Sammendrag: Støle, Rieber-Mohn, Gjølstad, Tjomsland, AaslandA ble av byretten dømt for grovt bedrageri til fengsel i 4 år og 9 måneder. A inngav fullstendig anke over byrettens dom. Lagmannsretten nektet anken fremmet bortsett fra anken over straffutmålingen. Dom ble avsagt uten ankeforhandling, jf. straffeprosessloven § 322 første ledd nr. 3, og straffen ble redusert til 4 år. Det ble gitt fradrag for varetekt i Norge, men ikke for et lengre varetektsopphold i USA etter byrettens dom.A anket til Høyesterett over lagmannsrettens dom. Videre påkjærte han lagmannsrettens beslutning om ankenekting, truffet samme dag som det ble avsagt dom i straffutmålingsanken. Endelig påkjærte han senere også en etterfølgende beslutning av lagmannsretten om ikke å omgjøre beslutningen om ankenekting. Høyesteretts kjæremålsutvalg traff beslutning om begrenset henvisning av As anke. Ved Høyesteretts kjennelse 18. desember 2003 ble anken forkastet for så vidt gjaldt lagmannsrettens saksbehandling, mens anken over straffutmålingen utsto i påvente av Høyesteretts kjæremålsutvalgs avgjørelse av kjæremålet. Dette ble forkastet ved utvalgets kjennelse av 16. februar 2004. De spørsmål som nå ble avgjort av Høyesterett, gjaldt straffutmålingen. Dels var det spørsmål om betydningen av varetekten i USA, dels om betydningen av tidsforløpet i saken. Høyesterett kom til at A måtte ha krav på fullt fradrag i straffen også for varetekten i USA - et tidsrom på nærmere ett år og ni måneder. Det var tale om en frihetsberøvelse som i Norge ville gitt grunnlag for varetektsfradrag, og han var pågrepet og fengslet i USA etter anmodning fra norsk påtalemyndighet med grunnlag i siktelsen i Norge vedrørende de straffbare handlinger saken gjaldt. Når det gjaldt tidsforløpet, hadde straffeforfølgningen fra siktelse til endelig dom strukket seg over mange år. Tiden i USA måtte tilskrives As eget forhold. Han hadde reist fra Norge mens hovedforhandling for byretten fremdeles pågikk, unnlatt å medvirke til underhåndsforkynnelse av dommen i USA, og motsatt seg utlevering til Norge. Det tok imidlertid ytterligere over fire år fra A var tilbake i Norge til rettskraftig dom, og denne del av tidsforløpet kunne han ikke lastes for. Straffen ble på denne bakgrunn satt til fengsel i 2 år og 5 måneder, som ble ansett gjennomført ved varetekt.

NORGES HØYESTERETT
Den 20. april 2004 avsa Høyesterett dom i
HR-2004-00741-A, (sak nr. 2003/753), straffesak, anke,
A (advokat Arve Opdahl – til prøve)
mot
Den offentlige påtalemyndighet (statsadvokat Helge Kaasbøll)
S T E M M E G I V N I N G :
(1) Dommer Støle: Saken gjelder anke over dom avsagt av lagmannsrett uten
ankeforhandling, jf. straffeprosessloven § 322 første ledd nr. 3. De spørsmål Høyesterett
nå skal ta stilling til, gjelder straffutmålingen. Dels er det spørsmål om betydningen av
varetekt i utlandet, dels om betydningen av tidsforløpet i saken.
(2) Ved Trondheim byretts dom 13. januar 1997 ble A dømt for grovt bedrageri til fengsel i 4
år og 9 måneder. A anket til Frostating lagmannsrett, som nektet anken fremmet bortsatt
fra anken over straffutmålingen. Lagmannsretten avsa 13. mai 2002 dom med slik
domsslutning:
”I byrettens dom gjøres den endring at fengselsstraffen settes til 4 – fire – år med
fradrag av i alt 217 dager for utholdt varetektsfengsel.”
(3) Varetektsfradraget fastsatt i lagmannsrettens dom gjelder bare varetekt i Norge, og
omfatter ikke et lengre varetektsopphold i USA etter byrettens dom.
