Dato: 2025-12-19

Sammendrag: Domfelte hadde begått omfattende økonomisk kriminalitet med et samlet tapspotensial på over 3 millioner kroner. Spørsmålet for Høyesterett var om domfeltes omsorgsansvar for en sterkt funksjonshemmet datter kunne begrunne samfunnsstraff eller betinget fengsel.

Høyesterett fastsatte straffen til fengsel i 2 år og 1 måned, hvorav 8 måneder ble gjort betinget med en prøvetid på 2 år. I tillegg ble inndragningsbeløpet satt til om lag 2,3 millioner kroner.

Høyesterett presiserte at hensynet til barnet talte klart for en straff i frihet, men at sterke allmennpreventive hensyn gjorde samfunnsstraff uaktuelt. Det ble lagt vekt på at saken gjaldt svært samfunnsskadelige handlinger begått på en planmessig og systematisk måte, med profitt som hovedmotiv. For å redusere belastningen for barnet – som også hadde en mor med begrenset omsorgskapasitet – ble deler av straffen gjort betinget. Det ble videre vist til muligheten for tilrettelegging under soningen samt ulike hjelpetiltak fra kommunen som, i samarbeid med mor, kunne redusere belastningen ytterligere.

Dommen gir veiledning om hvilken betydningen særlig krevende omsorgsansvar kan ha ved straffutmålingen.

D O M
avsagt 19. desember 2025 av Høyesterett i avdeling med
dommer Aage Thor Falkanger
dommer Ragnhild Noer
dommer Wenche Elizabeth Arntzen
dommer Christian Lund
dommer Tonje Vang
HR-2025-2541-A, (sak nr. 25-129338STR-HRET)
Anke over Eidsivating lagmannsretts dom 22. mai 2025
I.
A (advokat Øystein Ola Storrvik)
mot
Påtalemyndigheten (statsadvokat Karl Kristian Nordheim)
II.
Påtalemyndigheten (statsadvokat Karl Kristian Nordheim)
mot
A (advokat Øystein Ola Storrvik)

2
S T E M M E G I V N I N G
(1) Dommer Vang:
Sakens spørsmål og bakgrunn
(2) Saken gjelder straffutmåling for omfattende økonomisk kriminalitet. Spørsmålet er hvilken
betydning det skal få for straffen at domfelte har særlig krevende omsorgsansvar hjemme.
(3) A ble 4. september 2023 tiltalt for en rekke grove bedragerier, grove helerier og grovt
skattesvik.
(4) I dom fra Follo og Nordre Østfold tingrett 2. mai 2024 ble A dømt i samsvar med tiltalen.
Straffen ble satt til fengsel i 1 år og 8 måneder i fellesstraff med Borgarting lagmannsretts
dom 27. januar 2022. Han ble også dømt til å betale bot, til å tåle inndragning og til å
betale erstatning til fornærmede. Domsslutningen lød slik:
«1. A, f. 00.00.1980 dømmes for overtredelse av
- straffeloven § 333 første ledd, jf. § 332 første ledd, jf. straffeloven
§ 15 (2 tilfeller)
- straffeloven § 372, jf. § 371 bokstav b
- straffeloven § 379, jf. § 378 (2 tilfeller)
- straffeloven § 372, jf. § 371 bokstav a
- straffeloven § 372, jf. § 371 bokstav a, jf. straffeloven
§ 15 (13 tilfeller)
sammenholdt med straffeloven § 79 bokstav a og straffeloven § 79
bokstav b til fengsel i 1 år og 8 måneder, samt til å betale en bot stor
kr 57.000 – femtisyvtusen – subsidiært 57 – femtisyv – dager
fengsel.
Straffen er en fellesstraff med Borgarting lagmannsretts dom av 27.01.2022,
jf. straffeloven § 82 fjerde ledd.
2. A, f. 00.00.1980 dømmes til å betale 272 015 –
tohundreogsyttitotusenogfemten - kroner i skadeserstatning til Santander
Consumer Bank AS jf. post 7 (solidarisk ansvarlig med C) og 109 900 –
hundreognitusennihundre – kroner til Santander Consumer Bank AS innen 2
– to – uker fra forkynnelsen av dommen.
3. A, f. 00.00.1980 dømmes til å tåle inndragning av
2 254 738 –tomillionertohundreogfemtifiretusensyvhundreogtrettiåtte –
kroner jf. straffeloven § 67 jf. § 75.
4. A, f. 00.00.1980 dømmes til å tåle inndragning av 2 stk. Ipader til staten,
jf. straffeloven § 67 jfr. §75.»
(5) A anket til Eidsivating lagmannsrett over bevisvurderingen under skyldspørsmålet for fire
av de grove bedrageriene, subsidiært straffutmålingen. Anken gjaldt også inndragningen og
de sivile kravene. Lagmannsrettens avsa dom 22. mai 2025 med slik slutning:
HR-2025-2541-A, (sak nr. 25-129338STR-HRET)

