Sammendrag: Stang Lund, Lund, Bruzelius, Støle og AaslandA er afghanar. Han kom til Noreg i 1999 saman med ektefellen sin og to søner, som da var 3 og 4 år. I juli 2000 forlet ektefellen saman med barna A på grunn av mishandlinga hans av henne. A blei i juli 2000 gitt besøksforbod som seinare blei forlengt, og i desember 2001 dømd for trugsmål og brot på besøksforbodet til 21 dagars fengsel på vilkår.Rett før den andre dagen av eit rettsmøte i april 2002 i sak om barnefordeling drap A den da fråseparerte afghanske hustrua si utanfor tinghuset i X ved å avfyre seks skot mot henne med ein grovkalibra revolver. Han hadde i 2001 skaffa seg drapsvåpenet og ved fleire høve trua med å ta livet av ektefellen. A blei i tingretten dømd til fengsel i 18 år for overlagt drap under særs skjerpande omstende. Lagmannsretten fann at det ikkje var rom for å nytte særs skjerpande omstende i tillegg til omstenda ved overlegget, men fastheldt straffa på 18 års fengsel. Anken til A over straffutmålinga førte ikkje fram. Høgsterett fann at drapet objektivt sett var særs grovt. Særleg graverande var det at sønene, som i 2002 var om lag seks og syv år gamle, ved drapet i realiteten blei fråtekne begge foreldrane. Den dømdes kulturelle bakgrunn kunne heller ikkje få noko å seie når den hadde gitt seg utslag i alvorleg straffbare handlingar. Innvandrarar som vel å innrette livsåtferda si på ein måte som er akseptert i Noreg, har krav på fullt vern sjølv om livsåtferda bryt med oppfatningar og førestellingar i det landet som dei kjem frå.

NORGES HØYESTERETT
Den 29. april 2004 avsa Høyesterett kjennelse i
HR-2004-00799-A, (sak nr. 2003/1457), straffesak, anke,
A (advokat Berit Reiss-Andersen)
mot
Den offentlige påtalemyndighet (førstestatsadvokat Jan Hoel)
S T E M M E G I V N I N G :
(1) Dommer Stang Lund: Saken gjelder utmåling av straff for overlagt drap.
(2) Etter ordre fra Riksadvokaten satte Statsadvokatene i Møre og Romsdal, Sogn og
Fjordane 4. april 2003 A, født 00.00.1970, under tiltale for overtredelse av straffeloven
§ 233 første og annet ledd. Grunnlaget for tiltalen var:
"Fredag 26. april 2002 ca kl 0830 utenfor Rica II i Storgata 43 i Kristiansund, drepte
han sin fraseparerte hustru B etter forutgående overveielser. Han avfyrte seks skudd
med grovkalibret revolver mot henne, hvorav fem skudd traff på høyre side av ryggen,
og slik at hun døde etter kort tid av forblødning som følge av lunge- og hjerteskader."
(3) Tiltalen gjaldt også overtredelser av straffeloven § 317 første ledd om utbytteheleri ved
erverv av drapsvåpenet og overtredelse av våpenloven § 7 første ledd og § 13 første ledd,
jf. § 33 første ledd annet straffalternativ.
(4) Romsdal tingrett avsa 21. mai 2003 dom som for straffekravet hadde slik domsslutning:
"A, født 00.00.1970, dømmes for en overtredelse av strl. § 233, 1. og 2. ledd, en
overtredelse av strl. § 317, 1. ledd, en overtredelse av våpenl. § 33, 1. ledd, 2.
straffalternativ, jf. § 7, 1. ledd og en overtredelse av våpenl. § 33, 1. ledd, 2.
straffalternativ, jf. § 13, 1. ledd, alt sammenholdt med strl. §§ 62, 1. ledd og 63, 2. ledd,
til fengsel i 18 – atten – år. Til fradrag for utholdt varetekt kommer 503 –
femhundreogtre – dager, jf. strl. § 60, 1. ledd.

2
Dommen er en særskilt dom i forhold til Agder lagmannsretts dom av
5. desember 2001."
