Dato: 2024-10-08

Sammendrag: Påtalemyndigheten ba i 2023 om at retten skulle forby Satudarah MC fordi den ble ansett som en kriminell sammenslutning etter straffeprosessloven § 222 e. Tingretten tok ikke begjæringen til følge, mens lagmannsretten forbød klubben. Høyesterett har kommet til samme resultat.

Satudarah MC er forbudt i Tyskland og i Nederland. Høyesterett legger til grunn at deltakere i Satudarah MC gjentatte ganger har begått alvorlige lovbrudd mot noens liv, helse og frihet, og at denne kriminaliteten er egnet til å fremkalle frykt i befolkningen eller i et nærmiljø. Et forbud er derfor nødvendig for å forebygge alvorlig kriminalitet.

Høyesterett viser til at selv om klubben omtaler seg som en MC-klubb som er åpen for minoriteter, fremstår MC-interessen som underordnet. Det er for eksempel ikke et vilkår at deltakere har motorsykkel. Klubben har heller ikke som formål å fremme multietniske interesser.

Høyesterett peker på at de to norske avdelingene i Stavanger og Oslo må vurderes som én sammenslutning, som igjen er en del av én internasjonal sammenslutning. Det kan derfor legges vekt på kriminalitet begått i utlandet av utenlandske medlemmer når fryktvilkåret vurderes. Både lovbrudd begått av medlemmer, prospects og i visse tilfeller også hangarounds kan tillegges vekt. Foruten de omfattende straffbare forholdene, viser Høyesterett til at Satudurah MC betegner seg som en såkalt 1 %-klubb – et begrep som normalt brukes om motorsykkelklubber som lever på siden av samfunnets lover og regler. Bruken av symboler som kan skape frykt vektlegges også.

Etter Høyesteretts syn er ikke Den europeiske menneskerettskonvensjon artikkel 11 om foreningsfrihet til hinder for et forbud mot en sammenslutning der alvorlig kriminalitet står sentralt. Etter loven kan det legges vekt på forhold begått før forbudet i straffeprosessloven § 222 e trådte i kraft. Når forbudet gjelder fremover i tid og skal forhindre alvorlig kriminalitet, er dette ikke i strid med Grunnloven § 97 om at lover ikke gis tilbakevirkende kraft.

Dommen klargjør vilkårene i straffeprosessloven § 222 e om forbud mot kriminelle sammenslutninger.

K J E N N E L S E
avsagt 8. oktober 2024 av Høyesterett i avdeling med
dommer Bergljot Webster
dommer Arne Ringnes
dommer Cecilie Østensen Berglund
dommer Erik Thyness
dommer Kine Steinsvik
HR-2024-1825-A, (sak nr. 24-035765STR-HRET)
Anke over Borgarting lagmannsretts kjennelse 18. januar 2024
Satudarah MC (advokat Kristina Davidsen – til prøve
advokat John Christian Elden)
mot
Påtalemyndigheten (førstestatsadvokat Thomas Frøberg)

2
S T E M M E G I V N I N G
(1) Dommer Østensen Berglund:
Sakens spørsmål og bakgrunn
(2) Saken gjelder begjæring om at motorsykkelklubben Satudarah MC skal forbys fordi den er
en kriminell sammenslutning. Dette reiser spørsmål om forståelsen av forbudshjemmelen i
straffeprosessloven § 222 e, forholdet til Den europeiske menneskerettskonvensjon (EMK)
artikkel 11 om foreningsfrihet og den tilsvarende bestemmelsen i Grunnloven § 101, samt
tilbakevirkningsforbudet i Grunnloven § 97.
(3) Satudarah MC ble etablert i Nederland i 1990 og spredte seg etter hvert til flere land, også
utenfor Europa. Den har sitt utspring i indonesiske innvandrere fra øygruppen Molukkene.
Klubben omtaler seg som en MC-klubb, men det er ikke et krav at medlemmene har
motorsykkel. Satudarah MC er etter det opplyste den eneste multietniske
motorsykkelklubben i verden, men den har ikke som formål å fremme multietniske
interesser.
(4) Klubben definerer seg som en såkalt 1 % klubb – et begrep som normalt brukes om
bestemte motorsykkelklubber med symboler som indikerer at de opererer på siden av
samfunnets lover og regler. Det er kjent at det begås narkotikaforbrytelser, volds- og
vinningskriminalitet i tilknytning til flere av disse. Slike klubber er ofte en del av et
internasjonalt fellesskap, noe som også er tilfellet for Satudarah MC. De nasjonale
avdelingene omtales gjerne som chapters. I 2014 ble et slikt chapter opprettet i Stavanger,
og i 2020 ble ett opprettet i Oslo. De tilknyttede personene omtales som executive
members (ledelsen), fullverdige medlemmer, prospects (prøvemedlemmer) og
hangarounds (personer som forsøker å kvalifisere seg som prøvemedlemmer). En rekke av
personene som er tilknyttet klubben – både i Norge og i utlandet – har kriminell bakgrunn.
Satudarah MC er forbudt i Nederland og Tyskland.
(5) Påtalemyndigheten framsatte 3. februar 2023 begjæring til Oslo tingrett om at retten ved
kjennelse skulle forby Satudarah MC, jf. straffeprosessloven § 222 e.
(6) Ved Oslo tingretts kjennelse 16. mai 2023 ble begjæringen ikke tatt til følge. Tingretten
mente at vilkårene etter straffeprosessloven § 222 e var oppfylt, men at det ikke ville være
forholdsmessig å forby sammenslutningen, jf. EMK artikkel 11.
(7) Påtalemyndigheten anket kjennelsen.
(8) Ved Borgarting lagmannsretts kjennelse 18. januar 2024 ble begjæringen tatt til følge, og
sammenslutningen Satudarah MC ble forbudt, jf. straffeprosessloven § 222 e.
(9) Lagmannsretten la til grunn en bredere vurdering av bestemmelsene enn tingretten. Den
mente vilkårene etter § 222 e var oppfylt, og at tiltaket var forholdsmessig etter EMK
artikkel 11.
(10) Satudarah MC har anket lagmannsrettens kjennelse til Høyesterett. Anken retter seg mot
saksbehandlingen og rettsanvendelsen.
HR-2024-1825-A, (sak nr. 24-035765STR-HRET)

