Dato: 2025-10-07

Sammendrag: En mann ble dømt til 48 dager i fengsel for fem brudd på et besøksforbud mot en kvinne han tidligere hadde hatt et forhold til. Lagmannsretten gjorde 18 dager av fengselsstraffen betinget. Dette ble begrunnet med at mannen hadde vært underlagt elektronisk kontroll av besøksforbudet. Han måtte bære fotlenke i 50 dager med forbud mot å oppholde seg i Alta, der både han og kvinnen bodde.

Påtalemyndigheten mente at den elektroniske kontrollen ikke skulle ha betydning for straffen. Den anket derfor straffutmålingen til Høyesterett.

Høyesterett legger til grunn at belastningen ved å ha vært underlagt elektronisk kontroll av besøksforbud kan regnes som en formildende omstendighet ved straffutmålingen. Størrelsen på fradraget vil avhenge av hvor inngripende den elektroniske kontrollen har vært, både i tid og omfang. Fordi hovedformålet er å beskytte andre mot krenkelser, skal det en del til før fradrag kan gis. I denne saken var kontrollen relativt kortvarig. Selv om mannen midlertidig måtte flytte fra Alta, mener Høyesterett at de samlede belastningene ikke var store nok til å få betydning for straffen. Han må derfor sone den delen av fengselsstraffen som gjenstår etter varetektsfradraget. Det er i tråd med tingrettens dom i saken.

Dommen gir veiledning for vurderingen av om elektronisk kontroll av besøksforbud skal føre til mildere straff.

D O M
avsagt 7. oktober 2025 av Høyesterett i avdeling med
dommer Bergljot Webster
dommer Borgar Høgetveit Berg
dommer Knut Erik Sæther
dommer Eyvin Sivertsen
dommer Tonje Vang
HR-2025-1960-A, (sak nr. 25-064945STR-HRET)
Anke over Hålogaland lagmannsretts dom 25. mars 2025
Påtalemyndigheten (statsadvokat Torstein Lindquister)
mot
A (advokat Øystein Ola Storrvik)

2
S T E M M E G I V N I N G
(1) Dommer Sivertsen:
Sakens spørsmål og bakgrunn
(2) Saken gjelder straffutmåling for brudd på besøksforbud. Spørsmålet er om det skal gis
fradrag i straffen fordi siktede har vært underlagt elektronisk kontroll av besøksforbudet
– såkalt omvendt voldsalarm – etter straffeprosessloven § 222 g.
(3) Den 13. juli 2024 besluttet politiet å ilegge A besøksforbud i én måned overfor en kvinne
han har barn med, jf. straffeprosessloven § 222 a. Beslutningen ble truffet etter begjæring
fra kvinnen, som hadde anmeldt ham for vold. Besøksforbudet ble senere forlenget til
12. november 2024.
(4) I perioden 15. til 30. juli 2024 brøt A besøksforbudet fem ganger. Tre av bruddene skjedde
ved tekstmeldinger og telefonhendelser. I tillegg oppsøkte han kvinnen to ganger der hun
bor. A ble på denne bakgrunn pågrepet 30. juli 2024 og varetektsfengslet frem til
28. august samme år.
(5) Politiet traff beslutning om elektronisk kontroll av besøksforbudet, jf. straffeprosessloven
§ 222 g. Kontrollen ble iverksatt da A ble løslatt fra varetekt. Den varte i 50 dager, frem til
16. oktober 2024. A måtte i denne perioden bære fotlenke med forbud mot å oppholde seg i
et nærmere angitt område som omfattet Alta.
(6) A erkjente straffeskyld for fem brudd på besøksforbudet, som han var siktet for,
jf. straffeloven § 168 bokstav b. Vestre Finnmark tingrett avsa 21. januar 2025
tilståelsesdom med slik domsslutning:
«A, født 00.00.1993, dømmes for overtredelse av straffeloven § 168 bokstav b til en
straff av fengsel i 48 – førtiåtte – dager. Fradrag for utholdt varetekt er 30 – tretti –
dager jf. straffeloven § 83.»
(7) For tingretten anførte A at perioden med elektronisk kontroll burde føre til et ytterligere
fradrag i straffen, utover varetektsfradraget på 30 dager. Tingretten var ikke enig i dette.
(8) A anket straffutmålingen til Hålogaland lagmannsrett, som 25. mars 2025 avsa dom med
slik domsslutning:
«I tingrettens dom gjøres den endring at av den fastsatte straff på fengsel i
48 – førtiåtte – dager gjøres 18 – atten – dager – betinget med en prøvetid på
2 – to – år, jf. straffeloven § 34.»
(9) Som det fremgår, kom lagmannsretten til at 18 dager av fengselsstraffen på 48 dager skulle
gjøres betinget. Dette ble begrunnet med at A hadde vært underlagt elektronisk kontroll av
besøksforbudet. Reststraffen på 30 dager fengsel var da utholdt i varetekt.
(10) Påtalemyndigheten har anket straffutmålingen til Høyesterett. Det er gjort gjeldende at
elektronisk kontroll av besøksforbud som et klart utgangspunkt ikke kan føre til mildere
HR-2025-1960-A, (sak nr. 25-064945STR-HRET)

