Sammendrag: Stabel, Bruzelius, Coward, Rieber-Mohn, ScheiA vart dømd for overlatingsmedverknad til køyring i alkoholpåverka tilstand. I tingretten vart han dømd til tap av førerett og forbod mot å køyra førarkortfri motorvogn i 19 månader. Han anka til lagmannsretten, som reduserte tapsperioden til tolv månader. Anken hans til Høgsterett førde ikkje fram.Køyringa skjedde i mars 2004. Kameraten som køyrde bilen, hadde drukke ei halv flaske brennevin før køyringa og hadde ikkje førarkort. A var klar over dette og sat i førarsetet [framsetet?] ved sida av han under køyringa. Kameraten vart dømd til ein sperrefrist for førerett i 22 månader.

Høgsterett fann at dette var eit rimeleg utgangspunkt for A òg. Det at han var avhengig av førarkort i yrket sitt, vart ikkje tillagt vekt. At førarkortet ved ei forsøming som han ikkje kunne klandrast for, ikkje vart beslaglagt etter køyringa, gav ikkje grunn til ytterlegare reduksjon. Han kunne sjølv i ein viss grad lastast for at det var gått så pass lang tid, og var så seint som i november 2003 bøtelagd for eit brot på vegtrafikklova som ikkje var bagatellmessig.

NORGES HØYESTERETT
Den 31. august 2005 avsa Høyesterett kjennelse i
HR-2005-01378-A, (sak nr. 2005/415), straffesak, anke,
A (advokat Gunnar K. Hagen)
mot
Den offentlige påtalemyndighet (statsadvokat Erik Erland Holmen)
S T E M M E G I V N I N G :
(1) Dommer Stabel: Saken gjelder tap av førerett og forbud mot å kjøre førerkortfri
motorvogn i et tilfelle der politiet ikke hadde beslaglagt førerkortet.
(2) Politimesteren i Nordmøre og Romsdal satte 24. juni 2004 A under tiltale for
overlatelsesmedvirkning til kjøring i alkoholpåvirket tilstand – vegtrafikkloven § 31
første ledd, jf. § 17 annet ledd.
(3) Romsdal tingrett avsa 20. oktober 2004 tilståelsesdom med slik domsslutning:
”1. A, født 00.00.83, dømmes for 1 – én – overtredelse av vegtrafikkloven § 31
første ledd jf. § 17 annet ledd til en straff av fengsel i 21 – tjueén – dager.
Fullbyrdelsen av straffen utsettes i medhold av straffeloven §§ 52-54 med en
prøvetid på 2 – to – år.
2. A dømmes til å betale en bot stor kr 37 000 – trettisyvtusen – subsidiært 15 –
femten – dager fengsel hvis boten ikke betales eller lar seg inndrive.
3. A idømmes tap av retten til å føre motorvogn i 19 – nitten – måneder
jf. vegtrafikkloven § 35 jf. forskrift om tap av førerretten § 2-8, § 3-2 nr 2, og
§ 1-4 annet ledd.
4. A ilegges forbud mot å kjøre førerkortfri motorvogn for en periode på 19 –
nitten – måneder jf. vegtrafikkloven § 35 jf. forskrift om tap av førerretten
§ 5-1.

