Dato: 2023-12-21

Sammendrag: En far som våren 2019 søkte om utsatt uttak av foreldrepenger, fikk avkortet stønadsperioden med drøyt 13 uker.

Grunnlaget for avkortningen var at Nav, før loven ble endret med virkning fra 1. oktober 2021, praktiserte regelverket slik at hvis fars uttak ikke startet umiddelbart etter siste dag i mors uttaksperiode, så måtte han søke om utsettelse senest siste dag i mors uttaksperiode. Hvis far ikke søkte innen denne fristen, mistet han retten til foreldrepenger for en periode tilsvarende forsinkelsen.

Saken ble behandlet i Trygderetten, som stadfestet vedtaket.

Saken ble deretter klaget inn til Sivilombudet, som konkluderte med at Navs praksis ikke hadde grunnlag i folketrygdloven. Nav fastholdt likevel sitt vedtak.

Høyesterett er kommet til samme konklusjon som Sivilombudet og kjenner Trygderettens kjennelse ugyldig.

Etter Høyesteretts syn var det etter lovens ordlyd ikke grunnlag for å oppstille en slik frist som medførte bortfall av stønad, og andre rettskilder kunne heller ikke begrunne dette.

Saken gir veiledning om reglene om utsatt uttak av foreldrepenger.

D O M
avsagt 21. desember 2023 av Høyesterett i avdeling med
justitiarius Toril Marie Øie
dommer Kristin Normann
dommer Arne Ringnes
dommer Wenche Elizabeth Arntzen
dommer Erik Thyness
HR-2023-2432-A, (sak nr. 23-075467SIV-HRET)
Anke over Gulating lagmannsretts dom 7. mars 2023
A (advokat Christian Henrik Prahl Reusch)
mot
Staten v/Arbeids- og velferdsdirektoratet (Regjeringsadvokaten
v/advokat David Magnus Myr – til prøve)

2
S T E M M E G I V N I N G
(1) Dommer Thyness:
Sakens spørsmål og bakgrunn
(2) Saken gjelder krav på foreldrepenger for en far som først etter mors siste stønadsdag søkte
om utsettelse av uttak av fedrekvoten. Hovedspørsmålet er om folketrygdloven
§§ 14-10 syvende ledd og 14-11 på det aktuelle tidspunkt ga en fristregel som medførte tap
av stønadsdager i et slikt tilfelle. Det er også spørsmål om søksmålsvilkårene i tvisteloven
§ 1-3 er oppfylt.
(3) Jeg nevner at folketrygdloven § 14-10 syvende ledd ble opphevet og § 14-11 endret med
virkning fra 1. oktober 2021, slik at hovedproblemstillingen i saken – som har vært omtalt
som fedrekvotefellen – ikke er aktuell for foreldre som fikk barn etter dette tidspunktet.
(4) Rett til foreldrepenger opptjenes på grunnlag av inntekt etter de samme regler som gjelder
for sykepenger. Stønaden ytes for alle dager i uken unntatt lørdag og søndag,
jf. folketrygdloven § 14-7 første og siste ledd. Når begge foreldre har rett til
foreldrepenger, og de velger uttak etter full sats, det vil si 100 prosent av
beregningsgrunnlaget, er stønadsperioden ved fødsel 49 uker, mens den er 59 uker hvis de
velger nedsatt sats på 80 prosent, jf. § 14-9 første og tredje ledd.
(5) Når begge foreldrene oppfyller vilkårene for foreldrepenger, kan de fritt fordele
stønadsperioden seg imellom bortsett fra at en nærmere bestemt periode – ved full sats
15 uker – er forbeholdt hver av dem, jf. § 14-9 femte og sjette ledd. Disse femten ukene
kalles henholdsvis mødrekvoten og fedrekvoten, mens den resterende del av den samlede
perioden kalles fellesperioden.
(6) A fikk barn 12. juli 2018. Han hadde opptjent full rett til foreldrepenger. Barnets mor tok
ut hele felleskvoten, slik at han hadde krav på fedrekvoten på 15 uker.
(7) Den 4. februar 2019 utløp perioden for foreldrepenger til barnets mor. Deretter hadde hun
ulønnet permisjon, mens A arbeidet i full stilling.
(8) A søkte 9. mai 2019 om foreldrepenger med 100 prosent dekningsgrad for perioden fra
3. juni 2019 til 13. september 2019, det vil si fedrekvoten. Permisjonsperioden var avklart
med arbeidsgiver på forhånd.
(9) Ved Navs vedtak 4. juni 2019 fikk A innvilget utsettelse fra søknadstidspunktet 9. mai
2019. Han fikk samtidig innvilget uttak av åtte dager med foreldrepenger fra 3. juni til
12. juni 2019, som var siste dag i 49-ukers-perioden fra mor tok ut permisjon. De
resterende 67 dagene mente Nav at A hadde tapt fordi søknaden om utsettelse ble sendt
67 stønadsdager etter siste stønadsdag for mor.
(10) A klaget til Nav Klageinstans, som 22. oktober 2019 ikke ga ham medhold i klagen under
henvisning til blant annet at foreldrepenger må tas ut sammenhengende, og at han i april
HR-2023-2432-A, (sak nr. 23-075467SIV-HRET)

