Sammendrag: Rieber-Mohn, Gjølstad, Coward, Øie og justitiarius ScheiSaken gjaldt spørsmålet om et forsikringsselskap er forpliktet til å utbetale erstatning for en forsvunnet bil som er ervervet ved lovstridige handlinger. Bilen ble først kjøpt i Spania av A for penger ervervet på straffbar måte. A solgte bilen videre til selskapet X Agenturer AS, som identifiseres med eneaksjonær, styreleder og daglig leder B. Han finansierte kjøpet delvis ved lån i AS Financiering, som fikk pant i bilen. Bilen ble en tid senere meldt stjålet, og forsikringsselskapet Vesta nektet å utbetale kasko-erstatning.Selskapet X Agenturer AS var i mellomtiden gått konkurs. Konkursboet og AS Financiering gikk da til sak mot Vesta for å få forsikringsoppgjør. Tingretten frifant Vesta, blant annet under henvisning til at B ved kjøpet av bilen hadde gjort seg skyldig i uaktsomt heleri, jf. straffelovens § 317. Lagmannsretten stadfestet tingrettens dom. Høyesterett kom til samme resultat som de tidligere instanser. Situasjonen var den at Vesta høsten 2000 inngikk avtale om forsikring av en bil som den påberopte eier - X Agenturer AS ved B - kort tid i forveien hadde ervervet ved en helerihandling utført ved grov uaktsomhet. Høyesterett kom til at B derved søkte å tegne en forsikring for en forsikringsinteresse som ikke var "lovlig". Forsikringsavtalen var derved ugyldig, jf. Norske Lov 5-1-2.

NORGES HØYESTERETT
Den 10. mars 2006 avsa Høyesterett dom i
HR-2006-00431-A, (sak nr. 2005/633), sivil sak, anke,
1. AS Financiering
2. Magnor & Norvold Agenturer AS,
dets konkursbo (advokat Christian Frick – til prøve)
mot
Vesta Forsikring AS (advokat Ole Petter Salen)
S T E M M E G I V N I N G :
(1) Dommer Rieber-Mohn: Saken gjelder spørsmålet om et forsikringsselskap er forpliktet
til å utbetale erstatning for en forsvunnet bil som er ervervet ved lovstridige handlinger.
(2) Det er opplyst i saken at firmaet Magnor & Norvold Agenturer AS, heretter Magnor,
4. oktober 2000 kjøpte en BMW personbil av A for 460 000 kroner. A skal ha ervervet
bilen i Spania. Bilkjøpet ble finansiert ved at Magnor lånte ca. 300 000 kroner av
AS Financiering, som fikk pant i bilen for dette beløpet. Resten skal være betalt av egne
midler.
(3) Kjøpekontrakten og lånebrevet er på vegne av Magnor undertegnet av B, som var daglig
leder, styreleder og eneaksjonær i selskapet.
(4) Bilen ble forsikret i Vesta Forsikring AS, heretter Vesta. Forsikringsavtalen er ikke lagt
frem i saken, men det er på det rene at den tok til å virke fra kjøpsdatoen 4. oktober 2000,
og at den også dekket panthavers interesse.
(5) Det er opplyst at selgeren A, som var rallykjører, etter partenes avtale skulle disponere
over bilen etter salget mot å reklamere for Magnor. I desember 2001 meldte A bilen
stjålet. Den 11. desember 2001 sendte B tapsmelding til Vesta med krav om erstatning.
Bilen er ikke kommet til rette.

2
(6) I begynnelsen av januar 2002 opphørte virksomheten i Magnor, og selskapet ble tatt
under konkursbehandling 4. april 2002.
(7) Etter nærmere undersøkelser sendte Vesta våren 2002 melding til Økokrim om at
selskapet mistenkte blant andre A for hvitvasking av ulovlig ervervede penger, som var
brukt til å kjøpe bilen, som det ble krevd erstatning for.
(8) Økokrim overførte saken til Oslo politidistrikt, som etter en foreløpig etterforskning
avdekket at A ikke kunne dokumentere at bilen var kjøpt for lovlig ervervede midler, og
at en av hans ”långivere” hadde erkjent at lånedokumentet var fiktivt. Etter en
henvendelse fra Oslo politidistrikt anmeldte deretter Vesta forholdet med en
påtalebegjæring.
(9) Ved brev 9. juli 2002 til bobestyrer i Magnors konkursbo og til AS Financiering avslo
Vesta å utbetale erstatning for den tapte bilen, idet man viste til at slik utbetaling ”vil
være i strid med straffelovens § 317”.
(10) Ved stevning 13. november 2002 til Oslo tingrett reiste AS Financiering og Magnor ved
konkursboet sak mot Vesta med krav om å få utbetalt erstatning for bilen.
