Sammendrag: Rieber-Mohn. Øie, Støle, Flock og AaslandSaka galdt utmåling av straff for eit forsøk på innførsel av heroin og eit grovt underslag, særleg spørsmålet om kva det skal ha å seia at påtalemakta hadde forlagt saka i om lag 15 månader. Heroinpartiet var på om lag 500 gram, og underslaget galdt til saman om lag 119 000 kroner.Tingretten dømde A til to års fengselsstraff som fellesstraff - etterskotsdom, jf. straffelova § 64 - med to eldre dommar. Etter anke sette lagmannsretten straffa ned til fengsel i eitt år, idet narkotikabrotsverket vart subsumert ned frå forsøk på brot på § 162 fyrste leden, jf. andre leden, til berre å gjelda fyrste leden. Det vart lagt til grunn at A trudde han skulle vera med på innførsel av 10-15 gram heroin.

Høgsterett sette straffa ytterlegare ned. Dei straffbare handlingane hadde skjedd i byrjinga av januar 2002, og dommen i lagmannsretten fall i mars 2004. Deretter vart anken frå den domfelte liggjande utan førehaving hos statsadvokaten i om lag 15 månader.

Høgsterett konstaterte at dette var ei krenking av EMK artikkel 6 nr. 1, som slår fast at strafforfølginga skal gjennomførast "innan rimeleg tid", og at krenkinga måtte rettast opp ved at straffa blir sett ned, jf. EMK artikkel 13. Høgsterett fastsette deretter straffa til fengsel i sju månader.

Det låg ikkje føre rehabiliteringsomsyn, og det var ikkje grunnlag for samfunnsstraff eller deldom.

NORGES HØYESTERETT
Den 1. desember 2005 avsa Høyesterett dom i
HR-2005-01879-A, (sak nr. 2005/1101), straffesak, anke,
A (advokat Harald Stabell)
mot
Den offentlige påtalemyndighet (kst. statsadvokat Carl Fredrik Fari)
S T E M M E G I V N I N G :
(1) Dommer Rieber-Mohn: Saken gjelder utmåling av straff for et forsøk på innførsel av
heroin og et grovt underslag, særlig spørsmålet om hvilken betydning det skal ha at saken
var forlagt ca. 15 måneder av påtalemyndigheten.
(2) Oslo tingrett avsa 12. juni 2003 dom med domsslutning som for A lød slik:
”25. A, født 00.00.1963, dømmes for
- en overtredelse av straffeloven § 162 første og andre ledd, jf femte ledd, jf
§ 49,
og
- en overtredelse av straffeloven § 256, jf § 255.
For disse forholdene og de forhold han ble dømt for ved Drammen tingretts
dom av 13. november 2002 og Borgarting lagmannsretts dom av 29. november
2002 fastsettes en samlet straff av fengsel i 2 – to – år, jf straffeloven § 64
første og andre ledd.
Til fradrag i straffen går 52 – femtito – dager for utholdt varetekt.
26. A dømmes til innen 2 – to – uker fra dommens forkynnelse å betale erstatning
til Bogerud Tekstil AS med 118.955 –
etthundreogattentusennihundreogfemtifem – kroner.”

