Dato: 2022-10-13

Sammendrag: I 2017 inngikk firmaet Assemblin AS avtale om å rehabilitere det elektriske anlegget i en privatbolig i Bærum. Kunden protesterte i ettertid på fakturaene og ba om at beløper og arbeid ble spesifisert og dokumentert bedre. Hun mente det ut fra regningene ikke var mulig å kontrollere omfanget av arbeidet opp mot hva som var bestilt.

Spørsmålene for Høyesterett var hvilke krav bustadoppføringsloven stiller til at en regning skal kunne kontrolleres og konsekvensene dersom regningen ikke er kontrollerbar.

Høyesterett uttalte at for å ivareta forbrukerens kontrollbehov, må regningen blant annet vise hvor mange timer og hvilke kostnader som omfattes av den enkelte vederlagsposten. Vederlag for regningsarbeider må underbygges med timeforbruk og påløpte kostnader, og endrings- eller tilleggsarbeider må spesifiseres hver for seg. Forbrukeren kan også kreve å få fremlagt dokumentasjon. En skjønnsmessig oppstilling fra entreprenøren i ettertid kan, etter en konkret vurdering, likevel oppfylle lovens krav.

Konsekvensen av at entreprenøren ikke legger frem en kontrollerbar regning er at forbrukeren får en tilleggsfrist for betaling. Entreprenøren mister ikke retten til å få betalt. Retten kan også avsi dom for betaling, selv om det i saken ikke ble fremlagt kontrollerbar regning.

Til tross for at lagmannsretten hadde anvendt loven feil når det gjaldt kravene til regningen, var det gjort en inngående vurdering av om entreprenøren hadde krav på vederlag for endrings- og tilleggsarbeider etter lovens regler, og lagmannsretten hadde satt betalingskravet vesentlig ned. Den uriktige rettsanvendelsen hadde dermed ikke betydning for resultatet og kundens anke for Høyesterett førte derfor ikke frem.

Avgjørelsen avklarer hvilke krav bustadoppføringsloven stiller til at en regning er kontrollerbar og rettsvirkningene dersom regningen ikke kan kontrolleres.

D O M
avsagt 13. oktober 2022 av Høyesterett i avdeling med
dommer Ragnhild Noer
dommer Arne Ringnes
dommer Borgar Høgetveit Berg
dommer Kine Steinsvik
dommer Knut Erik Sæther
HR-2022-1980-A, (sak nr. 22-028053SIV-HRET)
Anke over Borgarting lagmannsretts dom 17. desember 2021
A (advokat Stephan Lange Jervell)
Forbrukerrådet (partshjelper) (advokat Tom Sørum)
mot
Assemblin AS (advokat Kjell-André Honerud – til prøve)

2
S T E M M E G I V N I N G
(1) Dommer Ringnes:
Sakens spørsmål og bakgrunn
(2) Saken gjelder tvist om sluttoppgjøret for elektroarbeid ved totalrehabilitering av bolighus.
Den reiser særlig spørsmål om bustadoppføringslovens krav til kontrollerbar regning er
oppfylt og rettsvirkningene av ikke å oppfylle disse.
(3) Assemblin AS og A inngikk i august–september 2017 en avtale om at Assemblin skulle
rehabilitere det elektriske anlegget i As bolig i Bombakken 6A i Bærum. Arbeidet skulle
utføres samtidig med en omfattende istandsetting av huset.
(4) Assemblin ga et prisoverslag på 774 413 kroner for det som i fortsettelsen omtales som
hovedarbeidene. Tilbudet omfattet videre forskjellige fastprisarbeider til en samlet pris av
855 500 kroner. Disse beløpene, og alle beløp som omtales i det følgende, inkluderer
merverdiavgift.
(5) Etter at avtalen var inngått, gjorde A endringer i det som var avtalt, og hun bestilte flere
tilleggsarbeider.
(6) I løpet av perioden fra november 2017 til mai 2018 sendte Assemblin fakturaer på totalt
6 171 396 kroner. A betalte de tre første a-kontoregningene, som samlet var på
1 125 000 kroner, samt et beløp på 1 546 396 kroner som partene ble enige om. Totalt har
A betalt 2 671 396 kroner til Assemblin.
(7) Fakturaene fra Assemblin inneholdt generelle beskrivelser av hva som skulle gjøres, eller
hva som var gjort, men arbeidstimer og materiell var ikke fordelt på hovedarbeid,
fastprisarbeid samt de enkelte endrings- og tilleggsarbeidene.
(8) I begynnelsen av mars 2018 protesterte A på fakturaene og ba om spesifikasjon og
dokumentasjon av beløpene. Hun viste til at det ikke var mulig å kontrollere omfanget av
arbeidet opp mot hva som var bestilt. Det var etter dette flere møter og e-postutvekslinger
mellom partene om hvilket arbeid som var utført og prisen på det.
(9) I et møte i april 2018 ble A tilbudt ringpermer som skulle vise alt som var forbrukt av
materiell. A ønsket ikke å ta imot permene, og det som kom ut av møtet var at Assemblin
skulle gi ytterligere spesifikasjon av regningene.
(10) Den 4. mai 2018 sendte Assemblin en kostnadsoversikt per 15. april 2018 til A. Oversikten
inneholdt et oppsett over det opprinnelige estimatet og tilleggs- og endringsarbeider. Den
var basert på en skjønnsmessig fordeling av timer og materialer gjort i etterkant av at
arbeidene faktisk ble utført. Oversikten spesifiserte ikke timer og materiell som var relatert
til hovedarbeidet. For fastprisarbeidene og tilleggsarbeider var antall timer, timeforbruk i
kroner og materiell i kroner oppført for hver enkelt arbeidsoperasjon, men de var ikke
fordelt på de ulike kategoriene av arbeidene. A fikk 24. juni 2018 oversendt en ny
totaloversikt over alle kostnader fordelt på opprinnelig estimat, fastprisarbeider,
tilleggsarbeider og underentreprenører. Denne var en videreutvikling av oversikten fra mai.
HR-2022-1980-A, (sak nr. 22-028053SIV-HRET)