3
2018 hadde fått informasjon fra Nav om muligheten til å søke unntak fra dette senest siste
dag i fellesperioden.
(11) Etter anke fra A avsa Trygderetten kjennelse 3. desember 2020, hvor Nav Klageinstans’
vedtak ble stadfestet.
(12) A klaget deretter saken inn for Sivilombudet, som ga uttalelse 30. juni 2021. Sivilombudet
mente at praksisen om at far måtte søke om utsettelse av foreldrepenger innen mors siste
stønadsdag, hadde «lite støtte i ordlyden og forarbeida til lova». Videre mente
Sivilombudet at A hadde rett til utsatt uttak av foreldrepenger for den perioden som var
gått fra mors siste stønadsdag til han søkte om utsettelse, og ba Arbeids- og
velferdsdirektoratet om å sørge for at saken ble vurdert på nytt.
(13) Etter at Nav hadde fastholdt vedtaket, anbefalte Sivilombudet i brev 10. november 2021 A
å ta ut søksmål. En slik anbefaling utløser rett til fri sakførsel etter rettshjelploven
§ 16 første ledd nr. 3, og rett til å søke om dekning av motpartens sakskostnader uten
hensyn til partens økonomiske stilling etter rettshjelploven § 22 fjerde ledd.
(14) A innga 1. februar 2022 stevning til Gulating lagmannsrett mot staten ved
Arbeids- og velferdsdirektoratet, med påstand om at Trygderettens kjennelse skulle
kjennes ugyldig. Han anførte prinsipalt at staten hadde tolket folketrygdloven feil, og
subsidiært at Navs praksis var diskriminerende mot menn.
(15) Staten mente at en søksmålsfrist ikke var oppfylt og påsto saken avvist. Ved kjennelse
29. august 2022 fremmet lagmannsretten søksmålet. Statens anke over kjennelsen til
Høyesterett ble nektet fremmet.
(16) Gulating lagmannsrett avsa dom 7. mars 2023 med slik slutning:
«1. Staten v/Arbeids- og velferdsdirektoratet frifinnes.
2. Partene bærer sine egne sakskostnader for lagmannsretten.»
(17) Saken ble avgjort ved dissens. Flertallet mente at Trygderettens kjennelse var gyldig. Det
mente at det etter lovens ordlyd var anledning til å oppstille en frist som medførte bortfall
av stønad som det ikke var søkt om i rett tid, og at forarbeidene, samt langvarig og fast
forvaltningspraksis, støttet dette. Videre kom flertallet til at vedtaket ikke innebar ulovlig
forskjellsbehandling av menn. Mindretallet mente at man ikke kunne utlede noen frist av
loven og hadde følgelig ikke foranledning til å gå inn på spørsmålet om diskriminering.
(18) A har anket lagmannsrettens dom til Høyesterett. Anken gjelder rettsanvendelsen. Saken
står i det vesentlige i samme stilling som for de tidligere instanser.
Partenes syn på saken
(19) Den ankende part – A – har i korte trekk argumentert slik:
(20) Søksmålsvilkårene i tvisteloven § 1-3 er oppfylt. At A skal betale eventuelt tilkjente
foreldrepenger til sin arbeidsgiver, medfører ikke at han mangler nødvendig rettslig
HR-2023-2432-A, (sak nr. 23-075467SIV-HRET)

