Sammendrag: Flock, Støle, Bruzelius, Stang Lund, GussgardA ble i lagmannsretten dømt for forbrytelse mot straffeloven § 132 a første ledd bokstav a jf. fjerde ledd.I anke over rettsanvendelsen under skyldspørsmålet uttalte Høyesterett at det i saker med lagrette, hvor avgjørelsen av dette spørsmålet er overlatt til lekdommere alene, er av den største betydning at lagmannen i sin rettsbelæring på en klar og uttømmende måte - så langt dette er mulig - redegjør for de krav som i en straffesak stilles til bevisene for domfellelse. Rettsbelæringen var i dette tilfelle beheftet med uklarhet, og dommen med ankeforhandling ble opphevet som følge av saksbehandlingsfeil.

NORGES HØYESTERETT
Den 25. juni 2004 avsa Høyesterett kjennelse i
HR-2004-01114-A, (sak nr. 2004/731), straffesak, anke,
A (advokat Berit Reiss-Andersen)
mot
Den offentlige påtalemyndighet (statsadvokat Erik Førde)
S T E M M E G I V N I N G :
(1) Dommer Flock: Frostating lagmannsrett avsa 25. februar 2004 dom med slik
domsslutning:
”A, født 00.00.1969, dømmes for forbrytelse mot straffeloven § 132 a første ledd
bokstav a, jf. fjerde ledd første straffalternativ, til en straff av fengsel i 30 – tretti –
dager. I straffen fragår 2 – to – dager for utholdt varetekt.”
(2) Dommen ble avsagt etter at påtalemyndigheten hadde påanket Sør-Trøndelag tingretts
frifinnende dom av 10. oktober 2003.
(3) Domfelte har anket lagmannsrettens dom til Høyesterett. Anken gjelder lovanvendelsen
under skyldspørsmålet og knytter seg til lagmannens redegjørelse om kravet til bevis i
straffesaker i den protokollerte del av rettsbelæringen. I lagmannsrettens rettsbok heter
det om dette:
”Etter rettsbelæringen ba forsvareren protokollert det som var sagt om
bevisvurderingen, særlig om uttrykket ”veldig sannsynlig”. Lagmannen fremholdt i
rettsbelæringen at når alle momenter i saken var vurdert og det så skulle gjøres en
totalvurdering av skyldspørsmålet, kreves det for JA-svar at man da er overbevist om
skylden. Det kan være mange store og mindre bevisspørsmål som må vurderes for at
totalvurderingen kan gjøres. Det kan da være at svarene på noen av disse
underspørsmål står mer eller mindre uklart. Noen spørsmål kan man si at det
sannsynlig er slik og slik, andre kan være veldig sannsynlige osv. Generelt sett må man
ved totalvurderingen ikke uten videre se bort fra underspørsmål hvis løsning man ikke
er overbevist om. Men ved totalvurderingen må det selvfølgelig erindres at noen eller
flere biter er uklare.”