3
(11) Assemblin har flere ganger senere – også etter at tvisten kom for retten – gitt ytterligere
opplysninger om de fakturerte beløpene.
(12) As advokat protesterte mot sluttoppgjøret i brev 28. september 2018 og krevde
dokumentasjon og redegjørelse for Assemblins vederlagskrav. Det ble vist til at det ikke
forelå kontrollerbar regning etter bustadoppføringsloven § 48 første ledd.
(13) Assemblins advokat svarte på brevet 7. november 2018 og oversendte et regneark med
spesifisering av vederlagskravene med fordeling av timer og materialkostnader for de
enkelte tilleggs- og endringskravene, men ikke for hovedarbeidet og fastprisarbeidene.
(14) Assemblin tok 17. september 2019 ut stevning for tingretten. A tok til motmæle og
fremmet motkrav.
(15) Asker og Bærum tingrett avsa 16. juni 2020 dom med slik domsslutning:
«1. A frifinnes.
2. Assemblin dømmes til å betale 200 000 – tohundretusen – kroner til A i
prisavslag og erstatning. Oppfyllelsesfristen er 2 – to – uker fra forkynnelse
av denne dom.
3. Assemblin dømmes til å betale 1 000 868,50 –
enmillionåttehundreogsekstiåttekommafemti – kroner i sakskostnader til A.»
(16) Tingretten kom til at Assemblins regning ikke oppfylte kravene til kontrollerbar regning i
bustadoppføringsloven § 48 første ledd, og viste til at det hverken i fakturaer eller material-
og timelister var gjort en fordeling mellom hovedarbeidet og endrings- og tilleggsarbeider.
Retten la videre til grunn at rettsvirkningen av ikke å oppfylle lovens vilkår til
kontrollerbar regning var at A ikke plikter å betale det utestående beløpet. På dette
grunnlaget ble hun frifunnet.
(17) Assemblin anket dommen til lagmannsretten, og A innga tilsvar og avledet anke.
Lagmannsretten var satt med to fagkyndige meddommere, som begge er elektroingeniører.
(18) Borgarting lagmannsrett avsa 17. desember 2021 dom med slik domsslutning:
«1. A betaler 1 053 964 – enmillionogfemtitretusennihundreogsekstifire – kroner
til Assemblin AS innen to uker etter at dommen er forkynt, med tillegg av
forsinkelsesrenter fra forfall og til betaling skjer.
2. Tingrettens dom, slutningen punkt 2, endres slik at Assemblin AS dømmes
til å betale 410 098 – firehundreogtitusenognittiåtte – kroner til A innen to
uker etter at dommen er forkynt.
3. I sakskostnader for lagmannsretten betaler Assemblin AS
650 000 – sekshundreogfemtitusen – kroner til A innen to uker etter at
dommen er forkynt.
4. Sakskostnader for tingretten tilkjennes ikke.»
HR-2022-1980-A, (sak nr. 22-028053SIV-HRET)

