Dato: 2024-10-17

Sammendrag: En mann var domfelt for en rekke overgrep mot sine to døtre, begått over en lang periode. Lagmannsretten hadde fastsatt straffen til fengsel i 8 år og 6 måneder. Påtalemyndigheten anket straffutmålingen til Høyesterett. Saken reiste særlig spørsmål om hvordan den samlede straffen skal fastsettes ved overgrep mot to fornærmede.

Høyesterett viser til at det er vanlig å først ta stilling til straffenivået for de samlede overgrepene mot hver av de fornærmede. En slik framgangsmåte vil synliggjøre krenkelsene som den enkelte er blitt utsatt for. Deretter må det foretas en samlet vurdering basert på det såkalte straffskjerpelsesprinsippet. Straffskjerpelsesprinsippet innebærer at det først tas stilling til straffenivået for det mest alvorlige forholdet, før det gis et tillegg ut fra at tiltalte også har begått andre overtredelser.

Ved fastsettelsen av straffetillegget i saker med to fornærmede har domstolene som ved straffutmåling ellers stor frihet til å fastsette en passende straff. Høyesterett legger imidlertid til grunn at tillegget vil måtte utgjøre en vesentlig andel av den fengselsstraffen som krenkelsene mot den andre fornærmede isolert sett ville gitt. Det vil sjelden være grunn til at tillegget settes lavere enn halvparten av utgangspunktet, og ofte må det settes høyere.

I dette tilfellet hadde lagmannsretten anslått straffenivået for overgrepene mot hver av døtrene til fengsel i noe over 7 år. En samlet straff på fengsel i 8 år og 6 måneder var da for lavt. Høyesterett anslår at straffenivået for overgrepene mot hver av døtrene er i overkant av 7 år for den ene og 6 år for den andre. Den samlede straffen settes til fengsel i 10 år og 6 måneder.

Dommen gir veiledning om straffutmåling ved seksuelle overgrep, særlig i tilfeller der det skal fastsettes en samlet straff for overgrep mot flere fornærmede.

D O M
avsagt 17. oktober 2024 av Høyesterett i avdeling med
dommer Hilde Indreberg
dommer Henrik Bull
dommer Espen Bergh
dommer Thom Arne Hellerslia
dommer Christian Lund
HR-2024-1901-A, (sak nr. 24-067774STR-HRET)
Anke over Gulating lagmannsretts dom 19. mars 2024
Påtalemyndigheten (statsadvokat May-Britt Erstad)
mot
A (advokat Arild Christian Dyngeland)

