Dato: 2022-06-30

Sammendrag: En vennegjeng ringte en vinterkveld på hos en familie i et boligstrøk for så å stikke av. Da dette hadde gjentatt seg noen ganger, ble faren i familien irritert og løp etter dem oppover en isdekket sti. Da han tok igjen en av guttene, hoppet han frem og la gutten i bakken. Gutten fikk som følge av dette en hjernerystelse som utviklet seg til kroniske plager – post-commotio syndrom.

Høyesterett kom til at kroppskrenkelsen var grov. Den alvorlige skaden gutten fikk som følge av voldsbruken, talte med tyngde for å anse krenkelsen som grov. Det hadde mindre vekt at skadefølgenes omfang var «noe upåregnelige». Vennegjengens forutgående oppførsel hadde vært plagsom og kritikkverdig, men det kunne ikke forsvare at en voksen person reagerte slik domfelte gjorde. Høyesterett la også noe vekt på det ulike styrkeforholdet mellom domfelte, en voksen mann med bakgrunn fra blant annet kampsport, og den 14 år gamle gutten.

Ved straffutmålingen tok Høyesterett utgangspunkt i at handlingen tilsa en straff på ubetinget fengsel i 60 dager. Blant annet som følge av noe liggetid i saken, ble straffen redusert til fengsel i 45 dager.

Dommen bidrar til å klargjøre grensen for når en kroppskrenkelse er grov og hva som er riktig straffenivå for slike lovbrudd.

D O M
avsagt 30. juni 2022 av Høyesterett i avdeling med
dommer Aage Thor Falkanger
dommer Ragnhild Noer
dommer Per Erik Bergsjø
dommer Cecilie Østensen Berglund
dommer Erik Thyness
HR-2022-1321-A, (sak nr. 21-154811STR-HRET)
Anke over Borgarting lagmannsretts dom 23. september 2021
Påtalemyndigheten (riksadvokatfullmektig Mads Fredrik
Baardseth)
mot
A (advokat John Christian Elden)

2
S T E M M E G I V N I N G
(1) Dommer Thyness:
Sakens bakgrunn og saksgang
(2) Saken gjelder lovanvendelsen og straffutmålingen etter domfellelse for kroppskrenkelse.
Den reiser særlig spørsmål om overtredelsen er grov.
(3) A ble 2. juli 2020 satt under tiltale for overtredelse av straffeloven § 273 om kroppsskade.
Grunnlaget lød slik:
«Mandag 13. januar 2020 ca. kl. 20.30 i --- vei 00 i X slo han B, f. 02.12.05, flere
ganger i ansiktet og/eller hodet. Som følge av slagene ble B påført en hjernerystelse,
post-commotio syndrom og var i perioder helt eller delvis sykemeldt frem til og med
19. juni 2020.»
(4) Asker og Bærum tingrett avsa 2. november 2020 dom med slik slutning:
«1. A, født 00.00.1976, dømmes for overtredelse av straffeloven § 272,
jf. § 271 til fengsel i 60 – seksti – dager. Fullbyrding av 30 – tretti – dager
utsettes med en prøvetid på to år, jf. straffeloven 2005 § 34.
2. A dømmes til innen 2 – to – uker å betale erstatning til B med
13070 – trettentusenogsytti – kroner.
3. A dømmes til innen 2 – to – uker å betale oppreisning til B med
60000 – sekstitusen – kroner.
4. I sakskostnader til det offentlige betaler A 5000 – femtusen – kroner.»
(5) Dommen ble avsagt under dissens. Flertallet fant det ikke bevist at tiltalte hadde slått
fornærmede, men at han hadde lagt ham i bakken, og at hjernerystelsen skyldtes en
hodeskade fornærmede fikk i sammenheng med dette. Mindretallet – fagdommeren – fant
handlingene beskrevet i tiltalen bevist.
(6) Påtalemyndigheten anket til lagmannsretten over bevisbedømmelsen under
skyldspørsmålet, subsidiært straffutmålingen. Borgarting lagmannsrett avsa 23. september
2021 dom med slik slutning:
«A, født 00.00.1976, dømmes for overtredelse av straffeloven § 271 til fengsel i
21 – tjueen – dager. Fullbyrdingen av straffen utsettes med en prøvetid på
2 – to – år, jf. straffeloven § 34.»
(7) Også i lagmannsretten var det dissens. Flertallet la i det vesentlige til grunn samme faktum
som flertallet i tingretten. Fordi fornærmedes omfattende plager var «noe upåregnelige»,
samtidig som fornærmede og hans venners forutgående opptreden var en «klar
provokasjon», anså flertallet imidlertid ikke kroppskrenkelsen som grov.
HR-2022-1321-A, (sak nr. 21-154811STR-HRET)