4
interesse i saken. Det er han som er berettiget til ytelsene, og hans arbeidsgiver kunne
neppe ha reist sak selv. Sakens spørsmål gjelder dessuten mange, og søksmålsbetingelsene
må ses i lys av allmenne behov for å få avklart og respektert rettsreglene.
(21) Trygderettens kjennelse er ugyldig fordi det ikke er tilstrekkelig klar hjemmel i lov for å
gjøre As rett til foreldrepenger betinget av at det søkes om utsettelse av uttak før mors siste
dag med foreldrepenger. Den dagjeldende bestemmelsen i folketrygdloven
§ 14-10 syvende ledd om at foreldrepenger måtte tas ut sammenhengende, var ingen
fristregel. Dessuten fulgte det av henvisningen til § 14-11 at regelen om sammenhengende
uttak måtte vike for retten til utsettelse etter § 14-11.
(22) Kravet om sammenhengende uttak var begrunnet med hensynet til arbeidsgivernes behov
for kontinuitet i arbeidsstokken, noe som ikke er relevant i overgangen fra mors til fars
permisjon.
(23) Kravet om skriftlig avtale med arbeidsgiver i dagjeldende § 14-11 annet ledd er kun et
dokumentasjonskrav, og A hadde skriftlig ansettelsesavtale.
(24) Folketrygdloven har ikke egne regler om fremsettelse av krav på foreldrepenger. Men den
generelle regelen i lovens § 22-13 om at det gis ytelser for opptil tre måneder før den
måneden da kravet ble satt frem, tilsier at mors siste stønadsdag ikke er noen frist.
(25) Reelle hensyn taler imot den angivelige fristregelen. Erfaring viser at den har virket som en
felle for mange fedre.
(26) Trygdemyndighetenes praksis kan ikke slå igjennom overfor rettskildebildet for øvrig.
(27) Subsidiært er det anført at den aktuelle praksisen innebærer en ulovlig indirekte
diskriminering av menn fordi det nesten bare er menn som er rammet av den, jf. blant
annet likestillings- og diskrimineringsloven §§ 1 og 2.
(28) A har nedlagt slik påstand:
«1. Trygderettens kjennelse 3. desember 2020 er ugyldig.
2. A tilkjennes sakskostnader.»
(29) Ankemotparten – staten ved Arbeids- og velferdsdirektoratet – har i korte trekk
argumentert slik:
(30) Søksmålsvilkårene i tvisteloven § 1-3 annet ledd er ikke oppfylt.
(31) Den som reiser saken, må selv ha et reelt behov for rettsavklaring. Ettersom A har fått
permisjon med lønn fra arbeidsgiveren sin, har han ikke lidt noe økonomisk tap, og en dom
vil ikke ha noen betydning for hans rettsstilling.
(32) Det er irrelevant at arbeidsgiveren vil ha et refusjonskrav dersom han får medhold. A kan
bare fremme sitt eget krav.
HR-2023-2432-A, (sak nr. 23-075467SIV-HRET)