2
S T E M M E G I V N I N G
(1) Dommer Hellerslia:
Sakens spørsmål og bakgrunn
(2) Saken gjelder utmåling av straff for seksuelle overgrep begått av en far mot sine to døtre
og reiser særlig spørsmål om hvordan den samlede straffen skal fastsettes, jf. straffeloven
§ 79 bokstav a.
(3) A har to døtre, B, som er født 00.00.2002, og C, som er født 00.00.2006. I april 2023 ble
A satt under tiltale for seksuelle overgrep mot B og C. Tiltalepostene for overgrep mot
B gjaldt for det første overtredelse av straffeloven § 301, jf. § 299, om grov voldtekt mot
barn under 14 år, samt tilsvarende bestemmelse i straffeloven av 1902. Forholdet ble
vurdert som grovt som følge av gjentatte overgrep. I første del av tiltaleperioden var hun
dessuten under 10 år. Gjerningsbeskrivelsen var slik, jf. post I a:
«I perioden fra omtrent 2009–24. mai 2016, på bopel i ---veien 00 og --- 00 i X og på
telttur i Sverige, har han ved gjentatte anledninger masturbert sin datter B født
00.00.2002 sitt kjønnsorgan, ført en finger inn i skjeden hennes og plassert sin nakne
penis på/inntil hennes nakne skjede.»
(4) Post III gjaldt straffeloven § 302 om seksuell omgang med barn mellom 14 og 16 år, med
samme gjerningsbeskrivelse som under post I, tidfestet til perioden fra 25. mai 2016 til
24. mai 2018. Post V a gjaldt straffeloven § 312 og tilsvarende bestemmelse i straffeloven
av 1902, om seksuell omgang med slektning i nedstigende linje, med samme
gjerningsbeskrivelse som under post I a, men tidfestet til fram til 20. juli 2018.
(5) Også for overgrep mot C gjaldt tiltalen for det første grov voldtekt av barn under
14 år, jf. post I b, med slik gjerningsbeskrivelse:
«I perioden fra omtrent 2010–18. januar 2020, på bopel i ---veien 00 og --- 00 i X og
på telttur i Sverige, har han ved gjentatte anledninger masturbert sin datter C født
00.00.2006 sitt kjønnsorgan og plassert sin nakne penis på/inntil hennes nakne skjede
og/eller rumpe og beveget den der, benyttet et vibrerende massasjeapparat på
kjønnsorganet hennes utenpå trusen og lagt seg over henne mens de begge hadde klær
på og gjort samleiebevegelser.»
(6) Post II gjaldt forsøk på voldtekt av noen som er bevisstløs eller av andre grunner ute av
stand til å motsette seg handlingen, jf. straffeloven § 291, jf. § 16. Dette forholdet var
tidfestet til sommeren 2022. Post IV gjaldt straffeloven § 304 om seksuell handling med
barn under 16 år, og tilsvarende bestemmelse i straffeloven av 1902, med slik
gjerningsbeskrivelse:
«I perioden fra omtrent 2010 - 18. januar 2022, på bopel i ---veien 00, --- 00 og ---vei
00 i X, har han ved gjentatte anledninger utført seksuelle handlinger mot sin datter C
født 00.00.2006. De seksuelle handlingene har blant annet bestått i at han masserte
hennes nakne rumpe samt befølte og slikket henne på brystene.»
HR-2024-1901-A, (sak nr. 24-067774STR-HRET)

3
(7) Post V b gjaldt seksuell omgang med slektning i nedstigende linje, med samme
gjerningsbeskrivelse som under post I b.
(8) Post VI i tiltalen gjaldt samleie med noen som er bevisstløs eller av andre grunner ute av
stand til å motsette seg handlingen, jf. straffeloven § 292, jf. § 291, overfor tiltaltes
tidligere ektefelle.
(9) Ved Hordaland tingretts dom 13. juli 2023 ble A dømt i henhold til samtlige poster i tiltalen
til en straff av fengsel i 12 år. Han ble også ilagt kontaktforbud på 5 år mot begge barna,
samt dømt til å betale 250 000 kroner i oppreisningserstatning til hver av dem.
(10) A anket dommen. Gulating lagmannsrett avsa dom 19. mars 2024. A ble frifunnet for
post VI. Han ble domfelt for de øvrige postene, men likevel slik at forholdet i post II ble
endret til å gjelde seksuell omgang og derfor inngikk i post V b om straffeloven § 312.
(11) Lagmannsrettens domsslutning lyder slik:
«1. A, født 00.00.1974 frifinnes for overtredelse av straffeloven (1902)
§ 192 annet ledd bokstav a, jf. første ledd bokstav b og straffeloven (2005)
§ 292, jf. § 291, forholdet i tiltalebeslutningens post VI.
2. A, født 00.00.1974, dømmes for overtredelse av straffeloven (1902)
§ 195 annet ledd bokstav c, jf. første ledd, straffeloven (1902)
§ 195 annet ledd bokstav c, jf. første ledd, straffeloven (2005)
§ 301, jf. § 299, straffeloven (2005) § 302, straffeloven (1902) § 200 annet
ledd første punktum, straffeloven (2005) § 304, straffeloven (1902) § 197,
straffeloven (2005) § 312, jf. straffeloven (2005) § 79 bokstav a, til fengsel i
8 – åtte – år og 6 – seks – måneder. Varetekt kommer til fradrag med
416 – firehundreogsekstendager – dager pr. 27.02.2024, jf. straffeloven
(2005) § 83.
3. A, født 00.00.1974, ilegges kontaktforbud overfor B født 00.00.2002 og
C født 00.00.2006 for en periode på 5 – fem – år fra rettskraftig dom,
jf. straffeloven § 57, jf. § 58.
4. A, født 00.00.1974, dømmes til å betale oppreisningserstatning til B født
00.00.2002 med 250 000 – tohundreogfemtitusen – kroner innen
2 – to – uker fra dommens forkynnelse.
5. A, født 00.00.1974, dømmes til å betale oppreisningserstatning til C født
00.00.2006 med 250 000 – tohundreogfemtitusen – kroner innen
2 – to – uker fra dommens forkynnelse.
6. A, født 00.00.1974, frifinnes for kravet om oppreisning fra D.»
(12) Påtalemyndigheten har anket straffutmålingen til Høyesterett.
(13) Aktor har for Høyesterett lagt ned påstand om at A dømmes til fengsel i 11 år og
6 måneder, med fradrag for utholdt varetekt. Forsvarer har på vegne av A lagt ned påstand
om at straffen settes ned, subsidiært at anken forkastes, og atter subsidiært at domfelte
anses på mildeste måte.
HR-2024-1901-A, (sak nr. 24-067774STR-HRET)