3
(8) Påtalemyndigheten har anket til Høyesterett. Anken gjelder lovanvendelsen under
skyldspørsmålet. Det gjøres gjeldende at forholdet er en grov kroppskrenkelse,
jf. straffeloven § 272. Straffen bør settes til ubetinget fengsel i 45 dager.
(9) Forsvareren gjør gjeldende at anken må forkastes, subsidiært at straffen blir uendret selv
om straffeloven § 272 skulle komme til anvendelse.
Mitt syn på saken
De faktiske forhold
(10) Om kvelden den 13. januar 2020 fra 18.30-tiden og utover ringte den fornærmede B, som
da nylig var fylt 14 år, og noen av hans venner gjentatte ganger på hos A og hans familie,
for så umiddelbart å stikke av.
(11) A ble frustrert og irritert av dette. Familien var også et par uker tidligere blitt utsatt for at
noen av de samme guttene hadde ringt på og stukket av. Hans sønn på seks år var da
influensasyk og hadde våknet av ringeklokken. A hadde fulgt etter guttene, først i bil,
deretter til fots. Guttene syntes det var spennende at tiltalte ble så sint, og det var
bakgrunnen for at de på ny oppsøkte familien A 13. januar 2020.
(12) Da guttene ringte på for fjerde gang den kvelden, løp tiltalte etter dem. Det var glatt, og
tiltalte falt. Han kom seg opp og fortsatte jakten. En av guttene sto litt unna de andre. Han
observerte at de andre guttene kom løpende oppover en isdekket sti. Så kom fornærmede
og tiltalte forbi. Tiltalte hoppet frem og fikk tak i fornærmede. Han la fornærmede i bakken
og satte seg oppå ham med et kne på brystet hans.
(13) Fornærmede fikk ved hendelsen en hjernerystelse som utviklet seg til kroniske
plager – post-commotio syndrom. Han har hatt langvarige plager med hodepine,
svimmelhet, kvalme, konsentrasjonsproblemer og lavt energinivå. Han hadde høyt fravær i
10. klasse på ungdomsskolen, noe som medførte at han bare fikk karakter i noen fag. Det
er ventet at han vil bli bra, men det kan ta tid.
(14) Etter vurderingen til flertallet i lagmannsretten – som Høyesterett er bundet av – er det ikke
bevist at tiltalte slo fornærmede i hodet, og heller ikke at han utviste forsett med hensyn til
skadefølgen. Derimot fant flertallet det bevist at den fornærmedes kroniske hjernerystelse
skyldes at tiltalte hadde lagt ham i bakken, slik at han slo hodet, og at tiltalte hadde
opptrådt uaktsomt med hensyn til skadefølgen. Flertallet bemerket imidlertid at de
omfattende skadefølgene var «noe upåregnelige» sett i forhold til tiltaltes voldsbruk.
Var kroppskrenkelsen grov?
(15) A er kjent skyldig i en kroppskrenkelse overfor B. Spørsmålet er om han skal dømmes etter
straffeloven § 271 om kroppskrenkelse eller den strengere bestemmelsen i § 272 om grov
kroppskrenkelse. Paragraf 272 første ledd annet punktum har i dag følgende ordlyd:
«Ved avgjørelsen av om kroppskrenkelsen er grov skal det særlig legges vekt på om
den har hatt til følge sterk smerte, skade eller død, og for øvrig om den
HR-2022-1321-A, (sak nr. 21-154811STR-HRET)

