Sammendrag: Kaasen, Skoghøy, Stang Lund, Flock og LundA var i lagmannsretten dømt til fengsel i et år og seks måneder for grov narkotikaforbrytelse ved å ha overdratt ca. 64 gram heroin til "en av X's store selgere". A anket over lovanvendelsen og straffutmålingen under henvisning til at lagmannsretten feilaktig hadde subsumert forholdet under straffeloven § 162. Subsidiært hevdet han at det forelå saksbehandlingsfeil.Høyesterett forkastet anken. Den beslaglagte heroinen hadde en renhetsgrad på 4-7 %. Omregnet ut fra en normal renhetsgrad på 30-50 %, som er grunnlaget for fastsettelsen av ca. 15 gram heroin som grense for grov narkotikaforbrytelse, utgjorde mengden 12,6 - 8,4 gram. Høyesterett la til grunn at store avvik fra normal renhetsgrad vil måtte tillegges betydning ved straffutmålingen etter en totalvurdering, og at avvik i særlige tilfeller også vil kunne ha betydning for subsumsjonen. For lave renhetsgrader innebar dette at avviket er så stort at man ved omregning basert på normal renhetsgrad har å gjøre med kvanta som ligger vesentlig under det etablerte terskelnivå. Dette var ikke tilfelle i denne sak. Sammenholdt med de øvrige omstendigheter i saken, var derfor subsumsjonen som grov narkotikaforbrytelse korrekt.

Høyesterett viste til at kvantumet klart overskred det som kunne antas å være til personlig bruk, og at det dreide seg om et salg i profittøyemed fra en person som ikke selv var bruker til et sentralt ledd i den lokale omsetningskjeden. På grunnlag av de samme momenter hadde Høyesterett ikke innvendinger til lagmannsrettens straffutmåling. Heller ikke saksbehandlingsanken førte frem: Selv om spørsmålsskriftet til lagretten hadde fått en noe uheldig utforming, viste det som var sagt i lagmannsrettens domsgrunner om rettsbelæringen at lagretten har hatt spørsmålsstillingen klart for seg.

NORGES HØYESTERETT
Den 4. november 2005 avsa Høyesterett kjennelse i
HR-2005-01738-A, (sak nr. 2005/1149), straffesak, anke,
A (advokat Gunnar K. Hagen)
mot
Den offentlige påtalemyndighet (førstestatsadvokat Geir Fornebo)
S T E M M E G I V N I N G :
(1) Kst. dommer Kaasen: Saken gjelder hvilken betydning narkotikaens renhetsgrad har for
anvendelsen av straffeloven § 162 annet ledd om grov narkotikaforbrytelse, samt
straffutmåling.
(2) Hålogaland lagmannsrett avsa 8. juni 2005 dom med slik domsslutning:
”A født 00.00.1967 dømmes for overtredelse av straffeloven § 162 første jf. annet ledd
jf. femte ledd, som fellesstraff med betinget straff idømt ved Oslo tingretts dom av 11.
mars 2004 jf. straffeloven § 54 nr. 3 – til en straff av fengsel i 1 – ett – år og 6 – seks –
måneder. Til fradrag i straffen kommer 45 – førtifem – dager for utholdt varetekt.”
(3) Dommen ble avsagt etter domfeltes anke over bevisbedømmelsen under skyldspørsmålet i
Salten tingretts dom av 14. desember 2004, der A ble idømt fengsel i ett år og en måned.
(4) Det nærmere saksforhold og domfeltes personlige forhold fremgår av tingrettens og
lagmannsrettens avgjørelser.
(5) Domfelte har anket til Høyesterett over lovanvendelsen og straffutmålingen. Han har gjort
gjeldende at lagmannsretten feilaktig har ansett narkotikaforbrytelsen som grov og at
straffen er for høy. Under ankeforhandlingen har forsvareren for Høyesterett subsidiært
reist spørsmål om feil ved saksbehandlingen, jfr. straffeprosessloven § 342 annet ledd
nr. 3.

2
(6) Jeg er kommet til at anken må forkastes.
(7) A er dømt for å ha overdratt minst 64 gram heroin til B i Bodø en gang i begynnelsen av
mai 2004, ved å gi anvisning på henting av stoffet som var skjult under taket over
kundetoalettet på en bensinstasjon. Heroinen hadde en renhetsgrad på 4-7 %. Omregnet ut
fra en normal renhetsgrad på 30-50 %, som er grunnlaget for fastsettelsen av ca. 15 gram
heroin som grense for grov narkotikaforbrytelse etter straffeloven § 162 annet ledd, utgjør
mengden 12,6 – 8,4 gram.
(8) Etter Høyesteretts praksis vil store avvik fra det normale mht. renhetsgrad måtte tillegges
betydning ved straffutmålingen ut fra en totalvurdering. Etter min oppfatning vil slike
avvik også i særlige tilfeller kunne få betydning for subsumsjonen. For lave renhetsgrader
betyr dette etter min mening at avviket må være så stort at man ved omregning basert på
normal renhetsgrad har å gjøre med kvanta som ligger vesentlig under det etablerte
terskelnivå.
(9) I denne sak er det som nevnt omregnet tale om 8,4 – 12,6 gram. Etter min mening er det,
når dette ses i lys av de øvrige omstendigheter i saken, riktig å subsumere forholdet under
straffeloven § 162 annet ledd. Jeg viser da til at kvantumet klart overskrider det som kan
antas å være til personlig bruk, og videre til at lagmannsretten har lagt til grunn at det
dreier seg om et salg i profittøyemed fra en person som ikke selv bruker tyngre narkotika,
og at han overdro heroinen ”til en person han anså som en av Bodøs store selgere”.
(10) Jeg kan ikke se at det er noe å innvende mot lagmannsrettens straffutmåling, som er
bestemt av kvantum og de øvrige momenter jeg har pekt på.
(11) Under anførselen om feil ved saksbehandlingen er det henvist til at spørsmålsskriftet
lagretten fikk seg forelagt sammenholdt med lagmannsrettens premisser etterlater tvil om
hvorvidt lagretten har lagt riktig lovforståelse til grunn for sin kjennelse. Jeg er enig i at
spørsmålsskriftet hadde en noe uheldig utforming, men det som i lagmannsrettens
domsgrunner er gjengitt fra rettsbelæringen, viser etter min mening at lagretten har hatt
spørsmålsstillingen klart for seg.
(12) Jeg stemmer for denne
K J E N N E L S E :
Anken forkastes.
(13) Dommer Skoghøy: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(14) Dommer Stang Lund: Likeså.
(15) Dommer Flock: Likeså.
(16) Dommer Lund: Likeså.
(17) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne

3
K J E N N E L S E :
Anken forkastes.