4
(19) Lagmannsretten tok først stilling til hva som var avtalt om hvordan vederlaget for
hovedarbeidet skulle beregnes. Rettens syn var at Assemblin hadde gitt et bindende
prisoverslag etter bustadoppføringsloven § 41 tredje ledd. Lagmannsretten tok deretter
stilling til vederlaget for endrings- og tilleggsarbeider etter §§ 42 og 43. Etter en konkret
gjennomgang av de omtvistede postene, foretok lagmannsretten en vesentlig reduksjon i
Assemblins vederlagskrav for endrings- og tilleggsarbeidene.
(20) Lagmannsretten vurderte så om Assemblins regning er kontrollerbar slik det kreves i
bustadoppføringsloven § 48 første ledd. Flertallet, som besto av to fagdommere og én
fagkyndig meddommer, konkluderte med at lovens krav var oppfylt. Mindretallet, én
fagdommer og én fagkyndig meddommer, mente at det ikke forelå kontrollerbar regning.
Begge fraksjoner la til grunn at rettsvirkningen av at regningen ikke er kontrollerbar, er at
forbrukeren kan nekte å betale. For mindretallet førte det til at A skulle frifinnes for
vederlagskravene knyttet til endrings- og tilleggsarbeider.
(21) A har anket lagmannsrettens dom til Høyesterett. Anken gjelder lagmannsrettens
rettsanvendelse knyttet til spørsmålet om regningen er kontrollerbar etter
bustadoppføringsloven § 48 første ledd. Det er ikke anket over lagmannsrettens
vederlagsfastsettelse etter §§ 42 og 43.
(22) Forbrukerrådet har erklært partshjelp til støtte for ankende part, og Høyesteretts ankeutvalg
har gitt tillatelse til at Forbrukerrådet opptrer som partshjelper.
Partenes syn på saken
(23) Den ankende part – A – har i korte trekk gjort gjeldende:
(24) Assemblin har ikke fremlagt en kontrollerbar regning etter bustadoppføringsloven
§ 48 første ledd, og lagmannsrettens dom er basert på feil rettsanvendelse.
(25) Timeforbruket og materialkostnadene som påløp for å utføre hovedarbeidet og
fastprisarbeidene, er ikke spesifisert og dokumentert. Videre er vederlagskravet for
endrings- og tilleggsarbeider basert på en skjønnsmessig fordeling, som har skjedd etter at
arbeidene ble utført. En regning som er konstruert i ettertid og er basert på en slik «ovenfra
og ned»-fordeling, oppfyller ikke kravene i § 48 første ledd. I saken her underbygges dette
av at det er en rekke feil i tallgrunnlaget som Assemblin har presentert, blant annet
dobbeltføringer av forbrukt materiell. Reelt sett har Assemblin ført kostnader som knytter
seg til avtalte priser, over på vederlagskravet for endrings- og tilleggsarbeidene.
(26) Lovens krav er at faktisk påløpte timer og utgifter til materialer og underentreprenører skal
fordeles på hovedarbeid, det vil her si det avtalte prisoverslaget, avtalte fastprisoppgaver,
samt de enkelte endrings- og tilleggsarbeidene. Lagmannsrettens mindretall tolker loven
riktig.
(27) Ved å trekke forholdet til bustadoppføringsloven § 42 inn i drøftelsen av § 48 første ledd,
legger lagmannsrettens flertall uriktig til grunn at en vederlagsfastsettelse etter § 42 er
tilstrekkelig til å oppfylle kravene til kontrollerbar regning. Et vilkår for å få betalt for
endrings- og tilleggsarbeider, og andre arbeider som utføres på regning, er at det foreligger
en regning som er så spesifisert og dokumentert at lovens krav er oppfylt. Rettsvirkningen
HR-2022-1980-A, (sak nr. 22-028053SIV-HRET)

5
av at regningen ikke er kontrollerbar etter § 48 første ledd, er at forbrukeren skal frifinnes
for vederlagskravet.
(28) A har nedlagt slik påstand:
«1. Tingrettens domsslutning nr. 1 og 3 stadfestes.
2. Assemblin AS dømmes til å betale sakskostnader for lagmannsretten og
Høyesterett.»
(29) Partshjelperen – Forbrukerrådet – har i korte trekk gjort gjeldende:
(30) Kravet til kontrollerbar regning i bustadoppføringsloven § 48 første ledd innebærer at
forbrukeren skal kunne fastslå hva som er riktig vederlag ut fra regningen sammenholdt
med kontraktens vederlagsløsninger. Ved avtaler som inneholder en kombinasjon av ulike
vederlagsmodeller – fastpris, prisoverslag og regningsarbeid – må regningen spesifisere
antall timer og kostnader knyttet til de ulike vederlagselementene. Det er videre et krav at
entreprenøren legger frem dokumentasjon på at regningen er riktig.
(31) En kontrollerbar regning er særlig viktig der det utføres endrings- og tilleggsarbeider som
kommer i tillegg til de ordinære, avtalte oppgavene.
(32) Lagmannsretten baserer vederlagsfastsettelsen for endrings- og tilleggsarbeider på et
dommerskjønn etter bustadoppføringsloven §§ 42 eller 43, frikoblet fra om regningen er
kontrollerbar. Dette tolkningsalternativet er prosessdrivende og i strid med overordnede
forbrukerhensyn.
(33) Dersom entreprenøren ikke fremlegger en kontrollerbar regning, suspenderes forbrukerens
betalingsplikt og resultatet kan bli at forbrukeren må frifinnes for entreprenørens
vederlagskrav.
(34) Forbrukerrådet har nedlagt slik påstand:
«Forbrukerrådet tilkjennes saksomkostninger for Høyesterett.»
(35) Ankemotparten – Assemblin AS – har i korthet gjort gjeldende:
(36) Kravet til kontrollerbar regning skal gi forbrukeren en kontrollmulighet før regningen
betales. Spesifikasjonskravet beror på en helhetsvurdering av arbeidets art og omfanget av
arbeidene. Regningen må skille ut vederlag knyttet til endrings- og tilleggsarbeider, men
det kan ikke utledes av ordlyden eller forarbeidene at det stilles spesifikke krav til
individualisering av de enkelte arbeidene.
(37) Dersom det ikke er avtalt fastpris, skal vederlaget fastsettes etter bustadoppføringsloven
§§ 41, 42 og 43. Rettsvirkningen av at regningen ikke er kontrollerbar etter § 48 første
ledd, er at forfallstidspunktet for vederlagskravet utsettes. Det løper derfor ikke
forsinkelsesrente. Rettens fastsettelse av vederlag etter §§ 41, 42 og 43 skal skje på
grunnlag av fri bevisbedømmelse. Paragraf 48 første ledd griper ikke inn i de alminnelige
bevisreglene og er ikke en materiell bortfallsregel.
HR-2022-1980-A, (sak nr. 22-028053SIV-HRET)