4
Mitt syn på saken
Straffutmåling ved sammenstøt av lovbrudd
(14) Tiltalte er domfelt for å ha begått en rekke overgrep som rammes av flere straffebud mot
hver av døtrene. Ved fastsettelse av samlet straff for flere overtredelser bygger vår
tradisjon på det såkalte straffskjerpelsesprinsippet. Straffeloven § 79 bokstav a regulerer
strafferammen i slike tilfeller, men sier ikke noe uttrykkelig om metoden for å fastsette
samlet straff. Det er imidlertid vanlig å forankre straffskjerpelsesprinsippet i denne
bestemmelsen, da den bygger på et slikt prinsipp.
(15) Straffskjerpelsesprinsippet er omtalt nærmere blant annet i HR-2017-1282-A avsnitt 75:
«Når det skal utmåles en samlet straff for flere straffbare forhold, gjelder reglene i
straffeloven § 79 bokstav a. Som den tidligere bestemmelsen i straffeloven 1902 § 62,
fastslår denne bestemmelsen det såkalte straffskjerpelsesprinsippet. Dette innebærer at
det tas utgangspunkt i det mest alvorlige forholdet, og at det deretter gis et tillegg i
straffen for de øvrige overtredelsene. Ut fra rimelighetshensyn, og tatt i betraktning at
maksimal samlet fengselsstraff er 21 år også i tilfeller der § 79 bokstav a kommer til
anvendelse, vil straffen i mange tilfeller bli vesentlig lavere enn om man skulle
anvendt det såkalte kumulasjonsprinsippet. Kumulasjonsprinsippet innebærer at
straffen for de enkelte handlingene domfellelsen gjelder, legges sammen. Forskjellen
mellom anvendelse av straffskjerpelsesprinsippet og kumulasjonsprinsippet blir størst
når domfellelsen gjelder et stort antall straffbare handlinger.»
(16) Det følger av straffeprosessloven § 40 første ledd fjerde punktum at det skal opplyses i
domsgrunnene om § 79 bokstav a er anvendt, og at det bør pekes på straffenivået for hvert
av de mest alvorlige lovbruddene. Dette fører til at det blir synlig hvordan
straffskjerpelsesprinsippet er anvendt i praksis. Ved omfattende og sammensatte
overtredelser som i saken her er det ikke naturlig å peke på straffenivået for hvert ledd i
straffutmålingen, men kun enkelte hovedelementer, slik jeg kommer tilbake til.
(17) Der det er tale om flere overgrep mot flere, men et begrenset antall fornærmede, er det
vanlig å først ta stilling til straffenivået for de samlede overgrepene mot hver av de
fornærmede, før det foretas en helhetlig vurdering basert på straffskjerpelsesprinsippet. En
slik framgangsmåte vil synliggjøre krenkelsene mot hver av de fornærmede. Også
vurderingen av straffenivå knyttet til den enkelte fornærmede kan innebære anvendelse av
straffskjerpelsesprinsippet. Det denne saken særlig reiser spørsmål om, er imidlertid
fastsettelsen av samlet straff ved overgrep mot to fornærmede.
Straffenivået for overtredelsene mot hver av de fornærmede
(18) Jeg ser først på overgrepene mot den eldste datteren, B. Lagmannsretten oppsummerer sin
bevisvurdering slik:
«Lagmannsretten finner det således bevist utover enhver rimelig tvil at tiltalte
gjentatte ganger har masturbert sin datter B sitt kjønnsorgan og ført en finger inn i
hennes skjede, samt plassert sin nakne penis på og inntil hennes nakne skjede. Det
legges til grunn at dette skjedde fra hun var 6–7 år gammel og frem til en stund før
hun flyttet til sin mor på Y i 2020.»
HR-2024-1901-A, (sak nr. 24-067774STR-HRET)

