Dato: 2025-12-08

Sammendrag: Tilretteleggeren av et obligasjonslån videreformidlet informasjon fra utstederen av lånet til potensielle investorer. Det viste seg senere at informasjonen var basert på forfalskede dokumenter og bevisst uriktige opplysninger. Både selskapet som utstedte obligasjonslånet, og dets  eneeier gikk senere konkurs. Investeringene i obligasjonslånet gikk tapt i sin helhet. Den underliggende årsaken til investorenes tap var selskapseierens bedragerier. Spørsmålet var om ansatte hos tilretteleggeren handlet erstatningsbetingende uaktsomt ved å videreformidle den forfalskede og uriktige informasjonen.

Høyesterett mente at en tilrettelegger i utgangspunktet må kunne stole på ektheten av dokumentasjon og sannferdigheten av opplysninger som mottas fra utstederen. Dersom det foreligger spesielle eller konkrete omstendigheter som gir grunn til å mistenke at utstederen opptrer uredelig, må tilretteleggeren foreta særlige undersøkelser. At det dreier seg om et obligasjonslån med høy kredittrisiko eller sentrale dokumenter som det er enkelt å kontrollere ektheten av, er i seg selv ikke tilstrekkelig til å utløse en slik undersøkelsesplikt. Bransjepraksis sto sentralt ved Høyesteretts fastleggelse av kravet til god forretningsskikk med hensyn til denne typen «ekthetsundersøkelser».

Lagmannsrettens vurdering av at tilretteleggeren under arbeidet med informasjonen til investorene hadde foretatt de undersøkelser som følger av kravet til god forretningsskikk, var ikke basert på en uriktig rettsanvendelse. De krav investorene med rimelighet kunne stille til tilretteleggeren, var ikke tilsidesatt, og investorenes anke over lagmannsrettens frifinnende dom ble følgelig forkastet.

Dommen avklarer rekkevidden av tilretteleggers plikt til å undersøke dokumenters ekthet og opplysningers sannferdighet.

D O M
avsagt 8. desember 2025 av Høyesterett i avdeling med
dommer Henrik Bull
dommer Per Erik Bergsjø
dommer Wenche Elizabeth Arntzen
dommer Knut Erik Sæther
dommer Therese Steen
HR-2025-2442-A, (sak nr. 25-061885SIV-HRET)
Anke over Borgarting lagmannsretts dom 3. mars 2025
A
ANWI Holding AS
B
C
BK Medica AS
D
E
F
G
Gangaren Holding AS
H
I
J
K
L
M
K.P. Invest AS
N
Olaf Tufte AS
O
P
Q
Sunnic Norge AS
R
S
Trading Invest AS

2
T
Altinvest AS
U (advokat Per Christen Conradi Andersen)
mot
Havnegaten Invest AS
Zurich Insurance Europe AG,
Norway Branch (advokat Kyrre Width Kielland – til prøve)
HR-2025-2442-A, (sak nr. 25-061885SIV-HRET)

3
S T E M M E G I V N I N G
(1) Dommer Arntzen:
Sakens spørsmål og bakgrunn
(2) Saken gjelder krav om erstatning mot tilrettelegger av et obligasjonslån etter tap av
investeringer i selskapsobligasjoner.
(3) Verdipapirforetaket Jool Markets AS inngikk i oktober 2017 avtale med det svenske
eiendomsselskapet Trinitas Fastigheter AB – Trinitas – om tilrettelegging av et
obligasjonslån. Jool Markets har senere endret navn til Havnegaten Invest AS.
(4) Jool Markets markedsførte obligasjonslånet i det norske markedet, dels gjennom egne
ansatte og dels gjennom søsterselskapet Jool Capital Partners AS med underagenter.
Søsterselskapet var agent for livsforsikringsselskapet Quantum Leben AG.
Obligasjonslånet var ikke undergitt prospektplikt etter dagjeldende § 7-4 i
verdipapirhandelloven. Som ledd i markedsføringen bisto Jool Markets blant annet med å
utarbeide informasjonsmateriale basert på dokumenter og opplysninger fra Trinitas.
(5) Obligasjonslånet var på i alt 200 millioner svenske kroner og ble hentet inn i to omganger.
Første del utgjorde 115 millioner svenske kroner og ble innbetalt i januar 2018. Andre del
utgjorde 85 millioner svenske kroner og ble innbetalt i april–mai 2018. Lånet hadde en
fastrente på 10 prosent og en løpetid på 24 måneder med rett for utsteder til forlengelse i
inntil 6 måneder.
(6) Ved begge utstedelsene ble det utarbeidet en oversikt med overordnet informasjon om
lånet – en «one-pager» – samt en investorpresentasjon på rundt 40 sider med mer detaljerte
opplysninger. Trinitas avga fullstendighets- og skadesløserklæringer i desember 2017 og i
april 2018.
(7) Det fremgikk av informasjonen at Trinitas var heleid av Revviken AB, som igjen var
heleid av en svensk forretningsadvokat og investor, V. V hadde etter det opplyste skutt inn
rundt 115 millioner svenske kroner i Revviken, som stod som garantist for investorenes lån
til Trinitas. Opplysningen om kapitalinnskuddet viste seg senere å være uriktig og baserte
seg for deler av beløpet på en forfalsket bankutskrift som skulle dokumentere at
innestående på Revvikens bankkonto var 40,2 millioner svenske kroner. Det reelle beløpet
på kontoen var i underkant av 1000 svenske kroner.
(8) Av informasjonsmaterialet fremgikk det videre at Trinitas gjennom to datterselskaper eide
en eiendom som skulle bygges om til boliger, samt flere industrieiendommer.
Boligeiendommens verdi ble oppgitt til 141 millioner svenske kroner ferdig ombygget og
industrieiendommenes samlede verdi til henholdsvis 214,5 og 265,5 millioner svenske
kroner. Disse verdiene viste seg senere å være basert på forfalskninger av verdivurderinger
fra Cushman & Wakefield Sweden AB, som hadde verdsatt boligeiendommen til
110 millioner svenske kroner og industrieiendommene samlet til henholdsvis 127,5 og
168,5 millioner svenske kroner.
HR-2025-2442-A, (sak nr. 25-061885SIV-HRET)