2
(4) Forsvareren har for Høyesterett gjort gjeldende at rettsbelæringen etterlater tvil om
lagmannen har gitt uttrykk for de riktige krav til styrken av bevisene, og at omtalen av de
ulike grader av bevistvil i kombinasjon med bruken av begrepene ”store og mindre
bevisspørsmål” og ”underspørsmål” var egnet til å forvirre lagretten.
(5) Jeg er kommet til at anken må tas til følge.
(6) Tiltalen gjaldt overtredelse av straffeloven § 132 a første ledd bokstav a. Det spørsmål
lagretten skulle besvare lød slik:
”Er tiltalte A skyldig i, ved trusler eller annen rettsstridig adferd overfor den
som har anmeldt et straffbart forhold, å ha opptrådt slik at det var egnet til å påvirke
denne til å foreta eller unnlate en handling i forbindelse med en straffesak?
Grunnlag er følgende forhold:
Søndag 23. februar 2003 gjorde han følgende handlinger, én eller begge:
a. Ca. kl. 1950 ringte han B i X. Han sa til B at det var unødvendig å anmelde
den voldsepisoden B mente seg utsatt for sist natt. Han sa
det var klokt å trekke anmeldelsen, eller lignende.
b. Han oppsøkte C i Y. Han fikk C til å ringe B og foreslå for
ham å trekke anmeldelsen, slik at B da skulle få fred.
Dette var egnet til å påvirke B til å trekke en politianmeldelse han hadde inngitt
samme dag.”
(7) Jeg finner først grunn til å fremheve at spørsmålet om straffeskyld normalt vil kreve en
vurdering av flere omstendigheter. I denne saken hadde tiltalte erkjent at det var han som
både hadde ringt til fornærmede og senere oppsøkt vitnet C, slik som beskrevet i den
faktiske del av spørsmålsskriftet. Sentrale punkter i lagrettens vurdering ville i dette
tilfellet være om tiltalte hadde fremsatt trusler eller på annen måte utvist rettsstridig
atferd, om dette i tilfellet var egnet til å påvirke fornærmede til å trekke en
politianmeldelse, og om tiltalte var klar over at hans atferd kunne oppfattes på en slik
måte. Det strenge krav til bevis for straffeskyld må ved en slik trinnvis vurdering være
oppfylt på hvert enkelt av disse avgjørende punkter. Om lagretten for eksempel skulle
være i tvil på ett av punktene, vil en overbevisning om at kravet til straffeskyld for de
øvrige punkter er oppfylt, således ikke kunne gi grunnlag for et ja-svar.
(8) Kravet til skyld i straffesaker kan uttrykkes på forskjellige måter, blant annet slik det er
gjort i rettsbelæringen om at man etter en totalvurdering av alle momenter i saken må
være overbevist om skylden. Det kan heller ikke være galt eller uheldig å fremheve at det
forut for en slik totalvurdering vil ligge en vurdering av ”mange store og mindre
bevisspørsmål”.
(9) Det som deretter følger i den protokollerte del av rettsbelæringen, er imidlertid etter min
mening ikke klart. Lagmannen omtaler ”disse underspørsmål”, som går tilbake på de
nevnte store og mindre bevisspørsmål. Han går her inn på den bevissituasjon som lett vil
oppstå: Enkelte bevis – i den aktuelle sak, formentlig opplysninger i forklaringer avgitt
for retten – kan være egnet til å skape tvil om hva som egentlig har foregått. For denne
situasjonen kan det være viktig å få fremhevet i rettsbelæringen at det bare er rimelig tvil
om de deler av faktum som har direkte betydning for vurderingen av tiltaltes skyld, slik
som beskrevet i spørsmålsskriftet, som kan lede til at beviskravet ikke anses oppfylt. At

3
det i en straffesak kan være tvil om enkelte deler av det faktiske hendelsesforløp som ikke
har direkte betydning for avgjørelsen av skyldspørsmålet, vil være en helt normal
situasjon.
(10) Dette kommer ikke klart frem i den protokollerte del av rettsbelæringen. Når lagmannen
trekker frem vurderingen av ”underspørsmål”, kan dette dessuten forstås slik at det også
gjelder de ulike krav straffebudet oppstiller for skyld som jeg allerede har nevnt, og hvor
alle må finnes bevist uten tvil.
(11) De krav som vår prosessordning stiller til styrken av bevisene for en domfellelse, er
fundamentale i vår strafferettspleie. I saker med lagrette, hvor avgjørelsen av
skyldspørsmålet er overlatt til lekdommerne alene, vil det være av den største betydning
at lagmannen i sin rettsbelæring på en klar og uttømmende måte – så langt dette er mulig
– redegjør for disse kravene.
(12) Jeg ser det slik at den uklarhet som hefter ved rettsbelæringen, var egnet til å skape
usikkerhet hos lagrettens medlemmer. Dette er en feil ved lagmannsrettens
saksbehandling som bør lede til at lagmannsrettens dom med ankeforhandling oppheves.
Jeg viser til straffeprosessloven § 342 annet ledd nr. 3.
(13) Jeg stemmer for denne
K J E N N E L S E :
Lagmannsrettens dom med ankeforhandling oppheves.
(14) Dommer Støle: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(15) Dommer Bruzelius: Likeså.
(16) Dommer Stang Lund: Likeså.
(17) Dommer Gussgard: Likeså.

4
Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
K J E N N E L S E :
Lagmannsrettens dom med ankeforhandling oppheves.