(5) Tingretten fant at domfelte var skyldig i overlagt drap under særdeles skjerpende
omstendigheter. Domfelte ble også dømt til å betale oppreisning med 350 000 kroner til
hver av sine sønner.
(6) Domfelte anket til Frostating lagmannsrett over bevisbedømmelsen under
skyldspørsmålet for domfellelsen for overlagt drap, subsidiært krevde han ny behandling
av oppreisningen. Lagretten kjente domfelte skyldig i overlagt drap. Lagmannsretten avsa
24. september 2003 dom som for straffekravet hadde slik domsslutning:
"A født 00.00.1970 dømmes for forbrytelse mot straffeloven § 233 første og annet ledd.
Straffen for dette forhold, sammen med de forhold som er rettskraftig avgjort ved
Romsdal tingretts dom av 21. mai 2003, alt sammenholdt med straffeloven § 62 første
ledd og § 63 annet ledd, settes til en straff av fengsel i 18 – atten – år. Til fradrag i
straffen går 629 – sekshundreogtjueni – dager for utholdt varetekt.
Denne dom er en særskilt dom i forhold til Agder lagmannsretts dom av
5. desember 2001."
(7) Barna ble hver tilkjent 300 000 kroner i oppreisning.
(8) Lagmannsretten fant at det ikke var rom for å benytte særdeles skjerpende omstendigheter
ved straffutmålingen i tillegg til de omstendigheter ved overlegget som ble lagt til grunn
for straffutmålingen, jf. Rt. 1990 side 1297 og Rt. 1992 side 14. Lagmannsretten fant
ingen holdepunkter for anvendelse av straffeloven § 56 nr. 1 bokstav c.
(9) A har anket til Høyesterett over saksbehandlingen, lovanvendelsen og straffutmålingen.
Høyesteretts kjæremålsutvalg har besluttet at bare anken over straffutmålingen tillates
fremmet.
(10) En av de rettsoppnevnte sakkyndige for lagmannsretten har møtt under ankeforhandlingen
og gitt forklaring.
(11) Jeg finner at anken må forkastes.
(12) Domfelte er en tidligere straffet 34-årig afghansk mann. Han er nå kjent skyldig i overlagt
drap på sin ektefelle, utbytteheleri i forbindelse med erverv av drapsvåpenet og
overtredelser av våpenloven. Domfelte sitter fortsatt i varetekt i påvente av endelig dom.
(13) Jeg nevner først at etter opphold i Iran, Russland og Ukraina, kom A til Norge i mai 1999
sammen med sin ti år yngre andre hustru og deres to sønner, som da var 3 og 4 år gamle.
Familien søkte asyl i Norge og ble etter ankomstprosedyrer anvist opphold i juni 1999
ved Kristiansand statlige mottak for flyktninger.
(14) I juli 2000 forlot ektefellen sammen med barna A og fikk foreløpig opphold ved
krisesenteret i Kristiansand. Hun fortalte om vold og mishandling fra mannen.
Lagmannsretten uttalte at det er med "overveldende overbevisning fremkommet under
bevisførselen at hennes historie og frykt var reell, uten ubegrunnede overdrivelser eller
beskyldninger".

3
(15) A vedtok 29. mai 2001 et forelegg for overtredelse av straffelovens § 228 første ledd for i
mars 2000 å ha kastet kokende vann på ektefellens høyre hånd/høyre side av kroppen og i
juli 2000 å ha slått henne med flat hånd og tatt kvelertak. Som følge av dette ble han
24. juli 2000 ilagt besøksforbud etter straffeprosessloven § 222, som ved Kristiansand
forhørsretts kjennelse 4. januar 2001 ble forlenget og utvidet til også å omfatte barna.
(16) Ved Agder lagmannsretts dom 5. desember 2001 ble A idømt 21 dager betinget fengsel
for overtredelse av straffeloven § 227 første straffalternativ og § 342 annet ledd for å ha
truet med å drepe ektefellen og for brudd på besøksforbudet. Ektefellen og barna ble i
september 2000 overført til Svanviken statlige mottak i Eide kommune på Nordmøre,
med skjult adresse og særskilte sikkerhetsforanstaltninger.