4
(9) Belåningsgraden i konsernet ble videre opplyst å utgjøre rundt 70 prosent, men var i
realiteten på nærmere 165 prosent. Som sikkerhet for sine investeringer skulle investorene
få 1. prioritets pant i samtlige aksjer i Trinitas og dets datterselskaper. Det viste seg senere
at aksjene allerede var pantsatt til andre långivere.
(10) Investorene i vår sak tegnet seg for beløp fra 100 000 kroner til 2 500 000 kroner.
Investeringene utgjorde til sammen obligasjoner pålydende rundt 18 millioner kroner.
(11) I april 2019 sendte Intertrust (Sweden) AB, som var tillitsmann for obligasjonslånet, en
melding til investorene om at det var innledet etterforskning mot V, og at Trinitas ikke
lenger klarte å betale renter på obligasjonslånet.
(12) Trinitas gikk konkurs i august 2019, morselskapet Revviken gikk konkurs i oktober 2019,
og V gikk personlig konkurs i juni 2020.
(13) Det er på det rene at de ankende parters investeringer i obligasjonene er tapt i sin helhet.
(14) V ble ved Stockholm tingsrätts dom 3. februar 2020 dømt til fengsel i syv år for en rekke
grove bedragerier, blant annet i anledning Trinitas’ utstedelser av det aktuelle
obligasjonslånet. Trinitas-bedrageriene besto ifølge domsgrunnene av forfalskninger av
verdivurderingene fra Cushman og Wakefield, forfalskning av bankutskrift, samt uriktig
angivelse av egenkapital, belåningsgrad og førsteprioritets pant i aksjer som allerede var
pantsatt. Dommen mot V ble i det vesentlige opprettholdt ved Svea hovrätts dom
20. oktober 2022.
(15) Finanstilsynet tilbakekalte i mars 2019 Jool Markets’ tillatelse til å yte
investeringstjenester i Norge. Tilsynet fant at selskapet alvorlig og systematisk hadde brutt
verdipapirhandellovens bestemmelser. Ved Finansdepartementets vedtak i april 2020 ble
selskapets klage ikke tatt til følge. De lovstridige forholdene som begrunnet tilbakekallet,
har ikke betydning for ansvarsgrunnlaget som er anført for Høyesterett i saken her.
(16) Investorene tok 31. mars 2023 ut stevning mot Havnegaten Invest AS og dets
ansvarsforsikrer – Zurich Insurance Europe AG, Norway Branch – med krav om erstatning
for tap som følge av uriktig informasjon i markedsføringsmaterialet og mangelfull
rådgiving i tilknytning til investeringene.
(17) Ved Ringerike, Asker og Bærum tingretts dom 13. mars 2024 ble investorene tilkjent
erstatning og sakskostnader.
(18) Tingretten mente at tilrettelegger hadde en selvstendig plikt til å undersøke om helt sentral
investorinformasjon mottatt fra utsteder er korrekt, uavhengig av om det foreligger konkret
mistanke om økonomiske misligheter. Det var derfor uaktsomt av Jool Markets ikke å
foreta nærmere undersøkelser av verdivurderingene og av bankutskriften mottatt fra
Trinitas. Slike undersøkelser ville ha avslørt Vs bedragerier, og prosessen med
obligasjonslånet ville blitt stanset.
(19) Havnegaten Invest AS og Zurich Insurance Europe, AG Norway Branch anket dommen til
Borgarting lagmannsrett. Lagmannsretten avsa 3. mars 2025 dom med slik domsslutning
for hovedkravet:
HR-2025-2442-A, (sak nr. 25-061885SIV-HRET)

5
«Havnegaten Invest AS og Zurich Insurance Europe AG, Norway Branch frifinnes.»
(20) Investorene ble dømt til å betale sakskostnader for tingretten og lagmannsretten.
(21) Lagmannsretten mente at tilretteleggere ikke plikter å undersøke ektheten av mottatte
dokumenter med mindre det foreligger spesielle forhold som gir grunn til det. Slike forhold
forelå ikke, og det var da ikke grunnlag for informasjonsansvar. Lagmannsretten tok ikke
stilling til om det var ansvarsgrunnlag etter rådgivningsansvaret, da det uansett ikke var
årsakssammenheng mellom en eventuell uaktsom rådgivning og investorenes tap.
(22) Investorene har, med ett unntak, anket til Høyesterett. Anken gjelder lagmannsrettens
rettsanvendelse knyttet til informasjonsansvaret, ikke rådgivningsansvaret. Det er også
anket over «bevisbedømmelsen hva gjelder det nærmere innholdet av bransjepraksis».
Ankemotpartene har for Høyesterett fremlagt en skriftlig erklæring fra sitt sakkyndige
vitne for lagmannsretten. Ut over dette er det ikke fremlagt skriftlige erklæringer, og saken
står i det vesentlige i samme stilling som for lagmannsretten.
Partenes syn på saken
(23) De ankende parter – A mfl. – har i korte trekk gjort gjeldende:
(24) Lagmannsretten har et uriktig syn på bransjepraksis og kravet til god forretningsskikk etter
verdipapirhandelloven. Tilrettelegger plikter å gjøre nærmere undersøker av helt sentral
investorinformasjon som dessuten er enkle å gjennomføre. Undersøkelsesplikten gjelder
uavhengig av om tilrettelegger har konkret mistanke om økonomiske misligheter eller om
at noe ikke stemmer.
(25) Uansett forelå det konkrete omstendigheter som ga grunn til ytterligere undersøkelser av
det økonomiske grunnlaget for låneopptaket. Det var uforklarte variasjoner i tallmaterialet
som Trinitas presenterte, og som Jool Markets videreformidlet til investorene. Videre var
lønnsomheten i prosjektet marginal, og det hersket stor uklarhet om gjeldsgraden og
egenkapitalen. Disse forholdene gjorde at tilrettelegger burde ha reagert. Både ektheten av
bankutskriften som skulle vise kapitalinnskuddet i morselskapet, og ektheten av
verdivurderingene skulle vært kontrollert. Slike undersøkelser ville også ha avdekket at
garantien fra morselskapet og aksjepantet var verdiløse. Plikten til å foreta denne type
undersøkelser følger allerede av hvitvaskingsregelverket, som tilrettelegger er bundet av.
(26) Ansvarsfraskrivelser – «disclaimere» – i investorpresentasjonene har ingen betydning for
rekkevidden av det preseptoriske kravet til god forretningsskikk. Lagmannsretten skulle
følgelig ikke ha bygget sin rettsanvendelse på disse.
(27) Jool Markets sto videre i en potensiell interessekonflikt med investorene på grunn av sitt
uvanlig høye honorar, som skulle dekkes av lånebeløpet. Dette skjerpet tilretteleggers plikt
til å undersøke opplysningene fra Trinitas’ eneeier, V.
(28) De ankende parter har lagt ned slik påstand:
«1. Havnegaten Invest AS og Zurich Insurance Europe AG, Norway Branch
betaler i fellesskap til A samlet NOK 282 888,70 med tillegg av lovens
forsinkelsesrente fra 29.01.2021 og frem til betaling skjer.
HR-2025-2442-A, (sak nr. 25-061885SIV-HRET)

