Sammendrag: Mitsem, Skoghøy, Tjomsland, Coward, LundA var i Hålogaland lagmannsrett dømt til ubetinget fengsel i 120 dager for medvirkning til å utgi ni falske 100-kronesedler som to kamerater hadde fotokopiert opp, straffeloven § 176 første ledd, første straffalternativ.Etter domfeltes anke kom Høyesterett til at fengselsstraffen - de allmennpreventive hensyn til tross - kunne gjøres betinget i sin helhet. Det ble lagt vekt på at A hadde hatt en relativt beskjeden medvirkerrolle. Videre dreide det seg om et lite beløp, og det var heller ikke påvist noe profittmotiv for As del. Høyesterett viste også til at Straffelovkommisjonens utredning (NOU 2002: 4 Ny straffelov) foreslår strafferammer for pengefalsk på linje med annen vinningskriminalitet. Gjeldende strafferammer - etter straffeloven § 174 mellom tre og 15 års fengsel, etter § 176 første ledd ti års fengsel - kan forklares med tidligere tiders samfunnsforhold og behovet for å etablere tillit til pengeøkonomien i dens tidlige utviklingsfase.

NORGES HØYESTERETT
Den 5. november 2004 avsa Høyesterett dom i
HR-2004-01864-A, (sak nr. 2004/1422), straffesak, anke,
A (advokat Erik Keiserud)
mot
Den offentlige påtalemyndighet (statsadvokat Jenny Pedersen)
S T E M M E G I V N I N G :
(1) Dommer Mitsem: Saken gjelder straffutmåling for bruk av falske pengesedler,
jf. straffeloven § 176 første ledd.
(2) A ble av Statsadvokaten i Nordland den 5. september 2003 satt under tiltale ved Rana
tingrett for overtredelse av straffeloven § 174 første ledd. Etter gjerningsbeskrivelsen
hadde han og to medtiltalte – B og C– kopiert opp flere 100-kronesedler i hensikt å utgi
og/eller bruke dem.
(3) Subsidiært var det tatt ut tiltale etter straffeloven § 176 første ledd, der
gjerningsbeskrivelsen gikk ut på at A hadde vekslet inn og/eller brukt de falske sedlene.
(4) Ved Rana tingretts dom av 23. januar 2004 ble de tiltalte dømt i samsvar med den
prinsipale tiltalebeslutning. Straffen for A ble fastsatt til tre års fengsel, hvorav to år og
seks måneder ble gjort betinget.
(5) Etter de domfeltes anker over bevisbedømmelsen under skyldspørsmålet ble A ved
Hålogaland lagmannsretts dom 31. august 2004 domfelt i samsvar med den subsidiære
tiltalebeslutningen.
(6) For As del hadde lagmannsrettens dom slik domsslutning:
”4. A, født 00.00.1982 frifinnes for overtredelse av straffeloven § 174 første ledd.

