Dato: 2025-06-26

Sammendrag: Tretten aksjonister tilknyttet Norske Samers Riksforbunds Ungdomsutvalg og Natur og Ungdom hadde tatt seg inn i en departementsbygning i Akersgaten, hvor de satte seg ned i resepsjonsområdet. Bakgrunnen for aksjonen var at det hadde gått 500 dager siden Høyesteretts dom i Fosen-saken, hvor vindkraftutbygging på Fosenhalvøya ble ansett å være i strid med reindriftsamenes rettigheter. Aksjonistene demonstrerte mot det de oppfatter som et pågående menneskerettsbrudd.

Aksjonen ble innledet fredag i vinterferieuken 2023. Søndag kveld ba departementet om politiets bistand til å fjerne demonstrantene. Politiet gikk til aksjon natt til mandag, først med pålegg om å forlate lokalene. Da dette ikke ble fulgt, ble aksjonistene båret ut og fraktet til sentralarresten på Grønland. De ble sluppet fri så snart de var registrert. Senere ble hver av dem ilagt et forelegg på 5 000 kroner.

Høyesterett er på samme måte som flertallet i tingretten og lagmannsrettens bestemmende mindretall kommet til at aksjonistene ikke kan straffes. Fredelige demonstrasjoner kan bare møtes med trussel om straff hvis det er særlig gode grunner for det. I dette tilfellet hadde demonstrantene opptrådt fredelig og ordentlig, aksjonen var ikke mer forstyrrende enn nødvendig for å få frem budskapet, og de siktede hadde ikke alternative ytringsmåter som ville vært mindre forstyrrende og samtidig effektive.

Høyesterett legger betydelig vekt på at innbringelsen til sentralarresten var unødvendig og manglet hjemmel i lov. Straff må da anses uforholdsmessig, og påtalemyndighetens anke forkastes.

Avgjørelsen bekrefter tidligere rettspraksis om at det i utgangspunktet ikke kan reageres med straff når fredelige demonstranter har vært utsatt for uhjemlet frihetsberøvelse.

D O M
avsagt 26. juni 2025 av Høyesterett i avdeling med
justitiarius Toril Marie Øie
dommer Ingvald Falch
dommer Borgar Høgetveit Berg
dommer Erik Thyness
dommer Are Stenvik
HR-2025-1238-A, (sak nr. 25-048304STR-HRET)
Anke over Borgarting lagmannsretts dom 21. januar 2025
Påtalemyndigheten (statsadvokat Stian F. Hermansen)
mot
A
B
C
D
E
F
G
H
I
J
K
L
M (advokat Maria Hessen Jacobsen)

2
S T E M M E G I V N I N G
(1) Dommer Stenvik:
Sakens spørsmål og bakgrunn
(2) Saken gjelder forelegg for ikke å ha etterkommet politiets pålegg om å fjerne seg fra
resepsjonen i en offentlig bygning. Spørsmålet er om straffen strider mot retten til å delta i
fredelige demonstrasjoner.
(3) De 13 aksjonistene som er siktet i saken, fikk 22. november 2023 likelydende forelegg
etter ordre fra Oslo statsadvokatembeter. Forelegget gjaldt overtredelse av politiloven § 5,
jf. § 30 nr. 1, ved ikke straks å ha rettet seg etter politiets pålegg. Grunnlaget er angitt slik:
«Mandag 27. februar 2023 ca. kl. 01.55 i Olje- og energidepartementet i Akersgata 51
i Oslo unnlot han/hun å etterkomme pålegg gitt av politibetjent N om å fjerne seg fra
departementets eiendom.»
(4) De siktede, som alle er i 20-årene, vedtok ikke foreleggene.
(5) Saken ble brakt inn for Oslo tingrett, som 9. april 2024 avsa frifinnende dom. For
tingretten omfattet saken fem personer ut over dem som er parter i saken for Høyesterett.
For ankemotpartene lyder domsslutningen slik:
«6. I, født 00.00.1998, frifinnes.
7. B, født 00.00.2002, frifinnes.
8. F, født 00.00 2002 frifinnes.
9. J, født 00.00.2001, frifinnes.
10. G, født 00.00.2001, frifinnes.
11. H, født 00.00.2000, frifinnes.
12. D, født 00.00.1998, frifinnes.
13. K, født 00.00.1999, frifinnes.
14. L, født 00.00.2000, frifinnes.
15. A, født 00.00.2001, frifinnes.
16. E, født 00.00.2000, frifinnes.
17. M, født 00.00.2002, frifinnes.
18. C, født 00.00.2002, frifinnes.»
(6) Dommen ble avsagt mot fagdommerens stemme.
(7) Påtalemyndigheten anket frifinnelsen til lagmannsretten. Anken omfattet
bevisbedømmelsen.
(8) Ved Borgarting lagmannsretts dom 21. januar 2025 ble anken forkastet av et bestemmende
mindretall på tre meddommere. Mindretallet kom til at de samlede inngrepene ikke var
forholdsmessige, og la ved vurderingen vekt på formålet med og bakgrunnen for aksjonen,
samt at aksjonistene var blitt innbrakt til sentralarresten uten at dette var nødvendig.
Flertallet mente at de samlede inngrepene – herunder straffereaksjonen – var
forholdsmessige, og at de siktede kunne straffes.
HR-2025-1238-A, (sak nr. 25-048304STR-HRET)