6
2. Havnegaten Invest AS og Zurich Insurance Europe AG, Norway Branch
betaler i fellesskap til ANWI Holding AS samlet NOK 960 162,67 med
tillegg av lovens forsinkelsesrente fra 04.11.2019 og frem til betaling skjer.
3. Havnegaten Invest AS og Zurich Insurance Europe AG, Norway Branch
betaler i fellesskap til B samlet NOK 188 616,44 med tillegg av lovens
forsinkelsesrente fra 29.01.2021 og frem til betaling skjer.
4. Havnegaten Invest AS og Zurich Insurance Europe AG, Norway Branch
betaler i fellesskap til C samlet NOK 990 678,08 med tillegg av lovens
forsinkelsesrente fra 29.01.2021 og frem til betaling skjer.
5. Havnegaten Invest AS og Zurich Insurance Europe AG, Norway Branch
betaler i fellesskap til BK Medica AS samlet NOK 93 550,68 med tillegg av
lovens forsinkelsesrente fra 25.11.2019 og frem til betaling skjer.
6. Havnegaten Invest AS og Zurich Insurance Europe AG, Norway Branch
betaler i fellesskap til D samlet NOK 495 268,84 med tillegg av lovens
forsinkelsesrente fra 01.05.2020 og frem til betaling skjer.
7. Havnegaten Invest AS og Zurich Insurance Europe AG, Norway Branch
betaler i fellesskap til E samlet NOK 997 226,03 med tillegg av lovens
forsinkelsesrente fra 29.01.2021 og frem til betaling skjer.
8. Havnegaten Invest AS og Zurich Insurance Europe AG, Norway Branch
betaler i fellesskap til F samlet NOK 144 223,97 med tillegg av lovens
forsinkelsesrente fra 25.11.2019 og frem til betaling skjer.
9. Havnegaten Invest AS og Zurich Insurance Europe AG, Norway Branch
betaler i fellesskap til G samlet NOK 1 881 616,44 med tillegg av lovens
forsinkelsesrente fra 25.11.2019 og frem til betaling skjer.
10. Havnegaten Invest AS og Zurich Insurance Europe AG, Norway Branch
betaler i fellesskap til Gangaren Holding AS samlet NOK 471 660,96 med
tillegg av lovens forsinkelsesrente fra 29.01.2021 og frem til betaling skjer.
11. Havnegaten Invest AS og Zurich Insurance Europe AG, Norway Branch
betaler i fellesskap til H samlet NOK 280 393,15 med tillegg av lovens
forsinkelsesrente fra 25.11.2019 og frem til betaling skjer.
12. Havnegaten Invest AS og Zurich Insurance Europe AG, Norway Branch
betaler i fellesskap til I samlet NOK 483 534,26 med tillegg av lovens
forsinkelsesrente fra 25.11.2019 og frem til betaling skjer.
13. Havnegaten Invest AS og Zurich Insurance Europe AG, Norway Branch
betaler i fellesskap til J samlet NOK 93 550,68 med tillegg av lovens
forsinkelsesrente fra 25.11.2019 og frem til betaling skjer.
14. Havnegaten Invest AS og Zurich Insurance Europe AG, Norway Branch
betaler i fellesskap til K samlet NOK 470 434,93 med tillegg av lovens
forsinkelsesrente fra 25.11.2019 og frem til betaling skjer.
HR-2025-2442-A, (sak nr. 25-061885SIV-HRET)

7
15. Havnegaten Invest AS og Zurich Insurance Europe AG, Norway Branch
betaler i fellesskap til L samlet NOK 458 039,38 med tillegg av lovens
forsinkelsesrente fra 29.01.2021 og frem til betaling skjer.
16. Havnegaten Invest AS og Zurich Insurance Europe AG, Norway Branch
betaler i fellesskap til M samlet NOK 961 493,15 med tillegg av lovens
forsinkelsesrente fra 25.11.2019 og frem til betaling skjer.
17. Havnegaten Invest AS og Zurich Insurance Europe AG, Norway Branch
betaler i fellesskap til K.P. Invest AS samlet NOK 997 760,27 med tillegg av
lovens forsinkelsesrente fra 01.05.2020 og frem til betaling skjer.
18. Havnegaten Invest AS og Zurich Insurance Europe AG, Norway Branch
betaler i fellesskap til N samlet NOK 188 784,25 med tillegg av lovens
forsinkelsesrente fra 29.01.2021 og frem til betaling skjer.
19. Havnegaten Invest AS og Zurich Insurance Europe AG, Norway Branch
betaler i fellesskap til Olaf Tufte AS samlet NOK 462 101,88 med tillegg av
lovens forsinkelsesrente fra 01.05.2020 og frem til betaling skjer.
20. Havnegaten Invest AS og Zurich Insurance Europe AG, Norway Branch
betaler i fellesskap til O samlet NOK 493 381,85 med tillegg av lovens
forsinkelsesrente fra 25.11.2019 og frem til betaling skjer.
21. Havnegaten Invest AS og Zurich Insurance Europe AG, Norway Branch
betaler i fellesskap til P samlet NOK 374 202,74 med tillegg av lovens
forsinkelsesrente fra 25.11.2019 og frem til betaling skjer.
22. Havnegaten Invest AS og Zurich Insurance Europe AG, Norway Branch
betaler i fellesskap til Q samlet NOK 971 503,42 med tillegg av lovens
forsinkelsesrente fra 01.05.2020 og frem til betaling skjer.
23. Havnegaten Invest AS og Zurich Insurance Europe AG, Norway Branch
betaler i fellesskap til Sunnic Norge AS samlet NOK 961 493,15 med tillegg
av lovens forsinkelsesrente fra 25.11.2019 og frem til betaling skjer.
24. Havnegaten Invest AS og Zurich Insurance Europe AG, Norway Branch
betaler i fellesskap til R samlet NOK 93 550,68 med tillegg av lovens
forsinkelsesrente fra 25.11.2019 og frem til betaling skjer.
25. Havnegaten Invest AS og Zurich Insurance Europe AG, Norway Branch
betaler i fellesskap til S samlet NOK 376 202,05 med tillegg av lovens
forsinkelsesrente fra 29.01.2021 og frem til betaling skjer.
26. Havnegaten Invest AS og Zurich Insurance Europe AG, Norway Branch
betaler i fellesskap til Trading Invest AS samlet NOK 528 821,23 med
tillegg av lovens forsinkelsesrente fra 25.11.2019 og frem til betaling skjer.
27. Havnegaten Invest AS og Zurich Insurance Europe AG, Norway Branch
betaler i fellesskap til T samlet NOK 953 445,21 med tillegg av lovens
forsinkelsesrente fra 01.05.2020 og frem til betaling skjer.
28. Havnegaten Invest AS og Zurich Insurance Europe AG, Norway Branch
betaler i fellesskap til Altinvest AS samlet NOK 939 636,99 med tillegg av
lovens forsinkelsesrente fra 06.11.2019 og frem til betaling skjer.
HR-2025-2442-A, (sak nr. 25-061885SIV-HRET)