3
(11) Høyesteretts ankeutvalg besluttet 19. april 2024 at anken over rettsanvendelsen skal
avgjøres av Høyesterett i avdeling med fem dommere, jf. domstolloven § 5 første ledd
andre punktum. Anken over saksbehandlingen ble avvist i medhold av straffeprosessloven
§ 388 andre ledd.
Partenes syn på saken
(12) Satudarah MC har i korte trekk anført at lagmannsretten uriktig har lagt til grunn at de to
avdelingene i Norge må behandle samlet, og at de skal vurderes sammen med den
utenlandske organisasjonen. Avdelingene må vurderes separat. Bestemmelsen kan ikke
benyttes i forebyggende hensikt fordi den retter seg mot etablerte og modne grupper.
(13) Lagmannsretten har også tolket lovens uttrykk «deltakere» for vidt. Det kan verken legges
vekt på lovbrudd begått før den aktuelle deltakeren ble medlem eller lovbrudd begått av
deltakere som har meldt seg ut. Det kan heller ikke legges vekt på pågående eller henlagte
straffesaker. Hver lovovertredelse må vurderes særskilt opp mot straffeprosessloven
§ 222 e. Ved vurderingen av om tidligere handlinger er egnet til å fremkalle frykt, er det
uten betydning om utenlandske sammenslutninger har en fryktkapital dersom ikke
sammenslutningen i Norge har den nødvendige fryktkapitalen alene.
(14) Lagmannsrettens avgjørelse er videre i strid med EMK artikkel 11. Det vil også være i strid
med Grunnloven § 97 å legge vekt på lovovertredelser begått før § 222 e trådte i kraft.
(15) Satudarah MC har lagt ned slik påstand:
«Prinsipalt:
1. Påtalemyndighetens begjæring om forbud mot Satudarah MC Oslo tas ikke
til følge.
2. Påtalemyndighetens begjæring om forbud mot Satudarah MC Stavanger tas
ikke til følge.
Subsidiært:
1. Borgarting lagmannsretts kjennelse av 18. januar 2024 oppheves.»
(16) Påtalemyndigheten har i korte trekk anført at lagmannsretten har tolket vilkårene i
§ 222 e riktig. Retten har lagt vekt på de forhold som det etter lovforarbeidene og
rettspraksis kan ses hen til. Den har korrekt kommet til at et forbud er nødvendig for å
forebygge alvorlig kriminalitet. Det ligger i lovens vilkår at forbudet må være både
effektivt og forholdsmessig. Straffeprosesslovens forbudsbestemmelse, og den konkrete
anvendelsen for Satudarah MC, samsvarer med de inngrep som er tillatt etter EMK artikkel
11 annet ledd. Det foreligger ingen strid med Grunnloven § 97, ettersom det først og fremst
er tale om en fremtidsrettet vurdering.
(17) Påtalemyndigheten har lagt ned slik påstand:
«Anken forkastes.»
HR-2024-1825-A, (sak nr. 24-035765STR-HRET)

4
Mitt syn på saken
Høyesteretts kompetanse
(18) Innledningsvis nevner jeg at anken er en videre anke over kjennelse. Høyesterett kan da
prøve lagmannsrettens saksbehandling og lovtolkning, jf. straffeprosessloven § 388. For så
vidt gjelder forholdet til Grunnloven, EMK og andre inkorporerte
menneskerettskonvensjoner, kan Høyesterett også prøve subsumsjonen, men ikke
bevisbedømmelsen.
Bakgrunnen for straffeprosessloven § 222 e
(19) Straffeprosessloven § 222 e trådte i kraft 1. juli 2021, og gir domstolene hjemmel til å
legge ned forbud mot kriminelle sammenslutninger. Bestemmelsen har sin bakgrunn i at
organiserte kriminelle sammenslutninger utgjør en betydelig samfunnsutfordring og skaper
utrygghet i befolkningen gjennom bruk av vold, trusler og annen kriminalitet. Det dreier
seg om lukkede miljøer der lederskikkelsene fjerner seg fra konkrete lovbrudd, og der det
kan være vanskelig å straffe medhjelpere i randsonen av sammenslutningen, jf. Prop. 190 L
(2020–2021) side 22. Departementet så derfor behov for å kunne legge ned et forbud mot
slike sammenslutninger som var etablert i landet, og behov for å motvirke at internasjonale
kriminelle organisasjoner etablerer seg i Norge.
(20) I forbindelse med lovarbeidet utarbeidet Straffelovrådet to alternative lovforslag,
jf. NOU 2020: 4. Det ene alternativet var et eget straffebud mot deltakelse og rekruttering
til organiserte kriminelle sammenslutninger, tilsvarende forbudet om slik aktivitet knyttet
til terrororganisasjoner. Det andre alternativet var en hjemmel til å legge ned forbud mot
eller oppløse en organisert kriminell sammenslutning, kombinert med en
straffebestemmelse dersom aktiviteten ble videreført.
(21) Departementet tok utgangspunkt i sistnevnte forslag, jf. Prop. 190 L (2020–2021) side 28,
og gjorde deretter visse tilpasninger, som jeg kommer tilbake til. Bakgrunnen for valget
var at et forutgående forbud gir bedre forutberegnelighet, at straff bør være et subsidiært
virkemiddel og at en forbudshjemmel i større vil grad motvirke at internasjonale
sammenslutninger ekspanderer virksomheten til Norge.
(22) Det fremgår av forarbeidene at formålet med bestemmelsen er å kunne forby
sammenslutninger med såkalt fryktkapital, jf. Prop. 190 L (2020–2021) side 32. På side
9 gjengis Straffelovrådets forståelse av dette begrepet:
«Med fryktkapital menes … den makt som en gruppe besitter ved at den spiller på
andres frykt for represalier, reaksjoner eller handlinger fra gruppen (og medlemmene).
Det må være kjent og synlig for andre at gruppen har kapasitet til å sanksjonere
uønskede handlinger … Fryktkapital er en form for merkevarebygging som sikrer
lojalitet internt og som avskrekker andre.»
(23) Videre fremgår det av proposisjonen på side 32 at det er de godt etablerte, «modne»
gruppene som normalt har opparbeidet seg slik fryktkapital. Det uttales imidlertid at det
også kan «inkludere undergrupper av internasjonale kriminelle organisasjoner som
etableres i Norge.» Formålet med bestemmelsen og uttalelsene i forarbeidene tilsier
dermed at det ikke er et krav at gruppen allerede er godt etablert i Norge. Også nye
HR-2024-1825-A, (sak nr. 24-035765STR-HRET)