2
5. A pålegges å ta ny førerprøve for gjenerverv av førerretten.
jf. vegtrafikkloven § 33 nr 1 femte ledd jf. forskrift om tap av førerrett § 8-3.”
(4) A anket til lagmannsretten over tapet av føreretten og forbudet mot å kjøre førerkortfri
motorvogn. Frostating lagmannsrett – som avgjorde saken uten ankeforhandling – avsa
23. desember 2004 dom med slik domsslutning:
”I Romsdal tingretts dom av 20. oktober 2004, gjøres den endring i domsslutningens
punkt 3 at tap av retten til å føre motorvogn settes til 12 – tolv – måneder, og den
endring i punkt 4 at forbud mot å kjøre førerkortfri motorvogn settes til 12 – tolv –
måneder.”
(5) A har anket til Høyesterett over tapet av føreretten og forbudet mot å føre førerkortfri
motorvogn. Han gjør gjeldende at dette ikke bør idømmes, subsidiært at taps- og
forbudssperioden bør være kortere enn de 12 månedene lagmannsretten har fastsatt.
Høyesterett har behandlet saken sammen med sak nr. HR-2005-01377-A
(sak nr. 2005/360), der det er også er avsagt kjennelse i dag.
(6) Jeg er kommet til at anken ikke kan føre frem.
(7) A er en nå 22 år gammel mann. Han arbeider som rekkverksmontør og har ingen
forsørgelsesbyrde. Han er tidligere bøtelagt for overtredelse av vegtrafikkloven § 31
første ledd jf. § 3 første ledd. Han er nå dømt for overlatelsesmedvirkning til kjøring i
alkoholpåvirket tilstand etter vegtrafikkloven § 17 annet ledd.
(8) Forholdet fant sted ca. kl. 2300 lørdag 13. mars 2004. A hadde denne kvelden fire
kamerater på vorspiel hjemme hos sine besteforeldre. Besteforeldrene var bortreist denne
helgen, og han disponerte derfor deres bil. Selskapet ville etter hvert en tur til byen, og de
diskuterte hvem av dem som skulle være sjåfør. Det ble til at B, som ikke hadde førerkort,
og som hadde drukket ca. en halv flaske sprit, satte seg i førersetet. A, som var klar over
begge disse forholdene, satte seg ved siden av, med de tre andre i baksetet. De ble stoppet
av politiet i en rutinekontroll, der det fremgikk at bilen hadde kjørt i 90 km/t i en 60-sone.
Utåndingsprøve som ble tatt av B, viste en alkoholkonsentrasjon på 0,587 milligram pr
liter luft.
(9) As førerkort ble ikke beslaglagt i forbindelse med hendelsen, noe som er opplyst å være
en forsømmelse. Han ble i politiavhøret gjort kjent med denne muligheten, men
førerkortet er heller ikke senere blitt beslaglagt.
(10) Tap av førerett ved overlatelsesmedvirkning til kjøring i påvirket tilstand er hjemlet i
vegtrafikkloven § 33 nr. 1 første ledd. Etter denne bestemmelsen kan føreretten tapes
dersom hensynet til trafikksikkerheten eller allmenne hensyn ellers krever det. Jeg legger
som de tidligere retter til grunn at slikt tap i samsvar med vanlig praksis bør idømmes i
vår sak. Den gjelder en alvorlig trafikkforseelse med stort skadepotensial.
(11) Etter forskrift 19. desember 2003 om tap av førerett for motorvogn § 2-8 første ledd bør
tap av føreretten i disse tilfellene fastsettes med inntil samme lengde som den
tapsperioden som er fastsatt for den aktuelle motorvognføreren.
(12) B ble ved Romsdal tingretts tilståelsesdom 25. juni 2004 dømt for kjøring i påvirket
tilstand, fartsovertredelse og kjøring uten førerkort, til betinget fengsel i 24 dager, en bot

3
på 30 000 kroner og en sperrefrist for førerett i 22 måneder. Han ble ikke idømt forbud
mot å føre førerkortfri motorvogn. Sperrefristens lengde ble fastsatt i samsvar med
angivelsen i forskriften § 3-2 nr. 2.
(13) Selv om domfellelsen av B også omfattet fartsovertredelse og kjøring uten førerkort,
finner jeg et utgangspunkt på 22 måneder rimelig også for A. Jeg viser til den sentrale
rolle han hadde i hele kjøreopplegget, og at han var fullstendig klar over at B var påvirket
og at han ikke hadde førerkort. Spørsmålet er så om det foreligger grunn til å gå enda
lenger ned i forhold til den betydelige reduksjonen lagmannsretten foretok.
(14) A har vist til skjønnsmomentene i forskriften § 2-1, og gjort gjeldende at tap av føreretten
vil ramme ham spesielt hardt, da han er avhengig av førerkort i sitt arbeid. Jeg finner ikke
grunn til å tillegge dette spesiell vekt og viser til hva Høyesterett har uttalt i kjennelse i
dag i sak HR-2005-01377-A, (sak nr. 2005/360).
(15) Det som gir grunnlag for en reduksjon av tapstiden, er at A nå i knapt halvannet år etter
det straffbare forhold har fått beholde førerkortet, jf. forskriften § 1-4, som er gjengitt i
Høyesteretts kjennelse av i dag i sak HR-2005-01377-A (sak nr. 2005/360). A kan ikke
bebreides at førerkortet ikke ble beslaglagt. Men jeg kan ikke se at dette forhold kan
begrunne noen ytterligere reduksjon. Hensett også til at A i noen grad kan belastes deler
av tidsforløpet frem til rettskraftig dom, og at han så sent som i november 2003 ble
bøtelagt for en overtredelse av vegtrafikkloven som ikke var bagatellmessig, er tapstiden
på 12 måneder iallfall ikke for lang.
(16) Jeg stemmer for denne
K J E N N E L S E :
Anken forkastes.
(17) Dommer Bruzelius: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(18) Dommer Coward: Likeså.
(19) Dommer Rieber-Mohn: Likeså.
(20) Justitiarius Schei: Likeså.
(21) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
K J E N N E L S E :
Anken forkastes.