Dato: 2022-06-22

Sammendrag: Et renholds- og budbilfirma hadde ansatt en borger fra Sri Lanka som ikke hadde arbeidstillatelse. Mannen hadde jobbet for firmaet i ett år og ti måneder. Foretaket ble straffet for bruk av ulovlig arbeidskraft. Spørsmålet for Høyesterett var hvor stor foretaksstraffen skulle bli.

Høyesterett tok utgangspunkt i at forbudet mot bruk av ulovlig arbeidskraft er sentralt i norsk innvandringspolitikk, og at hensynet til allmennprevensjon står sterkt. Lovbruddene kan være vanskelig å oppdage og innebærer ofte utnyttelse av mennesker i en sårbar situasjon. Misbruk av utenlandsk arbeidskraft undergraver ordnede lønns- og arbeidsvilkår og kan gi et urimelig konkurransefortrinn til skade for seriøse aktører. Samtidig må den konkrete straffen stå i et rimelig forhold til det lovbruddet som er begått.

I denne saken er det skjerpende at den ulovlige bruken har pågått over langt tid. Arbeidsgiver hadde opptrådd grovt uaktsomt ved ansettelsen, og det var ikke etablert nødvendige rutiner eller tiltak. På den annen side hadde den ansatte fått forsvarlig lønn, og det var foretatt skattetrekk. Med utgangspunkt i de sterke allmennpreventive hensynene som gjør seg gjeldende, setter Høyesterett boten til 300.000 kroner.

Avgjørelsen gir veiledning om bruken av politiets bøtedirektiv og nivået på foretaksstraffen når det er brukt ulovlig arbeidskraft over en lengre periode.

D O M
avsagt 22. juni 2022 av Høyesterett i avdeling med
justitiarius Toril Marie Øie
dommer Aage Thor Falkanger
dommer Wenche Elizabeth Arntzen
dommer Ingvald Falch
dommer Borgar Høgetveit Berg
HR-2022-1245-A, (sak nr. 21-167271STR-HRET)
Anke over Borgarting lagmannsretts dom 12. oktober 2021
Victor Services AS (advokat Pål Sverre Hernæs)
mot
Påtalemyndigheten (statsadvokat Erik Førde)

2
S T E M M E G I V N I N G
(1) Dommer Arntzen:
Sakens bakgrunn og saksgang
(2) Saken gjelder foretaksstraff for bruk av arbeidskraft uten arbeidstillatelse i en periode på
ett år og ti måneder. Den reiser særlig spørsmål om bøtenivået ved mer langvarig bruk av
ulovlig arbeidskraft og om betydningen av påtalemyndighetens bøtedirektiv i denne typen
saker.
(3) Victor Services AS tilbyr renholds- og budbiltjenester. Selskapet er drevet av et ektepar,
hvor ektemannen A (heretter A) har håndtert ansettelsene. Selskapet har hatt totalt
53 ansatte siden det ble etablert i 2017, mange med utenlandsk bakgrunn.
(4) I juli 2020 fikk selskapet et forelegg på 400 000 kroner for overtredelse av utlendingsloven
§ 108 tredje ledd bokstav a, jf. straffeloven § 27 om foretaksstraff. Straffebudet retter seg
mot den som «forsettlig eller grovt uaktsomt gjør bruk av en utlendings arbeidskraft når
utlendingen ikke har nødvendig tillatelse etter loven». Bakgrunnen for forelegget var at en
borger fra Sri Lanka – B – arbeidet for selskapet uten arbeidstillatelse fra mars 2018 til
januar 2020.
(5) Forelegget ble ikke vedtatt, og påtalemyndigheten brakte saken inn for retten i tråd med
straffeprosessloven § 268.
(6) Oslo tingrett avsa 10. november 2020 dom med slik domsslutning:
«Victor Services AS organisasjonsnummer 920126065, dømmes for overtredelse av
utlendingsloven § 108 tredje ledd bokstav a, jf. strl (2005) § 27 til en bot på
450 000 – firehundreogfemtitusen – kroner.»
(7) Tingretten fant enstemmig at A hadde handlet på vegne av selskapet og opptrådt grovt
uaktsomt i forbindelse med ansettelsen av B. En av meddommerne mente at boten burde
settes til 200 000 kroner.
(8) Selskapet anket over bevisbedømmelsen og lovanvendelsen under skyldspørsmålet samt
straffutmålingen. Bare anken over straffutmålingen ble fremmet til behandling, og
Borgarting lagmannsrett avsa 12. oktober 2021 dom med slik domsslutning:
«Anken forkastes.»
(9) Victor Services AS har anket til Høyesterett. Anken gjelder straffutmålingen. Selskapet
anfører at boten må settes vesentlig ned.
(10) Påtalemyndigheten har tatt til motmæle og argumentert for at anken forkastes.
(11) Saken står i samme stilling for Høyesterett som for lagmannsretten.
HR-2022-1245-A, (sak nr. 21-167271STR-HRET)