3
(9) Påtalemyndigheten har anket dommen til Høyesterett. Anken gjelder lovanvendelsen under
skyldspørsmålet. Påtalemyndigheten har påstått at de siktede dømmes til bøter på
6 000 kroner hver.
(10) Forsvareren har lagt ned påstand om at anken forkastes.
Mitt syn på saken
Saksforholdet
(11) De siktede har tilknytning til Norske Samers Riksforbunds Ungdomsutvalg og Natur og
Ungdom. Flertallet er samer.
(12) Bakgrunnen for aksjonen var at det hadde gått 500 dager siden Høyesteretts dom i
Fosen-saken (HR-2021-1975-S), hvor et enstemmig storkammer kom til at et
ekspropriasjonsskjønn i forbindelse med vindkraftutbygging på Fosenhalvøya måtte nektes
fremmet fordi utbyggingen strider mot reindriftsnæringens rettigheter etter FNs
konvensjon om sivile og politiske rettigheter artikkel 27.
(13) Lagmannsretten beskriver aksjonen som et resultat av den frustrasjonen som hadde
oppstått i samiske miljøer fordi departementet ikke hadde rettet opp i det som i miljøene
oppfattes som et pågående menneskerettsbrudd overfor Fosen-samene:
«Det var en stor seier for reindriftssamene på Fosen å få medhold i sine innvendinger
mot vindkraftutbyggingen i beiteområder. Flere av vitnene og de tiltalte har forklart at
frustrasjonen ble desto større når tiden gikk, og dommen ikke medførte noen
endringer. Vindkraftanlegget opererte som tidligere. Oppfatningen i det samiske
miljøet, som ble delt av mange, var at staten ikke fulgte opp en dom som hadde
fastslått at det var et pågående menneskerettsbrudd overfor reindriftssamene på Fosen.
Både Sametingspresident Silje Karine Muotka og Mikkel Berg-Nordlie, seniorforsker
ved OsloMet, har forklart at dette rokket ved tilliten til og respekten for rettsstaten og
storsamfunnet, og skapte en følelse av avmakt i det samiske miljøet. Berg-Nordlie
forklarte for lagmannsretten at Fosen-aksjonen var en reaksjon på at staten ikke fulgte
sitt eget system. Flere av de tiltalte, blant annet D og L, har forklart seg tilsvarende om
den manglende oppfølgingen av Fosen-dommen, og at dette føltes som et svik og
skapte en tillitskrise. Vitnet O, en av de berørte reindriftseierne på Fosen, forklarte at
reineierne oppfattet statens tilnærming til saken som et forsøk på omkamp om det
Høyesterett hadde avgjort.»
(14) Om formålet med aksjonen og valget av aksjonsform skriver lagmannsretten dette:
«De tiltalte har forklart at det var naturlig at aksjonen ble lagt til Olje- og
energidepartementet som var ansvarlig departement i Fosen-saken, og der statsråden
hadde uttalt seg offentlig om saken på vegne av regjeringen. G forklarte at de skulle
‘ta en plass’ inne på departementets område, få oppmerksomhet og bruke
departementets bygg som en ‘scene’. Det var naturlig å sette seg ved inngangspartiet
inne i resepsjonen, slik at departementets ansatte og andre merket at de var der. D
forklarte at det var et poeng å ‘ta seg til rette’ slik de opplevde at staten hadde tatt seg
til rette. Det var ikke et tilsiktet mål å forstyrre departementets arbeid eller sikkerhet,
men det var ønskelig å plassere seg slik at de ansatte og besøkende merket at
aksjonistene var til stede.
HR-2025-1238-A, (sak nr. 25-048304STR-HRET)