5
(33) Folketrygdlovens daværende § 14-10 syvende ledd bestemte at foreldrepenger måtte tas ut
i en sammenhengende periode. I tilfelle avbrudd var vilkårene for ytelsen ikke oppfylt.
Trygdemyndighetene kunne bare gi tillatelse til utsatt uttak etter søknad basert på
lovfestede vilkår. Det fulgte av § 14-11 lest i lys av forarbeidene at avtale med arbeidsgiver
om inntektsgivende arbeid på heltid måtte forelegges trygdekontoret før utsettelsen. Disse
to reglene lest i sammenheng medførte at den som ikke søkte om utsettelse før utsettelsen
startet, tapte retten til foreldrepenger.
(34) Denne forståelsen har støtte i praksis fra Trygderetten, som er fast, konsekvent og
langvarig, og dermed har vekt.
(35) Fristregelen i folketrygdloven § 22-13 tredje ledd er uten betydning ettersom vilkårene for
foreldrepenger ikke var oppfylt i den omtvistede perioden.
(36) Sivilombudets uttalelse kan ikke føre til et annet tolkningsresultat.
(37) Navs praksis innebar ingen indirekte diskriminering. Også kvinner som ønsket å utsette
uttaket, måtte søke om det. Kravet om søknad innen en frist innebar ikke at menn ble
dårligere behandlet enn kvinner.
(38) Selv om det skulle legges til grunn at det var forskjellsbehandling, var den lovlig fordi den
forfulgte et saklig formål og var nødvendig og forholdsmessig.
(39) Staten ved Arbeids- og velferdsdirektoratet har nedlagt slik påstand:
«1. Anken forkastes.
2. Staten ved Arbeids- og velferdsdirektoratet tilkjennes sakskostnader for
Høyesterett.»
Mitt syn på saken
Søksmålsvilkårene
(40) Den som reiser et søksmål for domstolene, må ha rettslig interesse i saken, jf. tvisteloven
§ 1-3, som lyder slik:
«(1) Det kan reises sak for domstolene om rettskrav.
(2) Den som reiser saken, må påvise et reelt behov for å få kravet avgjort i
forhold til saksøkte. Dette avgjøres ut fra en samlet vurdering av kravets
aktualitet og partenes tilknytning til det»
(41) Innholdet i vilkårene er oppsummert i HR-2021-417-P Acer I avsnitt 121:
«For så vidt gjelder den overordnede forståelsen, nevner jeg helt stikkordsmessig de
tre vilkårene som fremgår av ordlyden. For det første må gjenstanden for søksmålet
være et ‘rettskrav’. Etter andre ledd stilles det et krav til ‘aktualitet’, som gjelder
søksmålssituasjonen – det må være et reelt behov for rettsavklaring. Endelig er det et
krav om ‘tilknytning’ til søksmålsgjenstanden – saksøkeren må ha et
beskyttelsesverdig behov for å få dom overfor saksøkte.»
HR-2023-2432-A, (sak nr. 23-075467SIV-HRET)