2
(3) Dommen gjaldt forsøk på innførsel av 500 gram heroin 4. – 6. januar 2002 og
underslag 6. juni – 12. juli 2002 av 118 955 kroner.
(4) Domfelte anket over domfellelsen for forsøket på innføring av heroin. Anken gjaldt
bevisbedømmelsen under skyldspørsmålet.
(5) Borgarting lagmannsrett avsa 18. mars 2004 dom med slik slutning:
”A, født 00.00.1963, dømmes for overtredelse av straffeloven § 162 første ledd, jf femte
ledd, jf § 49, samt de forhold som ble endelig avgjort ved Oslo tingretts dom av 12. juni
2003, til en straff av fengsel i 1 – ett – år. Straffen er en fellesstraff med Drammen
tingretts dom av 13. november 2002 og Borgarting lagmannsretts dom av 29. november
2002, jf straffeloven 64 første og andre ledd. Til fradrag i straffen går 52 – femtito –
dager for utholdt varetekt.”
(6) Ved lagrettens kjennelse ble narkotikaforbrytelsen nedsubsumert fra forsøk på
overtredelse av § 162 første og annet ledd til kun å gjelde § 162 første ledd.
Lagmannsretten la deretter til grunn at A hadde fått begrensede kunnskaper om hvor
mange gram heroin som det var aktuelt å innføre, og at han regnet med at det kunne
være 10 – 15 gram. Dommen ble avsagt under dissens, idet to av
lagrettemedlemmene fant det adekvat og tilstrekkelig å idømme samfunnsstraff i
kombinasjon med 30 dagers ubetinget fengselsstraff.
(7) A har anket lagmannsrettens dom til Høyesterett og påstått dom på samfunnsstraff.
Det er anført at de straffbare forhold ikke er særlig alvorlige, dels fordi A hadde en
meget begrenset rolle ved forsøket på narkotikainnførsel, dels fordi ca. halvparten
av det underslåtte beløp er kommet til påtalemyndighetens kunnskap som følge av
As uforbeholdne tilståelse. Men det tyngste momentet er, anføres det, den lange tid
som er gått siden de straffbare handlinger ble begått, og at saken i hele 15 måneder
ble forlagt hos statsadvokaten.
(8) Påtalemyndigheten har motsatt seg samfunnsstraff, men er enig i at tidsforløpet må
lede til en nedsettelse av straffen, som bør gjøres delvis betinget.
(9) Jeg er kommet til at anken må tas til følge, og straffen settes ned. Når det gjelder
hendelsesforløpet ved forsøket på innføring av heroin, og As rolle i den forbindelse,
gjengir jeg følgende fra lagmannsrettens dom:
”I begynnelsen av januar 2002 fikk B kjennskap til at C kunne formidle salg av ca 500
gram heroin som befant seg i Sverige. B tok i den forbindelse kontakt med tiltalte A og
spurte om han var villig til å reise til Sverige og teste heroin. A svarte bekreftende. B
kontaktet også D og E. D skulle kjøre til Sverige sammen med A og ordne det praktiske
i forhold til mellommenn/selgere. D fikk også med seg kr. 100.000 for betaling. E skulle
frakte heroinet over grensen. Han kjørte egen bil.
I Ds bil startet D og A turen lørdag den 5. januar 2002 utpå ettermiddagen. Under
reisen hadde D telefonkontakt med B og C. Sistnevnte ga etter hvert D anvisning om å
kjøre til en busstasjon i Uddevalla. Der fikk A overlevert en liten pakke som inneholdt
heroin. Han tok seg inn på et toalett, varmet opp stoffet og inhalerte røyken. Etter noen
tid fortalte han D at ”varene renner greit”. Ikke lenge deretter returnerte de til Norge
uten å ha gjort noen avtale om kjøp av eller å ha mottatt noe narkotika. Bakgrunnen for
dette er uklar, og det er usikkert om det var en avgjørelse som i første rekke ble tatt av
B/D eller C/selgerne i Sverige. Uansett synes det å ha sammenheng med at det var blitt