(4) A anket til Høyesterett over lagmannsrettens dom. Høyesteretts kjæremålsutvalg traff
26. august 2003 følgende beslutning:
”Anken tillates fremmet for så vidt gjelder tiltalebeslutningens henvisning til
straffeloven § 12 første ledd nr. 4 a, spørsmålet om inhabilitet og spørsmålene om
betydningen av varetekten i USA og tidsforløpet i saken. Anken for øvrig tillates ikke
fremmet.”

2
(5) Ved Høyesteretts kjennelse 18. desember 2003 ble anken forkastet for så vidt gjaldt
lagmannsrettens saksbehandling, mens anken over straffutmålingen utsto. Når det gjelder
sakens faktiske bakgrunn, og bakgrunnen for at ankeforhandling og pådømmelse for
Høyesterett ble delt, viser jeg til kjennelsen. Høyesteretts kjæremålsutvalg forkastet ved
kjennelse 16. februar 2004 As kjæremål over lagmannsrettens beslutning 13. mai 2002
om delvis ankenektelse, samt hans kjæremål over lagmannsrettens beslutning 14. februar
2003 om ikke å omgjøre beslutningen av 13. mai 2002.
(6) Forsvareren har i korte trekk anført at det er uriktig av lagmannsretten ikke å innrømme
A fradrag for varetekten i USA. Han har krav på fullt fradrag på samme måte som for
varetekt i Norge. Hensett til det lange tidsforløpet fra etterforskning mot ham ble innledet
med påfølgende siktelse, og frem til rettskraftig dom, er straffen satt vesentlig for høyt.
Det foreligger en krenkelse av retten til å få avgjort en straffesiktelse ved domstolene
innen rimelig tid, jf. Den europeiske menneskerettskonvensjon artikkel 6, og dette tilsier
at straffen må settes vesentlig lavere enn det den ellers ville ha vært utmålt til. Under
ingen omstendighet kan det bli spørsmål om gjeninnsetting i fengsel for soning av
reststraff.
(7) Aktor har sagt seg enig i at A har krav på fullt fradrag for varetekten i USA. Også
tidsforløpet tilsier en betydelig reduksjon i straffen, og det er nedlagt påstand om at
straffen settes til fengsel i 2 år og 5 måneder, som anses sonet i varetekt.
(8) Jeg er kommet til at anken må tas til følge.
(9) Spørsmålet om fradrag i straffen for varetekt i USA.
(10) Straffeloven § 60 tredje ledd lyder:
”Har den dømte i utlandet vært undergitt frihetsberøvelse i anledning av saken, avgjør
retten i hvilken utstrekning denne tid skal bringes til fradrag i straffen.”
(11) Slik bestemmelsen er utformet, er det overlatt til domstolene å fastsette om fradrag skal
gjøres og i tilfelle i hvilket omfang. Er det imidlertid tale om en frihetsberøvelse som i
Norge ville gitt grunnlag for varetektsfradrag, må domfelte ha krav på fullt fradrag med
mindre det foreligger helt spesielle omstendigheter. Jeg finner det klart at A må
innrømmes fradrag for hele den tid han satt fengslet i USA – et tidsrom på nærmere ett år
og ti måneder. Det er på det rene at han ble pågrepet og fengslet i USA etter anmodning
fra norsk påtalemyndighet, og at grunnlaget var siktelsen i Norge vedrørende de straffbare
handlinger vår sak gjelder. Det er ikke grunn til å anta at frihetsberøvelsen var mindre
inngripende enn om han hadde vært undergitt fengslig forvaring i Norge i samme tidsrom.
(12) Lagmannsrettens standpunkt om ikke å gi fradrag i straffen for varetekten i USA, er
begrunnet i at A motsatte seg utlevering til Norge. Når det i denne sammenheng vises til
Rt. 1991 side 193, må det bero på en misforståelse. Det er ikke tvilsomt at domfelte i den
saken var innrømmet fullt fradrag for et langvarig varetektsopphold i Spania.