3
«1. I tingrettens dom punkt 3 gjøres den endring at beløpet for inndragning
settes til 1 254 738 –
énmilliontohundreogfemtifiretusensyvhundreogtrettiåtte – kroner.
2. For øvrig forkastes anken.
3. Sakskostnader idømmes ikke.»
(6) Selv om det ikke fremgår av lagmannsrettens domsslutning, ble A dømt for samtlige
forhold som bevisanken gjaldt.
(7) A anket til Høyesterett over saksbehandlingen og straffutmålingen. Påtalemyndigheten
anket over inndragningskravet. Ankeutvalget har tillatt fremmet As anke over
straffutmålingen og påtalemyndighetens anke over inndragningen. For øvrig er anken
nektet fremmet.
(8) A ber om samfunnsstraff, alternativt at deler av straffen gjøres betinget på grunn av
omsorgsansvar hjemme. Påstanden er at straffen nedsettes.
(9) Påtalemyndigheten mener at inndragningsbeløpet er for lavt, og at fengselsstraffen er
korrekt. Påstanden er at inndragningen settes til 2 320 684 kroner, og ellers at anken
forkastes.
Mitt syn på saken
De straffbare forholdene
(10) Bakgrunnen for saken og fremgangsmåten ved de straffbare handlingene er beskrevet i
dommene fra tingretten og lagmannsretten, og kan i korte trekk oppsummeres slik:
(11) Domfellelsen gjelder omfattende økonomisk kriminalitet med potensielt utbytte på over
3 millioner kroner. De straffbare forholdene skjedde mellom mai 2018 og juli 2020 og
rammet både private selskaper og offentlige myndigheter.
(12) Tiltalen mot A er del av et større sakskompleks som også omfatter B og C. B var medtiltalt
i samme sak, og ble i lagmannsretten dømt til fengsel i 10 måneder, samt til inndragning og
erstatning. C erkjente de fleste forholdene, og fikk sin sak pådømt i desember 2021 i Follo
og Nordre Østfold tingrett. Straffen ble satt til fengsel i 2 år og 10 måneder, hvorav 1 år
betinget, i tillegg til inndragning og erstatning.
(13) De grove bedrageriene ble hovedsakelig begått gjennom selskapene X AS, Y AS og Z AS,
med et samlet tapspotensial på rundt 1,5 millioner kroner. A etablerte selskapene sammen
med B og C, og brukte dem til å inngå kredittavtaler hos ulike leverandører. Metoden var
blant annet å manipulere regnskapene for å øke selskapenes kredittrating, bestille varer og
tjenester uten intensjon om å betale, og deretter selge varene via nettsteder som Finn.no og
Auksjonen.no.
(14) De grove heleriene henger tett sammen med bedrageriene, og gjelder beløp på litt over
600 000 kroner.
HR-2025-2541-A, (sak nr. 25-129338STR-HRET)

