Sammendrag: Bruzelius, Mitsem, Stabel, Oftedal Broch, GjølstadA meldte i juli 2002 til politiet at ho var blitt fråstolen eller hadde mista eit armbandsur og to ringar. I byrjinga av september s.å. sette ho fram krav overfor forsikringsselskapet sitt om erstatning med kr 49 500 for gjenstandane. Men ho tok etter kort tid kontakt med sakshandsamar i selskapet og meldte at tingane var komne til rettes, og i eit møte i slutten av september i selskapet tilstod ho forsikringsbedrageriet.Den dømde hadde alt i februar 2002 utvida verdigjenstandsforsikringa si med kr 25 600 på grunnlag av eit sertifikat for ein ring som ho ikkje åtte, slik at pålydande for forsikringa var kr 51 300. A blei i tingretten dømd til samfunnsstraff i 60 timar. Etter anke frå påtalemakta fastsette lagmannsretten straffa til fengsel i 60 dagar, av dei blei 30 dagar gjort på vilkår. A anka over straffutmålinga til Høgsterett, som endra straffutmålinga til samfunnsstraff i 60 timar. Det er i dommen vist til at sjølv om summen i saka ikkje var moderat, jf. Rt. 2003 side 1464, og sterke allmennpreventive omsyn gjer seg gjeldande ved forsikringssvik, kan samfunnsstraff nyttas i visse tilfelle. Det blei lagt avgjerande vekt på at den dømde tok kontakt med forsikringsselskapet og trekte tilbake erstatningskravet sitt før ho kjende til at selskapet hadde mistanke om forsikringssvindel, jf. straffeloven § 59 første ledd. Det blei vidare lagt vekt på at saka trass i As reservasjonslause tilståing og samtykke til at saka blei avgjort som tilståingssak, blei liggjande ubehandla hos politiet i 10 månader, og at dette var ei uturvande belasting.

NORGES HØYESTERETT
Den 13. september 2004 avsa Høyesterett dom i
HR-2004-01506-A, (sak nr. 2004/843), straffesak, anke,
A (advokat Arne Meltvedt)
mot
Den offentlige påtalemyndighet (statsadvokat Jarle Golten Smørdal)
S T E M M E G I V N I N G :
(1) Dommer Bruzelius: Saken gjelder straffutmåling for forsikringsbedrageri m.m. -
spørsmål om samfunnsstraff.
(2) Bergen tingrett avsa 22. oktober 2003 dom i tilståelsessak med denne domsslutning:
”A, født 00.00.1979, dømmes for overtredelse av strl. § 272, 1. ledd, strl. § 171 nr. 1 og
strl. § 183, alt sammenholdt med straffeloven § 62, 1. ledd, til 60 timer samfunnsstraff,
subsidiært fengsel i 60 dager. Gjennomføringstiden settes til 120 dager.”
(3) Påtalemyndigheten anket over straffutmålingen, og Gulating lagmannsrett avsa 19. april
2004 dom med denne domsslutning:
"A, født 00.00.1979, dømmes for overtredelse av straffeloven § 272, 1. ledd, straffeloven
§ 171, nr. 1 og straffeloven § 183, alt sammenholdt med straffeloven § 62 første ledd, til
en straff av fengsel i 60 – seksti – dager, hvorav 30 dager gjøres betinget med en
prøvetid på 2 – to – år, jfr. straffeloven §§ 52-54."
(4) A har anket til Høyesterett. Anken gjelder straffutmålingen.
(5) Saken har vært behandlet sammen med sak nr. 2004/644 og sak nr. 2004/797.
(6) Jeg er kommet til at anken bør tas til følge.

