Spørsmål om et selskap skal anses å ha fast driftssted i Norge (skatteloven § 2-3 første ledd bokstav b, jf. skatteavtalen mellom de nordiske land artikkel 5 punktene 1, 2 og 6)
Dato: 2004-02-24

Sammendrag: Den norske representanten skal kun ha rene markedsførings- og informasjonsoppgaver overfor norske kunder, uten å ha fullmakt til å fremforhandle, inngå eller godkjenne noen salgsavtaler/ordrebekreftelser eller på annen måte påføre selskapet noen rettslige forpliktelser. Skattedirektoratet kom etter en konkret vurdering til at selskapet ikke vil anses å ha fast driftssted i Norge. Det ble bl.a. lagt vekt på at representanten kun skal utføre arbeid av forberedende art. Alle forhandlinger og avtaleinngåelser skal i realiteten skje mellom kunden og hovedkontoret i Utlandet, og utarbeidelse av tilbud, leveringsbetingelser, prissetting, fremforhandling av rabatter mv. skal skje uten den norske representantens medvirkning.

Innsenders fremstilling av faktum og jus På bakgrunn av de opplysninger som er gitt i anmodningen, legges det til grunn at Selskapet planlegger å omorganisere virksomheten i Norge og legge ned sin norske filial. Selskapet selger varer direkte fra Utlandet til kunder i ulike land, herunder Norge. Ingen av vareleveransene går via lager, mellommann eller lignende i Norge. Selskapet har en ansatt som er bosatt i Norge, og som tar seg av markedsføringen av selskapets produkter ovenfor norske kunder. Til sammenligning har selskapet for tiden 10 ansatte i Utlandet. Selskapets utenlandske omsetning inklusive salg til kunder i Norge beløp seg til ca NOK 40 millioner i 2002, hvorav den norske andelen beløp seg til ca NOK 5 millioner. Slik virksomheten i dag fungerer utfører den norske ansatte (representanten) arbeidet dels ute hos kunder og dels fra sin privatbolig. De fleste avtaler med kunder inngås og signeres ved selskapets kontor i Utlandet, men den norske ansatte har av praktiske årsaker hittil hatt fullmakt til å undertegne ordrebekreftelser opp til et visst beløp. Prissetting og utarbeidelse av tilbud til kunder skjer imidlertid også da etter instruksjon fra hovedkontoret i Utlandet. Selskapet skal også i fremtiden selge varer til kunder i Norge, men ønsker av administrasjonsmessige og kostnadsmessige årsaker å foreta en omorganisering av virksomheten og legge ned sin norske filial. Selskapet skal i likhet med tidligere selge selskapets produkter direkte fra utlandet til kunder i Norge uten at vareleveransene går via lager, mellommann eller lignende i Norge. Til forskjell fra i dag skal imidlertid alle avtaler heretter inngås og signeres ved hovedkontoret i Utlandet, uten den norske ansattes medvirkning. Den norske representanten skal i fremtiden kun ha rene markedsførings- og informasjonsoppgaver overfor norske kunder, uten å ha fullmakt til å fremforhandle, inngå eller godkjenne noen salgsavtaler/ordrebekreftelser eller på annen måte påføre selskapet noen rettslige forpliktelser. Innsender har presisert på telefon at alle forhandlinger og avtaleinngåelser i realiteten skal gjøres mellom kunden og hovedkontoret i Utlandet, og at utarbeidelse av tilbud, leveringsbetingelser, prissetting, fremforhandling av rabatter mv. skal skje uten den norske representantens medvirkning. Selskapet skal ikke i fremtiden ha kontor eller organisasjon i Norge, og vil kun stille telefon, mobiltelefon, datamaskin og leasingbil til disposisjon for den ansatte som bare skal utføre markedsførings- og informasjonsoppgavene overfor norske kunder. Det presiseres at