Sammendrag: Øie, Bruzelius, Gussgard, Coward og GjølstadSaken gjaldt utmåling av straff for bilkjøring i påvirket tilstand og reiste spørsmål om en vanskelig omsorgssituasjon gjorde det forsvarlig å idømme samfunnsstraff, eventuelt betinget fengsel, i stedet for ubetinget fengsel.A ble i Sandnes tingrett dømt for kjøring under påvirkning av medikamenter, jf. vegtrafikkloven § 31 første til tredje ledd, jf. § 22 første ledd, til en straff av fengsel i 21 dager med tillegg av en bot på kr 10 000. Påvirkningsgraden tilsvarte en promille på 1,5. Tingretten omtalte kjøringen som svært trafikkfarlig. Etter anke over straffutmålingen til Gulating lagmannsrett ble fengselsstraffen satt til 14 dager. A anket til Høyesterett over straffutmålingen. Det ble anført at hun har omsorgsansvar av så ekstraordinær karakter at betinget fengsel, eventuelt samfunnsstraff, burde idømmes. A har en datter på 14 år som er utviklingshemmet og har epilepsi som hyppig og uregelmessig gir anfall. Datteren må ha tilsyn 24 timer i døgnet. En av foreldrene må alltid være tilgjengelig for de personene som har tilsyn med datteren til enhver tid. Anken førte ikke frem. Høyesterett fant at omsorgssituasjonen ikke var så ekstraordinær at det forsvarte samfunnsstraff når det dreide seg om meget trafikkfarlig kjøring. Det ble lagt til grunn at de krevende omsorgsoppgavene i en begrenset periode kunne ivaretas av As ektefelle med støtte fra hjelpeapparatet rundt familien.

NORGES HØYESTERETT
Den 24. september 2004 avsa Høyesterett kjennelse i
HR-2004-01591-A, (sak nr. 2004/1021), straffesak, anke,
A (advokat Erik Keiserud)
mot
Den offentlige påtalemyndighet (statsadvokat Tormod Haugnes)
S T E M M E G I V N I N G :
(1) Dommer Øie: Saken gjelder utmåling av straff for bilkjøring i påvirket tilstand og reiser
spørsmål om en vanskelig omsorgssituasjon gjør det forsvarlig å idømme samfunnsstraff,
eventuelt betinget fengsel, i stedet for ubetinget fengsel.
(2) Sandnes tingrett avsa 19. januar 2004 dom med slik domsslutning:
”1. A, f. 00.00.64, dømmes for overtredelse av vegtrafikkloven § 31, 1–3. ledd, jf.
§ 22, 1. ledd, til en straff av fengsel i 21 – tjueen – dager med tillegg av en bot
stor kr. 10.000,- – titusenkroner – subsidiært fengsel i 15 – femten – dager om
boten ikke betales.
2. Saksomkostninger idømmes ikke.”
(3) A anket over straffutmålingen til Gulating lagmannsrett, som 11. juni 2004 avsa dom med
slik domsslutning:
”I tingrettens dom gjøres den endring at fengselsstraffen settes til 14 – fjorten – dager.”
(4) A har anket til Høyesterett over straffutmålingen. Det er anført at hun har omsorgsansvar
av så ekstraordinær karakter at betinget fengsel, eventuelt samfunnsstraff, bør idømmes.
(5) Jeg er kommet til at anken ikke kan tas til følge.
(6) Om kvelden 20. februar 2003 førte A en Volkswagen Caravelle fra sitt hjem i X til et
kjøpesenter i Y. Tingretten fant det bevist at hun under kjøringen var påvirket av
diazepam, N-desmetyldiazepam, klonazepam og nitrazepam, og at påvirkningen svarte til

2
en alkoholkonsentrasjon i blodet på 1,5 promille. Tingretten omtaler kjøringen som svært
trafikkfarlig: Den fant sted i et sentralt strøk med mye trafikk, det oppsto flere
nestenulykker, og kjøringen førte til skader på As bil.