5
etableringer som drar nytte av fryktkapital fra utenlandske «modervirksomheter», kan
forbys.
(24) Dersom forbudet i straffeprosessloven § 222 e brytes, vil den som deltar kunne straffes
etter straffeloven § 199. Deltakelse i erstatningsgrupper, for eksempel at virksomheten i
realiteten videreføres, men under et annet navn, vil innebære en straffbar videreføring av
aktiviteten, jf. Prop. 190 L (2020–2021) side 47.
Vilkårene i straffeprosessloven § 222 e
(25) Straffeprosessloven § § 222 e lyder:
«Etter begjæring fra statsadvokaten kan retten ved kjennelse forby en sammenslutning
når
a. deltakere i sammenslutningen har begått gjentatte lovbrudd mot noens liv,
helse eller frihet,
b. overtredelsene er egnet til å fremkalle frykt i befolkningen eller nærmiljøet
for nye lovbrudd av samme art fra sammenslutningens deltakere, og
c. et forbud er nødvendig for å forebygge alvorlig kriminalitet».
(26) En sammenslutning kan forbys når de kumulative vilkårene i den innledende setningen og i
bokstavene a til c er oppfylt. Bestemmelsen må anvendes innenfor rammene av reglene om
foreningsfrihet som er nedfelt i EMK artikkel 11, Grunnloven § 101 og
straffeprosessloven § 170 a om forholdsmessighet.
(27) Beviskravet er «klar sannsynlighetsovervekt», jf. Prop. 190 L (2020–2021) side 46. Det er
altså et lavere beviskrav for å forby en sammenslutning etter § 222 e enn det er for å
domfelle noen for å delta i en sammenslutning som er forbudt.
Nærmere om uttrykket «sammenslutning»
(28) Det følger av § 222 e første ledd at retten ved kjennelse kan forby en «sammenslutning»
som rammes av bokstavene a til c. Uttrykket, som kan betraktes som et inngangsvilkår, er
ikke nærmere definert i loven, men rammer etter ordlyden vidt. I forarbeidene,
jf. Prop. 190 L (2020–2021) side 45, er det imidlertid lagt til grunn at det må være tale om
en «tydelig identifiserbar enhet», og den må ha «en viss grad av struktur og varighet».
Både organisatoriske forhold, struktur, bruk av felles symboler, klubblokale, eventuell
«kontroll» over geografiske områder, lojalitet til gruppen og eventuell tilknytning til et
internasjonalt nettverk vil være av betydning. Eventuelle endringer i medlemsmassen vil
derimot normalt ha liten vekt.
(29) Basert på en slik forståelse av vilkåret, fant lagmannsretten det klart at Satudarah MC var
en sammenslutning etter § 222 e. Det er heller ikke bestridt. Også jeg er enig i dette.
(30) Satudarah MC har anført at gruppene i Stavanger og Oslo må anses som to ulike
sammenslutninger. Etter mitt syn kan anførselen klart ikke føre frem. Jeg nøyer meg her
med å vise til at gruppene er en del av det samme internasjonale nettverket, underlagt
samme internasjonale ledelse og hierarki, de følger likelydende vedtekter, benytter like
HR-2024-1825-A, (sak nr. 24-035765STR-HRET)

6
medlemskontrakter, bruker samme symboler og innbetaler et beløp til en nasjonal kasse. I
likhet med lagmannsretten, som har lagt samme lovforståelse til grunn, mener jeg derfor at
det ikke er tvil om at Satudarah MC i Stavanger og Satudarah MC i Oslo er to avdelinger,
chapters, i samme internasjonale sammenslutning.
Nærmere om uttrykket «deltakere»
(31) Etter straffeprosessloven § 222 e bokstav a er det et vilkår at «deltakere» i
sammenslutningen har begått gjentatte lovbrudd. Hvem som omfattes av deltakerbegrepet,
vil få betydning for hvilke personers lovbrudd som skal inngå i vurderingen etter
straffeprosessloven § 222 e.
(32) Satudarah MC har anført at lagmannsretten har bygget på en for vid definisjon av
deltakerbegrepet, og at lovkravet innebærer at dette må være begrenset til medlemmer og
personer med en aktiv rolle.
(33) Uttrykket er ikke definert i loven eller kommentert i forarbeidene knyttet til § 222 e. Etter
den tilhørende straffebestemmelsen i straffeloven § 199 er det et vilkår for straff at en
person «deltar i, rekrutterer medlemmer til eller på annen måte viderefører aktiviteten» til
den forbudte sammenslutningen. Selv om begrepene som benyttes er noe ulike, deltakere
og deltar i, og § 199 kommer til anvendelse der den som deltar allerede er kjent med at
forholdet er straffbart, har det en viss interesse å se hen til uttalelsene i forarbeidene om
den bestemmelsen. Her fremgår det at deltakelsesbegrepet som utgangspunkt skal forstås
på samme måte som det tilsvarende begrepet i straffeloven § 136 a, som omhandler
deltakelse mv. i en terrororganisasjon, jf. Prop. 190 L (2020–2021) side 35–36. Dette
innebærer at det kreves aktive bidrag, men «bagatellmessige eller perifere bidrag rammes
ikke», jf. blant annet HR-2018-1650-A avsnitt 46 og HR-2022-2418-A avsnitt 20, som
begge gjaldt straffeloven § 136 a. Det fremgår imidlertid av begge disse avgjørelsene at
terskelen for aktivt deltakelse ikke ligger særlig høyt. Jeg har vanskelig for å se at noe
annet kan være tilfelle etter straffeprosessloven § 222 e, gitt formålet med bestemmelsen.
(34) Det stilles ikke krav om formelt medlemskap eller at deltakelsen er akseptert av de øvrige i
sammenslutningen. I mange tilfeller føres det ikke noen medlemsliste, og en generell
aksept vil ikke nødvendigvis foreligge i sammenslutninger preget av indre konflikt.
Eventuell intern status i sammenslutningen kan dermed ikke tillegges særlig vekt. Jevnlig
tilstedeværelse, bruk av symboler mv., er forhold som taler for å anse en person som
deltaker.
(35) Vilkåret om deltakelse er ment å underbygge at individer tilknyttet gruppen begår den
aktuelle typen kriminalitet, ikke nødvendigvis å identifisere den enkelte personen. Det er
altså tilstrekkelig for å oppfylle vilkåret i bokstav a at lovbrudd kan tilskrives
sammenslutningen, typisk ved at deltakerne begår kriminelle handlinger på et vis som
bidrar til å øke gruppens fryktkapital. Dette underbygges av at internasjonale forgreninger
er av betydning, noe jeg kommer nærmere tilbake til.
(36) Lagmannsretten la til grunn at i en sammenslutning som Satudarah MC, vil fullverdige
medlemmer og prospects falle inn under deltakerbegrepet. Også hangarounds vil kunne
omfattes, men da slik at det må foretas en konkret vurdering. Etter mitt syn bygger
lagmannsretten her på en korrekt lovtolking.
HR-2024-1825-A, (sak nr. 24-035765STR-HRET)