6
(38) Assemblin AS har nedlagt slik påstand:
«1. Anken forkastes.
2. Assemblin AS tilkjennes sakskostnader for Høyesterett.»
Mitt syn på saken
Kravet til kontrollerbar regning etter bustadoppføringsloven § 48 første ledd
(39) Lov 13. juni 1997 nr. 43 om avtalar med forbrukar om oppføring av ny bustad m.m.
(bustadoppføringslova) regulerer avtaler mellom entreprenør og forbruker om oppføring av
eierbolig, jf. § 1 første ledd. Etter paragrafens fjerde ledd gjelder loven også for full
ombygging av bolig. Loven gjelder videre for arbeid «som vert utført direkte som ledd i
slik oppføring», jf. § 1 første ledd bokstav a. Elektroarbeidene i vår sak omfattes av dette
alternativet.
(40) Bustadoppføringsloven er en forbrukerlov. Paragraf 3 første ledd bestemmer at det ikke
kan avtales eller gjøres gjeldende vilkår som er dårligere for forbrukeren enn det som er
bestemt i loven.
(41) I mandatet til utvalget som laget utkastet til det som senere ble bustadoppføringsloven,
fremhever departementet behovet for rettsteknisk klare og enkle regler, slik at tvister i
størst mulig grad forebygges, se NOU 1992: 9 Forbrukarentrepriselov side 12. Dette
overordnede lovformålet har vekt ved lovtolkningen, jf. HR-2016-761-A avsnitt 54.
(42) Assemblins vederlagskrav var en kombinasjon av fastpris, regningsarbeider med
prisoverslag og endrings- og tilleggsarbeider. A anfører at Assemblin ikke har spesifisert
og dokumentert sitt krav på vederlag i samsvar med bustadoppføringsloven
§ 48 første ledd, som lyder:
«Forbrukaren kan setje som vilkår for betaling av avdrag og sluttoppgjer at
entreprenøren legg fram rekning som kan kontrollerast. Tillegg for prisstiging,
justering av vederlaget etter § 42 og tillegg etter § 43 skal gå fram særskilt.»
(43) Det følger av lovteksten at entreprenøren bare har plikt til å fremlegge en kontrollerbar
regning når forbrukeren krever det. Det er enighet om at A har krevd dette.
(44) Kravene til kontrollerbar regning i § 48 vil avhenge av grunnlaget for kravet og må derfor
sees i sammenheng med hvilket vederlag som er avtalt, eller som entreprenøren har krav på
etter lovens vederlagsbestemmelser.
(45) Bustadoppføringsloven § 41 regulerer tre vederlagsalternativer: For det første kan det
inngås avtale om fastpris, jf. første ledd. For det andre kan arbeidene skje etter regning,
jf. andre ledd. I så fall skal forbrukeren betale et vederlag som dekker nødvendige
kostnader og et rimelig påslag. Vederlag etter regningsprinsippet kan være avtalt, men
gjelder også der det ikke er inngått annen avtale om vederlaget. For det tredje kan
entreprenøren ha gitt et prisoverslag, jf. tredje ledd. Vederlaget kan da som hovedregel
ikke overstige prisoverslaget med mer enn 15 prosent. Denne grensen gjelder imidlertid
ikke «i den mon entreprenøren har krav på tilleggsvederlag etter §§ 42 eller 43».
HR-2022-1980-A, (sak nr. 22-028053SIV-HRET)