8
29. Havnegaten Invest AS og Zurich Insurance Europe AG, Norway Branch
betaler i fellesskap til U samlet NOK 470 434,93 med tillegg av lovens
forsinkelsesrente fra 25.11.2019 og frem til betaling skjer.
30. Zurich Insurance Europe AG, Norway Branchs ansvar for
erstatningsbeløpene i punkt 1 til 29 ovenfor er begrenset til samlet
erstatningssum for alle saksøkerne fratrukket 1 million kroner.
31. Havnegaten Invest AS og Zurich Insurance Europe AG, Norway Branch
tilpliktes in solidum å erstatte ankende parters sakskostnader for tingrett,
lagmannsrett og Høyesterett.»
(29) Ankemotpartene – Havnegaten Invest AS og Zurich Insurance Europe AG, Norway
Branch – har i korte trekk gjort gjeldende:
(30) Lagmannsretten har forstått kravet til god forretningsskikk og bransjepraksis riktig.
Tilrettelegger plikter ikke å undersøke ektheten av dokumenter eller sannferdigheten av
opplysninger fra utsteder med mindre det foreligger spesielle forhold som gir grunn til
særlige undersøkelser.
(31) Jool Markets foretok omfattende undersøkelser og vurderinger av Trinitas, herunder av
selskapets finansielle stilling og verdien av selskapets eiendommer. Undersøkelsene var
basert på regnskaper og informasjon mottatt fra Trinitas. Verdivurderingene ble
sammenlignet med nærliggende eiendommer gjennom en eiendomsdatabase. Selskapets
eier og ledelse ble kontrollert blant annet opp mot det svenske strafferegisteret. I tillegg ble
det foretatt en ekstern juridisk gjennomgang – «due diligence» – av Trinitas.
(32) Det ble ikke avdekket forhold som tilsa at Jool Markets måtte gjøre særlige undersøkelser
av om informasjon mottatt fra utsteder var forfalsket. Bedrageriet kunne bare vært avslørt
gjennom ekstraordinære undersøkelser ut over det som er sedvanlig i bransjen. Det forelå
ingen brudd på hvitvaskingsregelverket, som heller ikke er relevant i denne sammenheng.
(33) Jool Markets har handlet i tråd med verdipapirhandellovens krav til god forretningsskikk
og i tråd med bransjepraksis. At det i ettertid viste seg at informasjon som ble
videreformidlet til investorene, var uriktig, kan ikke tilskrives uaktsomhet hos
tilrettelegger.
(34) Ankemotpartene har lagt ned slik påstand:
«1. Anken forkastes.
2. A, ANWI Holding AS, B, C, BK Medica AS, D, E, F, G, Gangaren Holding
AS, H, I, J, K, L, M, K.P. Invest AS, N, Olaf Tufte AS, O, P, Q, Sunnic
Norge AS, R, S, Trading Invest AS, T, Altinvest AS og U dømmes en for
alle og alle for en til å betale sakskostnader for Høyesterett til Zurich
Insurance Europe AG, Norway Branch.»
HR-2025-2442-A, (sak nr. 25-061885SIV-HRET)

9
Mitt syn på saken
Innledning
(35) Et selskap som utsteder obligasjoner, låner fremmedkapital fra investorer mot å betale en
løpende rente frem til hele lånet forfaller til tilbakebetaling. Obligasjonene med tilhørende
rettigheter kan omsettes fritt og er slik sett ihendehaverdokumenter. I det følgende vil
Trinitas også bli omtalt som «utsteder».
(36) En tilrettelegger engasjeres av utsteder som profesjonell rådgiver og mellommann mellom
utsteder og investorene. Tilretteleggeren bistår utsteder med å utarbeide
informasjonsmateriale om obligasjonslånet, innhente investorer og gjennomføre utstedelse
av obligasjonene mot samtidig betaling fra investorene. I praksis vil tilretteleggeren ofte
engasjere ekstern advokatbistand for å vurdere ulike risikofaktorer. Rollen som
tilrettelegger er konsesjonspliktig. I det følgende vil Jool Markets også bli omtalt som
«tilrettelegger».
(37) Investorene vil som oftest være representert av en felles kreditorrepresentant, en
tillitsmann. Tillitsmannens oppgave er blant annet å foreta kontrollhandlinger, typisk
kontroll av garanti- og pantedokumenter. Intertrust var tillitsmann for det aktuelle
obligasjonslånet.
(38) Det er på det rene at den underliggende årsaken til investorenes tap var Vs bedragerier.
Spørsmålet er om ansatte hos tilrettelegger handlet erstatningsbetingende,
jf. skadeserstatningsloven § 2-1, ved å videreformidle den forfalskede og uriktige
informasjonen til investorene. Partene har vist til det såkalte informasjonsansvaret.
Generelt om informasjonsansvaret
(39) Informasjonsansvaret er ikke et eget ansvarsgrunnlag, men et utslag av det alminnelige
skyldansvaret. Vilkårene for informasjonsansvaret er gjengitt slik i HR-2016-2344-A
Glåma Bygg avsnitt 40 med henvisning til tidligere rettspraksis:
«For det første må informasjonen ha vært villedende, og dette må skyldes uaktsomhet
hos den som har avgitt informasjonen i en profesjonell sammenheng. For det andre må
skadelidte ha hatt en rimelig og berettiget grunn til å stole på og innrette seg etter
informasjonen. For det tredje må informasjonen ha vært ment for skadelidte eller i det
minste for en begrenset gruppe som skadelidte tilhørte.»
(40) Det er ingen uenighet mellom partene om at det andre og tredje vilkåret er oppfylt.
Uenigheten knytter seg til det første vilkåret, om at profesjonsutøveren må ha opptrådt
uaktsomt.
(41) Tilretteleggere er underlagt en streng aktsomhetsnorm etter profesjonsansvaret, likevel slik
at det er rom for en viss kritikkverdig adferd. Profesjonsansvaret er et utslag av at kravet til
aktsomhet skal vurderes ut fra de forventninger som med rimelighet kan stilles til utøvere
av den aktuelle profesjonen. Sentralt i denne sammenheng er rettsregler og bransjenormer
på området. Jeg viser til HR-2022-1316-A Aksept Eiendomsmegling avsnittene 32 til 36,
der det redegjøres nærmere for profesjonsansvaret.
HR-2025-2442-A, (sak nr. 25-061885SIV-HRET)