7
Nærmere om vilkåret «gjentatte lovbrudd mot noens liv, helse eller frihet»
(37) Etter bestemmelsens bokstav a er det videre et vilkår om at deltakerne i sammenslutningen
har begått «gjentatte lovbrudd mot noens liv, helse eller frihet». Det følger dermed direkte
av ordlyden at det må være flere hendelser, og at alvorlige integritetskrenkelser vil være
det sentrale. Dette vil typisk knytte seg til voldslovbrudd, seksuallovbrudd og
frihetsberøvelse, men også ran og utpressing omfattes, jf. blant annet
Prop. 190 L (2020–2021) side 45, der det gis ytterligere eksempler. Også trusler og
motarbeidelse av rettsvesenet kan falle innunder vilkåret, ettersom slike lovbrudd kan ha
stor innvirkning på en persons frihet.
(38) Selv om det stilles krav om flere lovbrudd, fremgår det av forarbeidene på samme sted at
det ikke kreves at flere overtredelser kan knyttes til én bestemt gjerningsperson. Det er
heller ikke et krav at gjerningspersonen kan identifiseres, at straffeskyld konstateres eller at
noen er domfelt for lovbruddet, jf. Prop. 190 L (2020–2021) henholdsvis side 45 og side
33. Også straffesaker som er henlagt eller som er under etterforskning, samt
etterretningsrapporter fra politiet, kan etter forarbeidene tas i betraktning. Bakgrunnen er at
dette samlet vil kunne underbygge sammenslutningens fryktkapital, jf. vilkåret i
bestemmelsens bokstav b.
(39) For så vidt gjelder henlagte forhold, tilføyer jeg at samme forståelse er lagt til grunn i
alminnelige straffesaker. Jeg nøyer meg her med å vise til HR-2018-578-U og
Rt-2007-24 avsnitt 17 og 18, hvor det fremgår at «dokumentasjon av tidligere frifinnelser
av tiltalte, eller henleggelser av anmeldelser» kan legges frem, forutsatt at disse er «egnet
til å belyse skyld- eller straffespørsmålet i den aktuelle sak».
(40) Satudarah MC har anført at lagmannsretten feilaktig har sett hen til lovbrudd begått før de
aktuelle deltakerne ble med i sammenslutningen, mens tingretten korrekt la til grunn at det
straffbare forholdet i utgangspunktet måtte være begått mens personen er medlem eller på
annen måte deltaker i sammenslutningen.
(41) Etter ordlyden omfattes lovbrudd som er begått av deltakere som senere har trådt ut av
sammenslutningen, frivillig eller ved eksklusjon, samt lovbrudd begått før personen ble
medlem. Heller ikke forarbeidene oppstiller noen tidsmessig avgrensning. Etter mitt syn
underbygger formålet med reglene at det som et klart utgangspunkt ikke kan være noen
tidsmessig grense. Også lovbrudd begått før en person ble medlem kan bidra til å styrke
sammenslutningens fryktkapital. Det vil derfor stride mot formålet i bestemmelsen å
unnlate å vektlegge kriminalitet begått forut for deltakelse i sammenslutningen. Videre vil
ikke fryktkapital bygget av en person nødvendigvis falle bort om personen trer ut av
sammenslutningen. Dersom uttreden skulle føre til at forholdene ikke kunne tillegges vekt,
ville det også være enkelt å unngå ileggelse av forbud. Som jeg kommer tilbake til, kan en
utmeldelse eller eksklusjon imidlertid få betydning for fryktvurderingen etter bokstav b.
(42) Jeg tilføyer at lovgiver har fremhevet bidraget til oppbygning av sammenslutningens
fryktkapital som viktigere enn den direkte sammenhengen mellom lovbrudd og
sammenslutningens aktiviteter. Mens forslagene fra både Straffelovrådets flertall og
mindretall innebar et krav om at deltakerne som ledd i sammenslutningens aktiviteter
hadde begått straffbare handlinger, jf. NOU 2020: 4 side 108, valgte departementet dette
vilkåret bort for å sikre et enklere bevistema der opparbeiding av fryktkapital ble det
HR-2024-1825-A, (sak nr. 24-035765STR-HRET)