4
De tiltalte har forklart at formålet med aksjonen var å skape oppmerksomhet om
menneskerettsbruddet og legge press på regjeringen og det ansvarlige departementet.
Hovedkravet var at vindkraftanlegget skulle rives og landet ‘tilbakeføres’ til
reindriftssamene slik at menneskerettsbruddet opphørte. Det mer umiddelbare målet
var å komme i dialog med regjeringen, og at regjeringen skulle anerkjenne og offentlig
beklage det menneskerettsbruddet som var fastslått i Fosen-dommen.»
(15) Aksjonen ble innledet om morgenen torsdag 23. februar 2023, som var i vinterferieuken.
(16) Aksjonsgruppen informerte politiet om aksjonen 10–15 minutter før de tok seg inn i
bygningen. Da de kom inn, fortalte de sikkerhetsvaktene i resepsjonen at de ville sette seg
ned i nærheten av inngangen. Døren ble ikke sperret, men ansatte og besøkende måtte
skritte over og mellom aksjonistene for å passere.
(17) Departementet vurderte, i samråd med Departementenes sikkerhets- og servicetjeneste
(DSS), sikkerhetsrisikoen som lav, og bestemte seg for å la aksjonen fortsette.
Aksjonistene beskrives i lagmannsrettens dom som «en godt organisert og disiplinert
gruppe som opptrådte fredelig, forutsigbart og lyttet til sikkerhetsvaktene».
(18) En god del mennesker samlet seg på utsiden av bygningen for å markere støtte til
aksjonsgruppen. Også denne markeringen fikk fortsette.
(19) Sent om kvelden søndag 26. februar 2023 besluttet DSS å be politiet om bistand til å fjerne
aksjonistene. Det ble særlig vist til at aksjonen var i ferd med å eskalere, og at det ville bli
utfordrende å opprettholde et forsvarlig sikkerhetsnivå med flere ansatte på jobb etter
vinterferien.
(20) Politiet valgte å etterkomme anmodningen om å fjerne aksjonistene inne i bygningen.
Mannskapet kom til stedet klokken halv to om natten. Ti minutter senere ga innsatslederen
aksjonistene pålegg om å fjerne seg fra lokalet innen en fastsatt frist, som senere ble
forlenget. Da pålegget ikke var etterkommet ved fristens utløp, ble aksjonistene anholdt og
båret ut av lokalet og plassert i en cellebil som ventet i den underjordiske garasjen.
Lagmannsretten karakteriserer forløpet på denne måten:
«Under hele prosessen opptrådte politiet rolig og forsiktig. Flere av aksjonistene var
preget av situasjonen, men de opptrådte rolig og høflig. Ingen av dem satte seg til
motverge utover at de la seg på gulvet og gjorde seg ‘tunge’.»
(21) Om det som skjedde videre, heter det:
«Innsatsleder besluttet å innbringe aksjonistene etter politiloven § 8. Cellebilene med
aksjonistene forlot bygget cirka klokken 0305 og kjørte til sentralarresten på
Grønland. Personene på utsiden av bygget flyttet seg unna da politibilene kjørte ut av
garasjen.
I sentralarresten ble hver av aksjonistene fotografert, personalia registrert og deretter
løslatt. Første aksjonist ble registrert klokken 0331 og løslatt klokken 0335. Siste
aksjonist ble registrert klokken 0413 og løslatt klokken 0417. Anholdelsene varte
dermed fra én time og ti minutter til én time og 52 minutter. Aksjonistene i
‘registreringskøen’ ventet først i en cellebil, og deretter i en korridor/resepsjon. Ingen
av dem ble satt på celle.»
HR-2025-1238-A, (sak nr. 25-048304STR-HRET)