4
a. har skjedd uten foranledning og har karakter av overfall,
b. er begått mot en forsvarsløs person,
c. har karakter av mishandling,
d. er begått av flere i fellesskap,
e. er motivert av fornærmedes hudfarge, nasjonale eller etniske opprinnelse,
religion, livssyn, seksuelle orientering, kjønnsidentitet eller kjønnsuttrykk
eller nedsatte funksjonsevne, eller
f. er forøvd ved bruk av kniv eller annet særlig farlig redskap.»
(16) På handlingstidspunktet hadde bokstav e en annen ordlyd, men dette har ikke betydning i
saken her.
(17) Skyldkravet for kroppskrenkelse er forsett, jf. straffeloven § 21. Når det gjelder
skadefølgen, er skyldkravet ordinær uaktsomhet, jf. straffeloven § 24.
(18) Spørsmålet om terskelen for at en kroppskrenkelse skal være grov, er nylig behandlet av
Høyesterett i HR-2022-549-A. Etter en grundig gjennomgang av rettskildene i avsnitt
15–34 uttaler førstvoterende i avsnitt 35:
«Min oppsummering er at vurderingen av om det foreligger en grov kroppskrenkelse
etter § 272 beror på en konkret helhetsvurdering. Det vil være et viktig moment om
kroppskrenkelsen har hatt til følge sterk smerte, skade eller død. Graden av smerte
eller kroppsskadens omfang vil være sentrale momenter ved subsumsjonen. Også ett
eller flere av forholdene som er nevnt i bokstav a til f kan føre til at kroppskrenkelsen
må anses som grov, selv om den ikke har ført til sterk smerte, skade eller død.
Paragrafen gir for øvrig ingen uttømmende oppregning av hvilke forhold som kan
være relevante i helhetsvurderingen. Det avgjørende vil være en samlet vurdering av
krenkelsens art, omfang og karakter.»
(19) Det skal altså foretas en samlet vurdering av krenkelsens art, omfang og karakter. Det
følger imidlertid direkte av lovens ordlyd, og er fremhevet i det jeg nettopp har sitert, at et
viktig moment er om kroppskrenkelsen har hatt til følge sterk smerte, skade eller død. I
Matningsdal, Norsk spesiell strafferett, 3. utgave,
2021 er betydningen av dette momentet beskrevet slik på side 114:
«Har kroppskrenkelsen medført betydelig skade eller død, kan det vanskelig tenkes
tilfeller hvor § 272 ikke anvendes. For øvrig vil graden av smerte og kroppsskadens
omfang sammenholdt med den utviste skyld utgjøre de sentrale momentene ved
subsumsjonen. Men i praksis vil nok de fleste tilfeller hvor handlingen har fått
konsekvenser som omhandlet i punkt 7.3 [Kroppskrenkelsen har hatt til følge ‘sterk
smerte’] og 7.4 [Kroppskrenkelsen har hatt til følge ‘skade eller død’], bli subsumert
under § 272.»
(20) Det er klart – og ikke omtvistet – at fornærmedes kroniske hjernerystelse er en «skade» i
lovens forstand. Som jeg har gjort rede for, er skadefølgen i vår sak også alvorlig. Han har
i dag – nesten to og et halvt år etter hendelsen – fremdeles betydelige plager. Skadefølgen
taler derfor med tyngde for å anse krenkelsen som grov.
(21) Momentene angitt i lovbestemmelsens bokstav a–f knytter seg til hvor klanderverdig
gjerningspersonen har opptrådt. Mens det etter lovens ordlyd skal legges særlig vekt på
HR-2022-1321-A, (sak nr. 21-154811STR-HRET)