8
sentrale, jf. Prop. 190 L (2020–2021) side 33. Fryktvilkåret i bokstav b vil motvirke
eventuelle urimelige utslag knyttet til den tidsmessige vurderingen.
(43) Når det gjelder lovbrudd begått i utlandet, er det ingen uenighet om at der disse er begått
av deltakere i den norske avdelingen, vil de være relevante. Satudarah MC har imidlertid
anført at det ikke kan legges vekt på utenlandske deltakeres lovbrudd i utlandet.
(44) Etter ordlyden i § 222 e er det ingen uttrykkelig geografisk avgrensning, og det er ingen
avgrensning mot deltakere som er utenlandske statsborgere. Nedleggelse av forbud gjelder
utøvelse av norsk domsmyndighet i Norge og reiser derfor ikke jurisdiksjonsspørsmål.
Samtidig følger det av forarbeidene at et av formålene med bestemmelsen er å hindre
internasjonale sammenslutninger i å etablere seg i Norge, og det fremgår flere steder at det
kan ses hen til straffedommer i utlandet, blant annet i Innst. 629 L (2020–2021) side 3. Når
da Satudarah MCs norske og utenlandske avdelinger inngår i én felles sammenslutning,
med felles fryktkapital, må det være relevant å ta i betraktning utenlandske deltakeres
lovbrudd i utlandet.
(45) Satudarah MC har anført at hvert enkelt lovbrudd og hendelse må vurderes konkret og opp
mot samtlige vilkår i bestemmelsen. Slik jeg leser forarbeidene til § 222 e, legges der den
motsatte forståelsen til grunn. Det stilles små krav til konkretisering og individualisering,
jf. Prop. 190 L (2020–2021) side 45. Her fremgår det at det ikke er et krav om at hvert
enkelt lovbrudd kan bevises, men det må foreligge kvalifisert sannsynlighetsovervekt for at
det er begått lovbrudd som omfattes av bokstav a. Det konkrete omfanget vil imidlertid
kunne påvirke vurderingen av fryktvilkåret etter bokstav b og nødvendighets- og
forholdsmessighetskravet etter bokstav c.
(46) Lagmannsretten har lagt til grunn den samme forståelsen av de ulike vilkårene i
straffeprosessloven § 222 e som jeg har redegjort for. Jeg har dermed ikke noe å utsette på
lagmannsrettens lovtolking på dette punktet.
(47) Når det gjelder lagmannsrettens konkrete vurdering av om inngangsvilkåret og vilkårene i
bokstav a er oppfylt, er det heller ikke forhold ved denne som tilsier at lagmannsretten har
trådt feil i saken. Jeg nøyer meg her med å peke på lagmannsrettens gjengivelse av den
omfattende straffehistorikken til de norske deltakerne i Satudarah MC. Denne omfatter
blant annet grove voldshandlinger, frihetsberøvelse og trusler mot aktører i rettsvesenet.
I tillegg kommer at sammenslutningen er forbudt i Nederland og Tyskland som følge av
dens kriminelle aktiviteter.
(48) Satudarah MC har anført at Grunnloven § 97 er til hinder for å legge vekt på forhold som
er begått før straffeprosessloven § 222 e trådte i kraft. Jeg kommer nærmere tilbake til det.
Nærmere om fryktvilkåret i § 222 e bokstav b
(49) Etter straffeprosessloven § 222 e bokstav b er det et vilkår at «overtredelsene er egnet til å
fremkalle frykt i befolkningen eller nærmiljøet for nye lovbrudd av samme art fra
sammenslutningens deltakere». Vilkåret «overtredelsene» knytter seg til forholdene som
omfattes av bokstav a.
HR-2024-1825-A, (sak nr. 24-035765STR-HRET)

9
(50) I vilkåret «egnet til» ligger det et krav om lovbruddenes fryktpotensial. Det er ikke et
vilkår at det faktisk har oppstått frykt.
(51) Satudarah MC har anført at vilkåret må tolkes strengt, og at terskelen etter bestemmelsen
derfor er høy. Det er vist til at forarbeidene peker på at selv om ulike kriminalitetsformer
kan være alvorlige, er det ikke gitt at disse skaper frykt. Lovgivers ønske har vært å ramme
etablerte, «modne» grupper, som utnytter opparbeidet fryktkapital i sin løpende kriminelle
virksomhet.
(52) Det følger av forarbeidene at det er en terskel for at slike overtredelser som er nevnt i
bokstav a kan sies å gi grunnlag for frykt, men at denne ikke er spesielt høy. Jeg viser her
til Prop. 190 L (2020–2021) side 45–46, der det fremgår at det ikke er krav om at frykten
må være alvorlig, og at kravet er vesentlig lavere enn hva som følger av straffeloven
§ 131 om terrorhandlinger. Det er likevel etter forarbeidene klart at det ikke er tilstrekkelig
at «en håndfull personer [blir] engstelige», frykten må kunne oppstå i befolkningen eller i
et nærmiljø. Både frykt blant alminnelige borgere og andre kriminelle er relevant.
(53) Sammenhengen mellom bokstav a og b tilsier at lovbrudd som er omfattet av bokstav a,
presumptivt vil skape frykt av den typen som er omtalt i bokstav b. Det stilles ingen
særskilte krav til hvilke utslag frykten gir seg. Den kan være av ulik karakter, som indre
frykt eller en frykt som gir seg utslag i fysiske eller praktiske konsekvenser, typisk at
personer unngår bestemte områder eller unnlater å anmelde straffbare forhold,
jf. Prop. 190 L (2020–2021) side 46.
(54) Jeg presiser at det etter loven er et krav at frykten knytter seg til sammenslutningen som
sådan, ikke den enkelte gjerningspersonen.
(55) Lagmannsretten har tatt de samme rettslige utgangspunktene, men har ikke bare lagt vekt
på frykten lovbruddene skaper i den konkrete vurderingen etter bokstav b.
(56) Den peker først på at deltakerne har begått en betydelig mengde lovbrudd som omfattes av
straffeprosessloven § 222 e bokstav a. Det er vist til at det i ulike dommer er lagt til grunn
at deltakerne oppfordres til vold, at vold anses som et berettiget middel for å håndheve
Satudarah MCs regler, at det har forekommet privat rettshåndhevelse tilknyttet klubben i
form av grov kroppskrenkelse og frihetsberøvelse, og at flere er domfelt for motarbeidelse
av rettsvesenet i saker som involverer andre deltakere. Etter lagmannsrettens syn viser
dette at vold og trusler er en viktig del av klubbens aktiviteter, som brukes for å oppnå det
Satudarah MC ønsker. Det er også vist til sammenslutningens internasjonale tilhørighet, og
den kriminaliteten som er knyttet til utlandet.
(57) Deretter peker lagmannsretten på at det generelle bildet Satudarah MC gir av seg selv og
sammenslutningens bruk av symboler, kjennetegn med videre som bidrar til å øke frykten.
Selv om slike forhold ikke er nevnt i bokstav a, forstår jeg lagmannsretten slik at den
mener at når navn og symboler tilkjennegis overfor omverdenen på denne måten, gjør det
lovbruddene mer fryktskapende. Lagmannsretten har blant annet vist til at nettopp dette har
bidratt til at trusler er blitt ansett som spesielt skremmende. Gjennom å betegne seg som en
1 %-klubb, viser også sammenslutningen at den ikke følger samfunnets lover, men sitt eget
regelsett.
HR-2024-1825-A, (sak nr. 24-035765STR-HRET)

