Sammendrag: Støle, Bruzelius, Lund, Rieber-Mohn og AaslandSpørsmålet var om nektelse av prøveløslatelse sperrer for senere straffesak mot vedkommende, jf. EMK Protokoll 7 artikkel 4 nr. 1. Nektelsen var begrunnet dels i domfeltes atferd under soningen av straffen og dels i faren for nye straffbare handlinger. Under soningen hadde domfelte smuglet inn et mindre parti hasjisj.På det tidspunkt domfelte ble løslatt - etter ny vurdering i samsvar med regelverket - hadde han sonet 63 dager utover to tredjedeler av idømt fengselsstraff. I tingretten ble han dømt til fengsel i 21 dager. Lagmannsretten mente at A hadde blitt utsatt for dobbeltforfølgning i strid med EMK Protokoll 7 artikkel 4. Tingrettens dom ble opphevet og saken avvist fra domstolene. For Høyesterett gjaldt saken påtalemyndighetens anke over saksbehandlingen. Saken ble behandlet sammen med blant andre sak nr. 2003/1640. I den saken - som ble votert først - kom Høyesterett til at nektelse av prøveløslatelse med hjemmel i straffegjennomføringsloven § 42 femte ledd ikke sperrer for en etterfølgende straffesak for forhold som inngikk i kriminalomsorgens vurdering av om løslatelse ville være utilrådelig. Denne rettsoppfatning måtte være retningsgivende også for As sak, og anken måtte tas til følge. Det var ikke grunnlag for å avvise straffesaken mot ham, og lagmannsrettens kjennelse ble opphevet.

NORGES HØYESTERETT
Den 8. juni 2004 avsa Høyesterett kjennelse i
HR-2004-01000-A, (sak nr. 2004/395), straffesak, anke,
Den offentlige påtalemyndighet (assisterende riksadvokat Hans-Petter Jahre)
mot
A (advokat John Christian Elden)
S T E M M E G I V N I N G :
(1) Dommer Støle: Saken gjelder spørsmålet om nektelse av prøveløslatelse sperrer for
senere straffesak mot vedkommende, jf. Den europeiske menneskerettskonvensjon
(EMK) Protokoll 7 artikkel 4 nr. 1. Nektelsen var begrunnet dels i domfeltes atferd under
soningen av straffen – herunder innsmugling av narkotika i fengselet etter endt permisjon
– og dels i faren for nye straffbare handlinger i prøvetiden.
(2) A ble 4. mars 2002 innsatt til soning av en dom på fengsel i 1 år og 3 måneder.
Domfellelsen gjaldt overtredelse av vegtrafikklovgivningen, og den utmålte straff var en
fellesstraff med tidligere dom for overtredelse av samme lovgivning og av
narkotikalovgivningen.
(3) Ved tilbakekomst etter permisjon 14. oktober 2002 brakte A med seg til fengselet et
mindre parti hasjisj, som ble beslaglagt og senere identifisert til 6, 427 gram
cannabisharpiks. Han hadde kort tid forut for dette søkt om løslatelse på prøve etter å ha
gjennomført to tredjedeler av straffen.
(4) Kriminalomsorgen v/ Trondheim fengsel traff 1. november 2002 vedtak om å avslå
søknaden. Det ble vist til straffegjennomføringsloven § 42 første og femte ledd, og uttalt
at det var lagt avgjørende vekt på at A hadde en rekke disiplinære brudd under soningen.
(5) Etter klage traff kriminalomsorgen region nord vedtak 6. desember 2002 om å
opprettholde avslaget. Det er i vedtaket vist til straffegjennomføringsloven § 42 femte
ledd, og uttalt:

2
"Trondheim fengsel har i sitt vedtak av 01.11.02 lagt avgjørende vekt på at domfeltes
adferd under soningen gjør prøveløslatelse utilrådelig. Utfra foreliggende rapporter i
saken fremgår det at domfelte den 14.10.02 ble avkrevd urinprøve etter innkomst fra
permisjon, noe domfelte opplyste at han ikke kunne. Han ble så forespeilet at han måtte
settes på enerom med spesialtoalett, hvorpå domfelte etter noe tid innrømmet overfor
vakthavende førstebetjent at han hadde skjult narkotika i kroppen. Etter iverksettelse
av det nevnte kontrolltiltaket ble det gjort funn av 7,1 gram cannabis. Innsmugling av
narkotika i anstalten må anses som et særlig grovt disiplinærbrudd, og utfra sakens
dokumenter finner vi ikke at det foreligger noen formildende omstendigheter. Vi har
også lagt vekt på at dette bruddet ble begått i løpet av den siste tiden frem mot
tidspunkt for 2/3 soningstid. For øvrig har domfelte under soningen begått flere mindre
alvorlige disiplinære brudd.
Etter straffegjennomføringsloven § 42 femte ledd skal det legges vekt på om domfelte
kan antas å ville begå ny kriminalitet i prøvetiden. Domfeltes advokat har hevdet at
dette vurderingstemaet ikke kan trekkes inn i saken, da dette ikke er nevnt i fengslets
vedtak. Det følger av forvaltningsloven § 34 annet ledd at klageinstansen kan prøve alle
sider av saken, og advokatens påstand må derfor avvises. Domfelte må klart anses å
falle inn under retningslinjenes definisjon av begrepet gjenganger, selv om
hovedtyngden av de forhold han er dømt for ligger noe tilbake i tid. Domfelte har
tidligere begått ny kriminalitet i prøvetiden. Vi finner etter dette at det er grunn til å
anta at domfelte vil begå nye straffbare handlinger i prøvetiden."
(6) I samsvar med regelverket ble spørsmålet om prøveløslatelse tatt opp til ny vurdering
innenfor tremånedersfristen, og kriminalomsorgen v/Trondheim fengsel besluttet
24. januar 2003 å innvilge søknaden, med løslatelse på nærmere fastsatte vilkår 8. februar
2003.
(7) To tredjedeler av straffen var gjennomført 8. desember 2002, og full gjennomføring ville
ha foreligget 8. mai 2003. Da A ble løslatt 8. februar 2003 i samsvar med vedtaket, hadde
han således sonet 63 dager etter 8. desember 2002. Han hadde ikke av kriminalomsorgen
vært ilagt noen disiplinærreaksjon etter straffegjennomføringsloven § 40. Forholdet var
imidlertid anmeldt til Trøndelag politidistrikt, og Politimesteren i Sør-Trøndelag satte
ham 13. februar 2003 under tiltale for overtredelse av straffeloven § 162 første ledd, jf.
femte ledd.
(8) Trondheim tingrett avsa 24. april 2003 dom med slik domsslutning:
”A født 00.00.1968, dømmes for overtredelse av straffeloven § 162, 1. ledd til fengsel i 21
– tjueen – dager.
Saksomkostninger idømmes ikke.”
(9) A anket til lagmannsretten. Anken gjaldt prinsipalt bevisbedømmelsen under
skyldspørsmålet, subsidiært saksbehandlingen og lovanvendelsen, og atter subsidiært
straffutmålingen. Anken over lovanvendelsen under skyldspørsmålet og
saksbehandlingen ble henvist.
(10) Frostating lagmannsrett avsa 10. februar 2004 kjennelse med slik slutning:
”Tingrettens dom oppheves og saken avvises fra domstolene.”
(11) Lagmannsretten bygget på at den reelle og avgjørende begrunnelse for å nekte
prøveløslatelse var innsmugling av narkotika, og at dette utgjorde et særlig grovt
disiplinærbrudd. Det ble videre lagt til grunn at det ikke var foretatt noen "gjennomført