10
Verdipapirhandelloven – kravet til god forretningsskikk
(42) Som verdipapirforetak var tilrettelegger underlagt verdipapirhandelloven slik den lød før
en omfattende lovendring 15. juni 2018 nr. 35 som trådte i kraft 1. januar 2019. I det
følgende er det bestemmelsene før lovendringen jeg omtaler, med mindre noe annet
fremgår.
(43) Det fulgte av § 1-1 at verdipapirhandellovens formål var å «legge til rette for sikker, ordnet
og effektiv handel i finansielle instrumenter», herunder selskapsobligasjoner som saken her
gjelder. Senere er formålsbestemmelsen uttrykkelig supplert med hensynet til «å sikre
investorbeskyttelse». Det er på det rene at investorbeskyttelse også inngikk i den tidligere
formålsbestemmelsen, jf. Prop.77 L (2017–2018) punkt 3.3.
(44) Loven hadde i § 10-11 en bestemmelse om god forretningsskikk. Det er særlig første og
tredje ledd som har vært fremme i saken her:
«(1) Verdipapirforetak skal utøve sin virksomhet i samsvar med god
forretningsskikk. Foretaket skal herunder påse at kundenes interesser og
markedets integritet ivaretas på beste måte, og ellers oppfylle de krav som
følger av denne paragrafen, eller av forskrifter gitt i medhold av denne
paragrafen.
…
(3) Verdipapirforetak skal påse at all informasjon til kunder eller potensielle
kunder er korrekt, klar og ikke villedende. Markedsføringsinformasjon skal
tydelig angis som sådan.»
(45) Bestemmelsen er uttrykk for en rettslig standard for redelighet og profesjonalitet. Hva
kravet til «god forretningsskikk» i første ledd innebærer, konkretiseres og utdypes i de
påfølgende leddene uten at dette er en uttømmende regulering av hva som ligger i den
rettslige standarden, jf. de spesielle merknadene til § 10-11 i Ot.prp. nr. 34 (2006–2007)
kapittel 33.
(46) Ved lovendringen fra 2018 ble bestemmelsen om god forretningsskikk inntatt i § 10-9 og
ordlyden supplert med en presisering om at verdipapirforetaket skal opptre «ærlig, redelig
og profesjonelt». Informasjonsbestemmelsen i § 10-11 tredje ledd ble flyttet til § 10-10
første ledd og justert til et krav om at informasjonen skal være «balansert, klar og ikke
villedende». Det fremgår av forarbeidene at omformuleringen fra «korrekt» til «balansert»
ikke var ment å innebære noen realitetsendring, men å bringe ordlyden nærmere
EU-direktivets ordlyd, jf. Prop. 77 L (2017–2018) punkt 5.3.2.5.
(47) Verdipapirhandelloven § 10-11, slik bestemmelsen lød før endringen fra 2018,
gjennomførte EUs direktiv 2004/39/EF om markeder for finansielle instrumenter
(MiFID I) artikkel 19 og skal tolkes i samsvar med denne bestemmelsen. I artikkel 19 nr. 1
er det inntatt et overordnet krav om å opptre «ærlig, redelig og profesjonelt i kundenes
beste interesse». I nr. 2 er dette konkretisert dit hen at alle opplysninger som formidles til
kunder eller potensielle kunder, «skal være riktige, klare og ikke villedende». I den
engelske versjonen brukes formuleringen «fair, clear and not misleading». De siterte
formuleringene er videreført i EUs direktiv 2014/65/EU (MiFID II) artikkel 24 nr. 1 og 3,
rett nok slik at det i den norske versjonen nå står «rettvisende, klare og ikke villedende».
HR-2025-2442-A, (sak nr. 25-061885SIV-HRET)

11
Dette direktivet ble først en del av EØS-avtalen med virkning fra desember 2019. Jeg kan
ikke se at det er motstrid mellom verdipapirhandellovens og direktivenes bestemmelser av
betydning for saken her, noe som heller ikke er anført.
Nærmere om tilretteleggers informasjons- og undersøkelsesplikt
(48) Tilrettelegger hadde altså en plikt etter verdipapirhandelloven §10-11 tredje ledd til «påse»
at all informasjon til kunder eller potensielle kunder er korrekt eller riktig.
(49) Jeg finner det klart at lovens formulering ikke kan tas til inntekt for at det er et bortimot
objektivt ansvar for videreformidling av uriktig informasjon. Like klart er det at
bestemmelsen oppstiller en plikt til å gjennomgå og etter omstendighetene foreta nærmere
undersøkelser før materialet benyttes i markedsføringen overfor potensielle investorer.
Spørsmålet er hvor langt denne plikten rekker, nærmere bestemt om tilrettelegger har plikt
til å undersøke ektheten av dokumenter og sannferdigheten av opplysninger mottatt fra
utsteder.
(50) Tilretteleggers plikt til å foreta kontrollhandlinger som skal forebygge bedrageri av
investorer, er verken omtalt i verdipapirhandellovens forarbeider eller rettspraksis. Heller
ikke forarbeidene til de relevante direktivene eller rettspraksis fra EU-domstolen og
EFTA-domstolen ser ut til å behandle dette spørsmålet.
(51) Bransjestandarder og bransjepraksis er sentrale kilder for å fastslå hva som kan anses som
god forretningsskikk, jf. HR-2024-990-A Edison Norge avsnitt 80. Bransjeorganisasjonen
Verdipapirforetakenes Forbund, tidligere Norges Fondsmeglerforbund, fastsetter
bransjenormer som vedtas av forbundets styre.
(52) Partene har vist til forbundets anbefaling nr. 9, «Anbefalte retningslinjer ved utleggelse av
selskapsobligasjoner» 10. juni 2013, slik den lød da den aktuelle tilretteleggingen fant sted.
Del II omhandler tilretteleggers undersøkelser ved transaksjoner som ikke er
prospektpliktige. Det gis ingen anbefaling om å kontrollere at dokumentene mottatt fra
utsteder er ekte, eller at opplysningene er sannferdige, i det følgende også omtalt som
ekthetskontroll eller ekthetsundersøkelser. På generelt grunnlag heter det imidlertid:
«I tillegg til hva som fremgår av denne anbefalingen må tilrettelegger vurdere om det
er behov for å iverksette særlige undersøkelser, gi informasjon ut over markedspraksis
eller tydeliggjøre risiko. Dette kan for eksempel være nødvendig når:
• Utsteder ikke har informasjonsplikt til regulert marked da foretaket ikke har
utstedt noterte finansielle instrumenter.
• Tilrettelegger vil tilby transaksjonen til ikke profesjonelle investorer / et
større investorunivers.
• Utsteder har finansielle problemer eller det foreligger særskilte hendelser
eller utfordringer knyttet til utsteder.»
(53) Tilrettelegger må altså vurdere konkret om det er behov for å foreta særlige undersøkelser.
Jeg kan ikke se at standarden gir anvisning på ekthetskontroll alene av den grunn at det
dreier seg om unoterte obligasjoner eller om investorer som ikke er profesjonelle.
Problemet som ble avdekket i saken her, er «utfordringer knyttet til utsteder» omtalt i
tredje kulepunkt, nærmere bestemt Vs bedragerier.
HR-2025-2442-A, (sak nr. 25-061885SIV-HRET)