5
(19) Omfang og varighet av overgrepene mot begge jentene er ellers beskrevet slik:
«Når det gjelder omfang og varighet, legger lagmannsretten i utgangspunktet til grunn
det som de fornærmede har forklart, likevel slik at det er tatt høyde for den usikkerhet
som ligger i at forholdene til dels ligger langt tilbake i tid da jentene var små, noe som
kan ha betydning for deres erindringsbilde. Det er uansett ikke tvil om at det er tale
om svært mange overgrep, begått over en lang periode og som har preget de
fornærmedes oppvekst på en svært belastende måte.»
(20) Strafferammen for grov overtredelse av straffeloven § 299 om seksuell omgang med barn
under 14 år, som etter loven alltid anses som voldtekt, er fengsel inntil 21 år,
jf. straffeloven § 301.
(21) Seksuell omgang i form av inntrengning er særlig alvorlig. Straffen for ett tilfelle av
innføring av finger i skjeden til et barn under 14 år ligger i utgangspunktet på fengsel i om
lag 3 år og 3 måneder, jf. HR-2019-2385-A avsnitt 17. For B var det tale om svært mange
tilfeller, begått over en lang periode. I tillegg til innføring av finger i skjeden besto den
seksuelle omgangen i masturbering av hennes kjønnsorgan og at domfelte plasserte sin
nakne penis på og inntil hennes nakne kjønnsorgan. Selv om det er tale om ett fortsatt
straffbart forhold, er vurderingen av slike gjentatte handlinger langt på vei parallell med
tilsvarende vurdering ved selvstendige straffbare forhold basert på
straffskjerpelsesprinsippet, jf. HR-2024-1672-A avsnitt 25. Det skal med andre ord gis et
tillegg i straffen, som gradvis vil avflate etter hvert som antall handlinger blir høyt.
(22) For B fortsatte de samme handlingene etter at hun fylte 14 år og fram til hun fylte 16 år,
som for denne perioden rammes av straffeloven § 302. Selv om denne tidsperioden
rammes av et annet straffebud, er det i realiteten tale om et fortsatt straffbart forhold. Også
overgrepene i denne perioden er alvorlige, men straffenivået vil være lavere enn for
overgrep mot barn under 14 år.
(23) Grunnet slektskapsforholdet har A også overtrådt straffeloven § 312 om seksuell omgang
mellom slektninger i nedstigende linje. Også situasjoner der samme handling innebærer en
overtredelse av flere straffebud, såkalt idealkonkurrens, omfattes av straffeloven § 79
bokstav a. Ved idealkonkurrens tas det utgangspunkt i det grunnleggende forholdet, og
deretter skjerpes straffen fordi handlingen også rammes av andre straffebud,
jf. Rt-2013-287 avsnitt 11. Jeg bemerker at perioden for overgrep strakk seg noe ut over
tidspunktet da B fylte 16 år, og for denne siste delen av perioden er det kun § 312 som
kommer til anvendelse.
(24) Saksforholdet for B har likhetstrekk med HR-2016-1454-A, der utgangspunktet for straffen
ble satt til fengsel i 7 år og 6 måneder for overgrep begått over lang tid. Den saken gjaldt
mer alvorlige handlinger. På den annen side var samtlige handlinger begått før
straffenivået ble hevet ved lovendring i 2010, og tidsperioden var noe kortere. Overgrepene
mot B startet før straffhevingen i 2010, men fant i det alt vesentlige sted etter dette.
(25) Jeg er enig i lagmannsrettens vurdering av at overgrepene mot B samlet sett ville gitt en
straff av fengsel på i overkant av 7 år.
(26) Jeg går så over til å se på overgrepene mot den yngste datteren, C. Overgrepene mot henne
er oppsummert på følgende måte:
HR-2024-1901-A, (sak nr. 24-067774STR-HRET)