Førstvoterendes bemerkning om at domfelte hadde motsatt seg utlevering til Norge, og at
han derfor ikke fant å kunne tillegge varetektsoppholdet i Spania særlig vekt, gjaldt
domfeltes anførsel om at dette dessuten måtte få betydning som en straffnedsettende
omstendighet. Det er i denne sammenheng det vil kunne være aktuelt å legge vekt på
domfeltes subjektive forhold, og ikke ved spørsmål om fradrag for varetekt i utlandet etter
straffeloven § 60 tredje ledd.

3
(13) Tidsforløpet og dets betydning for fastsettelsen av straffen.
(14) A er domfelt for grovt bedrageri som gjelder betydelige beløp, og som har ført til tap for
en rekke investorer. Jeg tar utgangspunkt i byrettens dom på straff av fengsel i fire år og
ni måneder.
(15) Det er etter mitt syn ikke noe å si på tidsforløpet fra A ble siktet 12. desember 1994 til
byrettens dom 13. januar 1997. Saken var omfattende og berørte selskaper med
virksomhet i flere land. Hovedforhandling i byretten ble holdt i tiden 9. september til
22. november 1996 over i alt 46 rettsdager, og det ble ført 43 vitner.
(16) Etter at A valgte ikke å vende tilbake til Trondheim tinghus etter en permisjon i november
1996, for deretter å utebli fra resten av hovedforhandlingen, ble han etter anmodning fra
norsk politi pågrepet i USA 29. oktober 1997. Han satt så varetektsfengslet i USA frem til
han ble utlevert til norsk politi 19. august 1999, og deretter i Norge frem til 23. mars
2000.
(17) Forsvareren har anført at påtalemyndigheten ikke tok de nødvendige skritt til å få
byrettens dom forkynt for A i USA til tross for at man på et tidlig tidspunkt ble kjent med
hvor han oppholdt seg. Selv om A motsatte seg utlevering til Norge, og heller ikke ønsket
å medvirke til underhåndsforkynnelse av dommen, kan dette ikke legges ham til last, og
han må godskrives også denne tiden fullt ut.
(18) Jeg er ikke enig i det. Tiden i USA må tilskrives As eget forhold, og han må også bære et
vesentlig ansvar for at byrettens dom ikke ble forkynt for ham.
(19) Annerledes stiller det seg derimot med tidsforløpet etter at det ble inngitt støtteskriv fra
As nye forsvarer medio desember 1999. Det er særlig uheldig at det gikk halvannet år før
lagmannsretten traff avgjørelse om ankenekting 20. juli 2001. Beslutningen ble opphevet
av Høyesteretts kjæremålsutvalg ved kjennelse 18. oktober 2001. Når grunnlaget for
opphevelsen nettopp var at det ikke var foretatt en nærmere vurdering av tidsforløpet, var
det videre uheldig at det gikk nye syv måneder før lagmannsretten igjen behandlet As
anke 13. mai 2002.
(20) Når dertil kommer at A heller ikke kan lastes for tidsforløpet frem til Høyesterett nå
foretar sin avsluttende behandling av hans anke over lagmannsrettens dom, er jeg enig
med partene i at straffen må settes vesentlig lavere enn fengsel i 4 år og 9 måneder, og
også lavere enn 4 år som fastsatt av lagmannsretten. Etter omstendighetene finner jeg å
kunne tiltre aktors påstand om at straffen settes til fengsel i 2 år og 5 måneder, som anses
gjennomført ved varetekt. Til fradrag i straffen går 885 dager varetekt.
(21) Jeg stemmer for denne
D O M :
I lagmannsrettens dom gjøres disse endringer:
1. Varetektsfradraget settes til 885 – åttehundreogåttifem – dager.

4
2. Straffen settes til fengsel i 2 – to – år og 5 – fem – måneder, som anses gjennomført
ved varetekt.
(22) Dommer Rieber-Mohn: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(23) Dommer Gjølstad: Likeså.
(24) Dommer Tjomsland: Likeså.
(25) Dommer Aasland: Likeså.
(26) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
D O M :
I lagmannsrettens dom gjøres disse endringer:
1. Varetektsfradraget settes til 885 – åttehundreogåttifem – dager.
2. Straffen settes til fengsel i 2 – to – år og 5 – fem – måneder, som anses gjennomført
ved varetekt.