3
straff. Det var derfor feil av lagmannsretten å gjøre deler av fengselsstraffen betinget.
Påstanden er at straffen settes til fengsel i 48 dager, med fradrag for 30 dager i varetekt.
(11) A har gjort gjeldende at det ved straffutmålingen må kompenseres for at han har vært
underlagt besøksforbud med elektronisk kontroll, slik lagmannsretten har lagt til grunn. I
dette tilfellet bør kompensasjonen gis ved et fradrag i fengselsstraffen, og ikke ved at
straffen som gjenstår etter varetektsfradraget, gjøres betinget. Påstanden er at straffen
nedsettes.
Mitt syn på saken
Om elektronisk kontroll av besøksforbud
(12) Den elektroniske kontrollen i saken er ilagt med hjemmel i straffeprosessloven § 222 g.
Første ledd første punktum lyder:
«Påtalemyndigheten kan ilegge elektronisk kontroll av et besøksforbud eller
kontaktforbud dersom den forbudet retter seg mot, med skjellig grunn mistenkes for
brudd på forbudet, og elektronisk kontroll anses nødvendig for at forbudet skal bli
overholdt.»
(13) Bestemmelsen ble vedtatt ved en lovendring 20. desember 2023 og trådte i kraft 8. april
2024. Endringen må ses i sammenheng med at domstolene siden 2009 har hatt adgang til å
ilegge elektronisk kontroll for å sikre overholdelse av et kontaktforbud som fastsettes ved
straffedom, jf. straffeloven § 57 femte ledd. I Prop. 128 L (2022–2023) side 5 er det pekt
på at erfaringene med ordningen har vært gode, og at slik kontroll har virket «preventivt og
etter sin hensikt». Departementet mente derfor at det som et forebyggende tiltak burde
åpnes for elektronisk kontroll også av besøksforbud etter straffeprosessloven. Formålet er
oppsummert slik i HR-2024-1737-A avsnitt 79:
«Adgangen til å ilegge elektronisk kontroll ved mistanke om brudd på et besøksforbud
har som formål å bedre etterlevelsen av besøksforbud og kontaktforbud. Reglene
bidrar til å styrke beskyttelsen av personer som risikerer å bli utsatt for vold, trusler og
annen uønsket kontakt, se Prop. 128 L (2022–2023) side 5. Bestemmelsen bidrar også
til å oppfylle myndighetenes plikt etter EMK artikkel 1 til å hindre at private krenker
hverandres rettigheter – den såkalte sikringsplikten.»
(14) Ved Stortingets behandling av lovforslaget fremhevet justiskomiteen som en ytterligere
fordel «at byrden ved beskyttelsestiltak flyttes fra personen de er ment å beskytte til den
som tiltaket retter seg mot», jf. Innst. 89 L (2023–2024) side 2.
(15) I proposisjonen side 18 er det forklart hvordan kontrollen virker:
«Personen forbys å bevege seg inn i et eller flere geografiske områder (forbudssoner).
Fotlenken sender regelmessig inn posisjoner til politiets systemtekniske løsning for
elektronisk kontroll. Dersom det kommer inn en posisjon fra fotlenken som er
innenfor forbudssonen, utløses alarmen hos politiets operasjonssentral. Fotlenken kan
ikke tas av og må daglig lades med en mobil ladeenhet, med ladetid på en halv til én
time.»
HR-2025-1960-A, (sak nr. 25-064945STR-HRET)