5
(22) Etter at aksjonistene var løslatt, gikk de tilbake til regjeringskvartalet, der de sluttet seg til
de andre demonstrantene.
Den rettslige problemstillingen
(23) Det er ikke bestridt, og heller ikke tvilsomt, at de siktede brøt plikten til å rette seg etter
politiets pålegg, jf. politiloven § 5. Pliktbruddene var forsettlige og er derfor straffbare etter
§ 30 nr. 1.
(24) Spørsmålet er om de siktede likevel ikke kan straffes fordi bøtene utgjør et inngrep i deres
rett til å delta i fredelige forsamlinger og demonstrasjoner, som følger av Grunnloven
§ 101 andre ledd, Den europeiske menneskerettskonvensjon (EMK) artikkel 11 og
FN-konvensjonen om sivile og politiske rettigheter artikkel 21. Hovedspørsmålet i saken er
om bøtene utgjør et uforholdsmessig inngrep i denne retten. Hvis dette spørsmålet besvares
bekreftende, kan de ikke straffes.
Forsamlings- og demonstrasjonsfriheten
(25) Høyesterett har gjennom tre dommer fra senere år klarlagt hvordan det skal avgjøres om
straff vil utgjøre et ulovlig inngrep i forsamlings- og demonstrasjonsfriheten. Alle gjaldt
aksjoner i regi av miljøbevegelsen Extinction Rebellion, jf. HR-2022-981-A XR-1,
HR-2023-604-A XR-2 og HR-2024-2167-A XR-7. Særlig de to siste dommene er sentrale
for vår sak, fordi de gjaldt aksjoner som ligner den vi her står overfor.
(26) I utgangspunktet skal fredelige demonstrasjoner ikke møtes med trussel om straff. En slik
reaksjon krever særlig gode grunner, jf. XR-2-dommen avsnitt 41 og XR-7-dommen
avsnitt 30–31.
(27) Spørsmålet om en straffereaksjon er uforholdsmessig, må vurderes konkret på grunnlag av
myndighetenes samlede tiltak før, under og etter demonstrasjonen, jf. XR-2-dommen
avsnitt 35 og XR-7-dommen avsnitt 29.
(28) Mot denne bakgrunn vil jeg først vurdere de enkelte inngrepene politiet foretok overfor de
siktede. Deretter foretar jeg en samlet vurdering av om det i dette tilfellet er grunnlag for
straff.
Politiets pålegg
(29) De siktede har ikke bestridt at politiet lovlig kunne pålegge dem å fjerne seg fra lokalene.
Jeg er enig i at slikt pålegg kunne gis etter politiloven § 7 første ledd nr. 1 og andre ledd,
jf. § 5, og at det ikke var i strid med aksjonistenes forsamlings- og demonstrasjonsfrihet.
Jeg finner det tilstrekkelig å vise til at myndighetene hadde utvist stor romslighet ved å la
aksjonen pågå over lang tid, og at en ytterligere forlengelse ville være sterkt forstyrrende
for virksomheten i departementene den kommende uken.
HR-2025-1238-A, (sak nr. 25-048304STR-HRET)