(11) Oslo tingrett avsa 6. november 2003 dom med slik domsslutning:
”1. Vesta Forsikring AS frifinnes.
2. Magnor & Norvold Agenturer AS, dets konkursbo, dømmes til å betale 12 625
– tolvtusensekshundreogtjuefem – kroner i saksomkostninger til Vesta
Forsikring AS med tillegg av lovens forsinkelsesrente.
3. AS Financiering dømmes til å betale 12 625 – tolvtusensekshundreogtjuefem –
kroner i saksomkostninger til Vesta Forsikring AS med tillegg av lovens
forsinkelsesrente.
4. Oppfyllelsesfristen er 2 – to – uker fra forkynnelse av dommen.”
(12) Tingretten kom til at B, som måtte identifiseres med sitt selskap, var uaktsom ved kjøpet
av bilen, og at han hadde overtrådt straffelovens § 317. På dette grunnlag kunne Vesta
avslå å utbetale erstatning. AS Financiering ble ikke ansett for å ha et sterkere vern enn
Magnor.
(13) Dommen ble av Magnors konkursbo og AS Financiering anket til lagmannsretten. Mens
saken stod for lagmannsretten, avsa Oslo tingrett 3. mars 2004 dom i straffesak mot A og
en kamerat som hadde hjulpet ham med fiktive lånedokumenter, som skulle underbygge
en lovlig finansiering av bilkjøpet i Spania. A ble blant annet funnet skyldig i forsøk på
grovt bedrageri overfor Vesta, ved at han i forbindelse med forsikringsoppgjøret våren
2002 ga uriktige opplysninger til forsikringsselskapet, og han ble – foruten fengselsstraff
– idømt inndragning.
(14) Den 7. mars 2005 avsa Borgarting lagmannsrett dom i forsikringssaken med slik
domsslutning:
”1. Tingrettens dom stadfestes.

3
2. Innen 2 – to – uker fra dommens forkynnelse betaler AS Financiering til
Vesta Forsikring AS saksomkostninger for lagmannsretten med 17.850 –
syttentusenåttehundreogfemti – kroner, med tillegg av rente etter
forsinkelsesrenteloven § 3 første ledd, første punktum fra forfall til betaling
skjer.
3. Innen 2 – to – uker fra dommens forkynnelse betaler Magnor & Norvold
Agenturer AS, dets konkursbo, til Vesta Forsikring AS saksomkostninger for
lagmannsretten med 17.850 – syttentusenåttehundreogfemti – kroner, med
tillegg av rente etter forsinkelsesrenteloven § 3 første ledd, første punktum fra
forfall til betaling skjer.”
(15) Lagmannsretten sluttet seg langt på vei til den begrunnelse tingretten hadde gitt for
frifinnelsen, men la også til grunn at den aktuelle forsikringsavtalen var lovstridig og ikke
kunne kreves gjennomført, jf. Norske Lov 5-1-2.
(16) AS Financiering og Magnors konkursbo anket dommen til Høyesterett. I anken ble anført
prinsipalt at B ikke hadde opptrådt uaktsomt, og subsidiært at Vesta i dette tilfellet ikke
kunne gjøre gjeldende en hvitvaskingsinnsigelse, særlig fordi påtalemyndigheten ikke har
straffeforfulgt, og krevd inndragning hos, B.
(17) Ved Høyesteretts kjæremålsutvalgs kjennelse 25. mai 2005 ble bare den subsidiære
ankegrunnen henvist til Høyesterett. Denne ankegrunnen gjelder utelukkende
lagmannsrettens rettsanvendelse.
(18) Saken står for Høyesterett i det vesentlige i samme stilling som for lagmannsretten.
(19) De ankende parter, AS Financiering og Magnor & Norvold Agenturer AS, dets konkursbo,
har i korte trekk gjort gjeldende:
(20) Det er ingen uenighet mellom partene om sakens faktiske side.
(21) Lagmannsretten har feilaktig lagt til grunn at bilen i forhold til Magnor ikke kunne ses
som en ”lovlig forsikringsinteresse”.
(22) I helhetsvurderingen av om det forelå en lovlig forsikringsinteresse, må det få betydning
at man ikke vet hva slags straffbart forhold A hadde gjort seg skyldig i forut for kjøpet av
bilen i Spania.
(23) Det må videre tillegges vekt at B ikke utviste forsett ved selskapets kjøp av bilen, og for
AS Financiering må det klarligvis få betydning at dette selskapet har vært i god tro.
(24) Uansett tar lagmannsretten feil når den viser til at A ved et eventuelt forsikringsoppgjør
får beholde det ulovlige utbyttet etter salget av bilen. Aer ved rettskraftig dom dømt til å
tåle inndragning av dette utbyttet.