den ansattes privatbolig ikke vil bli anvendt som kontor eller forretningssted i Norge for Selskapet. Den norske ansatte skal utføre arbeidet ute hos kundene. I forbindelse med den planlagte omorganiseringen vil Selskapet og den norske ansatte inngå en ny og endret ansettelsesavtale som gjenspeiler nevnte endringer for den ansatte mht arbeidsoppgaver og fullmakter. Den problemstilling som ønskes avklart er hvorvidt Selskapet, ved ovennevnte omorganisering ikke lenger vil ha ”fast driftssted” i Norge, og om skatteplikten hit dermed vil opphøre. Etter innsenders oppfatning vil selskapet ikke kunne anses å ha fast driftssted i Norge, verken etter den nordiske skatteavtalen artikkel 5 punktene 1 og 2 eller etter artikkel 5 punkt 6. Skattedirektoratet og innsender har på telefon blitt enige om at uttalelsen kun skal gjelde for 2004, og at den ikke kan påberopes utover dette første året. Skattedirektoratets vurderinger Skattedirektoratet skal bemerke at denne uttalelsen kun kan påberopes som bindende i 2004, idet vi viser til telefonsamtale med innsender vedrørende dette. Skattedirektoratet forstår anmodningen slik at vi skal vurdere om Selskapet etter den planlagte omorganisering skal anses å ha fast driftssted i Norge etter skatteavtalen mellom de nordiske land, hovedregelen i artikkel 5 punktene 1 og 2, eventuelt etter artikkel 5 punkt 6. Det forutsettes at det er hjemmel i intern rett til å skattlegge slik inntekt med hjemmel i skatteloven § 2-3 første ledd bokstav b, og dette vil ikke bli vurdert nærmere i det følgende. Vi skal først behandle hovedregelen i artikkel 5 punktene 1 og 2 som lyder: ” 1. Uttrykket ”fast driftssted” betyr i denne overenskomst et fast forretningssted gjennom hvilket et foretagendes virksomhet helt eller delvis blir utøvet. 2. Uttrykket ”fast driftssted”omfatter særlig: a) et sted hvor foretagendet har sin ledelse; b) en filial; c) et kontor; …...” Etter bestemmelsen er det krav om at det må foreligge et ”forretningssted” som er ”fast” og skattyters virksomhet må drives helt eller delvis ”gjennom” denne virksomheten. Fast forretningssted innebærer et krav til stedlig tilknytning og varighet i tid. Av ovennevnte oppregning i artikkel 5 punkt 2, som ikke er uttømmende, følger det som etter avtaleteksten særlig skal regnes til fast driftssted. Oppregningen relaterer seg til vilkårene i artikkel 5 punkt 1 om at det må foreligge et forretningssted som er fast, samtidig som det må kreves at virksomheten er utøvet gjennom forretningsstedet. I tvilstilfeller er det bestemmelsen i artikkel 5 punkt 1 som angir grensen. I det forhold at forretningsstedet må være fast ligger det krav til både tid og sted, dvs. at omreisende virksomhet normalt ikke anses utøvd gjennom fast driftssted. Den ansatte i Norge skal utføre rene markedsførings- og informasjonsoppgaver overfor norske kunder, uten å ha fullmakt til å fremforhandle, inngå eller godkjenne noen salgsavtaler/ordrebekreftelser eller på annen måte påføre selskapet noen rettslige forpliktelser. Alle forhandlinger og avtaleinngåelser skal gjøres mellom kunden og hovedkontoret i Utlandet, og utarbeidelse av tilbud, leveringsbetingelser, prissetting, fremforhandling av rabatter mv. skal skje uten den norske representantens medvirkning. Det er videre opplyst at Selskapet ikke skal ha kontor eller organisasjon i Norge, og kun vil stille telefon, mobiltelefon, datamaskin og leasingbil til disposisjon for den ansatte. Innsender presiserer at den ansattes privatbolig ikke vil bli anvendt som kontor