6
«Når det gjelder C legger lagmannsretten tilsvarende til grunn som bevist utover
enhver rimelig tvil at tiltalte har hatt seksuell omgang med henne ved gjentatte ganger
å masturbere hennes kjønnsorgan/klitoris og plassere sin nakne penis på og inntil
hennes nakne skjede, rygg og rumpe. Ved en anledning skal han også ha foretatt
samleielignende bevegelser med henne mens de hadde klær på seg som beskrevet
over. Samtlige handlinger er å anse som seksuell omgang i form av samleiesurrogat,
jf. momentene fremhevet i HR-2017-968-A avsnitt 50. …
Lagmannsretten legger til grunn at den seksuelle omgangen som bestod i å ta sitt
nakne kjønnsorgan mot C sitt underliv startet i 6–7-årsalderen, mens berøring og
massering av hennes underliv og klitoris startet etter hun var fylt 12 år. De øvrige
handlingene som C har forklart seg om, dvs. massering av rumpe, beføling og slikking
av bryst er å anse som seksuell handling i lovens forstand. Lagmannsretten vurderer
det også slik at bruken av massasjeapparat mot hennes kjønnsorgan skal bedømmes
som seksuell handling og ikke seksuell omgang, hensett til at dette skjedde utenpå
trusen.»
(27) Den seksuelle omgangen besto altså også for Cs del i masturbering av hennes kjønnsorgan
og at tiltalte tok sin nakne penis mot hennes nakne kjønnsorgan. Men til forskjell fra hva
som var tilfelle for B, omfattet handlingene ikke innføring av finger i skjeden.
Inntrengning er som nevnt særlig alvorlig, og jeg legger til grunn at straffenivået for
masturbering og handlinger som framstår som samleiesurrogat, ligger lavere. Til
sammenligning viser jeg til HR-2019-608-A avsnitt 20, der straffen for ett tilfelle av
slikking av kjønnsorgan ble angitt til fengsel i 2 år og 9 måneder. Straffenivået for
masturbering med hånden vil ofte ligge lavere enn dette, mens straffen ved direkte kontakt
mellom nakne kjønnsorganer vil ligge omtrent på nevnte nivå.
(28) Også for C er det tale om svært mange overgrep over et langt tidsrom som har preget
hennes barndom. I tillegg til seksuell omgang ble hun utsatt for ulike seksuelle handlinger.
Slik jeg forstår lagmannsrettens dom, startet overgrepene da hun var 6–7 år. Etter at hun
ble 14 år besto overgrepene i seksuelle handlinger, ikke seksuell omgang, bortsett fra
tilfellet i post II, som fant sted i 2022, altså etter at hun hadde fylt 16 år. Også for
C kommer straffeloven § 312 inn som et skjerpende moment, med den presisering at for
overgrepet som fant sted i 2022, er det kun dette straffebudet som får anvendelse. Fraværet
av inntrengning og at overgrepene ble noe mindre alvorlige etter at hun fylte 14 år, fører
likevel til at samlet straff ville vært satt noe lavere enn for overgrepene mot B.
(29) Jeg er kommet til at dersom overgrepene mot C vurderes isolert, ville straffen vært i
størrelsesorden fengsel i 6 år.
Utmåling av samlet straff ved seksuallovbrudd begått mot flere
(30) Som jeg har vært inne på, sier ikke straffeloven § 79 bokstav a noe uttrykkelig om metoden
for fastsettelse av samlet straff ved flere lovbrudd, og da heller ikke noe om hvor stort
tillegg det skal gis til straffen for det forholdet som bedømmes som mest alvorlig. Lovgiver
har imidlertid benyttet endringer av bestemmelsen til å gi signaler om dette.
(31) Straffeloven § 79 bokstav a tilsvarer langt på vei straffeloven av 1902 § 62. Denne ga
opprinnelig anvisning på et tillegg i strafferammen på halvparten av rammen for det mest
alvorlige lovbruddet, men ble i 2003 endret slik at rammen ble økt til det dobbelte av
rammen for det mest alvorlige forholdet. Det går fram av Ot.prp. nr. 109 (2001–2002)
HR-2024-1901-A, (sak nr. 24-067774STR-HRET)