(25) Det er usannsynlig at Vesta, som hadde sendt hvitvaskingsmelding til Økokrim i henhold
til dagjeldende § 2-17 i finansieringsvirksomhetsloven, ville ha blitt utsatt for forfølgning
etter straffelovens § 317 dersom erstatning var blitt utbetalt.
(26) Det må her tillegges vesentlig vekt at straffesak, eventuelt med inndragningspåstand, ikke
ble reist mot B, til tross for at inndragningsansvar kunne foreligge for hans del.

4
(27) Det er dessuten urimelig at Vesta slipper utbetaling og blir sittende igjen med den
fortjenesten som ligger i at forsikringspremien er betalt inn fra forsikring ble tegnet i 2000
til bilen ble meldt stjålet.
(28) De ankende parter har lagt ned slik påstand:
”1. Vesta Forsikring AS tilpliktes å betale erstatning til Magnor & Norvold
Agenturer AS, dets konkursbo og AS Financiering i henhold til inngitt
tapsmelding for BMW personbil, reg.nr. BD 22856.
2. Magnor & Norvold Agenturer AS, dets konkursbo og AS Financiering
tilkjennes saksomkostninger for tingrett, lagmannsrett og Høyesterett.”
(29) Ankemotparten, Vesta Forsikring AS, har i korte trekk gjort gjeldende:
(30) En sentral forutsetning i saken er at tvisten må avgjøres på grunnlag av situasjonen da
forsikringsavtalen ble inngått i oktober 2000, og senest ved tidspunktet da bilen ble meldt
stjålet i desember 2001. Etterfølgende begivenheter er ikke relevante.
(31) Prinsipalt er forsikringsavtalen ugyldig fordi den interesse som ble søkt forsikret, ikke er
lovlig. Hadde Vesta visst at bilen var kjøpt for ”svarte” penger, var ikke avtalen blitt
inngått. Avtalen er ugyldig på flere grunnlag; både Norske Lov 5-1-2, avtalelovens § 36
og alminnelige rettsgrunnsetninger tilsier ugyldighet.
(32) Uansett ville det vært lovstridig av Vesta å utbetale erstatningen i 2002 etter at man var
blitt klar over at det sannsynligvis var begått straffbare forhold. Vesta ville i så fall i det
minste ha bidratt til en objektiv overtredelse av straffelovens § 317.
(33) Det er irrelevant at påtalemyndigheten ikke har funnet grunnlag for å gå til straffesak med
påstand om inndragning mot B.
(34) Etterfølgende rimelighetsbetraktninger er uten interesse når forsikringsavtalen i
utgangspunktet var en nullitet. Vesta vil for øvrig ikke sitte igjen med noen gevinst her,
selv om forsikringsoppgjøret ikke finner sted. Premien som er innbetalt på bilens
kaskoforsikring, vil bli refundert. Premien på ansvarsforsikringen kan ikke betales tilbake.
Den forsikringen, som skal beskytte tredjemann, har vært virksom.
(35) Det pekes for øvrig på at hvis bilen ikke var blitt meldt stjålet, ville inndragning av denne
kunne ha skjedd på Magnors hånd. At bilen gikk tapt, kan ikke bedre verken Magnors
eller AS Financierings stilling.
(36) Ankemotparten har lagt ned slik påstand:
”1. Lagmannsrettens dom stadfestes.
2. AS Financiering og Magnor & Norvold Agenturer, dets konkursbo dømmes in
solidum å betale saksomkostninger for Høyesterett til Vesta Forsikring AS,
med tillegg av lovens forsinkelsesrente fra forfall til betaling skjer.”
(37) Jeg er kommet til samme resultat som de foregående instanser.

5
(38) Jeg nevner innledningsvis at det er enighet mellom partene om at Magnors konkursbo og
AS Financiering ville ha vært berettiget til forsikringsutbetaling om det ikke hadde
foreligget ulovlige forhold – konkursboet som Magnors rettsetterfølger og AS
Financiering som panthaver etter forsikringsavtalen.
(39) Det synes også å være enighet mellom partene om at den nevnte rett til utbetaling er
avledet av Magnors rett til forsikringsoppgjør, og at den i utgangspunktet ikke gir større
rett til oppgjør enn Magnor ville ha hatt. Jeg presiserer at Magnors konkursbo og AS
Financiering etter mitt syn må likestilles på dette punkt, og at det således ikke vil være
rom for en rimelighetsbetraktning der finansieringsselskapets gode tro eventuelt kunne få
betydning.