6
(42) Staten har gjort gjeldende at A ikke har noe reelt behov for rettsavklaring fordi han har fått
full lønn fra arbeidsgiver under sin permisjon og dermed hverken har lidt noe økonomisk
tap eller tapt tid med barnet sitt.
(43) Jeg er ikke enig i dette. A mener å ha et krav på foreldrepenger. Når staten avslår kravet,
har han i utgangspunktet et klart behov for rettsavklaring.
(44) Det forhold at A har fått utbetalt lønn av sin arbeidsgiver under permisjonen, betyr ikke at
han har mistet sitt krav på foreldrepenger hvis lovens vilkår er oppfylt. Det avgjørende er
etter min mening at arbeidsgiveren må formodes å ha utbetalt lønn i permisjonsperioden
som et forskudd, og følgelig kan kreve beløpet tilbakebetalt hvis As krav mot Nav fører
frem. Det er i denne sammenheng ikke avgjørende om arbeidsgiveren vil kreve
tilbakebetaling hvis As søksmål ikke fører frem. Dette er et forhold mellom arbeidsgiveren
og A, som er Nav uvedkommende.
(45) Etter min mening er problemstillingen langt på vei parallell med den som foreligger når en
tredjepart dekker en parts sakskostnader i forbindelse med en forvaltningsklage eller et
søksmål. I begge sammenhenger har Høyesterett lagt til grunn at slik tredjemannsdekning
ikke er til hinder for at parten tilkjennes sakskostnader, se HR-2022-1119-A avsnitt
54 følgende, som gjaldt sakskostnader for domstolene, med videre henvisning til
HR-2020-1824-A, som gjaldt sakskostnader i en forvaltningssak.
(46) Min konklusjon er at søksmålsbetingelsene i tvisteloven § 1-3 er oppfylt, slik at saken skal
fremmes.
Fristspørsmålet
(47) Domstolene prøver lovligheten av Trygderettens kjennelser, jf. trygderettsloven § 26 tredje
ledd. Saken gjelder et lovtolkningsspørsmål, som domstolene kan prøve fullt ut.
(48) Sakens sentrale spørsmål er om det, da A hadde permisjon, fulgte av folketrygdloven at
retten til utsatt uttak av foreldrepenger falt bort dersom han ikke hadde søkt om utsatt uttak
og fremlagt skriftlig arbeidsavtale senest siste dag barnets mor tok ut foreldrepenger, slik
Nav og Trygderetten har praktisert ordningen.
Utgangspunkter
(49) Før jeg går inn på lovtolkningen, nevner jeg at A har gjort gjeldende at folketrygdloven er
en rettighetslov, og at hans tap av foreldrepenger er et inngrep i retten til slik stønad, noe
som krever klar hjemmel i lov. Jeg bemerker til dette at spørsmålet beror på en tolkning av
folketrygdloven. Rettighetene i seg selv, og lovens avgrensning av disse rettighetene, er to
sider av samme sak og må fastlegges på grunnlag av de samme tolkningsprinsipper. Dette
innebærer at den rettighetsreguleringen som følger av en naturlig forståelse av ordlyden,
legges til grunn med mindre det er klare holdepunkter i forarbeidene for en annen
forståelse, jf. HR-2021-2126-A avsnitt 74-75.
HR-2023-2432-A, (sak nr. 23-075467SIV-HRET)

7
(50) Grunnlaget for trygdemyndighetenes omstridte praksis var dagjeldende § 14-10 syvende
ledd om at foreldrepenger må tas ut sammenhengende, lest i sammenheng med
bestemmelsen i § 14-11 om at det må foreligge skriftlig avtale med arbeidsgiver.
(51) Folketrygdloven § 14-10 syvende ledd lød i 2019 slik:
«Foreldrepenger må tas ut sammenhengende fra det tidspunkt uttaket starter, se likevel
§ 14-11».
(52) Hovedregelen var altså at foreldrepenger måtte tas ut sammenhengende, men at det kunne
gjøres unntak etter reglene i § 14-11. Den delen av bestemmelsen som er relevant for vår
sak, lød slik:
«Uttak av foreldrepenger kan utsettes
…
b) når den som mottar foreldrepenger er i inntektsgivende arbeid på heltid,
…
Ved forhold som nevnt i bokstav b, må det foreligge skriftlig avtale med arbeidsgiver
…»
(53) Selv om det står at uttak av foreldrepenger «kan» utsettes på de gitte forutsetninger, legger
jeg til grunn at utsettelse skulle gis dersom vilkårene var oppfylt. Dette er i samsvar med
Navs praksis og er ikke bestridt for Høyesterett.
(54) Et spørsmål i denne sammenheng er om kravet om «sammenhengende uttak» i
§ 14-10 syvende ledd knyttet seg til begge foreldres samlede uttak, eller den enkelte
forelders uttak.
(55) Ordlyden skiller ikke mellom mors og fars deler av stønadsperioden og tilsier derfor at
kravet knytter seg til den samlede stønadsperioden.
(56) A har anført at kravet om sammenhengende uttak, som kommer til uttrykk i
Ot.prp. nr. 3 (1975–1976) Om lov om arbeidervern og arbeidsmiljø m.v. kapittel XIII på
side 119, var begrunnet med hensynet til arbeidsgiver, at det samme gjaldt folketrygdloven
§ 14-10 syvende ledd, og at dette hensynet ikke gjør seg gjeldende ved overgangen mellom
mors og fars permisjon. Bestemmelsen har imidlertid senere også vært begrunnet med
likestillingshensyn, og uansett kan lovens ordlyd ikke fravikes på grunnlag av usikre
slutninger fra en knapp uttalelse i forarbeidene fra 1975.
(57) Jeg legger etter dette til grunn at kravet om sammenhengende uttak knytter seg til den
samlede uttaksperioden.
(58) Det aktuelle unntaket i vår sak er § 14-11 bokstav b, som gjelder for stønadsmottaker som
er i inntektsgivende arbeid på heltid. Jeg nevner at når det står «den som mottar
foreldrepenger» i lovteksten, så er meningen åpenbart å vise til den som ville ha mottatt
foreldrepenger dersom uttaket ikke hadde vært utsatt, altså i vår sak A selv.
Rammes A av en materiell fristregel?
HR-2023-2432-A, (sak nr. 23-075467SIV-HRET)