4
(15) A er videre dømt for grovt trygdebedrageri av i underkant av 500 000 kroner. Bakgrunnen
er at han mottok dagpenger fra Nav samtidig som han hadde arbeids- og næringsinntekt i
perioden mai 2019 til august 2020.
(16) Skattesviket gjelder manglende rapportering av inntekter på omtrent 1,2 millioner kroner i
skattemeldingen for 2018 og rundt 850 000 kroner for 2019. Domfellelsen gjelder unndratt
skatt med litt over 570 000 kroner.
(17) Det ble, som nevnt, fastsatt fellesstraff med Borgarting lagmannsretts dom fra januar 2022,
der A ble dømt til betinget fengsel i 45 dager for underslag av verktøy fra arbeidsgiver til
en samlet verdi på om lag 94 000 kroner.
(18) Jeg nevner at A tidligere er dømt for vinningskriminalitet, blant annet i 2009.
Utgangspunktet for straffen
(19) Det skal fastsettes en samlet straff for 19 tiltaleposter – to tilfeller av grovt heleri,
14 tilfeller av grovt bedrageri eller medvirkning til dette, ett tilfelle av grovt
trygdebedrageri, og to tilfeller av grovt skattesvik. I tillegg inngår underslaget som ble
behandlet i dommen fra Borgarting lagmannsrett.
(20) Innledningsvis vil jeg påpeke at det dreier seg om svært samfunnsskadelige handlinger,
hvor sterke allmennpreventive hensyn gjør seg gjeldende. Domfelte har hatt en sentral rolle
i den etablerte «forretningsmodellen» og et fast forbrytersk forsett over flere år, med profitt
som hovedmotiv.
(21) Straffen skal ta utgangspunkt i det mest alvorlige forholdet – de grove bedrageriene mot en
rekke selskaper. Bedrageriene er så sammenvevde at det er naturlig å se dem i
sammenheng i straffutmålingen, se HR-2018-875-A avsnitt 56. Deretter gis et tillegg i
straffen for de øvrige forholdene, jf. HR-2022-1653-A avsnitt 10.
(22) Lagmannsretten tok utgangspunkt i en straff på rundt 3 års fengsel for samtlige forhold.
For Høyesterett har prosedyrene hovedsakelig vært konsentrert om betydningen av
domfeltes omsorgsansvar, og ikke om straffenivået for de enkelte forholdene eller
lagmannsrettens samlede utgangspunkt, som både aktor og forsvarer har sluttet seg til. Jeg
bemerker likevel at et utgangspunkt på 3 års fengsel i alle fall ikke er for strengt.
(23) Jeg kan også slutte meg til at det gjøres et fradrag i straffen på rundt 4 måneder som følge
av at A i avhøret tilsto noen av forholdene, jf. straffeloven § 78 bokstav f.
(24) Jeg er også enig med aktor i at det bør gis et fradrag i straffen på rundt 7 måneder på grunn
av saksbehandlingstiden, jf. straffeloven § 78 bokstav e.
(25) Etterforskningen startet i 2020 forbindelse med konkursen i ett av selskapene i
sakskomplekset – Æ AS. C ble pågrepet i juni 2020, mens A og B ble pågrepet i september
samme år. Som nevnt erkjente C de fleste forholdene, og saken mot ham ble påtaleavgjort
høsten 2021. Tiltalen mot A og B kom først rundt to år senere, og den samlede
saksbehandlingstiden er over fem år. I likhet med tingretten og lagmannsretten legger jeg
HR-2025-2541-A, (sak nr. 25-129338STR-HRET)