3
Mitt syn på saken
Rettslige utgangspunkter
(12) Det er ikke tvilsomt, og heller ikke bestridt, at det må reageres med foretaksstraff i denne
saken.
(13) Strafferammen i utlendingsloven § 108 tredje ledd er bot eller fengsel i inntil to år. I saker
hvor tiltalte er et foretak, er det bare bøtestraff som er aktuelt.
(14) Ved utmåling av bøter overfor foretak skal det etter straffeloven § 28 bokstav a til g legges
vekt på følgende momenter:
«a. straffens preventive virkning,
b. lovbruddets grovhet, og om noen som handler på vegne av foretaket, har
utvist skyld,
c. om foretaket ved retningslinjer, instruksjon, opplæring, kontroll eller andre
tiltak kunne ha forebygget lovbruddet,
d. om lovbruddet er begått for å fremme foretakets interesser,
e. om foretaket har hatt eller kunne ha oppnådd noen fordel ved lovbruddet,
f. foretakets økonomiske evne,
g. om andre reaksjoner som følge av lovbruddet blir ilagt foretaket eller noen
som har handlet på vegne av det, blant annet om noen enkeltperson blir ilagt
straff …»
(15) Momentlisten er ikke uttømmende.
(16) Hensynet til allmennprevensjon gjør seg gjeldende med stor styrke ved overtredelser av
utlendingsloven § 108 tredje ledd bokstav a. Forbudet mot bruk av ulovlig arbeidskraft står
helt sentralt i norsk innvandringspolitikk. Lovbruddene kan være vanskelig å oppdage, og
de innebærer ofte også utnyttelse av mennesker i en sårbar situasjon. Slikt misbruk av
utenlandsk arbeidskraft undergraver ordnede lønns- og arbeidsvilkår og kan gi et urimelig
konkurransefortrinn til skade for seriøse aktører. I Rt-2010-1118 avsnittene 12–15 heter det
følgende om dette:
«(12) Det må ved straffutmålingen etter mitt syn tas utgangspunkt i at
utlendingslovens forbud mot bruk av ulovlig arbeidskraft skal ivareta viktige
innvandringspolitiske hensyn. Det er de næringsdrivende som best kan sikre
at disse hensynene blir oppfylt. Forbrytelse fra næringslivets aktører mot den
normen utlendingsloven oppstiller, er derfor av alvorlig karakter.
(13) Ulovlig innvandring og ulovlig bruk av arbeidskraft henger ofte sammen,
slik som i foreliggende sak, og har et stort potensial for annen kriminalitet,
herunder økonomisk kriminalitet i vid forstand.
(14) Utlendinger som oppholder seg ulovlig i landet, er i en svært sårbar
situasjon. Risikoen for å bli utnyttet i et arbeidsforhold, er stor. Bruk av
HR-2022-1245-A, (sak nr. 21-167271STR-HRET)