10
(58) Selv om bruk av navn og symboler ikke er nevnt i bokstav a eller b, ser jeg det slik at
retten kan ta hensyn til denne fryktskapende effekten ved helhetsvurderingen som skal
foretas. Det er sammenslutningens fryktkapital som står sentralt, jf. forarbeidenes klare
uttalelser, og denne kan bevisst bygges slik lagmannsretten har gjort rede for. Jeg kan
derfor ikke se at det er noe å utsette på lagmannsrettens forståelse av vilkåret i bokstav b.
Nærmere om at forbudet må være nødvendig for å forebygge alvorlig kriminalitet
(59) Etter straffeprosessloven § 222 e bokstav c er det et siste vilkår at «et forbud er nødvendig
for å forebygge alvorlig kriminalitet». Videre fremgår det av forarbeidene at det skal
foretas en forholdsmessighetsvurdering, jf. straffeprosessloven § 170 a,
se Prop. 190 L (2020–2021) side 46.
(60) Når det gjelder uttrykket «alvorlig kriminalitet» følger det av Prop. 190 L (2020–2021)
side 46 at dette ikke har et entydig innhold, men at det som utgangspunkt knytter seg til
forhold som har en strafferamme på fengsel i minst tre år.
(61) Spørsmålet om forbudet er nødvendig, må vurderes konkret. Ettersom de faktiske
omstendighetene i saken kan være særlig belastende for sammenslutningen, kreves det klar
sannsynlighetsovervekt for at vilkårene er oppfylt, jf. Prop. 190 L (2020–2021) side 46.
(62) Foreningsfriheten har et særlig vern etter Grunnloven § 101 og EMK artikkel 11. Begge
disse bestemmelsene inneholder også et krav om nødvendighet. Det er ikke holdepunkter
for at Grunnloven rekker lenger enn EMK på dette området. Dette innebærer at dersom
inngrepet kan forsvares etter EMK artikkel 11, vil det normalt også stå seg etter
Grunnloven § 101, straffeprosessloven § 222 e bokstav c og straffeprosessloven § 170 a.
Slik denne saken ligger an, er det derfor tilstrekkelig å nøye seg med en vurdering av
EMK artikkel 11.
Den europeiske menneskerettskonvensjon artikkel 11
(63) EMK artikkel 11 lyder:
«1. Everyone has the right to freedom of peaceful assembly and to freedom of
association with others, including the right to form and to join trade unions
for the protection of his interests.
2. No restrictions shall be placed on the exercise of these rights other than such
as are prescribed by law and are necessary in a democratic society in the
interests of national security or public safety, for the prevention of disorder
or crime, for the protection of health or morals or for the protection of the
rights and freedoms of others.»
(64) Det er klart at forbudet i straffeprosessloven § 222 e har hjemmel i lov og at det er
begrunnet i et legitimt formål, nemlig kriminalitetsbekjempelse. Spørsmålet er om det er
nødvendig og forholdsmessig i et tilfelle som det foreliggende.
(65) Innledningsvis nevner jeg at det kan reises spørsmål ved om EMK artikkel 11 beskytter en
slik sammenslutning som det er tale om i saken her. Jeg peker her særlig på at det er tale
HR-2024-1825-A, (sak nr. 24-035765STR-HRET)

