er nå domfelt for å
ha satt B i avmakt eller lignende tilstand med døden til følge, ulovlig frihetsberøvelse,
forsøk på grovt ran, narkotikaforbrytelser og grove narkotikaforbrytelser, heleri, forsøk på
utpressing, trusler og motarbeiding av rettsvesenet ved påvirkning av en aktør.
(13) Foranledningen til det forhold anken gjelder var domfeltes innkreving av ”narkotikagjeld”
rettet mot avdøde. Domfelte kom i begynnelsen av august 2001 i kontakt med tre personer
fra Oslo som skulle yte assistanse ved innkrevingen. Innkreverne reiste til Z noen dager
senere for å komme i kontakt med B med sikte på å få ham til å betale. Under
straffutmålingen uttalte lagmannsretten:
”Den 14. august 2001 mellom kl 1400 og kl 1500 kom de tre Oslo-karene på ny til Z. De
avtalte med tiltalte at B nå skulle avkreves det samlede beløp han og de to fetterne
skyldte tiltalte, ca kroner 250 000 med tillegg av det samme beløp som skulle være
innkrevernes godtgjørelse. Innkrevningsbeløpet ble altså i alt kroner 500 000.

3
Tiltalte viste innkreverne hvor B bodde. De gikk inn i hans leilighet, ga han noen slag i
ansiktet og forlangte at han ble med. B ble med innkreverne og de tok han med til et
sted i nærheten av .... Tiltalte var også med. Her ble B på ny tildelt slag. Tiltalte slo ham
en gang i magen og en gang i skulderen.
B ble avkrevet det samlede beløp, kroner 500 000, og truet med at drastiske tiltak ville
bli gjennomført hvis han ikke betalte. Han ga etter hvert uttrykk for at han skulle gjøre
opp forholdet og ringte til sin mor, C. Han fortalte moren at han var blitt hentet av noen
ukjente menn og avkrevet kroner 500 000 for sin og sine to fetteres gjeld. Under
telefonsamtalen tok en av innkreverne telefonen og sa til moren at ”hvis du ikke betaler,
vil du aldri se sønnen din igjen”. Under telefonsamtalen ble B slått og han gråt slik at
moren forsto alvoret i situasjonen. Hun nektet likevel å betale beløpet.
De tre pengeinnkreverne og tiltalte forlot ... og tok B med seg. B ble med
pengeinnkreverne til Oslo hvor de oppholdt seg et par timer. Deretter reiste
innkreverne med B tilbake til Z. Her møtte de tiltalte.
Tiltalte hadde skaffet seg nøkler til et snekkerverksted ved Xi Y. Innkreverne og tiltalte
tok B med seg dit, låste seg inn i verkstedet og plasserte B på en stol på kontoret i
verkstedet. Bena og armene ble bundet fast til stolen med strips, tau og plasttape. Han
ble på ny tildelt en rekke slag mot armer og ben og også slag med en stor lommelykt mot
hodet slik at han blødde nedover ansiktet. Moren ble på nytt kontaktet telefonisk og B
ga gråtende uttrykk overfor henne at hun måtte hjelpe ham, han orket ikke mer, de ville
drepe ham.”
(14) Lagmannsretten la til grunn at avdødes mor da erklærte at hun skulle skaffe beløpet på
500 000 kroner. Hun hadde deretter kontakt med politiet, som skulle være til stede når
hun etter avtale skulle møte på torget i Z neste dag klokken 13.00. Lagmannsretten
fortsatte:
”Tiltalte har i lagmannsretten forklart at B etter samtale med moren fikk dyttet papir i
munnen som så ble tapet igjen. Tapen var bred og dekket munnen slik at B ikke kunne
puste gjennom munnen. Tapen var surret flere ganger rundt hodet. Tiltalte forklarer
videre at han og pengeinnkreverne forlot B i denne tilstand, slukket lyset i verkstedet,
låste døren og forlot verkstedbygningen.
Denne forklaringen fra tiltalte avviker fra hans tidligere forklaringer både overfor
politiet og i tingretten. Lagmannsretten legger den nye forklaringen til grunn.
Ca to timer senere kjørte tiltalte tilbake til verkstedbygningen med mat og drikke til B.
Her fant han B sittende død i stolen. Tiltalte forlot stedet og kontaktet
pengeinnkreverne med opplysning om at B var død. Deretter dro han tilbake til
verkstedbygningen, kastet B i --- som løp like ved verkstedbygningen, og knuste en rute
for å gi inntrykk av at B hadde rømt fra stedet.”
(15) Ved straffutmålingen la lagmannsretten til grunn at B døde ved kvelning.
(16) Domfelte gjør gjeldende at det ikke er tilstrekkelig for å hensette noen i avmakt eller
lignende tilstand etter straffeloven § 229 å binde fornærmede til en stol og tilstoppe
luftveien med papir og limband. Lovens ord og det forhold at § 229 gjelder
legemsbeskadigelse, trekker klart i retning av at avmakt og lignende tilstand går på en
påvirkning av fornærmedes fysiske eller psykiske tilstand. En ytre fysisk begrensning av
fornærmedes bevegelser og stemmebruk faller utenfor. Noen entydig løsning framgår
ikke av lovforarbeidene. Høyesterett har ikke tatt stilling til spørsmålet. Samstemmige
uttalelser i teorien underbygger imidlertid dette syn. Lagmannens protokollerte
rettsbelæring er således feilaktig.

