Sammendrag: Coward, Utgård, Skoghøy, Dolva og ScheiSaken gjaldt straffutmålingen for en rekke lovovertredelser, blant annet grov narkotikaforbrytelse - kjøp av 80 gram amfetamin og oppbevaring av 61 gram, regnskapsforbrytelse og overtredelser av våpenlovgivningen.Tingretten hadde satt straffen til fengsel i ett år, derav seks måneder betinget, og lagmannsretten forkastet den domfeltes anke. Den domfeltes anke til Høyesterett førte frem, slik at straffen i det vesentlige ble satt til samfunnsstraff i 300 timer, som likevel på grunn av den ulovlige omgangen med våpen ble kombinert med en ubetinget fengselsstraff på 30 dager, som ble ansett avsont ved varetekt. Når det forelå tilståelse, var straffeloven § 28 a ikke til hinder for samfunnsstraff selv om dommen blant annet gjaldt grov narkotikaforbrytelse med en strafferamme på 10 år. Dommen omfattet flere forhold som hver for seg i utgangspunktet ville føre til ubetinget fengselsstraff. Men de alvorligste forholdene lå tre år eller mer tilbake i tiden, og den domfelte så ut til å ha hatt en meget positiv personlig utvikling etter mange år med problemer. Høyesterett uttalte at bruk av samfunnsstraff her kunne innebære en viss utvidelse av området for reaksjonen i forhold til Høyesteretts tidligere praksis.

NORGES HØYESTERETT
Den 3. mai 2004 avsa Høyesterett dom i
HR-2004-00814-A, (sak nr. 2003/1525), straffesak, anke,
A (advokat Anders Brosveet)
mot
Den offentlige påtalemyndighet (statsadvokat Berit Sagfossen)
S T E M M E G I V N I N G :
(1) Dommer Coward: Saken gjelder straffutmålingen for en rekke lovovertredelser, blant
annet narkotikaforbrytelser, regnskapsforbrytelse og overtredelser av våpenlovgivningen.
Spørsmålet er særlig om det er grunnlag for å bruke samfunnsstraff.
(2) Nedre Romerike tingrett avsa 27. mars 2003 dom der straffen ble satt til fengsel i ett år,
men slik at seks måneder ble gjort betinget. Domsslutningen lyder slik:
”A, født 00.00.60 dømmes for overtredelse av straffeloven § 162, 1. og 2. ledd, jfr.
5. ledd, straffeloven § 286, 1. straffealternativ, jfr. § 288, jfr. regnskapslovgivningen,
merverdiavgiftsloven § 72, nr. 2, 1. ledd, jfr. nr. 3, straffeloven § 317, 1. ledd,
våpenloven § 33, 1. ledd, 2. punktum, jfr. 3. ledd, jfr. § 7, 1. ledd, jfr. § 8, 1. ledd,
våpenloven § 31, 1. ledd, 1. punktum, jfr. 3. ledd, jfr. § 8, 1. ledd og legemiddelloven
§ 31, 2. og 4. ledd, jfr. § 24, 1. ledd, alt sammenholdt med straffeloven § 62, 1. ledd til en
straff av fengsel i 1 – et – år.
Fullbyrdelsen av 6 – seks – måneder av fengselsstraffen utsettes med en prøvetid på 2 –
to – år, jfr. straffeloven §§ 52–54.
Ved soningen tilkommer domfelte fradrag for 15 – femten – dager utholdt
varetektsarrest.
A frifinnes for post II, IV og V i tiltalebeslutningen.
Saksomkostninger idømmes ikke.”
(3) Den domfelte anket over straffutmålingen til Eidsivating lagmannsrett, som forkastet
anken ved kjennelse 14. november 2003.

2
(4) Den domfelte har anket til Høyesterett over straffutmålingen og særlig anført at
samfunnsstraff vil være den riktige reaksjonen. Til bruk for behandlingen i Høyesterett er
det innhentet en personundersøkelse datert 12. februar i år.
(5) Jeg er kommet til at anken bør føre frem.
(6) Den domfelte er en 44 år gammel mann som tidligere er straffedømt fem ganger for
lovbrudd av forskjellig karakter. Det fremgår av personundersøkelsen at han nå i omtrent
ett år har vært i fullt arbeid som” altmuligmann” i et firma i byggebransjen, og at han etter
alkoholmisbruk i mange år og senere amfetaminmisbruk er sluttet med amfetamin og
drikker alkohol bare en sjelden gang.
(7) Jeg nevner innledningsvis at dommen omfatter flere forhold som etter mitt syn hver for
seg i utgangspunktet vil føre til ubetinget fengselsstraff. Når spørsmålet om
samfunnsstraff likevel blir reist, skyldes det særlig at de straffbare forholdene ligger langt
tilbake i tiden, og at den domfelte, som har tilstått de forholdene han er dømt for, ser ut til
å ha kommet i ordnede forhold etter mange år med problemer.
(8) Jeg ser først på de lovovertredelsene som har særlig betydning for fastsettingen av
reaksjonen.
(9) De strafferettslig alvorligste handlingene skjedde i april og mai 2001 og gjelder kjøp av
80 gram amfetamin og oppbevaring av 61 gram, noe som klassifiseres som grov
narkotikaforbrytelse, jf. straffeloven § 162 andre ledd. Ved straffutmålingen må det
likevel telle som et klart formildende moment at den domfelte kjøpte stoffet til eget bruk,
se om betydningen av det blant annet avgjørelsen i Rt. 2001 side 129 med videre
henvisninger.
(10) Også flere lovovertredelser relatert til våpen – et AG-3 automatgevær og en kaliber 22
pistol med magasiner og ammunisjon – ble foretatt i mai 2001. Domfellelsen gjelder
heleri av våpnene og erverv og besittelse av dem uten tillatelse fra politimesteren.
Lovgiveren har understreket at det skal reageres strengt overfor slike handlinger, se
forarbeidene til lovendringen 5. juni 1998 nr. 35, som innebar en markert forhøyelse av
strafferammene i våpenloven § 33. Dette er det redegjort nærmere for i avgjørelsen i
Rt. 2002 side 381, der det er uttalt at det normalt ikke vil være rom for betinget fengsel
ved ulovlig erverv av skytevåpen.
(11) Regnskaps- og merverdiavgiftsovertredelsene innebar blant annet at den domfelte over en
femårsperiode fra 1995 til konkursåpning i 2000 helt unnlot å føre regnskap for et
enkeltmannsforetak som han drev. Også dette må i utgangspunktet føre til ubetinget
fengselsstraff, ikke minst i betraktning av at han i 1995 ble straffedømt for et tilsvarende
forhold.
(12) Jeg ser det slik at en fengselsstraff på ett år – slik de tidligere instansene har tatt
utgangspunkt i – normalt ville angi et passende nivå for de lovovertredelsene det gjelder.
Tingretten og lagmannsretten har så gjort seks måneder av straffen betinget, ut fra at den
domfelte har tilstått, og at saken er blitt gammel. Under en viss tvil er jeg kommet til at
man kan gå enda lengre og la den vesentlige delen av reaksjonen være samfunnsstraff.

