Dato: 2024-11-26

Sammendrag: To demonstranter hadde deltatt i sitt ned-aksjoner i Olje- og energidepartementets resepsjon. Etter noen timer påla politiet dem å fjerne seg, noe de ikke gjorde. Demonstrantene ble da pågrepet og kjørt til sentralarresten, hvor de satt noen timer før de ble løslatt. Politiet ga demonstrantene forelegg – bøtestraff – som de ikke godtok.

Høyesterett har kommet til at politiet hadde tilstrekkelig grunnlag for å pågripe demonstrantene og å kjøre dem til politihuset. Men den videre frihetsberøvelsen, som innebar at de ble satt inn i fengselsceller, var uforholdsmessig og derfor ulovlig.

I samsvar med tidligere høyesterettspraksis var det da også uforholdsmessig å straffe demonstrantene med bøter. Høyesterett mener det ikke er tilstrekkelig å bare frafalle straffutmålingen. Demonstrantene blir derfor frifunnet.

Dommen avklarer i første rekke politiets adgang til å pågripe og frihetsberøve fredelige demonstranter som ikke retter seg etter politiets pålegg.

D O M
avsagt 26. november 2024 av Høyesterett i avdeling med
dommer Wilhelm Matheson
dommer Ingvald Falch
dommer Borgar Høgetveit Berg
dommer Knut Erik Sæther
dommer Thom Arne Hellerslia
HR-2024-2167-A, (sak nr. 24-061646STR-HRET og sak nr. 24-061530STR-HRET)
Anke over Borgarting lagmannsretts dom 3. januar 2024
A (advokat Ulf Martin Veel Larsen)
B (advokat Mette Yvonne Larsen)
mot
Påtalemyndigheten (riksadvokatfullmektig Johannes Næss)

2
S T E M M E G I V N I N G
(1) Dommer Falch:
Sakens spørsmål og bakgrunn
(2) Saken gjelder to forelegg for ikke å etterkomme politiets pålegg om å forlate resepsjonen i
et departement. Spørsmålet er om straffen krenker retten til å delta i fredelige
demonstrasjoner.
(3) A fikk 30. november 2021 forelegg for, i post II c, overtredelse av politiloven § 30 nr. 1,
jf. § 5. Grunnlaget var at hun 23. august 2021 unnlot å etterkomme politiets pålegg om å
forlate Olje- og energidepartementets eiendom i Oslo sentrum.
(4) Forelegget omfattet også deltakelse i tre andre demonstrasjoner, henholdsvis 21. september
2020, 3. mai 2021 og 27. august 2021, hvor hun på forskjellige steder i Oslo hadde lenket
seg sammen med andre og hindret trafikken. For disse handlingene gjaldt forelegget også
overtredelse av straffeloven § 181 – ordensforstyrrelse. Boten er satt til 28 000 kroner.
(5) A vedtok ikke forelegget, og Oslo tingrett avsa 14. oktober 2022 dom med denne
domsslutningen:
«1. A, født 00.00.1999, dømmes for overtredelse av straffeloven § 181 første
ledd (tre tilfeller) og politiloven § 30 nr. 1 jf. § 5 (fire tilfeller), sammenholdt
med straffeloven § 79 første ledd bokstav a, til å betale en bot på
34 000 kroner, subsidiært fengsel i 40 dager.
Ved soning av fengselsstraffen kommer varetekt til fradrag med 6 dager i
den subsidiære fengselsstraffen, jf. straffeloven § 83.
2. A idømmes ikke saksomkostninger.»
(6) A anket domfellelsen for tiltalens post II c – unnlatelsen av å rette seg etter politiets pålegg
i departementets lokale. Anken omfattet bevisbedømmelsen under skyldspørsmålet.
(7) A og B fikk 19. oktober 2022 forelegg for overtredelse av politiloven § 30 nr. 1, jf. § 5.
Grunnlaget var at de 20. september 2022 unnlot å etterkomme politiets pålegg om å forlate
resepsjonen i Olje- og energidepartementet i Oslo sentrum. For As del er boten, sett i
sammenheng med dommen i Oslo tingrett, satt til 2 000 kroner. For Bs del er boten satt til
8 000 kroner.
(8) Verken A eller B vedtok forelegget. Oslo tingrett frifant dem begge i dom 18. april 2023.
(9) Påtalemyndigheten anket frifinnelsen til lagmannsretten. Anken omfattet
bevisbedømmelsen.
(10) Borgarting lagmannsrett forente ankene til felles behandling og avsa 3. januar 2024 dom
med denne domsslutningen:
HR-2024-2167-A, (sak nr. 24-061646STR-HRET)