4
(16) Elektronisk kontroll i forbindelse med besøksforbud innebærer ikke frihetsberøvelse, men
begrenser bevegelsesfriheten til den som er underlagt kontrollen, jf. HR-2024-1737-A
avsnitt 50. Hvor inngripende tiltaket er, vil blant annet bero på størrelsen av forbudssonen.
Denne sonen vil normalt være mer omfattende enn ved besøksforbud alene. Dette skyldes
at politiet skal ha tid til å rykke ut og hindre en mulig hendelse, eventuelt varsle den som
skal beskyttes. Tiltaket vil kunne være særlig belastende hvis forbudssonen omfatter egen
bolig, jf. proposisjonen side 14 og HR-2021-2151-A avsnitt 51.
Spørsmålet om fradrag i straffen
(17) I Prop. 128 L (2022–2023) side 22 er det pekt på at elektronisk kontroll av besøksforbud i
praksis kan være et alternativ til varetektsfengsling:
«Etter omstendighetene kan elektronisk kontroll være aktuelt som et mer lempelig
alternativ til varetektsfengsling begrunnet i gjentagelsesfare, jf. straffeprosessloven
§ 171 første ledd nr. 3. Vilkåret for fengsling er at det ‘antas påkrevd’ for å hindre at
vedkommende på ny begår en straffbar handling som kan medføre høyere straff enn
fengsel i seks måneder. Elektronisk kontroll kan også være aktuelt når vilkårene for
fengsling ikke er oppfylt, for eksempel fordi fengsling anses uforholdsmessig,
jf. § 170 a.»
(18) Det kan på denne bakgrunn reises spørsmål om en rett til fradrag i straffen kan forankres i
straffeloven § 83 om varetektsfradrag. Jeg finner det klart at vilkårene for dette ikke er
oppfylt.
(19) Straffeloven § 83 gir rett til et fradrag i straffen som tilsvarer det antallet dager den siktede
har vært «berøvet friheten i anledning av saken», jf. første ledd første punktum. Retten til
fradrag gjelder ikke bare ved varetektsfengsling, men også ved andre former for
frihetsberøvelse, for eksempel når tvangsopphold på institusjon er brukt som
varetektssurrogat, jf. Ot.prp. nr. 90 (2003–2004) side 474. Som eksempler fra rettspraksis
nevner jeg Rt-1992-817 og Rt-1995-1347, se også Rt-2007-333, der siktede fikk
varetektsfradrag etter å ha vært pålagt av retten å oppholde seg i et privat hjem.
(20) Som jeg tidligere har pekt på, gjør elektronisk kontroll av besøksforbud et inngrep i
bevegelsesfriheten, men tiltaket innebærer ikke frihetsberøvelse. Det tilsier at et slikt tiltak
ikke gir rett til fradrag i straffen etter straffeloven § 83.
(21) I motsetning til der elektronisk kontroll brukes til gjennomføring av fengsling ved
oppholdspåbud etter straffeprosessloven § 184 b, kan den som er underlagt elektronisk
kontroll av besøksforbud, «i utgangspunktet bevege seg nokså fritt utenfor forbudssonen,
hvor som helst og til enhver tid», jf. Prop. 128 L (2022–2023) side 14. Foruten å måtte
holde seg utenfor forbudssonen, ligger begrensningen i å måtte bære fotlenken samt sørge
for å lade den og på annen måte medvirke til kontrollen.
(22) Spørsmålet blir etter dette om belastningen ved å ha vært underlagt elektronisk kontroll av
besøksforbud kan vektlegges som en formildende omstendighet etter alminnelige
straffutmålingsprinsipper. Opplistingen av slike omstendigheter i straffeloven § 78 er ikke
uttømmende, men omfatter forhold som «især» skal tas i betraktning.
HR-2025-1960-A, (sak nr. 25-064945STR-HRET)