5
til grunn at etterforskningen har vært ressurs- og tidkrevende, men at det har vært perioder
med mindre aktivitet.
(26) Etter dette har jeg kommet til at passende straff – før jeg har vurdert betydningen av
domfeltes omsorgsansvar – kan settes til fengsel i 2 år og 1 måned.
Betydning av omsorgsplikten
Rettslige utgangspunkter – samfunnsstraff
(27) De relevante delene av straffeloven § 48 første og andre ledd lyder:
«Samfunnsstraff kan idømmes i stedet for fengselsstraff når
a. det ellers ikke ville blitt idømt strengere straff enn fengsel i 1 år,
b. hensynet til straffens formål ikke taler mot en reaksjon i frihet, …
Første ledd bokstav a kan fravikes … når sterke grunner taler for at samfunnsstraff
idømmes.»
(28) Ettersom den alternative fengselsstraffen i saken her er 2 år og 1 måned, etter fradraget for
de formildende omstendighetene, må det «sterke grunner» til for å idømme samfunnsstraff.
Samtidig må ikke straffens formål tale mot en reaksjon i frihet.
(29) Straffeloven skal anvendes i samsvar med Grunnloven § 104 andre ledd, som fastslår at
barnets beste skal være et grunnleggende hensyn i avgjørelser som berører barn. Det
samme følger av barnekonvensjonen artikkel 3. At hensynet til barnet skal være et
grunnleggende hensyn, betyr likevel ikke at det nødvendigvis er avgjørende.
(30) Spørsmålet om hensynet til barnet gir grunnlag for å idømme samfunnsstraff, har vært
behandlet i flere saker i Høyesterett:
(31) I Rt-2011-1744, som er en dissensavgjørelse der flertallet uttrykte tvil, ble det idømt
samfunnsstraff for narkotikalovbrudd som ellers ville gitt fengsel i 2 år. Flertallet la vekt
på at domfelte hadde aleneansvar for et syv år gammelt barn, samt at hun hadde tilstått og
bidratt til å oppklare hele sakskomplekset.
(32) I Rt-2005-158 ble det idømt samfunnsstraff for alvorlige brudd på regnskaps-, lignings- og
avgiftslovgivningen som ellers ville gitt fengsel i 30 dager. Høyesterett la vekt på at
domfelte hadde eneomsorg for en seks år gammel sønn med særskilte omsorgsbehov, men
det ble også her uttrykt tvil på grunn av de sterke allmennpreventive hensynene.
(33) I HR-2019-1203-U, som er en begrunnet beslutning fra ankeutvalget, hadde
lagmannsretten fastsatt straffen for grovt trygdebedrageri på over 1,3 millioner kroner til
samfunnsstraff i 358 timer. Det fremgår av lagmannsrettens dom at det ble lagt vekt på at
domfelte hadde eneomsorg for fem barn, og at det forelå brudd på EMK artikkel 6 nr. 1
fordi saken hadde ligget ubehandlet hos påtalemyndigheten i halvannet år,
se LG-2018-109485. Anken over straffutmålingen ble nektet fremmet.
(34) Endelig viser jeg til HR-2019-1236-A, som gjaldt grov narkotikaovertredelse, der
Høyesterett kom til at domfeltes eneomsorg for fem barn ikke kunne begrunne
HR-2025-2541-A, (sak nr. 25-129338STR-HRET)

6
samfunnsstraff på grunn av sterke allmennpreventive hensyn. Den alternative straffen, etter
fradrag for tilståelse, var rundt 2 års fengsel, og halvparten ble gjort betinget. Soning ville
føre til fosterhjemsplassering av barna, men forholdene kunne legges til rette under
soningen slik at belastningen for barna ble minst mulig.
(35) Jeg nevner også at forarbeidene til straffeloven understreker at domstolene bør være svært
tilbakeholdne med å idømme samfunnsstraff i saker der sterke allmennpreventive hensyn
gjør seg gjeldende, se Ot.prp. nr. 90 (2003–2004) punkt 22.2.3.
(36) Oppsummert kan samfunnsstraff være aktuelt dersom et barn rammes uvanlig hardt når
omsorgspersonen må sone i fengsel, selv om utgangspunktet er ubetinget fengsel. Praksis
er imidlertid streng i saker med sterke allmennpreventive hensyn, særlig hvis straffen ellers
ville vært over ett års fengsel, jf. vilkårene i straffeloven § 48 første ledd, jf. andre ledd.
Det må gjøres en konkret avveining mellom de preventive hensynene som taler mot straff i
frihet, og hvor belastende soningen vil være for barnet. Ved vurderingen av konsekvensene
for barnet må det også tas i betraktning om offentlige tiltak og tilrettelegging av soningen
kan redusere belastningen.
Barnets omsorgsbehov og omsorgssituasjon
(37) Jeg ser først på barnets behov.
(38) A er gift og har tre barn, to gutter på henholdsvis 13 og 14 år og en jente på 5 ½ år. Guttene
har ingen spesielle omsorgsbehov.
(39) Jenta derimot har sterkt nedsatt funksjonsevne. Hun er diagnostisert med F72.0 alvorlig
psykisk utviklingshemming og F84.1 atypisk autisme. Den mentale alderen er anslått til
rundt 11 måneder, og hun er svært hjelpetrengende. Hun kan ikke gå og sitter i rullestol.
Hun har ikke talespråk, men kan uttrykke noe nonverbalt, blant annet ved bruk av
talemaskin. Videre har hun store utfordringer med søvn, spising, kommunikasjon og sosialt
samspill, blant annet dårlig blikkontakt, få ansiktsuttrykk, og selvstimulerende atferd som
hemmer henne i utviklingen.
(40) I legeerklæring beskrives en hverdag der foreldrene må gi tett oppfølgning til en jente som
trenger hjelp nesten hele tiden. En av foreldrene må ha full oppmerksomhet rettet mot
henne til enhver tid, bortsett fra når hun er i barnehagen. Nettene er også svært utfordrende.
Jeg forstår det slik at hun er avhengig av personer som kjenner henne godt og har
overskudd til å gi henne omsorg og støtte døgnet rundt.
(41) Slik jeg ser det, er det ikke tvilsomt at jentas helseproblematikk krever svært mye av
foreldrene.
(42) Dette er også grunnen til at A i vedtak fra Nav i juni i år fikk innvilget pleiepenger med 70
prosent. Kommunen har i tillegg gitt jenta spesialpedagogisk hjelp i barnehagen etter
barnehageloven § 31 første ledd, ettersom jentas behov ikke kan dekkes gjennom det
ordinære barnehagetilbudet.
(43) Jeg går over til å se nærmere på foreldrenes situasjon.
HR-2025-2541-A, (sak nr. 25-129338STR-HRET)