7
side 38–40 og 43 at formålet var å gi et signal om straffskjerpelse ved utmåling av straff
for flere overtredelser, særlig for vinnings-, volds- og seksuallovbrudd. Den skjerpede
strafferammen ble, med enkelte unntak, beholdt i ny straffelov. I Ot.prp. nr. 90
(2003–2004) side 128 er det vist til at det ville «gi et klart signal til domstolene om at
gjentakelse, sammenstøt og organisert kriminalitet skal tillegges betydelig skjerpende vekt
ved straffutmålingen».
(32) Paragraf 79 angir imidlertid et noe mindre tillegg i strafferammen der strafferammen
allerede er høy, ved at tillegget ikke kan overstige seks år. Der strafferammen for det mest
alvorlige forholdet er høyere enn seks år, vil derfor lengstestraffen ikke være det dobbelte,
men noe lavere. Fra og med en strafferamme på 15 år vil den økte strafferammen etter
§ 79 uansett nå den maksimale straffen på 21 år.
(33) Ellers nevner jeg at det i Prop. 137 L (2016–2017) ble foreslått lovendringer som forutsatte
ytterligere økning i tillegget. Forslaget ble imidlertid ikke vedtatt av Stortinget.
(34) Jeg legger videre til grunn at ved integritetskrenkelser begått mot flere fornærmede vil den
samlede skaden, og derved straffverdigheten, normalt være større enn der det er begått
flere integritetskrenkelser mot samme person. Tillegget i straff bør derfor være merkbart
større i slike tilfeller, se HR-2024-1672-A avsnitt 26.
(35) Også ved flere fornærmede vil det skje en gradvis avflating av straffenivået etter hvert som
antall fornærmede øker. For vår sak er det av størst interesse å se på praksis som gjelder
alvorlige seksuallovbrudd begått mot to fornærmede.
(36) I Rt-2014-495, som gjaldt voldtekt og forsøk på voldtekt, ble straffen angitt til henholdsvis
om lag 4 år og rundt 2 år og 2 måneder. Samlet straff ble satt til 5 år og 6 måneder,
inkludert en tidligere straff på betinget fengsel i 60 dager. Rt-2015-401 gjaldt to voldtekter,
der hver av dem ville gitt en straff på fengsel i 6 år. Samlet straff ble angitt til opp mot
10 år før fradrag for tidsforløpet. Endelig nevner jeg HR-2019-608-A, der straffen for
overgrep mot den ene fornærmede ble angitt til fengsel i 4 år og 3 måneder, og straffen for
overgrep mot den andre til fengsel i rundt 3 år. Sammen med et forhold som gjaldt
overgrepsbilder av barn, der straffen ble angitt til fengsel i 6 måneder, ble samlet straff satt
til fengsel i 6 år og 6 måneder.
(37) Også saker om andre integritetskrenkelser enn seksuallovbrudd er av interesse.
Rt-2009-1526 gjaldt to forsøk på overlagt drap. Hvert av forsøkene ble angitt til en straff
av fengsel i 8 år. Etter at det var tatt noe hensyn til skjerpende og formildende
omstendigheter, ble samlet straff satt til fengsel i 12 år.
(38) Avgjørelsene viser at det ikke kan utledes noen klar norm om størrelsen av tillegget.
Domstolene vil her som ellers ha betydelig grad av frihet til å fastsette en passende straff.
Slik jeg ser det, må imidlertid tillegget ved at det er begått overgrep mot to fornærmede,
utgjøre en vesentlig andel av den fengselsstraffen som krenkelsene mot den andre
fornærmede i utgangspunktet ville gitt. Det vil derfor sjelden være grunn til at tillegget
settes lavere enn halvparten av utgangspunktet, og ofte vil tillegget måtte settes høyere.
(39) Der straffenivået allerede i utgangspunktet er høyt, vil begrunnelsen for ytterligere straff
ikke stå like sterkt som ved mer moderate straffenivåer, og rimeligheten av samlet straff
kommer i større grad på spissen. Etter min oppfatning gjenspeiles dette i straffeloven
HR-2024-1901-A, (sak nr. 24-067774STR-HRET)