5
skadefølgen, skal det for øvrig legges vekt på disse momentene. Momentlisten er ikke
uttømmende.
(22) Et spørsmål i denne sammenheng er hvilken betydning det har at lagmannsrettens flertall la
til grunn at selv om tiltalte var uaktsom med hensyn til skaden, så var de omfattende
skadefølgene «noe upåregnelige». Jeg forstår dette slik at lagmannsretten mente at
omfanget av skadefølgene, deres varighet eller begge deler var i grenselandet for hva
tiltalte burde ha innsett muligheten av. Uansett har dette – ut fra lovens ordlyd – mindre
vekt enn alvoret av selve skaden.
(23) Forsvareren har gjort gjeldende at det taler mot å anse kroppskrenkelsen som grov, at den
var foranlediget av at vennegjengen flere ganger hadde plaget tiltalte og hans familie med å
ringe på og stikke av. Det er vist til at en kroppskrenkelse etter § 271 annet ledd bokstav b
kan gjøres straffri hvis den gjengjelder en «særlig provoserende ytring».
(24) Vennegjengens oppførsel var utvilsomt både plagsom og kritikkverdig, men dette kan ikke
forsvare at en voksen person reagerer slik tiltalte gjorde. Foranledningen til voldsbruken
kan derfor ikke tillegges særlig vekt ved vurderingen av om krenkelsen var grov.
(25) Aktor har pekt på at det skal legges vekt på om handlingen «er begått mot en forsvarsløs
person», jf. bokstav b i momentlisten i § 272. Han har vist til at vold mot barn er et
typetilfelle i så måte.
(26) Jeg er enig i at det her var et misforhold mellom tiltalte, som er en voksen person med
bakgrunn som kampsportutøver og dørvakt, og den fornærmede, som var 14 år da
hendelsen fant sted. Men i lys av fornærmedes alder og at han opptrådte sammen med en
gruppe venner, er det lite naturlig å betegne ham som «forsvarsløs». Ubalansen mellom
partene må likevel tillegges en viss vekt i den samlede vurderingen.
(27) Min konklusjon er at kroppskrenkelsen er grov. Dette er basert på en samlet vurdering der
jeg særlig har lagt vekt på skadefølgen.
Straffutmålingen
(28) Det skal etter dette utmåles straff for en grov kroppskrenkelse, jf. straffeloven § 272.
Straffen for grove kroppskrenkelser er fengsel inntil seks år.
(29) Lovgiver tok ved vedtagelsen av straffeloven 2005 sikte på å skjerpe straffenivået for visse
former for grov vold, særlig uprovosert vold i det offentlige rom, jf. Ot.prp. nr.
22 (2008–2009) side 177. I omtalen av § 271 er det på side 427 i proposisjon videre uttalt
følgende:
«Det foreslås ingen endring i den tradisjon og praksis som er etablert om reaksjonens
art og omfang, med mindre kroppskrenkelsen befinner seg i grenseområdet mot
kroppsskade, jf. punkt 6.3.1. For de sistnevnte legges det opp til skjerpet straff,
jf. punkt 6.3.4.3.»
(30) I proposisjonen er det på side 179 en omtale av straffenivået for overtredelser av
§ 228 annet ledd første straffalternativ i straffeloven 1902, som tilsvarer § 272 i
någjeldende straffelov. Her er det blant annet uttalt følgende:
HR-2022-1321-A, (sak nr. 21-154811STR-HRET)