7
(44) Legeerklæringen, som danner grunnlaget for søknaden om pleiepenger og bygger på
foreldrenes opplysninger, gir et noe uklart bilde av ansvarsfordelingen i hjemmet. Siden A
er innvilget 70 prosent pleiepenger, legger jeg likevel til grunn at han nå har en sentral rolle
i oppfølgningen av jenta.
(45) A deler omsorgen med jentas mor. Mor har imidlertid flere helseutfordringer. Hun har
diagnosen CFS/ME (kronisk utmattelsessyndrom), Scheuermanns sykdom og lumbale
ryggsmerter med varierende intensitet. Hun ble innvilget 100 prosent uføretrygd i
mai 2024.
(46) Personundersøkelsen fra november i år bygger på at mors helseutfordringer er av en slik
karakter at det er helt avgjørende med fars tilstedeværelse i hjemmet for å følge opp jenta
og familien. Det konkluderes med at fengselsstraff vil være svært uheldig for jentas
omsorgssituasjon.
(47) Det er likevel uklart hvor stor omsorgskapasitet mor har. Legeerklæringer og øvrig
dokumentasjon viser en varierende funksjonsevne og sammensatt helseproblematikk som
påvirker hverdagen. Samtidig fremgår det at hun deltar aktivt i de fleste av
omsorgsoppgavene i hjemmet. Innsatsen blir beskrevet som formidabel: Hun tok vare på
jenta mens far var i full jobb, samtidig som hun er ufør og har ansvar for søsknene.
(48) Slik saken er opplyst, legger jeg til grunn at mors kapasitet er redusert, men at hun gjør en
stor innsats i omsorgen for datteren.
Tiltak fra offentlige myndigheter
(49) Som nevnt må det også vurderes hvilke offentlige tiltak som kan redusere belastningen for
barnet.
(50) Jeg ser først på hvilke tiltak fra det offentlige helsetilbudet som kan være aktuelle dersom
A må sone en fengselsstraff.
(51) Siden jentas hjelpebehov som følge av funksjonsnedsettelsen fremstår som langvarig og
omfattende, antar jeg at hun i denne situasjonen vil kunne få brukerstyrt personlig
assistanse etter pasient- og brukerrettighetsloven § 2-1 d, jf. helse- og
omsorgstjenesteloven § 3-2 første ledd nr. 6 bokstav b. Jeg antar også at foreldrene kan få
avlastningstiltak etter pasient- og brukerrettighetsloven § 2-8, jf. helse- og
omsorgstjenesteloven § 3-6, på grunn av særlig tyngende omsorgsarbeid.
(52) Foreldrene har ikke undersøkt muligheten for slike tiltak. Jeg forstår det slik at de delvis
mener omsorgsbehovet er for stort til at avlastningen vil være reell, delvis at det er
vanskelig å få tak i nødvendig kompetanse, og delvis at kommunens økonomi utgjør en
begrensning.
(53) Her bemerker jeg at vurderingstemaet ikke er om det finnes tiltak som kan erstatte jentas
far. At far må sone en fengselsstraff, vil uansett være en belastning for barnet. Det vil også
gå ut over søsknene. Det er ingen tiltak som fullt ut kan veie opp for dette. Spørsmålet er
om det finnes hjelpetiltak som kan redusere belastningen. Mye tyder på at det er slike
HR-2025-2541-A, (sak nr. 25-129338STR-HRET)