2
5. A dømmes for overtredelse av straffeloven § 176 første ledd første
straffalternativ til en straff av fengsel i 120 dager som en særskilt dom i
forhold til forelegg av 15. april 2003. Til fradrag i straffen går 3 dager for
utholdt varetekt.”
(7) Saksforholdet og domfeltes personlige forhold fremgår av tingrettens og lagmannsrettens
dommer og bemerkningene i det følgende. Jeg nevner at A er bøtelagt i 2003, slik det
fremgår av punkt 2 i lagmannsrettens domsslutning, for en overtredelse av
legemiddelloven.
(8) A har anket straffutmålingen til Høyesterett.
(9) Jeg er kommet til at anken fører frem.
(10) Om saksforholdet nevner jeg innledningsvis at As to medtiltalte – B og C – først hadde
fotokopiert opp falske 50-kronesedler. Noen av dem ble gitt til A, men disse ble destruert
etter at A ble fortalt at de var falske. Deretter ble det laget ca. tredve 100-kronesedler. Til
dette formålet ble blant annet benyttet en seddel som A lånte bort.
(11) Ettergjøringen skjedde på en medtiltalts bopel i løpet av noen timer 24. januar 2003, der
alle tre var til stede. Senere samme kveld dro A sammen med en av de andre til X
sentrum. Det videre hendelsesforløp er beskrevet slik i lagmannsrettens dom:
”Omkring kl 2300 på kvelden dro C og A til X sentrum blant annet for at C skulle veksle falske
100-sedler i ekte. B ble værende i leiligheten. A var klar over at B og C hadde kopiert opp en
rekke falske 100-sedler, og at C også hadde brukt i alle fall en av disse tidligere på Prix. A hadde
også selv lånt bort en seddel som han visste var blitt kopiert. De dro sammen inn til X. På et
gatekjøkken forsøkte C å veksle inn penger, men det viste seg at betjeningen ikke hadde
vekslepenger. C var akkurat da alene. Senere skaffet de seg i fellesskap skyss med bil av en
bekjent. De kjørte innom Statoilstasjonen i X der C vekslet inn 5 falske 100-sedler i en 500-seddel.
De kjørte også til Esso/X, der C vekslet inn ytterligere 4 falske 100-sedler i 2 200-sedler, før de
kjørte til hybelleiligheten. Senere ble det til politiet innlevert flere falske 100-sedler som stammet
fra samme forfalskning fra Jysk og Kinokiosken i X. Det er imidlertid usikkert hvordan disse
sedlene havnet på disse stedene. A var klar over at vekslet inn de falske pengesedlene denne
kvelden. A var også vel kjent med at C skulle veksle inn falske sedler da de dro ut.
På bakgrunn av foto tatt av C i Statoilstasjonen og opplysninger fra gatekjøkkenet, ble han
besluttet pågrepet. Ved pågripelse i hybelleiligheten lørdag 25. januar 2003 hadde C i sin
lommebok 10 falske 100-sedler og en ekte 100-seddel som var brukt som mal. På og under
stuebordet i leiligheten ble det funnet ca 18 gram hasjisj, og et prøvetrykk av en 100-seddel. Det
ble samtidig funnet 6 falske 100-sedler i en bukselomme tilhørende B.”
(12) A er således domfelt for medvirkning til å utgi ni falske 100-kronesedler.
(13) Strafferammen er 10 års fengsel, jf. første straffalternativ i straffeloven § 176 første ledd.
Overtredelser av § 174, der det er fastsatt en minimumsstraff, straffes med mellom tre og
15 års fengsel.
(14) I Straffelovkommisjonens utredning – NOU 2002: 4 Ny straffelov – er det fremhevet at
strafferammene i §§ 174 og 176 kan forklares med tidligere tiders samfunnsforhold og
behovet for å etablere tillit til pengeøkonomien i dens tidlige utviklingsfase. Etter
Straffelovkommisjonens syn bør strafferammene nå ligge mer på linje med andre former
for vinningskriminalitet. For det forhold A er domfelt for, foreslås det en strafferamme på
bot eller fengsel i to år.

3
(15) Som bemerket på side 379 i utredningen, ligger straffutmålingen i rettspraksis i det nedre
sjiktet av strafferammen, og ved overtredelser av § 174 er det i stor grad anvendt delvis
betingede fengselsstraffer. For § 176 er det imidlertid liten direkte veiledning i praksis.
Jeg nevner at straffen i Rt. 1992 side 172 ble satt til 120 dagers fengsel, hvorav 20 dager
ubetinget, for et forhold som har likhetstrekk med As forgåelse. Forholdet var imidlertid
kun påtalt som bedrageri. Som et skjerpende moment ble det sett hen til at bedrageriet
hadde skjedd ved bruk av ettergjorte pengesedler. I den saken dreide det seg om et beløp
på 5 000 kroner.
(16) Lagmannsretten fastsatte straffen for A til ubetinget fengsel i 120 dager. Etter mitt skjønn
er dette en for streng reaksjon.
(17) Riktignok foreligger det, både for ettergjøring og for bruk, tungtveiende
allmennpreventive hensyn. Pengefalsk er et voksende problem, idet avansert
farvekopierings- og PC-utstyr også kan lette fremstillingen av falske sedler. Samtidig er
det slik at giro- og kortbaserte betalingstransaksjoner i stigende grad dominerer, målt etter
verdi, og misbruk av slike betalingsinstrumenter kan lett få et større økonomisk omfang
enn pengefalsktilfellene.
(18) Jeg er kommet til at fengselsstraffen i dette tilfellet bør kunne gjøres betinget i sin helhet.
Når jeg har kommet til dette, har jeg lagt vekt på at A har hatt en relativt beskjeden
medvirkerrolle. Videre dreier det seg om et lite beløp, ni 100-kronesedler, og det er heller
ikke påvist noe profittmotiv for As del. Jeg nevner for ordens skyld at strafferammen er
for høy til at det kan være aktuelt med samfunnsstraff, jf. straffeloven § 28 a.
(19) Jeg stemmer for denne
D O M :
I lagmannsrettens dom gjøres den endring at fullbyrdelsen av straffen utsettes med en
prøvetid på 2 – to – år, jf. straffeloven §§ 52–54.
(20) Dommer Skoghøy: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(21) Dommer Tjomsland: Likeså.
(22) Dommer Coward: Likeså.
(23) Dommer Lund: Likeså.

4
(24) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
D O M :
I lagmannsrettens dom gjøres den endring at fullbyrdelsen av straffen utsettes med en
prøvetid på 2 – to – år, jf. straffeloven §§ 52–54.