(7) A har to barn. Datteren C, som nå er fjorten år, er utviklingshemmet og har epilepsi som
hyppig og uregelmessig gir anfall. Hun har lærevansker og fungerer dårlig psykososialt.
(8) I legeerklæring 13. februar 2004 fra overlege Åge Lærdal ved barnepoliklinikken ved ---
heter det:
”Det bekreftes at C fra 4 års alder har hatt epilepsi. Hun har hatt en rekke innleggelser
ved barneavdelingen, --- og xxx. Til tross for utallige medikamentutprøvinger og
implantert vagusstimulator, har hun fortsatt problematiske anfall og må derfor ha
tilsyn av voksen person 24 timer i døgnet. Ofte må hun også hentes på skolen på grunn
av anfallssituasjonen. En av foreldrene må alltid være tilgjengelige for de personene
som har tilsyn med C til enhver tid.”
(9) A er under yrkesmessig attføring. Hennes ektefelle, B, er i full jobb. Blir han tilkalt fordi
C har hatt et epileptisk anfall på skolen, tar det tid før han kan komme. Han tar ferge til og
fra arbeidet. Fergen, som går hver halvtime, tar ca. 45 minutter. B har krav på fri med
lønn 20 dager per år for å ha omsorg for C. Familien benytter også et avlastningshjem.
Forsvareren har imidlertid anført at C ikke kan være der i 14 dager, og at alternative
former for omsorg som har vært utprøvd, har fungert dårlig.
(10) Spesialist i allmennmedisin Anne Korsæth, som har vært Cs lege i 10 år, uttaler i
legeattest 17. juni 2004:
”A har argumentert med at Cs far ikke vil kunne stå for intimhygiene, – han vil ikke
kunne skifte bind, han vil ikke kunne være tilgjengelig på kort varsel ved
krisesituasjoner.
Alt dette medfører etter min mening riktighet. Hvis A skal måtte sone, vil det skape et
betydelig problem i en familie som allerede sliter tung. Vi har forsøkt alternative
løsninger for omsorg ved hjelp av åpen omsorg og andre støttetiltak, – men dette
fungerer svært dårlig.
Til høsten skal C begynne i ny skole og hennes situasjon forventes å bli vanskeligere,
idet dette representerer noe nytt og ukjent. En eventuell soning for mor vil
vanskeliggjøre dette betraktelig.
C trenger trygghet og forutsigbarhet og en løsning hvor mor skal måtte sone, blir svært
vanskelig.
Etter mitt skjønn kan ikke mor være borte sammenhengende 14 dager fra C, slik
situasjonen er nå.”
(11) Vegtrafikkloven § 31 andre ledd bokstav c fastsetter at straffen for kjøring med en
alkoholkonsentrasjon i blodet mellom 1,0 og 1,5 promille som regel skal være bot og
betinget eller ubetinget fengsel. Var alkoholkonsentrasjonen over 1,5 promille, skal
normalt bot og ubetinget fengsel idømmes (bokstav d). Ved utmålingen skal det særlig
legges vekt på påvirkningsgrad og farene ved kjøringen (tredje ledd). Disse hovedreglene
må legges til grunn også når føreren var påvirket av medikamenter – basert på hvilken
alkoholkonsentrasjon påvirkningen tilsvarer.

3
(12) As påvirkningsgrad, som altså tilsvarer 1,5 promille, ligger helt i yttergrensen av
anvendelsesområdet for utmålingsregelen i bokstav c. Kjøringen medførte stor fare.
Isolert sett finner jeg det derfor klart at ubetinget fengsel og bot er den riktige reaksjon.
Spørsmålet er om den vanskelige omsorgssituasjon likevel gjør det forsvarlig å idømme
betinget fengsel eller samfunnsstraff.
(13) Etter mitt syn tilsier påvirkningsgraden og omstendighetene rundt kjøringen at A bør få en
følbar reaksjon. Skal det idømmes en reaksjon i frihet, mener jeg derfor at samfunnsstraff
vil være den rette straff.