6
«Det er vanskelig å si noe sikkert om straffenivået for typisk overtredelse av
straffeloven 1902 § 228 annet ledd første straffalternativ. I praksis varierer nivået fra
20-30 dagers ubetinget fengsel, jf. for eksempel Rt-1993-371, til 120 dagers ubetinget
fengsel, avhengig av omstendighetene i den enkelte sak […] Lagmannsrettspraksis fra
de senere årene antyder imidlertid at straffenivået for de typiske overtredelsene av
straffeloven § 228 annet ledd første straffalternativ er fengsel i området 30 til 45
dager, jf. til illustrasjon LH-2006-157723 og LH-2007-61341. Departementet mener
straffenivået for overtredelse av § 272 bør justeres opp slik at grove kroppskrenkelser
som tidligere ble straffet i området 30 til 45 dager ubetinget fengsel, etter forslaget her
ikke bør ligge under 60 dager ubetinget fengsel».
(31) Den første av dommene det er vist til her, LH-2006-157723, gjaldt et tilfelle der tiltalte
først ble dyttet av fornærmede og deretter slo ham i hodet med knyttneven, slik at han falt
og ble liggende bevisstløs. Fornærmede ble brakt til sykehuset, hvor det ble konstatert at
han var påført hjernerystelse. Fornærmede, som var skoleelev, ble sykmeldt i 3–4 dager og
pålagt restriksjoner i fysiske aktiviteter i tre måneder. Straffen ble satt til fengsel i
45 dager.
(32) Den andre av dommene, LH-2007-61341, hadde utgangspunkt i en fyllekrangel utenfor et
festlokale. Et øyenvitne så at tiltalte nokså uprovosert slo med knyttet hånd. Slaget traff
fornærmede på venstre kinn under øyet og medførte at han fikk slått ut en bit av en tann og
bloduttredelser under øyet. Straffen ble satt til fengsl i 30 dager.
(33) Volden som ble utøvet i disse sakene, som ifølge departementet for fremtiden altså skulle
medføre 60 dager ubetinget fengsel, er mer alvorlig enn i vår sak. På den annen side er
følgene for fornærmede i saken her vesentlig mer alvorlige enn i disse to
lagmannsrettssakene. Jeg finner det derfor naturlig å ta utgangspunkt i fengsel i 60 dager.
(34) Dette innebærer at utgangspunktet ved straffutmålingen – som altså henføres under
§ 272 om grov kroppskrenkelse – settes lavere enn i HR-2022-549-A, som gjaldt en
kroppskrenkelse som ikke var grov, riktignok slik at den var et grensetilfelle. Dette har
sammenheng med at klassifiseringen som grov kroppskrenkelse særlig beror på
skadefølgene, mens det ved straffutmålingen særlig legges vekt på voldshandlingen, som
var vesentlig grovere i HR-2022-549-A enn i saken her.
(35) For den nærmere vurdering av straffutmålingen viser jeg til det jeg allerede har sagt om at
foranledningen til voldsbruken var at vennegjengen ringte på og stakk av og tiltaltes
uforholdsmessige reaksjon på dette, samt til det jeg har sagt om styrkeforholdet mellom
partene.
(36) Forsvareren har gjort rede for plagsom oppførsel mot tiltalte og hans familie fra
ungdommer i lokalmiljøet i etterkant av hendelsen. Jeg kan imidlertid ikke se at dette kan
få betydning for straffutmålingen.
(37) De forhold jeg nå har vist til, kan samlet sett ikke medføre noe avvik fra utgangspunktet på
fengsel i 60 dager.
(38) Derimot må det legges en viss vekt på tiltaltes tilståelse, selv om den ikke har hatt stor
prosessøkonomisk betydning. Videre bør det legges vekt på den lange tiden som saken har
tatt. Det har nå gått nesten to og et halvt år siden det straffbare forholdet fant sted.
HR-2022-1321-A, (sak nr. 21-154811STR-HRET)

7
Ankeforhandlingen i lagmannsretten ble utsatt to ganger som følge av sykdomssymptomer
hos tiltalte. Etter lagmannsrettens regler under covid-19-pandemien kunne tiltalte da ikke
møte. Advokatforeningens salæraksjon, som har rammet behandlingen av straffesaker i
Høyesterett, har videre medført en forsinkelse på noen måneder, som er å betrakte som
liggetid, jf. HR-2022-1180-A avsnitt 23. Den samlede forsinkelsen i lagmannsretten og
Høyesterett bør tillegges noe vekt.
(39) Tiltalte er tidligere dømt for vold, men dommene ligger langt tilbake i tid og har derfor
liten vekt.
(40) Etter en samlet vurdering er jeg kommet til at straffen bør settes til fengsel i 45 dager.
(41) Forsvareren har gjort gjeldende at straffen bør gjøres betinget av hensyn til tiltaltes kone og
barn som har behov for hans tilstedeværelse i hjemmet, blant annet som følge av frykt for
nye ubehagelige hendelser i nærmiljøet. Ut fra allmennpreventive hensyn kan jeg
imidlertid ikke se at det er rom for dette når det gjelder et så vidt alvorlig forhold som i
saken her.
Konklusjon
(42) Tiltalte dømmes for grov kroppskrenkelse, jf. straffeloven § 272. Straffen settes til fengsel
i 45 dager.
(43) Jeg stemmer for denne
D O M :
A, født 00.00.1976, dømmes for overtredelse av straffeloven § 272 til fengsel i
45 – førtifem – dager.
(44) Dommer Østensen Berglund: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(45) Dommer Noer: Likeså.
(46) Dommer Bergsjø: Likeså.
(47) Dommer Falkanger: Likeså.
(48) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
D O M :
A, født 00.00.1976, dømmes for overtredelse av straffeloven § 272 til fengsel i
45 – førtifem – dager.
HR-2022-1321-A, (sak nr. 21-154811STR-HRET)