(40) Da Vesta i oktober 2000 inngikk forsikringsavtalen med Magnor, ved eneeier, styreleder
og daglig leder B, var altså den bilen som ble forsikret, først kjøpt av A for penger som
var skaffet til veie ved straffbare handlinger. Dette er partene enige om, og det er fastslått
ved den rettskraftige straffedom som Oslo tingrett avsa 3. mars 2004. Bilen ble etter det
opplyste videresolgt til Magnor ved B, som selskapet må identifiseres med, og som i høy
grad kan bebreides for å ha gått inn på en slik avtale. Tingretten har i vår sak lagt til grunn
at Bs forhold er uaktsomt og rammes av straffelovens § 317. Lagmannsretten har
konstatert at han ved å gå inn på avtalen med A ”i hvert fall handlet grovt uaktsomt”.
(41) Anken over denne del av lagmannsrettens dom er som tidligere nevnt nektet fremmet, og
den må legges til grunn av Høyesterett. Situasjonen er derved den at Vesta høsten 2000
inngikk avtale om forsikring av en bil som den påberopte eier kort tid i forveien hadde
ervervet ved en helerihandling utført ved grov uaktsomhet. Slik jeg ser det, søkte B
derved – for så vidt gjaldt kaskodelen – å tegne forsikring for en forsikringsinteresse som
ikke var ”lovlig”. Det er et vilkår for en gyldig forsikring at den gjelder en ”lovlig
forsikringsinteresse”, jf. for eksempel NOU 1987: 24 side 118.
(42) Det er i denne saken en meget nær sammenheng mellom den forsikrede interesse og det
ulovlige forhold. Det er selve ulovlighetens gjenstand som ble søkt forsikret, og det dreier
seg om et relativt alvorlig og klart samfunnsskadelig straffbart forhold, av en type som de
lovgivende og rettshåndhevende myndigheter i de senere år har satt mye inn på å
bekjempe.
(43) Forsikringsavtalen som ble inngått høsten 2000 mellom Vesta og Magnor, er følgelig
ugyldig, og jeg finner det mest hensiktsmessig å forankre ugyldigheten i Norske
Lov 5-1-2.
(44) Foranlediget av de ankende parters anførsler, bemerker jeg at det etter min mening
klarligvis er uten betydning for gyldighetsspørsmålet at straffesak ikke er reist mot B, og
at han eller hans selskap heller ikke har måttet tåle inndragning. Det kan være mange og
ulike grunner til at straffbare forhold ikke blir etterforsket, og jeg kan ikke se noen
sammenheng mellom dette faktum og spørsmålet om Vesta er forpliktet til å gjennomføre
et forsikringsoppgjør. Snarere er det slik at når inndragning kunne ha skjedd hos B, jf.
straffelovens § 34, så underbygger det at vi har å gjøre med en forsikringsinteresse som
ikke er ”lovlig”, og at Vesta må være uforpliktet. For ordens skyld tilføyer jeg at heller
ingen andre etterfølgende forhold kan få betydning for forsikringsavtalens gyldighet.

6
(45) Jeg finner det etter dette heller ikke nødvendig å gå inn på spørsmålet om Vesta ved å
utbetale en erstatning i 2002 ville ha gjort seg skyldig i en overtredelse av straffelovens
§ 317, og at selskapet også på dette grunnlag skulle fritas for oppgjøret.
(46) Ankene har vært forgjeves, og de ankende parter må etter min mening pålegges å betale
Vestas saksomkostninger for alle instanser. For Høyesterett har Vesta fremlagt
omkostningsoppgave med krav om 24 000 kroner, hvorav 20 000 kroner er salær.
Oppgaven legges til grunn for avgjørelsen.
(47) Jeg stemmer for denne
D O M :
1. Lagmannsrettens dom stadfestes.
2. I saksomkostninger for Høyesterett betaler AS Financiering og Magnor &
Norvold Agenturer AS, dets konkursbo, én for begge og begge for én, til Vesta
Forsikring AS 24 000 – tjuefiretusen – kroner innen 2 – to – uker fra forkynnelsen
av denne dom med tillegg av den alminnelige forsinkelsesrente etter
forsinkelsesrenteloven § 3 første ledd første punktum fra utløpet av
oppfyllelsesfristen til betaling skjer.
(48) Dommer Gjølstad: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(49) Dommer Coward: Likeså.
(50) Dommer Øie: Likeså.
(51) Justitiarius Schei: Likeså.
(52) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
D O M :
1. Lagmannsrettens dom stadfestes.
2. I saksomkostninger for Høyesterett betaler AS Financiering og Magnor &
Norvold Agenturer AS, dets konkursbo, én for begge og begge for én, til Vesta
Forsikring AS 24 000 – tjuefiretusen – kroner innen 2 – to – uker fra forkynnelsen
av denne dom med tillegg av den alminnelige forsinkelsesrente etter
forsinkelsesrenteloven § 3 første ledd første punktum fra utløpet av
oppfyllelsesfristen til betaling skjer.