eller forretningssted i Norge for Selskapet. Den norske ansatte skal utføre arbeidet ute hos kundene, og hans arbeid er kun av forberedende art. På dette grunnlag antar Skattedirektoratet at det ikke foreligger noe fast driftssted etter hovedregelen i artikkel 5 punktene 1 og 2, ved at Selskapet har en ansatt og markeds- og informasjonsmedarbeider i Norge. Spørsmålet er deretter om bestemmelsen i artikkel 5 punkt 6 kommer til anvendelse. Bestemmelsen lyder slik: ”Når en person, som ikke er en uavhengig mellommann som punkt 7 gjelder for, opptrer på vegne av et foretagende og har, og vanligvis utøver, i en kontraherende stat fullmakt til å slutte kontrakter på vegne av foretagendet, skal foretagendet uansett bestemmelsene i punktene 1 og 2 anses for å ha et fast driftssted i denne stat for enhver virksomhet som denne personen påtar seg for foretagendet. Dette gjelder dog ikke hvis denne persons virksomhet er begrenset til å omfatte aktiviteter som nevnt i punkt 5, og som hvis de ble utøvet gjennom et fast forretningssted ikke ville ha gjort dette faste forretningssted til et fast driftssted etter bestemmelsene i nevnte punkt. ” Det skilles mellom en avhengig og en uavhengig mellommann eller representant. Dersom den utenlandske hovedmannen har en ansatt for å representere ham i Norge slik som i denne saken, anses den ansatte som en avhengig representant. Har et utenlandsk selskap en såkalt avhengig representant i Norge, utgjør denne et fast driftssted når han opptrer på vegne av selskapet og han har og vanligvis utøver fullmakt til å slutte kontrakter på vegne av selskapet i Norge. Representanten må altså ha en fullmakt som gir ham rett til å handle i forhold av sentral betydning for virksomheten. Representanten utgjør imidlertid ikke fast driftssted hvis hans virksomhet er begrenset til funksjoner som er av forberedende art eller utgjør hjelpevirksomhet. Det er opplyst at Selskapet skal selge produkter direkte fra utlandet til kunder i flere land, herunder Norge. Ingen av vareleveransene går via lager, mellommann eller lignende i Norge. Alle forhandlinger og avtaleinngåelser skal i realiteten gjøres mellom kunden og hovedkontoret i Utlandet, og utarbeidelse av tilbud, leveringsbetingelser, prissetting, fremforhandling av rabatter mv. skal skje uten den norske representantens medvirkning. Selskapet skal ikke ha kontor eller organisasjon i Norge, og vil kun stille telefon, mobiltelefon, datamaskin og leasingbil til disposisjon for representanten i Norge. Representanten skal kun ha rene markedsførings- og informasjonsoppgaver overfor norske kunder, og skal ikke fremforhandle, inngå eller godkjenne noen salgsavtaler/ordrebekreftelser eller på annen måte påføre selskapet noen rettslige forpliktelser. Skattedirektoratet legger etter dette til grunn at det er hovedkontoret i Utlandet og ikke den norske representanten som i realiteten både fremforhandler og inngår salgsavtaler/ordrebekreftelser. På dette grunnlag antar Skattedirektoratet at det ikke foreligger noe fast driftssted etter bestemmelsen i artikkel 5 punkt 6. Etter Skattedirektoratets oppfatning vil Selskapet, etter å ha gjennomført den planlagte omorganisering, ikke anses å ha fast driftssted i Norge, verken etter hovedregelen i artikkel 5 punktene 1 og 2 eller etter artikkel 5 punkt 6. Konklusjon På grunnlag av saksopplysningene anses Selskapet etter ovennevnte omorganisering ikke å ha fast driftssted i Norge etter den nordiske skatteavtalen artikkel 5 punktene 1 og 2 eller etter artikkel 5 punkt 6.