8
muligheter i det offentlige helsetilbudet som ikke er prøvd, og som i tett samarbeid med
mor kan gi betydelig støtte.
(54) Jeg går over til å se på mulighetene for tilrettelegging ved straffegjennomføringen.
(55) Prinsippet om at barnets beste er et grunnleggende hensyn, gjelder også ved
gjennomføringen av straff. Dette kommer blant annet til uttrykk i
straffegjennomføringsloven § 3 andre ledd, som fastslår at barns rett til samvær med
foreldre skal vektlegges under gjennomføring av reaksjoner. Tilsvarende følger av forskrift
om straffegjennomføring § 1-3, hvor det er slått fast at kriminalomsorgen skal legge vekt
på hensynet til barnets beste.
(56) Jeg peker også på at straffeprosessloven § 459 andre ledd åpner for å utsette soning når
vektige grunner tilsier det, jf. forskrift om innkalling og utsettelse ved fullbyrding av straff
§ 7. Kriminalomsorgens retningslinjer (rundskriv G-2010-2 fra Justisdepartementet)
presiserer at sykdom hos ektefelle eller barn kan gi grunnlag for slik utsettelse, inntil
familien har ordnet med andre som kan ta seg av den syke. Etter
straffegjennomføringsloven § 33 kan det også gis permisjoner dersom særlige og vektige
grunner taler for det. Av hensyn til barn kan det, på bestemte vilkår, innvilges
korttidspermisjon, velferdspermisjon eller såkalt fremskutt permisjonstid,
jf. kriminalomsorgens retningslinjer til straffegjennomføringsloven, revidert 11. januar
2019, punkt 33.2 og 33.3.
(57) Videre nevner jeg straffegjennomføringsloven § 42 første ledd, som gir mulighet for
prøveløslatelse når to tredjedeler av straffen er sonet. Etter tredje ledd kan løslatelse på
prøve skje allerede etter halv tid dersom særlige grunner tilsier det. Ved denne vurderingen
skal det blant annet legges vekt på om straffegjennomføringen får særlig alvorlige
skadevirkninger for domfeltes nærstående, og om problemene kan avhjelpes på annen
måte, jf. nevnte retningslinjer punkt 42.2.4.
(58) Til slutt peker jeg på straffegjennomføringsloven § 16 a, som gir mulighet til å
gjennomføre straffen i hjemmet med elektronisk kontroll når resterende tid frem til
forventet løslatelse er inntil 6 måneder.
(59) Oppsummert er omsorgssituasjonen i hjemmet svært krevende og vil bli enda vanskeligere
dersom domfelte må sone i fengsel. Mor kan likevel bidra en god del, sammen med
offentlige hjelpetiltak. Det er også mulig å tilrettelegge soningen for å redusere
belastningen for jenta. Samtidig understreker jeg at det er usikkerheter rundt alle disse
tiltakene, og omsorgen vil uansett ikke bli like god som om domfelte fikk en straff i frihet.
Soningen vil få merkbare konsekvenser for både jenta og søsknene.
Den konkrete straffutmålingen
(60) Jeg har kommet til at omsorgssituasjonen ikke gir grunnlag for samfunnsstraff.
(61) Som nevnt taler hensynet til jenta og familiens ekstraordinære omsorgsbyrde klart for en
straff i frihet.
HR-2025-2541-A, (sak nr. 25-129338STR-HRET)