12
(54) Jeg bemerker at heller ikke gjeldende bransjenorm – Verdipapirforetakenes Forbunds
anbefaling nr. 1, «Tilretteleggers undersøkelsesplikt ved kapitalinnhenting» 19. november
2024 – gir anvisning på rutinemessig ekthetskontroll.
(55) For Høyesterett har advokat Vidar Løhre avgitt en skriftlig erklæring 14. oktober 2025 om
bransjepraksis vedrørende tilretteleggeres kontroll av utsteders informasjon, «særlig om det
foretas kontroll av ektheten av dokumenter og informasjon». Løhre har siden 2006
hovedsakelig arbeidet med gjeldstransaksjoner og har bred erfaring med obligasjonslån.
Han ble engasjert av ankemotpartene, men har i erklæringen også besvart spørsmål fra de
ankende parter.
(56) Ifølge Løhre er det ikke markedspraksis eller markedsforventning om at tilrettelegger skal
foreta omfattende kontrollhandlinger knyttet til obligasjonsutstedelser. Han påpeker at det
norske obligasjonsmarkedet bygger på en «tillitsbasert tilnærming hvor det legges stor vekt
på utstederens egne bekreftelser og inneståelser». Det er ikke praksis for alminnelig
ekthetskontroll i det norske obligasjonsmarkedet. Tvert imot er det en «klar og entydig
praksis» for at de involverte baserer seg på at dokumentene som et utgangspunkt er ekte.
(57) Samtidig presiserer Løhre at det «åpenbart» kan være i strid med tilretteleggers
handlingsplikter ikke å foreta ekthetskontroll dersom det foreligger «spesielle og konkrete
omstendigheter som indikerer at et dokument kan være forfalsket». Det er ikke praksis for
at høy kredittrisiko eller det at dokumenter er spesielt viktige og/eller enkle å kontrollere, i
seg selv foranlediger ekthetskontroll. Han begrunner dette med at høy kredittrisiko
kompenseres med høy rente. Videre vil et alminnelig krav om ekthetskontroll skape
avgrensningsproblemer og være tidkrevende og fordyrende å etterleve. For eksempel vil en
verdsettelsesrapport, som er det sentrale i saken her, normalt bygge på
underlagsdokumentasjon, som like gjerne kan være forfalsket.
(58) Avslutningsvis gir Løhre uttrykk for at fraværet av praksis for alminnelig ekthetskontroll i
det norske obligasjonsmarkedet har sammenheng med at investorbedragerier ikke er et
stort nok problem til at myndighetene eller berørte interesse- og bransjeorganisasjoner har
tatt til orde for en endring av markedspraksis. Etter hans syn er det ikke noe som tyder på
at dagens praksis bidrar til noen form for «generell ubalanse i markedet».
(59) Det er for Høyesterett ikke ført bevis for at investorbedragerier er et større problem enn det
Løhre her gir uttrykk for. Slik saken er opplyst, kan jeg heller ikke se at det er grunnlag for
å betvile hans beskrivelse av bransjepraksis.
(60) De ankende parter har riktignok vist til forklaringen fra deres sakkyndige vitne for
tingretten om at det var i strid med bransjepraksis ikke å undersøke ektheten av de
forfalskede dokumentene, uavhengig av om det forelå mistanke om at noe ikke stemte. Til
dette bemerket lagmannsretten, som gjenga vitnets forklaring for tingretten, at de øvrige
forklaringene om bransjepraksis var «samstemte» om at det ikke er vanlig praksis å
undersøke ektheten av dokumenter fra utstederen.
(61) En tilsvarende praksis synes å bli fulgt av andre profesjonsutøvere som det er nærliggende
å sammenligne tilretteleggere med.
HR-2025-2442-A, (sak nr. 25-061885SIV-HRET)

13
(62) Revisorer er underlagt den internasjonale revisjonsstandarden ISA 240, «Revisors
oppgaver med og plikter til å vurdere misligheter ved revisjon av regnskaper». Her heter
det blant annet følgende om profesjonell skepsis og ekthetskontroll:
«13. I samsvar med ISA 200 skal revisor opprettholde profesjonell skepsis
gjennom hele revisjonen og være innforstått med at det kan foreligge
vesentlig feilinformasjon som skyldes misligheter, uten hensyn til revisors
tidligere erfaringer med ærligheten og integriteten til ledelsen og dem som
har overordnet ansvar for styring og kontroll i enheten. (Jf. punkt A8–A9.)
14. Med mindre revisor har grunn til å tro noe annet, går revisor vanligvis ut fra
at registrerte opplysninger og dokumenter er ekte. Dersom forhold som
identifiseres under revisjonen, gir revisor grunn til å tro at et dokument ikke
er autentisk eller at vilkår i et dokument er blitt endret uten at revisor er blitt
opplyst om dette, skal revisor foreta ytterligere undersøkelser.
(Jf. punkt A10.)»
(63) Utgangspunktet er altså at revisor, som nettopp har i oppgave å føre kontroll, kan nøye seg
med å foreta ekthetskontroll i de tilfellene det er grunn til å tro at dokumentet ikke er
autentisk.
(64) Lignende begrensninger av undersøkelsesplikten gjelder for eiendomsmeglere, som i likhet
med tilretteleggere opptrer som mellommenn. Av Rt-1995-1350 på side 1356–1357
fremgår det at meglere i henhold til den generelle standarden for god meglerskikk har en
undersøkelsesplikt «hvor det kan være grunn til mistanke om forhold som ulovlig
bruksendring, ulovlig ombygging/tilbygging e.l.». Det siteres videre fra NOU 1987: 14
Eiendomsmegling, der det i kapittel 7 i de spesielle merknadene til lovutkastets § 3-7 heter
at eiendomsmeglere ikke bør «pålegges noen generell plikt til å undersøke eiendommens
faktiske tilstand eller forholdet til offentlige myndigheter, men kjøperen bør kunne stole på
at megleren reagerer når han som erfaren eiendomsformidler har mistanke om at det ikke
gis de nødvendige opplysninger om eiendommen».
(65) Begge disse eksemplene viser at det etter de respektive bransjenormene ikke kreves
rutinemessige undersøkelser av om det foreligger forfalskninger eller andre ulovligheter,
med mindre det er grunnlag for mistanke om slike forhold. Dette viser at også disse
bransjene i utgangspunktet er basert på tillit til at underlagsmaterialet fra oppdragsgiver er
ekte og opplysningene sannferdige.
(66) Ved vurderingen av undersøkelsespliktens omfang etter verdipapirhandellovens krav om
god forretningsskikk må hensynet til å beskytte investorene balanseres mot hensynet til et
velfungerende – herunder effektivt – obligasjonsmarked. Det er ikke rettskildemessig
grunnlag for å fastslå at undersøkelsesplikten går lenger enn den bransjepraksis som jeg nå
har redegjort for. Jeg slutter meg til advokat Løhres omtale av de reelle hensynene som
ligger til grunn for en slik praksis, og legger også vekt på hans avsluttende uttalelse om at
praksis ikke har bidratt til «generell ubalanse i markedet».
(67) Etter mitt syn er det ikke grunn til å underkjenne det som fremstår som en veletablert og
rasjonell bransjepraksis. Jeg bemerker samtidig at kravet til god forretningsskikk er en
rettslig standard som det i fremtiden kan være aktuelt å justere og innskjerpe som følge av
eventuelle nye utfordringer og behov.
HR-2025-2442-A, (sak nr. 25-061885SIV-HRET)

