Dato: 2023-03-14

Sammendrag: En drosjesjåfør hadde seksuell omgang med en passasjer som satt i forsetet, ved å føre hånden sin ned i passasjerens bukse og deretter føre én eller flere fingre inn i skjeden hennes. Spørsmålet var om han kunne dømmes etter straffeloven § 295, som rammer misbruk av stilling for å skaffe seg seksuell omgang.

Høyesterett kom til at drosjesjåføren hadde en «stilling» som satte ham i et overordningsforhold overfor fornærmede, og at han misbrukte denne til å skaffe seg den seksuelle omgangen. I tillegg til fengselsstraff ble drosjesjåføren fradømt retten til å kjøre drosje for alltid.

Dommen avklarer innholdet i straffeloven § 295 og straffereaksjonen ved slik overtredelse.

D O M
avsagt 14. mars 2023 av Høyesterett i avdeling med
dommer Bergljot Webster
dommer Ingvald Falch
dommer Erik Thyness
dommer Kine Steinsvik
konstituert dommer Magni Elsheim
HR-2023-473-A, (sak nr. 22-166213STR-HRET)
Anke over Borgarting lagmannsretts dom 25. oktober 2022
A (advokat Halvard Helle)
mot
Påtalemyndigheten (statsadvokat Cecilie Schløsser Møller)

2
S T E M M E G I V N I N G
(1) Dommer Falch:
Sakens spørsmål og bakgrunn
(2) Saken gjelder spørsmålet om en drosjesjåfør kan dømmes for brudd på straffeloven § 295,
for å ha skaffet seg seksuell omgang ved misbruk av stilling. I bekreftende fall oppstår
spørsmålet om han skal fradømmes retten til å kjøre drosje for alltid.
(3) A ble 3. februar 2022 tiltalt for brudd på straffeloven § 295. Grunnlaget er:
«Onsdag 21. juli 2021 ca kl. 04.25 i Økriveien 34 i Bærum hadde han seksuell
omgang med B ved at han førte en eller flere fingre inn i skjeden hennes og
masturberte henne. Han skaffet seg den seksuelle omgangen ved misbruk av sin
stilling som taxisjåfør idet den seksuelle omgangen fant sted i taxien mens den var i
fart, hun var beruset og han skulle kjøre henne hjem.»
(4) Ringerike, Asker og Bærum tingrett avsa dom 27. juni 2022, med denne domsslutningen
punkt 1 og 2:
«1. A, født 00.00.1972, dømmes for overtredelse av straffeloven § 295 til
fengsel i 7 – syv – måneder.
Varetekt kommer til fradrag med 3 – tre – dager, jf. straffeloven 2005 § 83.
2. A, født 00.00.1972, dømmes til tap av retten til å føre motorvogn ved
persontransport mot vederlag for alltid, jf. yrkestransportloven § 37 f annet
ledd.»
(5) A ble også dømt til å betale oppreisning til den fornærmede.
(6) A anket til lagmannsretten, som nektet anken over bevisbedømmelsen under
skyldspørsmålet fremmet. Anken over lovanvendelsen under skyldspørsmålet og
rettighetstapet ble fremmet. Borgarting lagmannsrett avsa dom 25. oktober 2022, med
denne domsslutningen:
«1. Anken over tingrettens dom, domsslutningens punkt 1 og 2, forkastes.
2. A, født 00.00.1972, dømmes til å betale oppreisningserstatning til B med
120 000 – etthundreogtyvetusen – kroner innen 2 – to – uker fra dommen
blir forkynt.»
(7) Jeg nevner at politiet 14. november 2022, etter lagmannsrettens dom, besluttet å
beslaglegge As kjøreseddel. Den ble innlevert to dager senere.
(8) Lagmannsretten bygget sin dom på tingrettens bevisbedømmelse, som i korte trekk var
denne:
HR-2023-473-A, (sak nr. 22-166213STR-HRET)