3
forholdsvis sent om kvelden, og at begge parter følte utrygghet. Der er ingen
opplysninger i retning av at A deltok i beslutningen om å avbryte opplegget.”
(10) Domfellelsen for grovt underslag bygger på at A – ifølge tingrettens dom – forklarte
”at han var i pengenød og at han påtok seg å hjelpe samboeren med å levere
nattsafeposer med omsetningen fra Bogerud Tekstil AS i Slemmestad i alt 8 ganger
i perioden fra 6. juni til 12. juli 2002 med den baktanke å forsyne seg av posene
…”.
(11) Lagmannsretten la ved straffutmålingen i formildende retning vekt på As
”begrensede rolle som tester av stoffet og at han primært var motivert av ønske om
tilgang til heroin til eget bruk”. For underslagets del ble det lagt vekt på at tiltalen
opprinnelig gjaldt et langt lavere beløp, og at virksomheten fant sted innenfor en
mer begrenset periode. Det var As egen tilståelse som førte til at forholdet fikk en
strengere strafferettslig bedømmelse.
(12) Straffutmålingen omfattet også at A ved rettskraftig dom av Drammen tingrett
13. november 2002 var dømt for tre overtredelser av straffelovens § 162 første jf.
femte ledd, og ved rettskraftig dom av Borgarting lagmannsrett 29. november 2002
for overtredelse av straffelovens § 270 første ledd nr. 2, jf. annet ledd og § 271. Det
var disse dommene som ga grunnlag for etterskuddsdom etter § 64 i foreliggende
sak.
(13) Jeg har ikke noe å bemerke til den straff lagmannsretten utmålte i mars 2004. Det
som for Høyesterett blir et nytt tungtveiende moment i formildende retning, er den
lange tid som er gått siden lagmannsrettens dom. Etter at forsvarerens støtteskriv til
domfelte As anke var avgitt 16. april 2004, ble saken liggende ubehandlet hos
statsadvokaten til den ble ekspedert videre til riksadvokaten ved påtegning 25. juli
2005. I denne påtegning beklaget statsadvokaten meget at saken ”ved en feil” var
blitt liggende uakseptabelt lenge, og riksadvokaten beklaget sterkt det samme ved
oversendelse av saken 28. juli til Høyesterett.
(14) Jeg må for min del uten videre konstatere at en liggetid på ca. 15 måneder hos
statsadvokaten uten at noe er gjort med saken, innebærer en krenkelse av EMK
artikkel 6 nr. 1, som gir ”krav på rettergang innen rimelig tid”, jf. Høyesteretts dom
23. september 2005 i sak HR-2005-01517-A avsnitt 16. I vår sak kommer denne
lange inaktive periode i tillegg til den tid som var gått fra forbrytelsen fant sted til
lagmannsretten avsa dom i mars 2004, en tidsbruk som fikk lagmannsretten til å
bemerke og legge vekt på at forholdene ”etter hvert ligger forholdsvis langt tilbake i
tid”.
(15) Krenkelsen av EMK artikkel 6 nr. 1 skal rettes opp, jf. EMK artikkel 13. Dette kan
gjøres ved at straffen reduseres. I dette tilfelle er tidsbruken så vidt graverende at
det bør skje en vesentlig nedsettelse av straffen. Jeg kan imidlertid ikke følge
forsvarerens argumentasjon for samfunnsstraff. Det foreligger ingen
rehabiliteringshensyn i saken. Tvert om er domfelte under forfølgning for nye
straffbare forhold. Etter det opplyste er han pågrepet med noen gram heroin medio
november i år, og han skal dessuten ha tilstått noen vinningsforbrytelser.
(16) På denne bakgrunn kan jeg heller ikke se at det er hensiktsmessig å dele den straff
som lagmannsretten har utmålt i en betinget og ubetinget del.

4
(17) Etter omstendighetene finner jeg at en ubetinget straff på 7 måneders fengsel er
passende.
(18) Jeg stemmer for denne
D O M :
I lagmannsrettens dom gjøres den endring at straffen settes til fengsel i 7 – syv – måneder
med fradrag av 52 – femtito – dager for utholdt varetektsfengsel.
(19) Dommer Øie: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(20) Dommer Støle: Likeså.
(21) Dommer Flock: Likså.
(22) Dommer Aasland: Likeså.
(23) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
D O M :
I lagmannsrettens dom gjøres den endring at straffen settes til fengsel i 7 – syv – måneder
med fradrag av 52 – femtito – dager for utholdt varetektsfengsel.