(17) Ut fra hjemlandets lokale tradisjon og kultur aksepterte ikke domfelte at ektefellen forlot
ham og tok med barna da, dette betydde skam og ydmykelse. Ifølge lagmannsretten
medførte ektefellens opptreden at domfelte opplevde "å bli sosialt deklassert av sine unge
kone". Hun evnet å tilpasse seg og ønsket utdanning og bevegelsesfrihet fri for det strenge
regime for kvinner som tradisjonen tilsa, og som domfelte håndhevde. Lagmannsretten
forsatte:
"For lagmannsretten er det overbevisende fremkommet at B s selvstendige opptreden
utsatte henne for fare for å bli drept i samsvar med nedarvede lokale tradisjoner fra
Afganistan. Dette var B klar over og tradisjonen er også bekreftet gjennom
bevisførselen. Drap som løsning var et motiverende alternativ for A fra første stund; om
han ikke ønsket det, så fordi han eventuelt "måtte" besørge det. Hans liv ble fokusert
mot B og egne følelser. Det er etter bevisførselen for lagmannsretten hevet over enhver
tvil at han var iherdig etter å finne ut hvor B og barna oppholdt seg, han oppnådde også
kontakt, og han benyttet mange kanaler og mange varianter for å formidle beskjed om
at hennes liv stod i fare. Alternativet for henne var å komme tilbake. Han formidlet også
sine tanker og planer om drap til andre og via andre."
(18) Under straffutmålingen sammenfattet lagmannsretten de forhold som førte fram til drapet
og selve drapshandlingen slik:
"I juli 2001 anskaffet A seg en stjålet grovkalibret revolver med tilhørende ammunisjon,
jf. tiltalens II – IV. Han brakte våpenet med seg til Kristiansund den 2. august 2001, i
forbindelse med at ekteparet da møttes i Nordmøre tingrett i anledning midlertidig
avgjørelse om samvær mellom far og barn. Det ble da inngått midlertidig avtale om
samvær under tilsyn en gang pr. måned. Før retur til Kristiansand emballerte A
revolveren og ammunisjonen og fant et gjemmested for dette i et skogholt, ca. en
halvtimes gangtur utenfor Kristiansund sentrum. Her lå våpenet inntil det ble hentet
frem igjen og benyttet til drapet 26. april 2002.
Det var da hovedforhandling i barnefordelingssaken i Kristiansund. Saken startet 25.
april, hvor det ble fremforhandlet en avtale om at A skulle ha 4 timers samvær med
barna tre ganger i året. Avtalen skulle protokolleres som rettsforlik om morgenen den
26. april 2002. A forlot imidlertid hotellet sitt ca. kl. 0200 om natten, gikk til
gjemmestedet og hentet frem våpenet og ammunisjonen. På morgenen ladet han
våpenet med de maksimale seks skudd som tønnemagasinet rommet. Han stakk de
resterende tre skudd i lommen, det ladde våpenet i beltet innenfor jakka, og forlot
hotellet i drosje sammen med sin advokat og tolk for en kort tur til tinghuset. Utenfor
inngangsdøren stod B sammen med sin advokat og flyktningekonsulenten fra Eide. Da
drosjen stanset, skjedde det hele i rask rekkefølge. A gikk ut av drosjen, tok frem
våpenet, rettet det mot B og avfyrte samtlige seks skudd mot henne, hvoretter han gikk
rett inn til politivakta i samme hus, fortalte hva han hadde gjort og overga seg."

4
(19) Om de subjektive forhold la lagmannsretten til grunn:
"Lagmannsretten mener de forutgående planer og overveielser som redegjort for foran
må tillegges skjerpende vekt ved straffutmålingen, selv om den beslutning som førte til
overlegget ble tatt i nærmere tilknytning til drapet. Selve drapet ble utført på en måte
som var en sjokkartet opplevelse for mange uskyldig involverte. Bevisførselen etterlater
ingen tvil om at A opptrådte bestemt og målrettet. Det var ikke fortvilelse, men
aggresjon som var synlig. Han skjøt B med samtlige seks skudd, de siste på kloss hold.