4
(17) Etter § 229 straffes den som hensetter noen i avmakt, bevisstløshet eller lignende tilstand
for legemsbeskadigelse. I den protokollerte rettsbelæring uttales om dette:
”Legemsbeskadigelse ved å hensette B i avmakt er basert på at han i bundet tilstand
fikk puttet papir i munnen som deretter ble tapet igjen med limbånd. Tapingen sett i
sammenheng med den bundne tilstand omfattes av formuleringen ”hensetter noen i
avmakt, bevisstløshet eller lignende tilstand” i straffeprosessloven § 229 selv om
fornærmedes bevissthetssituasjon ikke ble påvirket, og er et annet forhold enn det som
er beskrevet i tiltalens post II.”
(18) Tiltalens post II gjaldt overtredelse av straffeloven § 223 første ledd om ulovlig berøvelse
av friheten, som domfelte var rettskraftig dømt for i tingretten.
(19) Jeg bemerker at ”hensettelse” etter § 229 omfatter alle former for fysisk eller psykisk
påvirkning og trenger ikke å føre til skade på legemet. Det har i teorien vært mye
oppmerksomhet knyttet til hensettelse ved bedøvelse og hypnose og kvelning, slag og
andre former for vold. En hindring av bevegelsesfriheten eksempelvis ved bruk av tau
eller andre midler, har vært antatt å falle utenfor virkeområdet for § 229, jf. Skeie: Den
norske strafferett annet bind 1938 side 65.
(20) Spørsmålet i saken er om fastbinding til en stol og tilstopping av fornærmedes munn ved
hjelp av papir og limband rammes av alternativet avmakt eller lignende tilstand i § 229.
Jeg nevner først at § 223 kunne vært anvendt av lagmannsretten om dette tiltalepunkt ikke
hadde vært rettskraftig pådømt i tingretten. I så fall ville strafferammen ha vært fengsel
fra minst 1 til inntil 15 år om retten hadde lagt til grunn at frihetsberøvelsen hadde ført til
fornærmedes død, jf. § 223 annet ledd og § 17 første ledd bokstav a. Også § 242 første
ledd om å hensette en annen i hjelpeløs tilstand kan omfatte et forhold som beskrevet i
spørsmålet til lagretten. Bestemmelsen gjelder situasjoner som representerer en fare for
liv, legeme eller helbred, hvor fornærmede trenger hjelp uten at hjelp er for hånden. Den
tar primært sikte på å ramme andre forhold enn de som omfattes av alternativet hensette i
avmakt, bevisstløshet eller lignende tilstand i § 229.
(21) Hensettelse i avmakt eller lignende tilstand kan finne sted uten at fornærmedes bevissthet
påvirkes, jf. Skeie side 64. I foreliggende sak var fornærmede helt ute av stand til å
bevege seg og påkalle hjelp. Virkningen i forhold til omgivelsene er i slike tilfeller den
samme som om fornærmede hadde vært lammet eller bevisstløs. Etter min mening er en
person som sitter fastbundet i en stol uten mulighet for å påkalle hjelp, hensatt i avmakt
eller en lignende tilstand. Rettens formann har etter dette bygd på riktig lovforståelse når
han uttalte at knebling ved hjelp av papir og limband av en person som var bundet fast til
en stol, ble rammet av § 229 selv om fornærmedes bevissthet ikke ble påvirket.
(22) Domfeltes forsvarer for lagmannsretten har i støtteskrivet til anken også anført at
tingrettens domfellelse for ulovlig frihetsberøvelse, må medføre at fastbindingen av B til
stolen på grunn av rettskraftvirkningen av tingrettens dom ikke kan være en del av
grunnlaget for spørsmålet til lagretten om domfelte var skyldig i overtredelse av § 229
tredje straffalternativ. Det kan utelukkende tas hensyn til de handlinger som ikke allerede
er rettskraftig avgjort i tingretten.
(23) Jeg bemerker kort at grunnlaget for spørsmålet til lagretten var om A hadde bundet
avdøde fast til en stol og tilstoppet hans munn ved hjelp av papir og limband, eller

5
medvirket til dette. Domfellelsen i tingretten for overtredelse av § 223 gjaldt at domfelte
og hans medskyldige hadde holdt avdøde i fangenskap i lengre tid i en bil og i en
leilighet, før avdøde ble brakt til fabrikkbygningen og bundet fast til en stol med tau,
strips og tape. Når domfelte deretter foretok eller medvirket til knebling av avdøde, er
dette ikke lenger samme straffbare forhold selv om den forutgående frihetsberøvelse er en
del av gjerningsbeskrivelsen. En rettskraftig dom for overtredelse av § 223 er etter min
mening åpenbart ikke til hinder for senere domfellelse etter § 229 i et tilfelle som dette.
(24) Jeg stemmer for denne
K J E N N E L S E:
Anken forkastes.
(25) Dommer Oftedal Broch: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(26) Dommer Skoghøy: Likeså.
(27) Dommer Matningsdal: Likeså.
(28) Dommer Dolva: Likeså.
(29) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
K J E N N E L S E :
Anken forkastes.