3
(9) Fornærmede var den aktuelle kvelden sammen med venner på vorspiel og etterhvert et
annet sted. Ut på natten ville hun hjem og ringte etter drosje. Tiltalte hentet henne i sin
drosje. Fornærmede satt i baksetet, men flyttet seg på tiltaltes forespørsel til forsetet etter at
de hadde kjørt innom et sted hvor fornærmede skulle hente eiendelene sine. Fornærmede
var ganske full og tiltalte har forklart at han ba fornærmede sette seg foran for å få bedre
kontroll på henne, for eksempel dersom hun måtte kaste opp.
(10) Lagmannsretten har oppsummert det videre hendelsesforløpet slik:
«B satt med mobiltelefonen da hun merket As hånd på låret sitt. Deretter tok han
hånden mot bukselinningen hennes. Han åpnet snøringen og prøvde å føre hånden ned
i buksen hennes. B forsøkte å dytte hånden hans vekk og sa stopp, men hånden
‘vendte tilbake’. Etter hvert fikk A hånden ned i buksen hennes. Han tok på
kjønnsorganet hennes og hadde en eller flere fingre inne i skjeden hennes minst én
gang.
B var redd under hendelsen. Hun var redd for at det kunne gå lenger enn til fingring,
og hun var redd for å bli kidnappet. Hun satt i en bil uten kontroll på om sjåføren ville
stoppe.
A stoppet da B sa at hun ville slippes av hos ekskjæresten sin, mellom Bærums verk
og Bryn kirke. Dette var nærmere enn hjem til henne og hun ba derfor om å bli satt av
hos ham. A stoppet bilen da hun ba om det. Hun ble bedt om å betale, betalte og gikk
ut av bilen.»
(11) A har anket til Høyesterett over lovanvendelsen under skyldspørsmålet og rettighetstapet.
Han gjør i hovedsak gjeldende at han som drosjesjåfør ikke hadde noen «stilling» som
omfattes av straffeloven § 295. Lagmannsrettens dom gir ikke tilstrekkelig grunnlag for
alternativt å dømme ham etter § 297, slik at dommen må oppheves. Subsidiært påstår han
at tapstiden for kjøreseddelen må settes ned.
(12) Påtalemyndigheten har tatt til motmæle og påstår anken forkastet. Det beviste forholdet
rammes av straffeloven § 295, og det er ikke grunnlag for å redusere tapstiden.
Mitt syn på saken
Anken over lovanvendelsen
Tolkningen av straffeloven § 295
(13) Straffeloven § 295 har, under overskriften «[m]isbruk av overmaktsforhold og lignende»,
denne ordlyden til og med bokstav a:
«Med fengsel inntil 6 år straffes den som skaffer seg eller en annen seksuell omgang,
eller får noen til å utføre handlinger som svarer til seksuell omgang med seg selv ved
a. misbruk av stilling, avhengighetsforhold eller tillitsforhold …»
(14) Det er uomtvistet at den seksuelle omgangen i saken her ikke skjedde ved misbruk av
avhengighetsforhold eller tillitsforhold. Spørsmålet er om den skjedde «ved … misbruk av
stilling».
HR-2023-473-A, (sak nr. 22-166213STR-HRET)