6
Anholdelse og fjerning fra lokalene
(30) Etter politiloven § 7 andre ledd kan politiet «fjerne eller anholde personer» som ikke
etterkommer et påbud gitt etter paragrafens første ledd, jf. § 5. Det er verken tvilsomt eller
omstridt at det var lovhjemlet og forholdsmessig å anholde aksjonistene og fjerne dem fra
lokalene. Inngrepet var en naturlig og nødvendig følge av at de unnlot å følge politiets
pålegg, og politiet opptrådte hensynsfullt og rolig, uten å bruke mer makt enn nødvendig.
Frihetsberøvelsen
(31) Innbringelsen av de siktede til sentralarresten for registrering innebar – som det fremgår av
det jeg har gjengitt fra lagmannsrettens dom – at de ble berøvet sin frihet i mellom én og to
timer.
(32) Det påberopte grunnlaget for innbringelsen er politiloven § 8 første ledd nr. 2. Første ledd
nr. 1 og 2 lyder slik:
«Politiet kan innbringe til politistasjon, lensmannskontor eller annet lokale som
benyttes under polititjenesten
1. den som på offentlig sted forstyrrer ro og orden eller den lovlige ferdsel
2. den som ikke etterkommer pålegg fra politiet om å fjerne seg fra offentlig
sted når omstendighetene gir skjellig grunn til å frykte for forstyrrelse av den
alminnelige ro og orden eller den lovlige ferdsel.»
(33) I paragrafens andre ledd fastslås det at ingen må «holdes tilbake lenger enn nødvendig».
Den samme begrensningen følger av Grunnloven § 94 første ledd andre setning. Jeg viser
også til EMK artikkel 5 nr. 1 bokstav b, som bare tillater frihetsberøvelse for å sikre
oppfyllelse av lovpålagte plikter, jf. XR-7-dommen avsnitt 39–40. Det innebærer at
frihetsberøvelsen i utgangspunktet må avsluttes når lovbruddet opphører, se også Den
europeiske menneskerettsdomstolens (EMD) storkammerdom 22. oktober 2018
S., V. og A mot Danmark avsnitt 81.
(34) Det første vilkåret i politiloven § 8 første ledd nr. 2 er her oppfylt; de siktede hadde ikke
etterkommet pålegg fra politiet om å fjerne seg. Det andre vilkåret er at omstendighetene
må gi skjellig grunn til å frykte for forstyrrelse av den alminnelige ro og orden. Det
fremgår av bevisvurderingen til lagmannsrettens bestemmende mindretall, som Høyesterett
må bygge på, at det ikke var noen grunn til å frykte at de siktede ville gjøre seg skyldige i
ordensforstyrrelser. Mindretallet skriver:
«De tiltalte utgjorde ingen fare for den alminnelige ro og orden. Så snart de var brakt
ut av bygget, var formålet med pålegget og utbæringen oppnådd. Det er vanskelig å se
at det var andre hensyn enn å innhente personalia som kunne begrunne behovet for å
kjøre de tiltalte til sentralarresten, og dette kunne og burde ha vært innhentet før
utbæringen startet.»
(35) Påtalemyndigheten anfører at lagmannsrettens mindretall her anlegger et for snevert
perspektiv. Politiloven § 8 første ledd nr. 2 åpner for en bredere vurdering, anføres det,
hvor det er rom for å ta hensyn til praktiske og politioperative behov. Det vises særlig til at
det kunne skapt en uoversiktlig og usikker situasjon om aksjonistene var blitt sluppet fri i
et område hvor det befant seg mange andre demonstranter. Bestemmelsen i § 8 første ledd
HR-2025-1238-A, (sak nr. 25-048304STR-HRET)