7
(46) Etter lovens § 9 har forbrukeren – innenfor visse grenser – rett til å kreve endringer i
arbeidet og å pålegge entreprenøren å utføre tilleggsarbeid. Vederlaget for endrings- og
tilleggsarbeider reguleres av § 42, jf. § 9 femte ledd.
(47) Bustadoppføringsloven § 42 første ledd bestemmer at det kan kreves justering av
vederlaget så langt – «i den mon» – dette opprinnelig er avtalt eller er avtalt skriftlig i
forbindelse med kravet om endringer eller tilleggsarbeid. Andre ledd bokstav a bestemmer
at vederlagsjustering også kan skje der krav på tillegg eller fradrag er fremsatt i forbindelse
med kravet om endringer eller tilleggsarbeid. I andre tilfeller følger det av § 42 andre ledd
bokstav b at justering kan kreves i den utstrekning den andre parten måtte forstå at
endringene eller tilleggsarbeidet ville føre til et slikt krav – «i den mon den andre parten
måtte skjøne at endringane eller tilleggsarbeidet ville føre til eit slikt krav».
(48) Dersom entreprenøren etter disse bestemmelsene har rett til justering av vederlaget, skal
utmålingen skje etter § 42 tredje ledd. Justeringen «skal skje på grunnlag av nødvendig
kostnadsauke eller oppnåeleg innsparing for entreprenøren med tilsvarande endring av
entreprenørens påslag».
(49) Bustadoppføringsloven § 43 regulerer entreprenørens rett på tilleggsvederlag i andre
tilfeller. Det heter der at «[e]ntreprenøren kan krevje tilleggsvederlag for nødvendige
kostnader som kjem av forhold på forbrukarens side, med tilsvarande endring av
entreprenørens påslag».
(50) Dette bringer meg over til hvilke krav som § 48 første ledd setter til spesifikasjon av
regning. I forarbeidene til bestemmelsen, NOU 1992: 9 side 97, fremheves først formålet
med at forbrukeren kan kreve en kontrollerbar regning:
«Etter første ledd kan forbrukaren krevje å få spesifisert rekning som grunnlag for
betaling av sluttoppgjer. Reikninga skal kunne kontrollerast av forbrukaren. I dette
ligg det at forbrukaren skal kunne samanhalde rekninga med avtalen og med det
arbeidet som er utført.»
(51) Dette kontrollformålet vil være styrende for hvilke krav som i det enkelte tilfellet kan
settes til spesifikasjonen av regningen. Deretter uttaler utvalget på side 97–98:
«Er det avtala fast pris for eit arbeid, og heile vederlaget skal betalast etter overtaking,
treng ikkje entreprenøren gjera greie for korleis vederlaget kjem fram – så sant
summen er den avtala. I slike tilfelle har ikkje forbrukaren krav på innsyn i
entreprenørens kalkyle. Annleis er det dersom vederlaget skal justerast på grunn av
endringar, tilleggsarbeid eller andre omstende. I så fall skal denne justeringa gå fram
særskilt. Også eventuelle tillegg for prisstiging, der det er avtala, skal gå fram. Er det
tale om reikningsarbeid, blir krava meir omfattande. Materialar og arbeidstimar skal
spesifiserast, og etter omstenda kan forbrukaren ha krav på å få lagt fram timelister.
Den tilsvarande føresegna i handverkartenestelova § 36 første ledd set krav om at
reikninga ‘skal gjøre det mulig å bedømme arten og omfanget av arbeidet og
materialer som er brukt’. Ein slik regel er etter utvalets oppfatning noko vidtgåande
dersom det er avtala fast pris, og utkastet her er formulert annleis. I NS 3430 punkt
24.1 er det til samanlikning tale om ‘spesifisert faktura som kan kontrolleres, om
nødvendig ved å sammenholdes med kontraktdokumentene’.»
HR-2022-1980-A, (sak nr. 22-028053SIV-HRET)