5
(23) Adgangen til å ilegge elektronisk kontroll av kontaktforbud ved straffedom ble innført i
2009 ved en endring av straffeloven 1902 § 33, som er forgjengeren til straffeloven § 57.
Departementet var den gangen skeptisk til at slik kontroll skulle ha betydning som en
formildende omstendighet ved straffutmålingen. I Ot.prp. nr. 25 (2008–2009) side 23 står
det:
«Departementet vil understreke at det ikke er meningen at ileggelse av elektronisk
kontroll sammen med et kontaktforbud skal føre til kortere eller betinget
fengselsstraff. Kontaktforbud ilegges normalt sammen med, og ikke som et alternativ
til, fengselsstraff. Formålet er å beskytte fornærmede mot uønsket
oppmerksomhet fra domfelte. Kontaktforbud har således mer preg av et tiltak som skal
beskytte fornærmede og har i mindre grad et pønalt formål. Det samme vil gjelde for
kontaktforbud med elektronisk kontroll.»
(24) Dette synpunktet har i liten grad satt spor etter seg i rettspraksis. I HR-2016-783-A tok
førstvoterende utgangspunkt i prinsippet om at rimeligheten av straffen må vurderes ut fra
de samlede reaksjonene. Dette gjaldt tidligere som et ulovfestet prinsipp, men ble lovfestet
i 2008 ved at straffeloven § 29 fikk tilføyd et nytt andre ledd. I avsnitt 30 uttales det så:
«Når uttalelsene i proposisjonen … leses på bakgrunn av kodifiseringen av det
alminnelige prinsipp om at det må foretas en samlet vurdering av de strafferettslige
reaksjoner, kan det ikke legges til grunn at meningen har vært at alminnelige
straffutmålingsprinsipper skal settes til side. Det må da også i slike saker etter
omstendighetene kunne være rom for å gjøre en dom delvis betinget, ikke minst må
det være aktuelt når det er hensynet til fornærmede som bestemmer denne
reaksjonen.»
(25) I den konkrete saken var Høyesterett enig med lagmannsretten i at seks måneder av en
fengselsstraff på to år ble gjort betinget under henvisning til at siktede var idømt
kontaktforbud i fem år med elektronisk kontroll i tre år.
(26) Dommen er fulgt opp i to avgjørelser fra 2021, HR-2021-1434-A og HR-2021-2151-A.
Den sistnevnte saken gjaldt tiltale om brudd på besøksforbud og hensynsløs atferd,
jf. straffeloven § 168 og § 266. Straffen var i utgangspunktet satt til 90 dager i fengsel, med
fradrag for 29 dager i varetekt. Høyesterett gjorde reststraffen etter varetektsfradraget
betinget som kompensasjon for at siktede ved dommen ble underlagt to års elektronisk
kontroll av kontaktforbud etter straffeloven § 57. I dommen avsnitt 30 er det pekt på at
kontaktforbud er straff i form av rettighetstap, jf. straffeloven § 29 første ledd bokstav f, og
at de samlede strafferettslige reaksjonene skal stå i et rimelig forhold til lovbruddet,
jf. § 29 andre ledd.
(27) Rettspraksis etter straffeloven § 57 viser altså at langvarig og inngripende elektronisk
kontroll av kontaktforbud kan gi et merkbart utslag ved straffutmålingen. Denne
rettspraksisen har etter min mening overføringsverdi til vår situasjon, der elektronisk
kontroll er ilagt etter straffeprosessloven § 222 g.
(28) Elektronisk kontroll av besøksforbud etter straffeprosessloven er ikke straff, men ilegges
– som nevnt – som et forebyggende sikkerhetstiltak. Den reelle belastningen for siktede
kan imidlertid være den samme som ved tilsvarende kontroll etter straffeloven § 57. Så
lenge kontrolltiltaket har sammenheng med den straffbare handlingen som domstolen har
til behandling, må det etter mitt syn kunne tas hensyn til tiltaket ved straffutmålingen.
HR-2025-1960-A, (sak nr. 25-064945STR-HRET)