4
ulovlig arbeidskraft undergraver derfor de verdier som ligger til grunn for
vår arbeidsmiljølovgivning og den trygghet som skal omgi det enkelte
arbeidsforhold.
(15) Bruk av ulovlig arbeidskraft er vanskelig å oppdage. Allmennpreventive
hensyn gjør seg sterkt gjeldende ved utmåling av straff overfor
næringsdrivende som gjør bruk av arbeidskraft fra utlendinger som
oppholder seg ulovlig i Norge.»
(17) Det foreligger lite sammenlignbar høyesterettspraksis om bøtenivået for bruk av ulovlig
utenlandsk arbeidskraft ved mer langvarige overtredelser.
(18) I Rt-2015-1217 ble et helseforetak ilagt en bot på én million kroner for overtredelse av
utlendingsloven § 108 tredje ledd bokstav b om ulovlig arbeidsformidling. Helseforetaket
hadde i perioden september 2010 til mars 2012 grovt uaktsomt medvirket til utilbørlig
utnytting av tre utenlandske sykepleiere. Som begrunnelse for at boten ikke ble satt høyere,
la Høyesterett vekt på at foretaket ikke hadde oppnådd noen økonomisk fordel av
lovbruddet, at forholdet ble anmeldt da lovbruddene ble avdekket, at det raskt ble ordnet
opp i de tre sykepleiernes situasjon og at interne rutiner og instrukser ble gjennomgått.
(19) Saken underbygger betydningen av de allmennpreventive hensynene ved denne type
lovbrudd. Den gir likevel begrenset veiledning for vår sak fordi helseforetakets forhold var
langt grovere.
(20) Forsvarer har vist til HR-2021-797-A, der et foretak ble ilagt en bot på 30 000 kroner for å
ha hatt en daglig leder uten arbeidstillatelse ansatt i nærmere ti måneder. Ved
straffutmålingen la imidlertid Høyesterett «atskillig vekt» på at påtalemyndigheten i
forelegget hadde gitt «tilsagn» om at det ville bli nedlagt påstand om bot på 30 000 kroner
dersom saken gikk til retten, jf. avsnitt 38. Selv om det i avsnitt 39 også vises til forhold
som tilsier at boten ikke bør «settes høyt», gir avgjørelsen ingen generell veiledning for
straffutmålingen ved denne type overtredelser.
(21) I det nedre sjiktet av skalaen ligger saksforholdet i HR-2021-1780-A, der et foretak ble
idømt en bot på 30 000 kroner for et helt kortvarig arbeidsforhold over noen timer som
besto i innkjøp og transport av to malingsspann. Jeg kommer straks tilbake til denne
avgjørelsen.
Betydningen av politiets bøtedirektiv
(22) Oslo politidistrikt utferdiget 19. desember 2019 et veiledende direktiv for påtaleavgjørelser
av vanlig forekommende lovbrudd – det såkalte bøtedirektivet. Direktivet er felles for
Oslo, Øst, Sør-Øst, Sør-Vest og Agder politidistrikt, og har til formål å «fremme
likebehandling på tvers av distriktene ved utstedelse av forelegg».
(23) Bøtedirektivet inneholder tabeller over ulike bøtesatser for blant annet brudd på
utlendingsloven. I tekstdelen presiseres det at satsene gjelder for en «normalovertredelse»
av det aktuelle straffebudet, og at skjerpende og formildende omstendigheter som kan tilsi
et annet straffenivå, alltid skal vurderes.
HR-2022-1245-A, (sak nr. 21-167271STR-HRET)