8
(59) Før A gikk ut i foreldrepermisjon, var han i inntektsgivende arbeid på heltid og hadde en
skriftlig avtale med sin arbeidsgiver om dette. Han oppfylte dermed vilkårene i
folketrygdloven § 14-11 første ledd bokstav b for utsettelse av uttaket av foreldrepenger.
Sakens sentrale spørsmål er om han i tråd med Navs praksis likevel ikke hadde krav på
foreldrepenger fordi han ikke hadde søkt om utsettelse innen siste dag av stønadsperioden
til barnets mor.
(60) As syn er at han har krav på foreldrepenger når han oppfylte vilkårene i
§ 14-11 første og annet ledd, som ikke omfatter noe krav til at søknad om utsatt uttak må
foreligge før uttaket.
Lovens ordlyd
(61) Det fremgår av ordlyden i folketrygdloven § 14-11 ikke andre vilkår for utsettelse av uttak
av foreldrepenger enn de alternative vilkårene i bestemmelsens første ledd bokstav a til d,
og A oppfylte etter ordlyden vilkåret i bokstav b. Noen frist er ikke nevnt, og det går heller
ikke frem at stønad faller bort dersom det søkes etter fristen.
(62) Det er vanlig lovteknikk å skille mellom materielle vilkår, saksbehandlingsregler og frister.
Slik er også det generelle systemet i folketrygdloven. Vilkårene for ytelser fremgår av
lovens del III–VI, mens regler om saksbehandling og utbetaling fremgår av del VII. I
lovens § 22-13, som står i del VII, er det gitt regler om frister for fremsettelse av krav,
virkningstidspunkt og etterbetaling. De i vår sammenheng mest sentrale delene av
bestemmelsen står i første til tredje ledd, som lyder slik:
«For å få en ytelse etter denne loven må den som har rett til ytelsen, sette fram krav.
…
Krav om en ytelse som utbetales som et engangsbeløp, se § 22-10 første ledd og fjerde
ledd bokstavene a, b og c, må settes fram innen seks måneder etter at kravet tidligst
kunne ha vært satt fram.
En ytelse som gis pr. dag eller pr. måned, se § 22-10 andre, tredje og fjerde ledd, gis
for opptil tre måneder før den måneden da kravet ble satt fram, dersom vilkårene var
oppfylt i denne perioden.»
(63) Det er ikke noe i ordlyden som tilsier annet enn at fristen for å sette frem krav om
foreldrepenger reguleres av denne bestemmelsen, som åpner for at det – når vilkårene for
ytelsen er oppfylt – kan gis ytelser for et gitt tidsrom før det er fremsatt krav om det.
(64) Jeg legger til at dersom det hadde vært slik etter loven at retten til stønad falt bort hvis det
ikke var søkt om utsettelse senest siste dag i den andre forelderens uttaksperiode, så ville
det heller ikke ha hatt forankring i loven å innvilge foreldrepenger fra det senere tidspunkt
da det ble fremlagt en søknad, slik ordningen ble praktisert.
(65) På denne bakgrunn er mitt syn at lovens ordlyd klart tilsier at § 14-11, slik den lød i 2019,
ikke ga grunnlag for en fristregel som førte til at rett til stønad kunne falle bort, slik Nav
praktiserte ordningen.
HR-2023-2432-A, (sak nr. 23-075467SIV-HRET)