(14) Samfunnsstraff kan idømmes for handlinger som kan medføre straff av fengsel i inntil
6 år når lovovertrederen samtykker og hensynet til straffens formål ikke taler imot en
reaksjon i frihet, jf. straffeloven § 28 a. Hensynet til straffens allmennpreventive virkning
er særlig sentralt.
(15) Samfunnsstraffen avløser den tidligere samfunnstjenesten. De to straffene har langt på vei
det samme anvendelsesområdet. Men det er lagt til grunn i forarbeidene at samfunnsstraff
bør anvendes i noe større utstrekning enn samfunnstjeneste, se Rt. 2003 side 456 avsnitt
13 og 14 med henvisning til forarbeidene.
(16) I Ot.prp. nr. 72 (1989–90) side 40 uttalte departementet at ”det bør vises en klar
tilbakeholdenhet med samfunnstjeneste når det gjelder promillekjøring”. Dette ble fulgt
opp i praksis. Samfunnstjeneste ble bare idømt for promillekjøring når helt særegne
omstendigheter talte for det, se for eksempel Rt. 1994 side 1481, hvor det forelå en
spesiell rehabiliteringssituasjon, og Rt. 1995 side 1329, hvor det ble lagt avgjørende vekt
på den domfeltes psykiske helse.
(17) Praksis har også eksempler på at det på grunn av særlige forhold er idømt betinget fengsel
for promillekjøring i saker hvor straffen normalt ville ha blitt ubetinget fengsel, se
Rt. 1981 side 638 og Rt. 1990 side 90. I den første saken, som ble avsagt under dissens
3-2, la flertallet til grunn at den domfeltes barn var avhengig av en meget krevende
omsorg, og at den domfeltes mann, som var flyger, var mye borte fra hjemmet. Den
domfelte i den andre saken hadde eneansvaret for tre barn, og familiesituasjonen var
meget vanskelig. Disse dommene skiller seg altså fra vår sak ved at den domfelte fullt ut
eller i atskillig utstrekning hadde ansvaret for barna alene.
(18) Jeg finner det klart at As datter krever langt mer omsorg enn ungdom på samme alder. Av
særlig betydning er det at datteren må ha tilsyn døgnet rundt, og at en av foreldrene må
hente henne på kort varsel når hun har hatt et epileptisk anfall på skolen. Lagmannsretten,
som har hørt forklaringer fra A og hennes mann, legger likevel til grunn at det vil kunne
la seg gjøre at den domfelte soner en fengselsstraff på 14 dager. Jeg finner det vanskelig å
fravike denne vurderingen.
(19) Moren har ikke omsorgen alene for datteren; ektefellen tar sin del. Blant annet har han fri
med lønn 20 dager i året for å ta seg av datteren. Det er særlig reisetiden til og fra arbeidet
hans som skaper problemer fordi det gjør det vanskelig for ham å hente C på kort varsel.
Men det er ikke anført at det er umulig for ektefellen å ta ferie eller fri uten lønn i den
aktuelle perioden dersom det skulle være nødvendig og hans kvote på 20 dager fri med
lønn skulle være brukt opp. Familien har dessuten et støtteapparat rundt seg. C er på skole

4
på dagtid, og familien benytter et avlastningshjem. Jeg antar at også problemene knyttet
til intimhygiene kan la seg ordne i en kortere periode.
(20) Jeg finner etter dette at omsorgssituasjonen ikke er så ekstraordinær at det forsvarer
samfunnsstraff når det som her dreier seg om meget farlig kjøring. Sterke
allmennpreventive hensyn tilsier da at ubetinget fengsel idømmes. Anken må dermed
forkastes. Jeg tilføyer at omsorgssituasjonen har hatt betydning ved utmålingen av
fengselsstraffen, som er vesentlig kortere enn den ellers skulle ha vært.
(21) Jeg stemmer for denne
K J E N N E L S E :
Anken forkastes.
(22) Dommer Bruzelius: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(23) Dommer Gussgard: Likeså.
(24) Dommer Coward: Likeså.
(25) Dommer Gjølstad: Likeså.
(26) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
K J E N N E L S E :
Anken forkastes.