Han holdt våpenet med strake armer og brukte kraft for å spenne hanen for hvert
skudd, hvoretter han med stor kraft kastet våpenet mot hodet på den døde kvinnen.
Deretter visste han hva som ventet og forholdt seg til det. Dette fremstår som en ren
henrettelse. At B sto utenfor tinghuset da han ankom var en tilfeldighet, og han benyttet
anledningen til å drepe henne der og da."
(20) Forsvarer for Høyesterett har i tilslutning til de rettsoppnevnte sakkyndiges rapport og
møtende sakkyndiges forklaring for Høyesterett vist til at domfelte har diagnosene F 60.9
Uspesifisert personlighetsforstyrrelse, F 43.2 Tilpasningsforstyrrelse, F 43.1
Posttraumatisk stresslidelse? og F 32.9 Uspesifisert depressiv episode. Hun har anført at
de sakkyndiges rettspsykiatriske erklæring gir støtte for at drapet kan ha vært en
frikobling av primitive og aggressive/destruktive impulser, utløst av en langvarig
krisesituasjon hos en mann som på forhånd kan ha vært alvorlig personlighetsskadet
gjennom en traumatisk oppvekst, hvor vold og drap var en nærværende del av hverdagen.
(21) Jeg bemerker at ved utmåling av straffen vil den objektive grovhet og en nærmere
vurdering av domfeltes overlegg bestemme straffens lengde. Domfeltes
personlighetsavvik vil ikke kunne tillegges nevneverdig vekt i en sak som denne,
jf Rt. 1994 side 1294 og Rt. 1998 side 665. Domfeltes kulturelle bakgrunn kan heller ikke
få noen betydning når den gir seg utslag i alvorlige straffbare handlinger. Innvandrere
som velger å innrette sin livsførsel på en måte som er akseptert i Norge, må ha krav på
full beskyttelse selv om livsførselen bryter med oppfatninger og forestillinger i det land
som de kommer fra, jf. Rt. 1989 side 445.
(22) Drapet som domfelte er kjent skyldig i, er objektivt sett meget grovt. Avdøde befant seg
på offentlig sted i sentrum av Kristiansund, hvor mange mennesker ferdes. Domfelte
benyttet en grovkalibret revolver med kraftig rekyl og måtte anvende noe kraft for å
avfyre hvert skudd. Bruk av slike våpen krever ferdighet. Risikoen for at skuddene også
kunne ha truffet andre var til stede. Jeg finner det særlig graverende at sønnene, som i
april 2002 var om lag 6 og 7 år gamle, ved drapet i realiteten ble fratatt begge foreldre.
(23) Domfeltes overlegg har etter bevisførselen i lagmannsretten vært til stede i flere timer før
drapet fant sted. Ved bedømmelsen av domfeltes skyld må også tillegges vekt at han
skaffet drapsvåpenet i juli 2001 og skjulte det i området hvor ektefellen og barna hadde
opphold. Domfelte benyttet mange kanaler for å formidle at hennes liv var i fare.
(24) Det følger av de sakkyndiges erklæring til lagmannsretten og lagmannsrettens
bevisbedømmelse at straffeloven § 56 nr. 1 bokstav c ikke får anvendelse. Jeg er enig i
dette. Domfeltes eventuelle affekt umiddelbart før og under den planlagte
drapshandlingen kan jeg ikke tillegge noen vekt.
(25) Jeg stemmer for denne
K J E N N E L S E :

5
Anken forkastes.
I straffen fragår i alt 846 – åttehundreogførtiseks – dager for utholdt varetekt.
(26) Dommer Støle: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(27) Dommer Bruzelius: Likeså.
(28) Dommer Lund: Likeså.
(29) Dommer Aasland: Likeså.
(30) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
K J E N N E L S E :
Anken forkastes.
I straffen fragår i alt 846 – åttehundreogførtiseks – dager for utholdt varetekt.