8
§ 79 bokstav a ved at strafferammer på mer enn 6 år ikke skal dobles, men økes med 6 år.
Også ved lengre straffer vil det imidlertid etter mitt syn sjelden være grunnlag for å sette et
lavere tillegg enn halvparten av utgangspunktet.
(40) Jeg presiserer at anvendelse av straffskjerpelsesprinsippet ved flere fornærmede ikke betyr
at det ses ulikt på alvoret av de krenkelser den enkelte fornærmede er blitt utsatt for. Det er
kun tale om en metode for å finne fram til en samlet straff som skal ta opp i seg alvoret av
overtredelsene overfor samtlige fornærmede, samtidig som straffen ikke skal bli urimelig
lang.
(41) Etter å ha tatt utgangspunkt i en straff av fengsel i noe i overkant av 7 år for handlingene
overfor hver av de to fornærmede, satte lagmannsretten i saken her samlet straff til fengsel
i 8 år og 6 måneder. Tillegget er etter min mening klart for lavt, også om utgangspunktet
for straffen for overgrepene mot C settes lavere enn lagmannsretten har gjort, slik jeg er
kommet til ovenfor. Det er i hvert fall ikke grunn til å sette tillegget lavere enn halvparten
av hva sistnevnte forhold ville gitt i straff vurdert isolert. Slik jeg ser det, vil
utgangspunktet for samlet straff i saken her være fengsel i området fra 10 år og
6 måneder til 11 år.
(42) Det foreligger ingen formildende omstendigheter. Lagmannsretten har ilagt kontaktforbud
overfor de fornærmede i 5 år. Det tas noe, men begrenset hensyn til dette ved fastsettelsen
av samlet straff, se straffeloven § 29 andre ledd.
Konklusjon
(43) Jeg er etter dette kommet til at passende straff settes til fengsel i 10 år og 6 måneder.
(44) Jeg stemmer for slik
D O M :
I lagmannsrettens dom, domsslutningen punkt 2, gjøres den endring at straffen settes til
fengsel i 10 – ti – år og 6 – seks – måneder. Til fradrag i straffen går
628 – sekshundreogtjueåtte – dager for utholdt frihetsberøvelse.
(45) Dommer Bull: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(46) Dommer Bergh: Likeså.
(47) Dommer Lund: Likeså.
(48) Dommer Indreberg: Likeså.
HR-2024-1901-A, (sak nr. 24-067774STR-HRET)

9
(49) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
D O M :
I lagmannsrettens dom, domsslutningen punkt 2, gjøres den endring at straffen settes til
fengsel i 10 – ti – år og 6 – seks – måneder. Til fradrag i straffen går
628 – sekshundreogtjueåtte – dager for utholdt frihetsberøvelse.
HR-2024-1901-A, (sak nr. 24-067774STR-HRET)