8
(52) Jeg finner det hensiktsmessig å skille mellom selve kravsoppstillingen i fakturaen og den
nærmere spesifikasjonen – underlaget – for vederlagskravene.
(53) Det følger direkte av ordlyden i bustadoppføringsloven § 48 at justering av vederlaget etter
§ 42 og tillegg etter § 43 skal fremgå særskilt i kravsoppstillingen. Dette betyr at der hvor
det er utført flere endrings- eller tilleggsarbeider, skal vederlaget for de enkelte arbeidene
spesifiseres hver for seg. Selv om det ikke følger direkte av ordlyden, må de deler av
vederlaget som utføres etter fastpris føres under egne poster. På samme måte skal prisen
for arbeid som utføres etter regning og arbeid som er omfattet av prisoverslag, skilles ut for
seg.
(54) Som angitt i forarbeidene, skal den nærmere spesifikasjonen av regningsarbeider opplyse
om hvilke arbeidstimer og materialkostnader som er påløpt. Mer generelt må det kreves at
de enkelte kostnadskomponentene, for eksempel til materialer, maskiner og bygningsdeler,
samt påslaget, spesifiseres, se Simonsen, Avtaler om bygging og kjøp av ny bolig –
bustadoppføringslova, 2022 side 748.
(55) Dersom entreprenøren har gitt et prisoverslag og dessuten utført tilleggs- eller
endringsarbeider, har forbrukeren også behov for en spesifisering av arbeid og kostnader
som gjør det klart om et utført arbeid hører under prisoverslaget eller ikke, jf. Simonsen
samme sted.
(56) Et særlig spørsmål er om forbrukeren også kan kreve å få fremlagt dokumentasjon for
arbeid og kostnader. I forarbeidene som jeg har gjengitt, er det presisert at forbrukeren etter
omstendighetene har krav på å få fremlagt timelister når arbeidet utføres etter regning.
Dette gjelder også der det er gitt et bindende prisoverslag. Etter mitt syn må forbrukeren i
disse tilfellene også kunne kreve å få dokumentasjon for de øvrige kostnadene som blir
belastet ham. Dette følger av kontrollformålet og av entreprenørens omsorgsplikt etter
bustadoppføringsloven § 7.
(57) Oppsummert innebærer kravet til kontrollerbar regning i bustadoppføringsloven § 48 første
ledd at entreprenøren må gi en kravsoppstilling som spesifiserer de enkelte
vederlagspostene i samsvar med avtalen og lovens vederlagsregler. For å ivareta
forbrukerens kontrollbehov, må regningen oppgi hvor mange timer og hvilke kostnader
som omfattes av den enkelte vederlagspost der det kreves vederlag for regningsarbeid.
Arbeid og kostnader som omfattes av et prisoverslag, må angis særskilt. Er det utført
endrings- eller tilleggsarbeider, må de spesifiseres hver for seg. Ved regningsarbeider kan
forbrukeren videre kreve å få fremlagt dokumentasjon for timeforbruk og kostnader som
blir belastet.
(58) A anfører at en «ovenfra og ned»-spesifikasjon av regningen, det vil si der entreprenøren
fordeler totalvederlaget skjønnsmessig på henholdsvis fastprisarbeider, prisoverslaget og
endrings- og tilleggsarbeider, ikke kan oppfylle kravene til kontrollerbar regning i
§ 48 første ledd.
(59) Utgangspunktet må etter min oppfatning være at entreprenørens regning skal utarbeides på
grunnlag av de timene og kostnadene som faktisk registreres og påløper under arbeidets
gang, og at disse underveis blir ført på de enkelte vederlagspostene. Jeg viker imidlertid
tilbake for å oppstille som en generell regel, at en skjønnsmessig fordeling i ettertid ikke
kan oppfylle kravene i bustadoppføringsloven § 48 første ledd. Det må bero på en konkret
HR-2022-1980-A, (sak nr. 22-028053SIV-HRET)

9
vurdering om lovens spesifikasjonskrav er oppfylt i et slikt tilfelle. Entreprenøren har
imidlertid den økonomiske risikoen for mangler ved regningen. Jeg kommer tilbake til
dette når jeg ser på betydningen av § 48 første ledd i søksmål som gjelder entreprenørens
vederlagskrav.
Rettsvirkningene av at forbrukeren ikke har mottatt en regning som oppfyller kravene i
bustadoppføringsloven § 48 første ledd
(60) Det følger av ordlyden i § 48 første ledd at forbrukeren «kan setje som vilkår for betaling»
at det fremlegges en kontrollerbar regning. Dette innebærer at forbrukeren kan nekte å
betale. Følgelig vil forfallstidspunktet for vederlagskravet utsettes til entreprenøren
fremlegger en regning som oppfyller lovens krav, og det vil ikke løpe forsinkelsesrenter i
den mellomliggende perioden.
(61) A og Forbrukerrådet gjør gjeldende at bestemmelsen også har den rettsvirkningen at retten
ikke kan avsi dom for betaling av vederlag til entreprenøren så lenge det ikke er fremlagt
en kontrollerbar regning. Etter dette synet innebærer § 48 første ledd at entreprenørens
vederlagskrav faller bort når regningen ikke er kontrollerbar. Det gjelder selv om retten har
kommet til at entreprenøren har et vederlagskrav etter bustadoppføringsloven §§ 41–43.
(62) I vår sak kom lagmannsretten til at Assemblin har rett til vederlag for endrings- og
tilleggsarbeider etter bustadoppføringsloven §§ 42 og 43. Men basert på en «alminnelig
sannsynlighetsvurdering, hvor den som fremsetter kravet må ha bevisbyrden», ble
vederlaget for endringer og tillegg vesentlig redusert i forhold til det Assemblin krevde.
(63) Ordlyden – «vilkår for betaling» – kan isolert sett gi støtte for at det ikke kan gis dom for
betaling av vederlag når det ikke er fremlagt en kontrollerbar regning.
(64) Forarbeidene omtaler bestemmelsen slik, jf. Ot.prp. nr. 21 (1996–1997) side 78:
«Dette inneber at forbrukaren kan nekte å betale dersom han ikkje får slik rekning.
Føresegna går såleis noko lenger enn til berre å leggje ei plikt på entreprenøren.»
(65) Uttalelsen om at bestemmelsen går «noko lenger» enn til bare å legge en plikt på
entreprenøren, må, slik jeg forstår det, nettopp ta sikte på at betalingsfristen utsettes.
Derimot gir motivuttalelsen ingen holdepunkter for at bustadoppføringsloven § 48 første
ledd skal avskjære retten fra å avsi dom for betaling i et søksmål som gjelder
entreprenørens krav på vederlag.
(66) I denne sammenheng har det interesse å se på den parallelle bestemmelsen i
håndverkstjenesteloven § 37 andre ledd. Formuleringen der er at en forbruker «som i
tilstrekkelig tid før forfall har krevd spesifisert rekning etter § 36, plikter ikke å betale før
rekningen er mottatt». I forarbeidene til denne bestemmelsen heter det at «[d]et gjelder i de
fleste avtaleforhold at en debitor ikke plikter å betale før han med rimelighet kan bedømme
om kreditors forlangende er riktig», jf. NOU 1979: 42 Forbrukertjenester Delinnstilling I
side 103. Heller ikke denne uttalelsen gir støtte for at bustadoppføringsloven § 48 er en
regel som medfører at kravet på vederlag faller bort dersom det ikke er fremlagt en
tilstrekkelig spesifisert regning.
HR-2022-1980-A, (sak nr. 22-028053SIV-HRET)