9
Forarbeidene
(66) Bestemmelsen om utsettelse av uttak av foreldrepenger ved heltidsarbeid kom inn i loven
med virkning fra 1. januar 2007 på grunnlag av forslag i Ot.prp. nr. 104 (2004–2005). Det
fremgår her at departementet foreslo å åpne for utsatt uttak ved heltidsarbeid fordi dette
kunne være hensiktsmessig for noen foreldre, blant annet «for å få til en ‘kabal’ med
barnepass før barnet begynner i barnehage», og at departementet antok at dette bare ville
gjelde for korte perioder, se Ot.prp. nr. 104 (2004–2005) punkt 7.6.3 på side 30. Jeg kan
ikke se at det her står noe som kaster særlig lys over vårt lovtolkningsspørsmål.
(67) Staten har fremhevet at det på side 32 i proposisjonen er uttalt at hvis «det ikke foreligger
en skriftlig avtale som forelegges for trygdekontoret, og stønadsmottaker begynner i arbeid
før stønadsperioden er utløpt, vil arbeid i stønadsperioden kunne medføre avkorting i
foreldrepengene». Denne uttalelsen knytter seg imidlertid til avkorting ved arbeid mens
man er i stønadsperioden, altså en situasjon hvor vilkårene for å motta stønad ikke er
oppfylt. Den gir følgelig liten veiledning for spørsmålet i vår sak.
(68) Jeg konstaterer etter dette at spørsmålet om bortfall av stønad for den som ikke har søkt om
utsatt uttak før utsettelsen, ikke er drøftet av lovgiver.
Reelle hensyn
(69) Staten har trukket frem at krav om søknad og fremleggelse av skriftlig arbeidsavtale før
utsettelse av uttak av foreldrepenger er viktig av kontrollhensyn, blant annet for å unngå
tilbakedatering av arbeidsavtaler.
(70) Jeg har vanskelig for å se at dette kontrollhensynet har spesielt stor vekt her, blant annet
fordi det er forholdsvis enkelt å dokumentere ansettelsesforhold i etterkant gjennom
lønnsrapportering til skattemyndighetene og i de senere år også ved oppslag i
Arbeidsgiver- og arbeidstakerregisteret. Kravet om fremleggelse av arbeidsavtale har de
siste årene for øvrig ikke vært praktisert fordi kontrollen skjer ved at Nav selv undersøker
Arbeidsgiver- og arbeidstakerregisteret. Det er da heller ikke anført fra statens side at
manglende fremleggelse av arbeidsavtalen før uttaket av foreldrepenger er avgjørende i
saken her.
Uttalelser i senere proposisjoner
(71) Departementet har i Prop. 184 L (2012–2013) og Prop. 127 L (2020–2021), som begge
gjelder fri utsettelse av foreldrepenger, vist til at det måtte søkes om utsettelse og
dokumenteres skriftlig arbeidsavtale før utsatt uttak kunne finne sted. Jeg oppfatter dette
som rene referanser til praksis uten noen rettslig analyse. Det kan derfor ikke tillegges vekt
ved lovtolkningen.
Navs og Trygderettens praksis
(72) Navs og Trygderettens praksis om bortfall av foreldrepenger når krav om utsatt uttak
HR-2023-2432-A, (sak nr. 23-075467SIV-HRET)