6
(29) Dette støttes av at Høyesterett i andre sammenhenger – etter en konkret vurdering – har
åpnet for å gi et skjønnsmessig fradrag i straffen for inngripende tvangstiltak som faller
utenfor fradragsretten etter straffeloven § 83. Jeg viser til Rt-2015-1142 avsnitt 78–82 om
langvarig meldeplikt og passbeslag og HR-2019-2390-A om tvangsplassering i institusjon i
regi av barnevernet.
(30) Størrelsen av fradraget må bero på hvor inngripende den elektroniske kontrollen har vært i
omfang og varighet. Det må dessuten gjelde en viss terskel for når fradrag skal gis. Det har
sammenheng med at det primære formålet med tiltaket er å beskytte andre mot krenkelser.
Dette formålet tilsier at den som blir underlagt elektronisk kontroll, må finne seg i en viss
belastning uten at det fører til lavere eller betinget fengselsstraff, jf. Ot.prp. nr. 25
(2008–2009) side 23, som jeg har sitert fra tidligere. Slik jeg ser det, må det foreligge
særlige forhold – i form av belastninger eller konsekvenser vesentlig utover det vanlige –
for at en relativt kort periode med elektronisk kontroll, som saken her gjelder, skal få
betydning for fengselsstraffen.
(31) Det kan etter min mening ikke legges særlig vekt på om elektronisk kontroll av
besøksforbud i det enkelte tilfellet er brukt som et alternativ til varetektsfengsling, slik
forsvareren har vært inne på. Fengsling vil gjerne være aktuelt i mer alvorlige saker, typisk
ved gjentatte eller kvalifiserte krenkelser av den som skal beskyttes. Det vil etter mitt syn
virke lite rimelig hvis en periode med elektronisk kontroll av besøksforbud regelmessig
skal få større vekt ved straffutmålingen der fengsling er et alternativ, enn der krenkelsen
ikke er tilstrekkelig alvorlig til å kunne begrunne dette.
Den konkrete saken
(32) Den elektroniske kontrollen av besøksforbudet i denne saken hadde som nevnt en varighet
på 50 dager, med en forbudssone som omfattet Alta.
(33) Ettersom A hadde bolig i Alta, ble det nødvendig for ham å flytte. Dette er isolert sett et
moment som taler for at det gis kompensasjon ved straffutmålingen. Fordi kontrollperioden
har vært relativt kort, må det imidlertid kreves særlige belastninger for at kontrollen skal
kunne få betydning for straffutmålingen.
(34) Det er ikke holdepunkter for slike særlige belastninger i denne saken. A fikk bistand fra
NAV til å skaffe seg midlertidig bolig i Kautokeino. Den elektroniske kontrollen fikk ikke
konsekvenser for hans arbeids- eller inntektssituasjon. Når det gjelder betydningen for
familielivet, førte kontrolltiltaket ikke til stans i samværet med eget barn, slik
lagmannsretten har lagt til grunn. Partene er enige om at A i den aktuelle perioden hadde to
timers ukentlig samvær med barnet, som ble fraktet til Kautokeino av As mor. Videre fikk
han to ganger tillatelse fra politiet til å reise til Alta for å motta helsehjelp. Politiet la også
til rette for at han kunne reise til Finland for urnenedsettelse i følge med sin mor.
(35) Det er opplyst at A ikke hadde et sosialt eller familiemessig nettverk i Kautokeino, men det
kan etter min mening ikke være utslagsgivende i den samlede vurderingen i denne saken.
HR-2025-1960-A, (sak nr. 25-064945STR-HRET)

7
Oppsummering og konklusjon
(36) Jeg er etter dette kommet til at den elektroniske kontrollen av besøksforbudet ikke har vært
tilstrekkelig inngripende for A til at den delen av fengselsstraffen på 48 dager som gjenstår
etter varetektsfradraget på 30 dager, kan gjøres betinget. Det er heller ikke grunnlag for å
redusere lengden av fengselsstraffen.
(37) Jeg stemmer for slik
D O M :
Tingrettens dom stadfestes.
(38) Dommar Høgetveit Berg: Eg er i hovudsak og resultatet samd med
fyrstvoterande.
(39) Dommer Sæther: Likeså.
(40) Dommer Vang: Likeså.
(41) Dommer Webster: Likeså.
(42) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
D O M :
Tingrettens dom stadfestes.
HR-2025-1960-A, (sak nr. 25-064945STR-HRET)