9
(62) Allmennpreventive hensyn veier imidlertid tungt i saken, og straffens formål taler klart mot
samfunnsstraff. Lengden på den alternative fengselsstraffen, som er over 2 år etter
fradraget for formildende omstendigheter, viser hvor alvorlig saken er. Bare
trygdebedrageriet på rundt 500 000 kroner kvalifiserer isolert sett til fengsel i cirka
8 måneder. Etter rettspraksis i saker om trygdebedrageri er folketrygdens grunnbeløp
veiledende grense mellom samfunnsstraff og ubetinget fengsel, jf. blant annet
Rt-2013-416 avsnitt 10. I saken her er beløpet rundt fem ganger grunnbeløpet på
gjerningstiden.
(63) Jeg legger vekt på at bedragerier og økonomisk kriminalitet er et økende
samfunnsproblem. Saken gjelder svært skadelige handlinger for samfunnet, utført på en
planmessig og systematisk måte, med profitt som hovedmotiv. Domfellelsen bygger på at
A over flere år har misbrukt tilliten i systemet ved å skaffe seg varer og kreditt fra en rekke
selskaper på uriktig grunnlag, samt ved å utnytte skattesystemet og velferdsgoder som
forutsetter at brukerne gir korrekte økonomiske opplysninger. Terskelen for å begå denne
type lovbrudd kan være lav, ettersom skadevirkningene rammer samfunnet som helhet,
ikke enkeltpersoner, og oppdagelsesrisikoen er liten, se blant annet Rt-2013-416 avsnitt 16.
Det er da særlig viktig å fastsette en straff som tydelig understreker alvoret i handlingene
og ivaretar straffens formål.
(64) Jeg mener likevel at den krevende omsorgssituasjonen tilsier at deler av straffen bør gjøres
betinget. Til sammenligning viser jeg til nevnte HR-2019-1236-A om grov
narkotikaovertredelse, hvor halvparten av straffen på 2 år ble gjort betinget. I den saken var
konsekvensen for barna imidlertid større enn her, ettersom barna måtte plasseres i
forskjellige fosterhjem under soningen.
(65) Jeg har kommet til at 8 måneder av straffen bør gjøres betinget med en prøvetid på 2 år.
Jeg mener dette er et rimelig tiltak for å redusere belastningen for jenta ved domfeltes
soning, samtidig som hensynene til straffens formål ivaretas.
Inndragning
(66) Aktor og forsvarer er enige i at det har blitt en feil i lagmannsrettens dom ved utregningen
av utbyttet som skal inndras, og at korrekt beløp skal være 2 320 684 kroner.
(67) Jeg legger til grunn at beløpet skal inndras som utbytte av straffbar handling etter
straffeloven § 67 første ledd. Det er ikke grunnlag for å redusere inndragningen i medhold
av bestemmelsens første ledd tredje punktum.
HR-2025-2541-A, (sak nr. 25-129338STR-HRET)

10
Konklusjon
(68) Jeg stemmer etter dette for denne
D O M :
I lagmannsrettens dom gjøres den endring at straffen for A settes til fengsel i 2 – to – år og
1 – én – måned, hvorav 8 – åtte – måneder gjøres betinget med en prøvetid på 2 – to – år.
I tillegg settes inndragningen til
2 320 684 – tomillionertrehundreogtjuetusensekshundreogåttifire – kroner.
(69) Dommer Lund: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(70) Dommer Noer: Likeså.
(71) Dommer Arntzen: Likeså.
(72) Dommer Falkanger: Likeså.
(73) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
D O M :
I lagmannsrettens dom gjøres den endring at straffen for A settes til fengsel i 2 – to – år og
1 – én – måned, hvorav 8 – åtte – måneder gjøres betinget med en prøvetid på 2 – to – år.
I tillegg settes inndragningen til
2 320 684 – tomillionertrehundreogtjuetusensekshundreogåttifire – kroner.
HR-2025-2541-A, (sak nr. 25-129338STR-HRET)