14
(68) Oppsummert: Tilrettelegger må i utgangspunktet kunne stole på ektheten av
dokumentasjonen og sannferdigheten av opplysningene som mottas fra utsteder. Dersom
det foreligger spesielle eller konkrete omstendigheter som gir grunn til å mistenke at
dokumentasjonen er uekte eller at opplysningene er bevisst uriktige, må tilrettelegger
foreta særlige undersøkelser. At det dreier seg om et obligasjonslån med høy kredittrisiko
eller sentrale dokumenter som det er enkelt å kontrollere ektheten av, er ikke i seg selv
tilstrekkelig til å utløse en slik undersøkelsesplikt.
Lagmannsrettens rettsanvendelse
(69) Jeg bemerker innledningsvis at lagmannsretten har tatt riktige rettslige utgangspunkter om
kravet til god forretningsskikk etter dagjeldende § 10-11 i verdipapirhandelloven, herunder
ved vurderingen av bransjepraksis.
(70) Spørsmålet for lagmannsretten var da om det forelå omstendigheter som ga grunn til å
mistenke Trinitas for å ha forfalsket dokumenter eller for å ha gitt bevisst uriktige
opplysninger, og som derved tilsa at det var uaktsomt av tilrettelegger ikke å gjennomføre
særlige undersøkelser.
(71) Ved denne vurderingen tok lagmannsretten utgangspunkt i bevisførselen i tilknytning til de
undersøkelsene som tilrettelegger iverksatte før Trinitas-prosjektet ble lagt ut i markedet.
(72) Tilrettelegger engasjerte Roschier Advokatbyrå AB for å foreta en due diligence av
Trinitas som utsteder. I rapporten advokatfirmaet utarbeidet, ble det særskilt påpekt at Vs
innbetaling av et eierinnskudd på 87 millioner svenske kroner ikke var dokumentert.
Denne dokumentasjonen ble imidlertid senere lagt frem gjennom bekreftelser av
eierinnskudd og gjeldsettergivelse.
(73) Ansvarlig partner for oppdraget hos Roschier forklarte videre at det ikke ble avdekket noe
som skulle tilsi at Trinitas hadde forfalsket dokumenter eller gitt uriktige opplysninger. At
det først manglet kopi av et gjeldsbrev og informasjon om et aksjeeierinnskudd, er ikke
uvanlig. Heller ikke verdivurderingene av de faste eiendommene fremsto som urimelig
høye for det aktuelle området. Roschier fant ikke at det var noe ved verdivurderingene som
ga grunn til ytterligere undersøkelser.
(74) Videre forklarte en tidligere ansatt i Jool Markets’ Corporate Finance-avdeling som var
med på tilretteleggingen av obligasjonslånet, at det ble gjennomført bakgrunnskontroll av
ledende personer i Trinitas, blant annet i det svenske strafferegisteret. Verdivurderingene
av de faste eiendommene ble innhentet og gjennomgått. Ved hjelp av en eiendomsdatabase
sammenlignet tilrettelegger nøkkeltallene i verdiberegningene med tilsvarende tall for
nærliggende eiendommer. Det ble ikke avdekket avvik.
(75) Tilrettelegger foretok dessuten sedvanlige undersøkelser og vurderinger knyttet til
utsteders økonomi. Det ble ikke innhentet fullmakt for å verifisere bankutskriften som viste
innestående på morselskapenes bankkonto, noe som heller ikke er vanlig.
(76) Lagmannsretten pekte videre på at det også var gitt en forklaring på hvorfor det ikke kunne
oppdages at aksjene som var stilt som sikkerhet for obligasjonslånet, allerede var pantsatt.
HR-2025-2442-A, (sak nr. 25-061885SIV-HRET)