11
om å forby en sammenslutning som, basert på kriminell historikk blant deltakerne, har
opparbeidet seg en slik fryktkapital at det berører andre mennesker og som kan legge
begrensninger på andres livsutfoldelse. Så vidt jeg kan se, har ikke Den europeiske
menneskerettsdomstol (EMD) behandlet forbud mot sammenslutninger av en slik karakter
som Satudarah MC. Det foreligger imidlertid noe praksis knyttet til grupper med voldelige
innslag, der det er forutsatt at bestemmelsen kommer til anvendelse, jf. for eksempel
EMDs avgjørelse 27. oktober 2016 i Les Authentiks and Supras Auteuil 91 mot Frankrike.
Avgjørelsen gjaldt en ganske annen form for sammenslutning, men gitt det sterke vernet
foreningsfriheten har, legger jeg til grunn at sammenslutningen kan ha et vern etter EMK
artikkel 11. Jeg går derfor ikke nærmere inn på EMK artikkel 17 om forbud mot misbruk
av rettigheter i konvensjonen.
(66) Beskyttelsen av foreningsfriheten i artikkel 11 har en side til behovet for å sikre
velfungerende demokratier. Politiske partier har derfor et særlig sterkt vern, men også
andre foreninger kan ha et betydelig vern, med en høy terskel for at det kan gripes inn,
eksempelvis religiøse organisasjoner og foreninger til støtte for minoriteter. Jeg viser her
til EMDs avgjørelse 17. februar 2004 i Gorzelik mfl. mot Polen avsnitt 88, der EMD
understreket behovet for pluralisme.
(67) Foreninger med formål som direkte eller indirekte truer eller krenker demokratiet eller
andres rettigheter og friheter, kan imidlertid ikke forvente den samme beskyttelsen som
foreninger som er med på å opprettholde et levende og pluralistisk demokrati. Det kan
derfor lettere gripes inn mot disse, jf. blant annet Gorzelik-dommen avsnitt 94 og EMDs
avgjørelse 9. juli 2013 Vona mot Ungarn avsnitt 58, der det fremgår at ulike foreninger kan
ha ulik grad av beskyttelse. I Les Authentiks and Supras Auteuil 91-dommen avsnitt 84,
peker EMD på at formålet med sammenslutningen, i det tilfellet en fotballsupporterklubb,
innebærer at nasjonale myndigheter står noe friere ved nødvendighetsvurderingen i tilfeller
som ikke er i kjerneområdet for EMK artikkel 11. Terskelen er likevel preget av
foreningsfrihetens betydning. Ubehag knyttet til en forenings virke og standpunkt må
derfor aksepteres.
(68) Ved vurderingen av om et inngrep er nødvendig i et demokratisk samfunn, følger det av
langvarig EMD-praksis at det må vurderes om forbudet korresponderer med «a pressing
social need» og det må være proporsjonalt. Oppløsning av en forening er et inngrep med
store konsekvenser, som bare kan anvendes i de mest alvorlige tilfellene, jf. blant annet
EMDs avgjørelse 11. oktober 2011 Association Rhino mfl. mot Sveits avsnitt 62, Vona-
dommen avsnitt 58 og Les Authentiks and Supras Auteuil 91-dommen avsnitt 84.
(69) Som følge av alvorligheten av inngrepet, er det et skjerpet krav til proporsjonalitet ved
oppløsning av eksisterende foreninger. Oppløsning kan bare skje der det foreligger
«particular justification», jf. blant annet EMDs storkammerdom 15. oktober 2015
Kudrevičius mfl. mot Litauen avsnitt 146.
(70) Det må foretas en bred proporsjonalitetsvurdering etter artikkel 11, jf. HR-2022-981-A
Extinction Rebellion, XR-1 avsnitt 26. I tråd med anvisningene her, må det på den ene
siden legges vekt på formålene som følger av artikkel 11 nr. 2, mens det på den andre siden
må tas hensyn til deltakerne i sammenslutningen. Det sentrale i vurderingen er om tiltaket
er rimelig og egnet til å oppnå det legitime formålet som skal ivaretas. Som utgangspunkt
gjelder det et krav om at andre og mindre inngripende tiltak som er egnet for å oppnå
formålet, ikke er tilgjengelige, jf. blant annet Association Rhino-dommen avsnitt 65.
HR-2024-1825-A, (sak nr. 24-035765STR-HRET)

12
(71) Forholdet til EMK artikkel 11 er nærmere drøftet av Straffelovrådet i NOU 2020: 4 side
55 og i Prop. 190 L (2020–2021) side 19. Både Straffelovrådet og departementet fant det
klart at EMK artikkel 11 ikke er til hinder for et forbud slik det fremgår av
straffeprosessloven § 222 e.
(72) Lagmannsretten la til grunn at ved vurderingen av om forbudet mot Satudarah MC er i
samsvar med EMK artikkel 11, måtte det også ses hen til straffeloven § 199, som setter
forbud mot å delta, rekruttere eller videreføre aktiviteten til en sammenslutning som er
forbudt. Strafferammen er inntil tre års fengsel. Også jeg tar dette i betraktning. Jeg peker
også på at av de ulike lovforslagene som ble utredet for å hindre kriminelle
sammenslutninger, ble det minst inngripende alternativet valgt.
(73) I sin drøftelse har lagmannsretten vist til at Satudarah MC ikke har noen politiske eller
ideelle formål av betydning for et velfungerende demokrati. Tvert imot truer
sammenslutningen andres rettigheter etter EMK, som retten til frihet og helse. Det er pekt
på at den ved å definere seg som en 1 %-klubb, bidrar til å motvirke rettstatens verdier, og
den fremmer alvorlig kriminalitet. Lagmannsretten la til grunn at et forbud etter
straffeprosessloven § 222 e er proporsjonalt, egnet og effektivt. Det forhold at
medlemmene fortsatt kan begå kriminalitet, innebærer ikke at forbudet ikke er egnet,
ettersom forbudet hindrer rekruttering av nye medlemmer, bidrar til at navn og symboler
ikke lenger er i bruk og at Satudarah MCs fryktkapital svekkes.
(74) Lagmannsretten viste også til at andre og mindre inngripende tiltak har vært forsøkt, som
iretteføring av lovbrudd og inndragning. Dette har ikke ført til varig endring. Forsøk på
dialog og forsøk på å hindre etablering i klubbhus, har heller ikke ført frem.
(75) Etter lagmannsretten syn var ikke forbudet uforholdsmessig. Selv om det kan oppfattes
som stigmatiserende at klubben forbys, er det klart at klubbens kjerneaktivitet verken
knytter seg til motorsykler eller til å fremme minoritetsinteresser, men knyttet til alvorlig
kriminalitet.
(76) Lagmannsretten fant videre at nødvendighetskravet er oppfylt. Selv om sammenslutningen
innebar et sosialt fellesskap for medlemmene, kunne dette ikke slå gjennom overfor den
kriminelle virksomheten som sammenslutningen identifiseres med og den fryktkapitalen
som er bygget opp, som truer andres liv, helse og frihet.
(77) Samlet konkluderte lagmannsretten med at:
«et forbud med klar sannsynlighetsovervekt er nødvendig for å forebygge alvorlig
kriminalitet, jf. straffeprosessloven § 222 e bokstav c, og at det ikke er et
uforholdsmessig inngrep i foreningsfriheten etter EMK artikkel 11. Det er heller ikke i
strid med andre menneskerettigheter. Lagmannsretten mener forbundet tilfredsstiller
kravet til tungtveiende og særlige grunner.»
(78) Etter mitt syn er det ikke noe utsette på lagmannsrettens generelle forståelse av EMK
artikkel 11 eller den konkrete vurderingen av om Satudarah MC kan forbys.
(79) Så langt er det derfor grunnlag for å forkaste anken.
HR-2024-1825-A, (sak nr. 24-035765STR-HRET)