4
(15) Straffeloven § 295 viderefører, så langt jeg siterte den, straffeloven 1902 § 193. Frem til
2000 inneholdt ordlyden, den gang i straffeloven 1902 § 198, en opplisting av ulike yrker
og stillinger som var omfattet. Lovendringen er forklart slik i Ot.prp. nr. 28 (1999–2000)
side 113:
«Det første straffalternativet er at gjerningspersonen misbruker sin stilling. Dette
viderefører gjeldende § 198, men går lenger ved at det ikke er begrenset til nærmere
angitte stillinger. Begrepet ‘stilling’ må ikke forstås så snevert som bare å omfatte
personer ansatt i ulike yrker, f.eks. som lege eller psykolog, men alle som står i en
overordnet posisjon i forhold til fornærmede, f.eks. som sjelesørger. For så vidt gjelder
de persongrupper som er omfattet av gjeldende § 198, vil tidligere rettspraksis være
relevant.»
(16) Straffeloven 1902 § 193 ble anvendt i Rt-2003-453, hvor en håndballtrener ble dømt for å
skaffe seg seksuell omgang med jenter i alderen 14 til 16 år. I avsnitt 10 sies:
«Straffeloven § 193 retter seg blant annet mot den som skaffer seg seksuell omgang
‘ved misbruk av stilling, avhengighetsforhold eller tillitsforhold’. Bestemmelsen ble
vedtatt ved lov nr. 76/2000 og representerer blant annet en videreføring av den
tidligere bestemmelsen i § 198. Det fremgår av Ot.prp. nr. 28 (1999–2000) side 113 at
begrepet ‘stilling’ ikke må forstås så snevert som bare å omfatte personer ansatt i ulike
yrker, f.eks. som lege eller psykolog, men alle som står i en overordnet posisjon i
forhold til fornærmede. Etter min mening vil voksne personer som regelmessig deltar i
forbindelse med ungdommers fritidsaktiviteter – f.eks. som håndballtrener – kunne
omfattes av bestemmelsen, jf. også uttalelser i Innst. O. nr. 92 (1999–2000) side 23.»
(17) Både lovforarbeidene og høyesterettsavgjørelsen fremholder altså at begrepet «stilling»
omfatter «alle som står i en overordnet posisjon i forhold til fornærmede».
(18) Andre deler av lovforarbeidene bruker begrepet «overmaktsforhold», som også lovregelen
selv bruker i overskriften. I avsnittet foran det jeg siterte fra proposisjonen, heter det for
eksempel at det regnes som misbruk dersom gjerningspersonen på en utilbørlig måte
«utnytter sitt overmaktsforhold» til å skaffe seg den seksuelle omgangen. I den forbindelse
skal det legges vekt på «hvilken overlegne posisjon» det dreier seg om.
(19) Noen klar avgrensing mellom begrepene «overordnet», «overmakt» og «overlegen» kan
jeg ikke se at det er. De flyter langt på vei over i hverandre. Den nevnte
høyesterettsavgjørelsen er illustrerende: Alle begrepene vil kunne passe på
håndballtreneren som der ble domfelt.
(20) På denne bakgrunn mener jeg at stillingsbegrepet i § 295 omfatter de posisjoner og roller
som skaper et overordningsforhold – eller om man vil et overmaktsforhold – som gir
mulighet til å påvirke – og misbruke – den andres vilje, herunder ved å svekke den andres
motstandskraft. Til sammenligning fanger alternativene «avhengighetsforhold» og
«tillitsforhold» opp ulike overmaktsforhold som ikke trenger å være knyttet til særskilte
posisjoner eller roller.
HR-2023-473-A, (sak nr. 22-166213STR-HRET)