15
Det var for øvrig tillitsmannens oppgave etter låneavtalen å kontrollere at sikkerhetene var
tilfredsstillende, noe som ble bekreftet.
(77) De ankende parter har for Høyesterett gjennomgått underlagsdokumentasjon og
hjelpedokumenter for å påvise at tallmaterialet fremlagt av utsteder viste store og
uforklarte variasjoner, noe som tilsa en skjerpet aktsomhetsplikt.
(78) Til dette bemerker jeg at tilrettelegger baserte seg på den mest oppdaterte versjonen av
utsteders materiale. I en situasjon der obligasjonslånet ble innhentet i to omganger med
flere måneders mellomrom, var tallvariasjoner ikke i seg selv mistenkelige. Tilrettelegger
utarbeidet flere interne gjennomganger av utsteders materiale – PM 1, PM 2 og PM 2
«uppdaterad» – i tilknytning til de to innhentingene.
(79) Jeg minner også om at kredittrisikoen som tilskrives økonomien i prosjektet, ikke i seg selv
ga foranledning til ekthetsundersøkelser. Lagmannsretten la for øvrig til grunn at
investorene ville ha tegnet seg uavhengig av om økonomien i prosjektet var marginal.
(80) Lagmannsretten har endelig vurdert betydningen av at opplysningene som tilrettelegger
mottok, stammet fra V, som i egenskap av å være eneeier, hadde full kontroll over
selskapet.
(81) Også V, som på det aktuelle tidspunktet var advokat, ble underlagt tilretteleggers
personkontroll gjennom undersøkelser i det svenske strafferegisteret uten funn. Det er
samtidig på det rene at han begikk bedragerier overfor flere store selskaper, men også disse
ble først avdekket på et senere tidspunkt. Lagmannsretten har i sin bevisvurdering lagt til
grunn at det ikke fremkom noe som tydet på at tilrettelegger var kjent med at V hadde gitt
uriktige opplysninger eller forfalsket dokumenter i andre sammenhenger, heller ikke i
saker som tilrettelegger selv hadde hatt befatning med.
(82) Så langt kan jeg ikke se at lagmannsrettens rettsanvendelse er uriktig når den ikke har
funnet spesielle eller konkrete omstendigheter som tilsa at tilretteleggerne skulle ha foretatt
særlige undersøkelser for å avdekke om Trinitas hadde fremlagt forfalskede dokumenter
eller gitt bevisst uriktige opplysninger.
(83) De ankende parter har imidlertid anført at lagmannsrettens uttalelse om at
investorpresentasjonenes «‘disclaimerne’ medfører at det heller ikke var noen særskilt
grunn for investorene til å gå ut fra at ektheten av dokumentene var undersøkt i dette
prosjektet», beror på en uriktig rettsanvendelse.
(84) Jeg forstår lagmannsretten dit hen at «disclaimernes» opplysninger – blant annet om at
informasjonen ikke har «genomgått någon oberoende verifiering» – lå innenfor kravet til
god forretningsskikk. Det dreide seg derfor ikke om ansvarsfraskrivelser i strid med
preseptorisk lovgivning, men om opplysninger om hvilke kontrollhandlinger som ikke
kunne forventes ut over de sedvanlige. Jeg kan ikke se at dette beror på en uriktig
rettsanvendelse.
(85) De ankende parter har som nye anførsler for Høyesterett videre gjort gjeldende at
lagmannsretten ved aktsomhetsvurderingen både skulle ha sett hen til undersøkelsesplikten
etter hvitvaskingsregelverket og til hensynene om å begrense risikoen for
HR-2025-2442-A, (sak nr. 25-061885SIV-HRET)

16
interessekonflikter mellom verdipapirforetaket og dets kunder til et minimum. Jeg finner
det klart at disse anførslene ikke kan føre frem.
(86) Hvitvaskingsregelverket ivaretar offentlige interesser, og brudd på reglene vil normalt ikke
utløse erstatningsansvar mellom private, jf. HR-2024-990-A Edison Norge avsnitt 76
følgende. Jool Markets har bistått utsteder med innhenting av et obligasjonslån, og ikke
med eiendomstransaksjoner eller pengeoverføringer som etter omstendighetene kunne vært
omfattet av hvitvaskingsreglene. Det er ikke påvist brudd på dagjeldende hvitvaskingslov
eller interne hvitvaskingsrutiner, enn mindre sannsynliggjort at tilrettelegger faktisk
avdekket mistenkelig informasjon om utsteders virksomhet. Jeg ser ikke bort fra at
eventuelle funn som ledd i etterlevelsen av hvitvaskingsregelverket kan aktualisere en
nærmere undersøkelsesplikt etter verdipapirhandelloven, men det er altså ikke tilfellet i
saken her.
(87) Jeg kan heller ikke se at de prosentbaserte honorarsatsene – 6 prosent for tilretteleggingen
og 4 prosent for merarbeid knyttet til kapitalinnhenting gjennom en
livsforsikringsordning – skapte en potensiell interessekonflikt som utløste en plikt til å
foreta ekthetsundersøkelser. Problemstillingen er snarere om det prosentvise honoraret som
skulle dekkes gjennom den innhentede kapitalen, bidro til at eventuelle forhold som tilsa
særlige undersøkelser, likevel ikke ble fulgt opp. Som det fremgår av min gjennomgang, er
det ikke påvist slike forhold.
(88) Min konklusjon er etter dette at tilrettelegger har foretatt de undersøkelser som følger av
kravet til god forretningsskikk under arbeidet med informasjonen til investorene. De krav
investorene med rimelighet kunne stille til tilretteleggerne, er da ikke tilsidesatt, og det
foreligger ikke erstatningsbetingende uaktsomhet etter skadeserstatningsloven § 2-1.
Konklusjon og sakskostnader
(89) Anken skal etter dette forkastes.
(90) Ankemotpartene har vunnet saken og har krav på erstatning for sakskostnadene for
Høyesterett etter hovedregelen i tvisteloven § 20-2 første ledd, som jeg ikke har funnet
grunn til å gjøre unntak fra. Omkostningsoppgaven på 986 900 kroner med tillegg av
merverdiavgift – til sammen 1 233 625 kroner – legges til grunn som nødvendige utgifter i
anledning saken. Beløpet skal etter avtale mellom ankemotpartene utbetales til Zurich
Insurance Europe AG, Norway Branch.
(91) Jeg stemmer for denne
D O M :
1. Anken forkastes.
2. I sakskostnader for Høyesterett betaler A, ANWI Holding AS, B, C, BK Medica
AS, D, E, F, G, Gangaren Holding AS, H, I, J, K, L, M, K.P. Invest AS, N, Olaf
Tufte AS, O, P, Q, Sunnic Norge AS, R, S, Trading Invest AS, T, Altinvest AS og
U, en for alle og alle for en,
1 233 625 – enmilliontohundreogtrettitretusensekshundreogtjuefem – kroner til
HR-2025-2442-A, (sak nr. 25-061885SIV-HRET)

17
Zurich Insurance Europe AG, Norway Branch innen to uker fra forkynnelsen av
denne dom.
(92) Dommer Steen: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(93) Dommer Sæther: Likeså.
(94) Dommer Bergsjø: Likeså.
(95) Dommer Bull: Likeså.
(96) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
D O M :
1. Anken forkastes.
2. I sakskostnader for Høyesterett betaler A, ANWI Holding AS, B, C, BK Medica
AS, D, E, F, G, Gangaren Holding AS, H, I, J, K, L, M, K.P. Invest AS, N, Olaf
Tufte AS, O, P, Q, Sunnic Norge AS, R, S, Trading Invest AS, T, Altinvest AS og
U, en for alle og alle for en,
1 233 625 – enmilliontohundreogtrettitretusensekshundreogtjuefem – kroner til
Zurich Insurance Europe AG, Norway Branch innen to uker fra forkynnelsen av
denne dom.
HR-2025-2442-A, (sak nr. 25-061885SIV-HRET)