10
er satt frem etter siste dag i stønadsperioden til den andre forelderen, er langvarig.
Praksisen har imidlertid svak forankring i loven, og Trygderetten har ikke vært satt med
fem medlemmer, slik retten normalt er når det må antas at en avgjørelse kan bli
bestemmende for praksis på et saksområde, jf. trygderettsloven § 7 tredje ledd. Jeg legger
derfor ikke vekt på denne praksisen.
Sivilombudets uttalelse
(73) Sivilombudet avga 30. juni 2021 en uttalelse om forholdet i saken her. Hun konkluderer
med at mors siste dag med uttak av foreldrepenger ikke utgjør noen frist for når far må
søke om utsettelse for å unngå å tape rett til foreldrepenger.
(74) Sivilombudets uttalelse er grundig og må tillegges vekt ved lovtolkningen.
Oppsummering og konklusjon
(75) Reglene i folketrygdloven § 14-11, slik de lød i 2019, oppstilte etter sin ordlyd et vilkår for
utsatt uttak av foreldrepenger som gikk ut på at søkeren måtte være i inntektsgivende
arbeid på heltid, og at det måtte foreligge skriftlig avtale med arbeidsgiver. Det var
imidlertid ingenting i ordlyden som kunne underbygge at dette innebar at retten til
foreldrepengene falt bort dersom søknad om utsatt uttak ikke forelå senest siste dag i den
andre forelderens uttaksperiode. Eventuelle frister bygget på annet grunnlag er ikke anført i
saken.
(76) Forarbeidene gir ikke støtte for en annen forståelse.
(77) Navs og Trygderettens praksis har ikke slikt grunnlag i folketrygdloven at den kan
tillegges vekt ved tolkningen, jf. HR-2021-2126-A avsnitt 67.
(78) Sivilombudet har avgitt en grundig uttalelse om saken der det er konkludert med at Navs
og Trygderettens praksis ikke hadde hjemmel i loven.
(79) Basert på dette rettskildebildet er min konklusjon at Navs praksis, hvoretter krav på
foreldrepenger falt bort hvis søknad om utsatt uttak ikke forelå senest siste dag i den andre
forelderens stønadsperiode, ikke hadde hjemmel i loven. Det samme gjaldt kravet om
fremleggelse av arbeidsavtale innen samme tidspunkt, men dette kravet ble altså ikke
lenger praktisert da A søkte om utsettelse av uttak av foreldrepenger.
(80) Det er etter dette ikke nødvendig for meg å ta stilling til spørsmålet om Navs tidligere
praksis innebar ulovlig indirekte diskriminering av menn.
Konklusjon og sakskostnader
(81) Jeg er kommet til at det etter folketrygdloven i det tidsrommet denne saken gjelder, ikke
var et vilkår for utsatt uttak av foreldrepenger at det var søkt om dette senest siste dag i den
andre forelderens uttaksperiode.
HR-2023-2432-A, (sak nr. 23-075467SIV-HRET)

11
(82) Trygderettens kjennelse 3. desember 2020 bygger følgelig på uriktig rettsanvendelse og er
ugyldig.
(83) A har vunnet saken og har etter hovedregelen i tvisteloven § 20-2 første ledd krav på full
erstatning for sine sakskostnader for Høyesterett. Jeg kan ikke se at det er grunnlag for å
gjøre unntak fra hovedregelen etter § 20-2 tredje ledd.
(84) A har fremlagt sakskostnadsoppgave på 524 650 kroner med tillegg av merverdiavgift.
Kravet gjelder i sin helhet salær for 101,5 timers arbeid. Kravet er noe høyt for én rettsdag
i Høyesterett, men jeg finner i lys av sakens kompleksitet og styrkeforholdet mellom
partene ikke tilstrekkelig grunn til redusere sakskostnadskravet.
(85) Jeg stemmer for slik
D O M :
1. Trygderettens kjennelse 3. desember 2020 er ugyldig.
2. I sakskostnader for Høyesterett betaler staten ved Arbeids- og
velferdsdirektoratet til A
655 812 – sekshundreogfemtifemtusenåttehundreogtolv – kroner innen
2 – to – uker fra forkynnelsen av denne dom.
(86) Dommer Normann: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(87) Dommer Ringnes: Likeså.
(88) Dommer Arntzen: Likeså.
(89) Justitiarius Øie: Likeså.
(90) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
D O M :
1. Trygderettens kjennelse 3. desember 2020 er ugyldig.
2. I sakskostnader for Høyesterett betaler staten ved Arbeids- og
velferdsdirektoratet til A
655 812 – sekshundreogfemtifemtusenåttehundreogtolv – kroner innen
2 – to – uker fra forkynnelsen av denne dom.
HR-2023-2432-A, (sak nr. 23-075467SIV-HRET)