5
Konkret anvendelse
(21) A hadde som drosjesjåfør en posisjon i forholdet til fornærmede som var formalisert
gjennom det kjøreoppdraget han hadde påtatt seg. Under kjøringen må denne posisjonen
bedømmes som overordnet fornærmede, fordi hun da var prisgitt hvor og hvordan A ville
kjøre.
(22) A hadde derfor en «stilling», som det under straffeloven § 295 bokstav a må bedømmes om
han misbrukte.
(23) Jeg er enig med lagmannsretten i at A misbrukte stillingen til å skaffe seg den seksuelle
omgangen. Etter at han selv under kjøringen hadde tatt initiativet, forsøkte fornærmede å
fjerne hånden hans da han prøvde å stikke den ned i buksen hennes. Hun sa stopp, men han
gjennomførte likevel den seksuelle omgangen. Det er da ikke tvilsomt at A på utilbørlig
måte skaffet seg den seksuelle omgangen med henne ved å utnytte den situasjonen som
stillingen hans overfor henne skapte.
(24) Anken over lovanvendelsen må derfor forkastes.
Straffutmålingen
(25) Tiltalte har ikke angrepet den fengselsstraffen på syv måneder som lagmannsretten
utmålte. Jeg ser ingen grunn til å endre den.
(26) Tiltalte har derimot angrepet tapet av retten til å føre motorvogn ved transportoppdrag mot
vederlag – det vil si kjøreseddelen. Både tingretten og lagmannsretten fastsatte tapstiden til
for alltid.
(27) Hjemmelen er yrkestransportloven § 37 f andre ledd, som fastslår at dersom den som har
kjøreseddel straffes, «kan» det i samme dom fastsettes tap av kjøreseddelen «for ei bestemt
tid eller for alltid, dersom allmenne omsyn elles krev det».
(28) Nærmere regler er gitt i tapsforskriften, som er hjemlet blant annet i yrkestransportloven.
Tapsforskriften § 10-1 nr. 3, som gjelder tap av kjøreseddel, henviser til § 2-6, som direkte
gjelder tap av førerett. Paragraf 2-6 fastslår at det skal gjøres en «skjønnsmessig
helhetsvurdering», hvor også «forholdsmessigheten» inngår. Det er et vilkår at det er «klar
sammenheng» mellom bruken av motorvognen og den straffbare handlingen. Ved
seksuallovbrudd hvor motorvognen er benyttet som hjelpemiddel ved utførelsen av
handlingen, «bør tap av føreretten fastsettes for flere år eller for alltid», jf. § 2-6 nr. 2.
(29) Et seksuelt overgrep fra en drosjesjåfør overfor en passasjer under transporten, ligger i
kjerneområdet for anvendelse av denne reaksjonen, jf. Rt-2008-1634 avsnitt 17. Det er
vesentlig for trygghetsfølelsen at drosjekunder ikke risikerer å bli utsatt for seksuelle
overgrep fra sjåførene. I samsvar med tapsforskriften § 2-6 nr. 2 må tapstiden derfor
fastsettes for flere år eller for alltid. I lys av det grove forholdet A dømmes for, og i lys av
den sentrale rollen drosjen og kjøringen spilte ved lovbruddet, må utgangspunktet etter min
mening være at tapstiden fastsettes til for alltid.
HR-2023-473-A, (sak nr. 22-166213STR-HRET)

6
(30) A har gjort gjeldende at tapstiden bør reduseres fordi kjøreseddelen ikke ble beslaglagt før
etter lagmannsrettens dom, det vil si omkring ett år og fire måneder etter at handlingen
skjedde og ble anmeldt.
(31) Det følger av tapsforskriften § 1-4 andre ledd at det ved fastsettelsen av tapstiden skal
legges vekt på om vedkommende har hatt førerkortet – her kjøreseddelen – i sin besittelse i
lengre tid etter handlingstidspunktet, dersom han ikke kan bebreides at kjøreseddelen ikke
har vært beslaglagt. Lengre tids besittelse tilsier altså at tapstiden forkortes, eventuelt
bortfaller helt. Men dette gjelder likevel ikke «dersom det pådømte forhold gir grunnlag for
flere års tap av førerett», jf. § 1-4 andre ledd siste punktum.
(32) Dette fører til at sent beslag av kjøreseddelen ikke påvirker tapstidens lengde i et tilfelle
som her, hvor kjøreseddelen i utgangspunktet skal inndras for alltid. I lys av det alvorlige
straffbare forholdet kan heller ikke en samlet vurdering tilsi at tapstiden reduseres.
(33) Også anken over straffutmålingen må derfor forkastes.
Konklusjon
(34) Jeg stemmer for denne
D O M :
Anken forkastes.
(35) Dommer Thyness: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(36) Konstituert dommar Elsheim: Det same.
(37) Dommer Steinsvik: Likeså.
(38) Dommer Webster: Likeså.
(39) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
D O M :
Anken forkastes.
HR-2023-473-A, (sak nr. 22-166213STR-HRET)