13
Forholdet til Grunnloven § 97
(80) Domstolene har rett og plikt til å kontrollere om anvendelsen av lovbestemmelser er i
samsvar med Grunnloven, jf. Grunnloven § 89. Under ankeforhandlingene i Høyesterett
ble det reist spørsmål om Grunnloven § 97 som fastsetter at ingen lov må gis
tilbakevirkende kraft, er til hinder for at det i vurderingen etter straffeprosessloven § 222 e
bokstav a, kan legges vekt på straffbare forhold som er begått før § 222 e trådte i kraft.
Spørsmålet er ikke vurdert av tingretten eller lagmannsretten.
(81) Paragraf 222 e trådte i kraft 1. juli 2021, og det er ikke gitt overgangsbestemmelser.
Forarbeidene omtaler ikke forholdet til Grunnloven § 97. De konkrete lovbruddene som
lagmannsretten har bygget på ved vurderingen av om fryktvilkåret er oppfylt, har skjedd
både før og etter ikrafttredelsen.
(82) Etter påtalemyndighetens syn er Grunnloven § 97 ikke til hinder for at lovbrudd som har
skjedd før ikrafttredelsen kan tas i betraktning, mens Satudarah MC har påberopt seg
grunnlovsstrid.
(83) Grunnloven § 97 er omhandlet i en rekke avgjørelser fra Høyesterett, senest i
HR-2024-1737-A elektronisk kontroll, der det er gitt en grundig redegjørelse for
betydningen av Grunnloven § 97 på ulike rettsområder. Spørsmålet i saken var om det var
adgang til å ilegge elektronisk kontroll som et straffeprosessuelt tvangsmiddel, basert på
mistanke om brudd på besøksforbud som hadde skjedd før lovhjemmelen,
straffeprosessloven § 222 g, trådte i kraft. Høyesterett besvarte dette benektende, og mente
det ville være i strid med Grunnloven § 97.
(84) På samme måte som straffeprosessloven § 222 e, er straffeprosessloven § 222 g inntatt i
kapitlet om tvangsmidler, men ingen av reglene er etter sin karakter prosessuelle regler.
Det er derfor liten veiledning å hente i tidligere praksis om straffeprosessuelle
bestemmelser. Jeg nøyer meg her med å vise til drøftelsen av dette i elektronisk
kontroll-kjennelsen avsnitt 56 til 58, som er dekkende også for vår sak. For ordens skyld
nevner jeg at verken elektronisk kontroll eller forbud mot kriminelle sammenslutninger,
kan regnes som straff. Også her er det tilstrekkelig å vise til avgjørelsen om elektronisk
kontroll.
(85) Begge bestemmelsene har imidlertid en side til rettigheter som er beskyttet av Grunnloven
og EMK. For så vidt gjelder oppløsning av en eksisterende sammenslutning, kan det være
et inngripende tiltak som begrenser foreningsfriheten til de som rammes.
Hvor sterkt tilbakevirkningsvernet i et slikt tilfelle er, vil måtte bero på en nærmere
vurdering. I saken her er det spørsmål om et inngrep i foreningsfriheten til en kriminell
gruppe for å beskytte andres rettigheter og friheter.
(86) Avgjørende for hvilken grunnlovsnorm som eventuelt skal legges til grunn er formulert
slik i elektronisk kontroll-avgjørelsen avsnitt 67:
«… dersom [den aktuelle bestemmelsen] direkte knytter tyngende rettsvirkninger til
tidligere handlinger eller begivenheter – såkalt egentlig tilbakevirkning – kreves det
sterke samfunnsmessige hensyn for at lovbestemmelsen skal stå seg overfor
Grunnloven § 97. Dersom bestemmelsen derimot griper inn i etablerte rettsposisjoner
– såkalt uegentlig tilbakevirkning – er det bare den særlig urimelige eller urettferdige
tilbakevirkningen som rammes.»
HR-2024-1825-A, (sak nr. 24-035765STR-HRET)

14
(87) Straffeprosessloven § 222 e oppstiller flere vilkår som må være oppfylt før en
sammenslutning kan forbys. Deltakerne i sammenslutningen må ha begått gjentatte
lovbrudd av bestemt karakter, disse må være egnet til å fremkalle frykt i befolkningen eller
nærmiljøet for tilsvarende nye lovbrudd, og forbudet må være nødvendig for å forebygge
alvorlig kriminalitet.
(88) Selv om det første vilkåret er tilbakeskuende, er det sammenslutningens fryktkapital i dag
som står helt sentralt ved spørsmålet om det skal nedlegges et forbud. Ved denne
vurderingen vil tidligere lovbrudd bare være ett av flere elementer. Jeg viser her til hva jeg
har sagt om innholdet av fryktvilkåret. Samlet gir straffeprosessloven § 222 e derfor
anvisning på et bredt og framoverskuende vurderingstema.
(89) De sentrale hensynene bak tilbakevirkningsforbudet i § 97 er forutberegnelighet, trygghet
og rettssikkerhet for borgerne jf. elektronisk kontroll-kjennelsen avsnitt 76. Jeg kan ikke se
at disse hensynene trekker i retning av at forbudet kommer til anvendelse i saken her. Selv
om tidligere straffbare handlinger inngår i vurderingen av fryktkapitalen, er ikke forbudet
mot sammenslutningen noen sanksjonering eller direkte rettsvirkning av disse. Etter mitt
syn er det her av særlig betydning at inngrepet ikke retter seg mot den enkelte lovbryteren
eller medlemmet, men mot sammenslutningen.
(90) Oppsummert er mitt syn at tilbakevirkningselementet i § 222 e er så beskjedent at
anvendelsen av straffeloven § 222 e i denne saken ikke strider mot Grunnloven § 97.
(91) Grunnloven § 97 er følgelig ikke til hinder for at det ved vurderingen av
straffeprosessloven § 222 e kan ses hen til straffbare forhold fra før bestemmelsen ble
innført.
Konklusjon
(92) Min konklusjon blir dermed at sammenslutningen Satudarah MC forbys i medhold av
straffeprosessloven § 222 e.
(93) Jeg stemmer for denne
K J E N N E L S E :
Anken forkastes.
(94) Dommer Steinsvik: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(95) Dommer Thyness: Likeså.
(96) Dommer Ringnes: Likeså.
(97) Dommer Webster: Likeså.
HR-2024-1825-A, (sak nr. 24-035765STR-HRET)

15
(98) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
K J E N N E L S E :
Anken forkastes.
HR-2024-1825-A, (sak nr. 24-035765STR-HRET)