3
(13) Jeg peker først på at det her ikke er noe formelt til hinder for å bruke samfunnsstraff, selv
om dommen blant annet gjelder grov narkotikaforbrytelse med en strafferamme på
fengsel i ti år. Handlingene ble foretatt før reglene om samfunnsstraff ble satt i kraft, og
samfunnstjeneste etter de tidligere bestemmelsene var ikke utelukket på grunn av en høy
strafferamme. I dag setter straffeloven § 28 a en grense ved en strafferamme på fengsel i
seks år for når samfunnsstraff kan anvendes, men grensen gjelder ikke når det – som i vår
sak – foreligger uforbeholden tilståelse, se Høyesteretts dom 17. mars i år avsnitt 14.
(14) På samme måte som de tidligere instansene mener jeg at det må få stor vekt ved
fastsettingen av reaksjonen at saken er blitt gammel; til tross for tilståelsen tok det langt
over et år før tiltale ble tatt ut, og det er nå gått snart tre år fra narkotika- og
våpenovertredelsene ble foretatt, og enda lengre tid fra regnskapsovertredelsene. Og i
tillegg til vekten av tidsforløpet kommer det nå inn at personundersøkelsen som er foretatt
for Høyesterett, gir et bilde av en meget positiv personlig utvikling for den domfelte.
Personsundersøkeren avslutter sin vurdering slik:
”Siktede har etter mange år med rusproblemer, tatt et kraftig oppgjør med seg selv og
er nå i full jobb. Han har etablert seg på nytt og jobber aktivt for å komme seg på fote
økonomisk. Både arbeidsgiver og sosialkontor bekrefter den positive utviklingen. Med
den stabile livssituasjonen siktede nå er i, vurderes tilbakefallsfaren til kriminalitet som
liten.”
(15) Ut fra dette er jeg kommet til at den domfelte bør få den sjansen som ligger i en
samfunnsstraff. Dette kan nok innebære en viss utvidelse av området for en slik reaksjon i
forhold til Høyesteretts tidligere praksis, men jeg viser her til lovgiverens ønske om å øke
bruken av reaksjonen, se redegjørelsen i Rt. 2002 side 1403. Jeg peker også på at det
stiller store krav til den dømte å gjennomføre en samfunnsstraff av et slikt omfang som
må være det aktuelle her.
(16) Jeg mener samtidig at behovet for en klar reaksjon overfor ulovlig befatning med våpen
bør markeres ved at det sammen med samfunnsstraffen fastsettes en ubetinget
fengselsstraff på 30 dager, se sjette ledd i straffeloven § 28 a. Den domfelte har imidlertid
krav på et varetektsfradrag som aktor og forsvarer er enige om skal være 22 dager, og den
ubetingede fengselsstraffen bør da anses avsont ved varetekten. Samfunnsstraffen kan
etter dette passende settes til 300 timer, med en gjennomføringstid på ett år og en
subsidiær fengselsstraff på ti måneder.
(17) Jeg stemmer for denne
D O M :
I tingrettens dom gjøres den endring at straffen settes til samfunnsstraff i 300 – trehundre
– timer, sammen med en straff av fengsel i 30 – tredve – dager, jf. straffeloven § 28 a.
Fengselsstraffen anses avsont ved varetektsfengsel. Gjennomføringstiden for
samfunnsstraffen settes til 1 – ett – år og den subsidiære fengselsstraffen til 10 – ti –
måneder.

4
(18) Dommar Utgård: Eg er i det hovudsaklege og i resultatet einig med
førstvoterande.
(19) Dommer Skoghøy: Likeså.
(20) Dommer Dolva: Likeså.
(21) Justitiarius Schei: Likeså.
(22) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
D O M :
I tingrettens dom gjøres den endring at straffen settes til samfunnsstraff i 300 – trehundre
– timer, sammen med en straff av fengsel i 30 – tredve – dager, jf. straffeloven § 28 a.
Fengselsstraffen anses avsont ved varetektsfengsel. Gjennomføringstiden for
samfunnsstraffen settes til 1 – ett – år og den subsidiære fengselsstraffen til 10 – ti –
måneder.