5
(24) Når det gjelder bruk av ulovlig arbeidskraft, som vår sak gjelder, gis det anvisning på ulike
satser for profesjonelle og private arbeidsgivere. Bøtenivået for første dags overtredelser er
på henholdsvis 50 000 og 10 000 kroner med korresponderende påslag på 5 000 og
1 000 kroner per arbeidsdag uavhengig av hvor lenge det ulovlige arbeidsforholdet varer.
Satsene inneholder et tilståelsesfradrag, slik at påstanden forhøyes med rundt 20 prosent
dersom siktede ikke vedtar forelegget og saken bringes inn for retten.
(25) Selv om bøtedirektivet ikke er bindende for domstolene, tok Høyesterett i
HR-2021-1774-A avsnitt 45 og 46 og HR-2021-1780-A avsnitt 37 og 38 utgangspunkt i
direktivets satser for profesjonelle arbeidsgivere ved første dags bruk av ulovlig
arbeidskraft. I sist nevnte dom hadde Høyesterett «ikke innvendinger mot det nivået
bøtedirektivet her angir for ett dagsverk», det vil si 60 000 kroner når fradrag for tilståelse
ikke er aktuelt. I begge sakene ble likevel boten redusert med omtrent halvparten under
henvisning til arbeidets helt kortvarige og nærmest tilfeldige karakter.
(26) Også i HR-2022-981-A ble det vist til bøtedirektivet, som Høyesterett mente ga uttrykk for
et rimelig utgangspunkt for straffutmålingen. Saken gjaldt to demonstranter som hadde
begått ordensforstyrrelser og nektet å etterkomme politiets pålegg, jf. straffeloven § 181,
jf. § 15 og politiloven § 30, jf. § 5. I avsnitt 61 heter det:
«Bøtedirektivet har sin primære funksjon ved masselovbrot. Bruk av standardsatsar
sikrar lik handsaming av like tilfelle. Ei standardisering gjer rett nok at prinsippet i
straffelova § 53 andre ledd om økonomisk evne får mindre vekt, men det er god grunn
til å standardisere bøtesatsane ut frå effektivitets- og rimelegheitsomsyn ved
masselovbrot. …»
(27) Saker om ulike brudd på utlendingsloven er hyppig forekommende og avgjøres ofte ved
forelegg. Hensynet til likebehandling, forutberegnelighet og prosessøkonomi taler for at
domstolene i sin straffutmåling legger seg på samme nivå som påtalepraksis.
Forutsetningen må imidlertid være at direktivets veiledende satser står i et rimelige forhold
til den straffbare handlingen, jf. prinsippet i straffeprosessloven § 344. Som det fremgår av
bøtedirektivet, vil både skjerpende og formildende omstendigheter kunne tilsi et annet
straffenivå.
(28) Når det gjelder overtredelsene av utlendingsloven § 108 tredje ledd bokstav a, viser de to
høyesterettsdommene jeg nettopp nevnte, at bøtedirektivet er godt egnet som et
utgangspunkt for straffutmålingen i nedre sjikt. Ved mer langvarig bruk av ulovlig
arbeidskraft gir imidlertid direktivets standardiserte satser liten veiledning.
(29) Som jeg allerede har vært inne på, er tilleggssatsen per dag den samme uavhengig av hvor
lenge det ulovlige arbeidsforholdet har pågått. En slik lineær kumulasjon av dagsbøter tar
ikke opp i seg den avflatning som foretas etter gjeldende straffutmålingsprinsipper. I vår
sak gir direktivets dagsatser anvisning på rundt 2,2 millioner kroner i bot. En slik straff
ville stått i åpenbart misforhold til den straffbare handlingen. Heller ikke
påtalemyndigheten har lagt seg på bøtedirektivets satser når den har påstått at anken over
boten på 450 0000 kroner forkastes.
(30) Jeg peker også på at jo grovere overtredelsene er, jo høyere vil bøtene være. Det må da gå
en grense for når det kan sees bort fra tiltaltes økonomiske evne i strid med straffeloven
§ 53 andre ledd og § 28 bokstav f, til fordel for standardiserte satser.
HR-2022-1245-A, (sak nr. 21-167271STR-HRET)

6
Den konkrete straffutmålingen
(31) Ved straffutmålingen tar jeg utgangspunkt i momentlisten i straffeloven § 28.
(32) Som jeg allerede har vært inne på, gjør allmennpreventive hensyn seg gjeldende med stor
tyngde i denne type saker. Dette tilsier at det etableres et merkbart – avskrekkende –
straffenivå uavhengig av om det konkrete arbeidsforholdet har hatt andre negative
konsekvenser enn de innvandringspolitiske. Straffen må imidlertid stå i et rimelig forhold
til det konkrete lovbruddet.
(33) Selskapets ulovlige bruk av Bs arbeidskraft pågikk i 440 arbeidsdager over en periode på
ett år og ti måneder. En så langvarig overtredelse av utlendingsloven er i seg selv alvorlig.
(34) A opptrådte ifølge lagmannsretten grovt uaktsomt i forbindelse med ansettelsen. Videre var
det ikke etablert rutiner eller iverksatt tiltak som kunne ha forebygget lovbruddet. En slik
systemsvikt er spesielt kritikkverdig i et selskap som har mange ansatte med utenlandsk
bakgrunn.
(35) På den andre siden er det ingen holdepunkter for at B ble utnyttet på noen måte. Han fikk
utbetalt forsvarlig lønn, og det ble foretatt skattetrekk. Slik sett har selskapet ikke hatt
økonomiske fordeler av lovbruddet. Selskapets økonomiske evne er for øvrig ikke nærmere
belyst for Høyesterett.
(36) Etter en samlet vurdering med utgangspunkt i de sterke allmennpreventive hensynene som
gjør seg gjeldende, finner jeg at boten bør settes til 300 000 kroner.
(37) Jeg stemmer for denne
D O M :
I tingrettens dom gjøres den endring at boten settes til 300 000 – trehundretusen – kroner.
(38) Dommar Høgetveit Berg: Eg er i hovudsak og i resultatet samd med
fyrstvoterande.
(39) Dommer Falch: Likeså.
(40) Dommer Falkanger: Likeså.
(41) Justitiarius Øie: Likeså.
(42) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
D O M :
I tingrettens dom gjøres den endring at boten settes til 300 000 – trehundretusen – kroner.
HR-2022-1245-A, (sak nr. 21-167271STR-HRET)