7
nr. 2 hjemler etter påtalemyndighetens syn ikke bare innbringelse av den som selv
forventes å forstyrre den alminnelige ro og orden; den gir også grunnlag for inngrep der
innbringelse av én eller flere personer vil bidra til at andre avstår fra ordensforstyrrelser.
(36) Denne anførselen kan ikke føre frem. Det fremgår riktignok ikke uttrykkelig av ordlyden i
§ 8 første ledd nr. 2 at hjemmelen er begrenset til innbringelse av personer som selv
forventes å forstyrre ro og orden. Ordlyden gir på den annen side ingen støtte for at
bestemmelsen har et så vidt virkeområde som påtalemyndigheten anfører. Jeg er ikke enig i
at ordet «omstendighetene» taler for at hjemmelen også omfatter inngrep overfor andre enn
den eller de som forventes å ville begå en ordensforstyrrelse. Ordet «omstendighetene»
tilsier at det skal foretas en bred vurdering av om det foreligger skjellig grunn til å frykte
en ordensforstyrrelse, men det sier i seg selv ingen ting om hvem et inngrep kan rettes mot.
(37) Sammenhengen mellom inngrepshjemlene i § 8 første ledd nr. 1 og 2 trekker etter mitt syn
klart i retning av at de bare gir grunnlag for å innbringe personer som selv forstyrrer eller
forventes å ville forstyrre ro og orden. For pågående ordensforstyrrelser følger dette direkte
av ordlyden i nr. 1. Det ville da være inkonsistent om nr. 2 skulle anses å hjemle inngrep
mot en større personkrets. Det er snarere grunn til å utvise større tilbakeholdenhet med
bruk av makt når forstyrrelsen ikke er aktuell, men bare forventet.
(38) Lovskravet og nødvendighetsbegrensningen i Grunnloven § 94 første ledd og § 113, samt
EMK artikkel 5 nr. 1 bokstav b, taler mot at inngrepshjemmelen i politiloven § 8 første
ledd nr. 2 tolkes utvidende.
(39) Jeg finner også støtte for min forståelse av bestemmelsen i rettslitteraturen, jf. Steinar
Fredriksen, Ro, orden og frihet kapittel IV, punkt 2.2.1 og 2.2.2, Rettsdata, 2015 og
Tor-Geir Myhrer, Politiloven, Kommentarutgave, § 8 note 5, Juridika, sist revidert
13. november 2024.
(40) Det må etter dette legges til grunn at bestemmelsen i politiloven § 8 første ledd nr. 2 bare
gir hjemmel for å innbringe personer som selv forventes å ville forstyrre den alminnelige
ro og orden. Det var ikke forventet at de siktede i vår sak ville begå noen
ordensforstyrrelse. Innbringelsen til sentralarresten var derfor uhjemlet.
Samlet vurdering
(41) Ved den samlede vurderingen av om det vil være uforholdsmessig å straffe de siktede, tar
jeg utgangspunkt i at aksjonen ligger i kjernen av det forsamlings- og organisasjonsfriheten
skal verne om. Den var en politisk ytring om spørsmål av stor samfunnsmessig betydning
og allmenn interesse. Det kreves i slike tilfeller særlig gode grunner for å rettferdiggjøre
inngrep i forsamlings- og demonstrasjonsfriheten, jf. XR-2-dommen avsnitt 41 og EMDs
dom 23. oktober 2008 Sergey Kuznetsov mot Russland avsnitt 47.
(42) Det hører med i bildet at representanter for de samiske miljøene gjennom lang tid hadde
forsøkt flere aksjonsformer og andre tiltak uten å nå frem med sitt syn. Denne gangen gikk
de lenger enn tidligere, ved å ta seg inn i departementets lokaler og unnlate å følge politiets
pålegg. Samtidig opptrådte de hele tiden rolig og ordentlig, og de øvde ikke aktiv motstand
mot politiets inngripen. Mot denne bakgrunn kan jeg vanskelig se at de siktede hadde
alternative ytringsmåter som ville vært mindre forstyrrende og samtidig effektive.
HR-2025-1238-A, (sak nr. 25-048304STR-HRET)

8
(43) Ved helhetsvurderingen legger jeg betydelig vekt på at de siktede ble utsatt for uhjemlet
frihetsberøvelse. Både i XR-2-dommen avsnitt 71 og i XR-7-dommen avsnitt 52 ble dette
tillagt selvstendig betydning og medførte at det ikke kunne reageres med straff i tillegg. I
det foreliggende tilfellet var frihetsberøvelsen mer kortvarig, under to timer, mot
henholdsvis nærmere syv timer og mellom omtrent tre og en halv og fire timer i de andre
sakene. Så lenge det er snakk om en frihetsberøvelse av mer enn ubetydelig varighet,
mener jeg likevel at det må få stor betydning ved forholdsmessighetsvurderingen at den ble
foretatt uten lovhjemmel.
(44) Etter en samlet vurdering er det etter mitt syn ikke grunnlag for å reagere med straff i dette
tilfellet. Slik jeg vurderer saken, er det ikke nødvendig å ta stilling til om det ville vært
grunnlag for bøteleggelse dersom frihetsberøvelsen hadde vært lovlig.
Konklusjon
(45) Anken over lovanvendelsen har etter dette ikke ført frem.
(46) Jeg stemmer for denne
D O M :
Anken forkastes.
(47) Dommer Thyness: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(48) Dommer Falch: Likeså.
(49) Dommar Høgetveit Berg: Det same.
(50) Justitiarius Øie: Likeså.
(51) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
D O M :
Anken forkastes.
HR-2025-1238-A, (sak nr. 25-048304STR-HRET)