10
(67) En regel om at retten skal være avskåret fra å gi dom for betaling av vederlag, er etter mitt
syn vanskelig å forene med lovens system. Det er bestemmelsene i bustadoppføringsloven
§§ 41–43 som regulerer om entreprenøren har krav på vederlag og størrelsen på dette. Jeg
viser til det jeg tidligere har sagt om innholdet av disse reglene. Paragraf 48 har
overskriften «[r]ekning, sluttoppgjer og gebyr». I andre og tredje ledd er det bestemmelser
om sluttoppgjøret, som skal sikre en effektiv avslutning av oppgjøret, og som kan
karakteriseres som oppgjørstekniske regler. Rettsvirkningen av at entreprenøren ikke
fremlegger en kontrollerbar regning er at forbrukeren – som jeg har vært inne på – får en
tilleggsfrist for betaling. Ut over dette griper imidlertid § 48 første ledd ikke inn i
entreprenørens rett til vederlag for utført arbeid.
(68) Jeg kan heller ikke se at reelle hensyn kan begrunne det syn som gjøres gjeldende av A og
Forbrukerrådet. Kravet om kontrollerbar regning er begrunnet i forbrukerhensyn –
forbrukeren skal ikke være forpliktet til å betale før entreprenørens vederlagskrav er
spesifisert og underbygget. I et søksmål ivaretas disse hensynene av tvistelovens regler om
kontradiksjon og bevis. Det er entreprenøren som må sannsynliggjøre sitt krav,
jf. HR-2019-1225-A avsnitt 74, og han er nærmest til å sikre bevis for kravet, jf. samme
dom avsnitt 85. Med andre ord har entreprenøren risikoen dersom han ikke kan spesifisere
og dokumentere arbeidet som er utført, og hva kostnadene har vært.
(69) Entreprenøren har rett til å føre de bevis han ønsker, jf. tvisteloven § 21-3 første ledd, og
står fritt til å fremlegge bevis som kan underbygge vederlagskravet. De begivenhetsnære
bevisene veier imidlertid særlig tungt. Oversikter og spesifikasjoner som legges frem lang
tid etter at arbeidene er utført, eller som er basert på skjønnsmessige vurderinger foretatt i
etterkant, vil derfor ikke ha samme bevisverdi som en kontrollerbar regning i samsvar med
bustadoppføringsloven § 48 første ledd, som forbrukeren har fått i forbindelse med
sluttavregningen. Paragraf 48 første ledd griper imidlertid ikke inn i, og begrenser ikke,
prinsippet om fri bevisbedømmelse i tvisteloven § 21-2 første ledd. Sen fremleggelse av
bevis kan for øvrig få betydning for sakskostnadsansvaret, jf. tvisteloven § 20-2 tredje ledd
bokstav a eller § 20-4 bokstav c.
(70) Jeg tilføyer at dersom entreprenøren ikke tidligere har fremlagt en kontrollerbar regning,
vil forfallstidspunktet for vederlaget være oppfyllelsesfristen for rettskraftig dom,
jf. tvisteloven § 19-7, og forsinkelsesrenter vil først løpe fra dette tidspunktet.
Den konkrete vurderingen
(71) Lagmannsrettens flertall kom som nevnt til at regningen fra Assemblin var kontrollerbar
etter bustadoppføringsloven § 48 første ledd. Et sentralt avsnitt i flertallets begrunnelse er
dette:
«Flertallet oppfatter at kjernen i bestemmelsen er at entreprenøren skal spesifisere
regningen på en måte som gjør det mulig for forbrukeren å ettergå holdbarheten av
kravet. Kravet om tilstrekkelig spesifikasjon kan være oppfylt selv om det ved
nærmere undersøkelser viser seg at entreprenøren ikke har fremlagt holdbar
dokumentasjon for hele eller deler av kravet. Flertallet mener at kravet om
spesifikasjon må ses i sammenheng med bestemmelsen om at Assemblin kan kreve
justering for endringer og tilleggsarbeid i ‘den monn’ A ‘måtte skjøne at endringane
eller tilleggsarbeidet ville føre til eit slikt krav’ i bustadoppføringslova § 42 andre
ledd. Flertallet mener at sammenhengen i regelverket vil bli dårlig dersom det stilles
HR-2022-1980-A, (sak nr. 22-028053SIV-HRET)