3
vurdering av tilbakefallsfaren", og at dette fremsto som et støtteargument for den
egentlige begrunnelse. Etter lagmannsrettens oppfatning hadde A da blitt utsatt for
dobbeltforfølgning i strid med EMK Protokoll 7 artikkel 4.
(12) Påtalemyndigheten har anket til Høyesterett over saksbehandlingen. Saken har vært
behandlet sammen med sak nr. 2003/1640, sak nr. 2004/44 og sak nr. 2004/102.
(13) Jeg er kommet til at anken må tas til følge, og da slik at lagmannsrettens kjennelse må
oppheves og saken fremmes for lagmannsretten.
*(13) utgår.
*
Rettet i Nytt avsnitt (13) lyder:
henhold til Jeg er kommet til at anken må tas til følge, og da slik at lagmannsrettens kjennelse må
strpl.
oppheves.
§ 44, jf.
§ 46.
25.a(u1g4us)t Høyesterett har i sak nr. 2003/1640, som er votert tidligere i dag, kommet til at nektelse
2004
av prøveløslatelse med hjemmel i straffegjennomføringsloven § 42 femte ledd ikke
Ketil Lund
(sign.) sperrer for en etterfølgende straffesak for forhold som inngikk i kriminalomsorgens
vurdering av om løslatelse ville være tilrådelig. Denne rettsoppfatning må også være
retningsgivende for vår sak, og anken over saksbehandlingen må tas til følge.
(15) Jeg finner grunn til å tilføye: Det er etter min oppfatning ikke grunnlag for å bygge på at
kriminalomsorgen region nord ved sitt vedtak i klagesaken 6. desember 2002 ikke har
foretatt en ”gjennomført vurdering av tilbakefallsfaren”, slik lagmannsretten har lagt til
grunn. Straffegjennomføringsloven § 42 femte ledd er gjengitt i vedtaket, og det fremgår
av begrunnelsen at det ved vurderingen er lagt vekt på så vel domfeltes atferd under
gjennomføring av straffen – herunder særlig det grove disiplinærbruddet ved innsmugling
av narkotisk stoff – som faren for at domfelte ville begå nye straffbare handlinger i
fremtiden. Nektelsen var derfor begrunnet i en totalvurdering, slik bestemmelsen
forutsetter.
(16) Når det gjelder spørsmålet om hvorvidt unnlatt prøveløslatelse etter gjennomføring av to
tredjedeler av straffen skal anses som et ledd i straffeforfølgningen mot A, viser jeg til
Høyesteretts avgjørelse i sak 2003/1640.
(17) Etter dette er jeg kommet til at kriminalomsorgens vedtak ikke sperrer for
straffeforfølgning mot A ved tiltale for overtredelse av straffeloven § 162 første ledd. Det
er ikke grunnlag for å avvise straffesaken mot ham.
(18) Jeg stemmer for denne
K J E N N E L S E :
** ** Utgår: Lagmannsrettens kjennelse oppheves, og saken fremmes for lagmannsretten.
Rettet i
henhold til
Rettet slutning lyder: Lagmannsrettens kjennelse oppheves.
strpl.
§ 44, jf.
§ 46.
25.august
(19) Dommer Bruzelius: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
2004
Ketil Lund førstvoterende.
(sign.)

4
(20) Dommer Lund: Likeså.
(21) Dommer Rieber-Mohn: Likeså.
(22) Dommer Aasland: Likeså.
(23) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
K J E N N E L S E :
** **Utgår: Lagmannsrettens kjennelse oppheves, og saken fremmes for lagmannsretten.
Rettet i
henhold til
Rettet slutning lyder: Lagmannsrettens kjennelse oppheves.
strpl.
§ 44, jf.
§ 46.
25.august
2004
Ketil Lund
(sign.)