2
(7) Domfelte er en tidligere ustraffet 24 år gammel kvinne. Hun er nå dømt for
forsikringsbedrageri, samt falsk anmeldelse og dokumentfalsk i den forbindelse. Den
17. juli 2002 anmeldte domfelte tap eller tyveri av armbåndsur og to ringer til politiet.
Deretter fremsatte hun 5. september 2002 overfor sitt forsikringsselskap krav om
erstatning med 49 500 kroner etter påstått tyveri eller tap av gjenstandene. Domfelte tok
imidlertid etter kort tid kontakt med saksbehandler i selskapet og meddelte at
gjenstandene hadde kommet til rette. På et møte 27. september 2002 i selskapet tilsto hun
forsikringsbedrageriet.
(8) Jeg nevner at domfelte allerede i februar 2002 hadde utvidet sin verdigjenstandsforsikring
med 25 600 kroner på grunnlag av et sertifikat for en ring som hun ikke eiet, slik at
forsikringens pålydende var 51 300 kroner.
(9) Etter fast høyesterettspraksis skal det i utgangspunktet reageres med ubetinget fengsel ved
forsikringsbedrageri, med mindre det dreier seg om forholdsvis beskjedne beløp, eller det
foreligger særlige – tungtveiende – omstendigheter i saken. Forsvarer har ikke gjort
gjeldende at det dreier seg om et beskjedent beløp. Det er jeg enig i, jf. Rt. 2003 side
1464. Dermed er det de øvrige omstendigheter i saken som – sammen med beløpets
størrelse – vil være avgjørende for valget av strafferettslig reaksjon.
(10) Forsvarer har anført at det foreligger flere særlige omstendigheter som taler for at det i
denne sak bør anvendes samfunnsstraff som reaksjon i stedet for ubetinget fengsel. Han
har vist til at domfelte ved selv å ta kontakt med forsikringsselskapet forhindret at
selskapet utbetalte forsikringsbeløpet slik at straffeloven § 59 første ledd får anvendelse,
og til hennes uforbeholdne tilståelse i første politiavhør 23. oktober 2002, jf. paragrafens
annet ledd. Det er også vist til at saken til tross for tilståelsen ble liggende ubehandlet i
nærmere 10 måneder hos politiet. Endelig er anført som en særlig omstendighet, at
domfelte har eneomsorgen for et nå nærmere tre år gammelt barn.
(11) Gjennom endring av straffeloven § 28 a, som trådte i kraft 1. mars 2002, er det åpnet for
et noe utvidet anvendelsesområde for samfunnsstraff i forhold til den tidligere reaksjonen
samfunnstjeneste. Jeg viser til Rt. 2002 side 1403 der formålet med lovendringen og
forarbeidene er nærmere gjennomgått, og hvor det er pekt på at domstolene er gitt en
relativt stor frihet til å finne anvendelsesområdet for samfunnsstraffen. Men etter
lovbestemmelsen er det et vilkår at "straffens formål" ikke taler mot en reaksjon i frihet.
Sterke allmennpreventive hensyn gjør seg gjeldende ved forsikringssvik. Høyesterett har
likevel etter en konkret vurdering i visse tilfelle idømt samfunnstjeneste istedenfor
ubetinget fengselsstraff, jf. blant annet Rt. 1995 side 694 og Rt. 1995 side 1331.
Samfunnstjeneste har blant annet vært begrunnet med tungtveiende rehabiliteringshensyn,
hvor soning ville være meget uheldig. Også andre hensyn må imidlertid kunne vektlegges
i denne vurderingen, selv om det ikke er grunnlag for noen vesentlig endring av praksis.
(12) Det er etter min vurdering sentralt i vurderingen av saken at domfelte - som angret - tok
kontakt med forsikringsselskapet og trakk tilbake sitt erstatningskrav før hun kjente til at
selskapet hadde mistanke om forsikringssvindel. Dette forhindret et mulig tap for
forsikringsselskapet. Derved kommer bestemmelsen om straffnedsettelse i straffeloven
§ 59 første ledd til anvendelse. Forsikringsbedragerier er ofte vanskelige å avdekke, og en
slik omstendighet bør etter min mening gi en klar uttelling ved straffutmålingen. Videre
mener jeg det må legges vekt på at straffesaken til tross for domfeltes uforbeholdne
tilståelse og samtidige samtykke til at saken ble avgjort som tilståelsessak, ble liggende

3
ubehandlet hos politiet fra 23. oktober 2002 frem til siktelse ble utarbeidet 29. august
2003. Slik jeg ser det, er det en unødvendig belastning at en slik sak blir liggende så lenge
hos politiet, når det ikke finner sted ytterligere etterforskning. Derimot finner jeg ikke å
kunne ta hensyn til domfeltes omsorgsansvar.
(13) Selv om det dreier seg om et alvorlig forhold, mener jeg at disse omstendigheter samlet
sett er tilstrekkelig tungtveiende til at det i dette tilfellet kan anvendes samfunnsstraff, og
er – som tingretten – kommet til at straffen passende kan settes til samfunnsstraff i
60 timer.
(14) Jeg stemmer for denne
D O M :
I lagmannsrettens dom gjøres den endring at straffen settes til samfunnsstraff i 60 – seksti
– timer, jf. straffeloven § 28 a. Gjennomføringstiden skal være 120 – etthundreogtyve –
dager. Den subsidiære fengselsstraffen settes til 60 – seksti – dager.
(15) Dommer Mitsem: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(16) Dommer Stabel: Likeså.
(17) Dommer Oftedal Broch: Likeså.
(18) Dommer Gjølstad: Likeså.
(19) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
D O M :
I lagmannsrettens dom gjøres den endring at straffen settes til samfunnsstraff i 60 – seksti
– timer, jf. straffeloven § 28 a. Gjennomføringstiden skal være 120 – etthundreogtyve –
dager. Den subsidiære fengselsstraffen settes til 60 – seksti – dager.