11
så strenge krav til spesifikasjonen at forbrukeren kan nekte å betale for endringer og
tillegg som er åpenbare, men der den reelle uenigheten går på om entreprenøren har
klart å dokumentere at en så stor andel av arbeidene er reelle endringer og tillegg
sammenlignet med den opprinnelige avtalen.»
(72) Det synes som lagmannsretten trekker inn vurderingstemaet i lovens § 42 ved vurderingen
av om kravene til kontrollerbar regning i § 48 første ledd er oppfylt. Dette er i så fall en
uriktig rettsanvendelse.
(73) I det siterte avsnittet uttaler lagmannsretten videre at «[k]ravet om tilstrekkelig
spesifikasjon kan være oppfylt selv om det ved nærmere undersøkelser viser seg at
entreprenøren ikke har fremlagt holdbar dokumentasjon for hele eller deler av kravet».
Etter mitt syn er det vanskelig å se at spesifikasjonskravet kan være oppfylt dersom en
vesentlig del av dokumentasjonen ikke er holdbar. I et slikt tilfelle gir ikke regningen
forbrukeren forsvarlig grunnlag for å kunne kontrollere arbeidet og kostnadene.
(74) Lagmannsretten har imidlertid, som jeg har vært inne på, gjort en inngående vurdering av
Assemblins krav på vederlag for endrings- og tilleggsarbeid og foretatt en vesentlig
nedskjæring i Assemblins krav. Denne delen av dommen er ikke påanket. Slik jeg ser det,
ville resultatet blitt det samme selv om lagmannsretten hadde lagt til grunn riktig
rettsanvendelse. Når lagmannsrettens uriktige anvendelse av bustadoppføringsloven
§ 48 første ledd ikke har hatt betydning for domsresultatet, kan anken etter mitt syn ikke
føre frem.
Konklusjon og sakskostnader
(75) Jeg er etter dette kommet til at anken skal forkastes. Assemblin AS skal tilkjennes
sakskostnader etter hovedregelen i tvisteloven § 20-2.
(76) Assemblin har fremlagt en sakskostnadsoppgave på 1 062 906 kroner. Beløpet omfatter
merverdiavgift med 212 581 kroner. Assemblin har imidlertid krav på fradrag for
inngående merverdiavgift, og skal derfor tilkjennes sakskostnader uten dette. Salærkravet
er da 850 325 kroner. Kravet er høyt, men saken har krevd betydelige forberedelser, og jeg
finner det riktig å godta kravet.
(77) Jeg stemmer for denne
D O M :
1. Anken forkastes.
2. I sakskostnader for Høyesterett betaler A og Forbrukerrådet en for begge og begge
for en til Assemblin AS 850 325 – åttehundreogfemtitusentrehundreogtjuefem –
kroner innen 2 – to – uker fra forkynnelsen av denne dom.
HR-2022-1980-A, (sak nr. 22-028053SIV-HRET)

12
(78) Dommar Høgetveit Berg: Eg er i hovudsak og i resultatet samd med
fyrstvoterande.
(79) Dommer Sæther: Likeså.
(80) Dommer Steinsvik: Likeså.
(81) Dommer Noer: Likeså.
(82) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
D O M :
1. Anken forkastes.
2. I sakskostnader for Høyesterett betaler A og Forbrukerrådet en for begge og begge
for en til Assemblin AS 850 325 – åttehundreogfemtitusentrehundreogtjuefem –
kroner innen 2 – to – uker fra forkynnelsen av denne dom.
HR-2022-1980-A, (sak nr. 22-028053SIV-HRET)