3
«1. A, født 00.00.1999, dømmes for overtredelse av politiloven § 30 nr. 1,
jf. § 5 (to tilfeller), og de forhold som ble avgjort ved Oslo tingretts dom
14. oktober 2022, sammenholdt med straffeloven § 79 første ledd bokstav a,
til å betale en bot på 36 400 – trettisekstusenfirehundre – kroner, subsidiært
fengsel i 44 – førtifire – dager.
Ved soning av fengselsstraffen kommer varetekt til fradrag med 8 – åtte –
dager i den subsidiære fengselsstraffen, jf. straffeloven § 83.
2. B, født 00.00.1997, dømmes for overtredelse av politiloven § 5, jf. § 30 nr.
1, til å betale en bot på 9 600 – nitusensekshundre – kroner, subsidiært
fengsel i 9 – ni – dager.»
(11) A og B har anket til Høyesterett. Anken gjelder lovanvendelsen under skyldspørsmålet for
de tilfellene de ble dømt for i lagmannsretten. De har påstått frifinnelse.
(12) Påtalemyndigheten har påstått ankene forkastet.
Mitt syn på saken
Hendelsesforløpene
(13) De to forholdene som Høyesterett nå behandler, har det til felles at de oppsto under
markeringer og demonstrasjoner i regi av klima- og miljøbevegelsen Extinction Rebellion i
og utenfor Olje- og energidepartementets resepsjonslokaler i Oslo sentrum. I begge
tilfellene demonstrerte bevegelsen mot norsk klima- og miljøpolitikk.
(14) Basert på lagmannsrettens beskrivelse var hendelsesforløpet under demonstrasjonen
20. september 2022 – hvor både A og B deltok – i korte trekk dette:
(15) B hadde før demonstrasjonen vært i kontakt med politiet og varslet at det ville bli
gjennomført aksjoner den dagen. Han hadde imidlertid ikke varslet nærmere om tid og
sted.
(16) Klokken 11.40 gikk A og B inn i departementets resepsjon sammen med tre andre
demonstranter. De forklarte resepsjonisten at de skulle gjennomføre en demonstrasjon i
form av en «sit down» og hadde med seg bannere som ble rullet ut på gulvet og hengt opp
på en vegg.
(17) Demonstrasjonen foregikk i fredelige former, og det er ifølge lagmannsretten «ingen
holdepunkter for annet enn at demonstrantene fremstod på en høflig måte». De var ikke
unødvendig forstyrrende og vasket og ryddet opp etter seg da aksjonen ble avsluttet.
(18) Klokken 15.45 fikk demonstrantene pålegg av politiet om å fjerne seg senest klokken
16.25. Bakgrunnen var at resepsjonen skulle stenge klokken 16.30. Politiet sa at de sto fritt
til å fortsette demonstrasjonen på utsiden.
(19) Et par minutter før klokken 16.25 satte A, B og én annen demonstrant seg foran slagdøren
som ble brukt til inn- og utpassering. De smurte lim i hendene, dannet en lenke og limte en
hånd til veggen på hver side av inngangen. I motsetning til tidligere, skapte dette enkelte
HR-2024-2167-A, (sak nr. 24-061646STR-HRET)

4
sikkerhetsmessige utfordringer. Men Departementenes sikkerhets- og serviceorganisasjon
(DSS) åpnet rundellen hvor utpassering kunne skje, og lagmannsretten kom til at limingen
«neppe skapte noen reell risiko» ved en mulig evakuering.
(20) Da fristen i pålegget utløp klokken 16.25 uten at demonstrantene hadde forlatt lokalet,
besluttet politiet å pågripe dem. De ble båret ut i en ventende politibil, kjørt til
sentralarresten og satt på hver sin fengselscelle ca. klokken 17.30. I samsvar med de
siktedes forklaringer har lagmannsretten bygget på at demonstrantene ble behandlet
respektfullt, og at det var god tone mellom dem og politiet. De ble løslatt senere samme
kveld. A var frihetsberøvet i 4 timer og 2 minutter og B i 3 timer og 37 minutter.
(21) Når det gjelder demonstrasjonen 23. august 2021 – som A deltok i – har lagmannsretten
fremhevet at den hadde et større omfang. Her pågrep politiet 16 demonstranter inne i
resepsjonen og 3 utenfor. Demonstrasjonen var en del av en aksjonsuke, hvor Extinction
Rebellion gjennomførte flere aksjoner, blant dem en samtidig veiblokade et annet sted i
Oslo. Demonstrasjonen i departementet var ikke særskilt varslet til politiet.
(22) Klokken 11.37 gikk demonstrantene inn i resepsjonen, og klokken 17.12 ga politiet dem
pålegg om å forlate lokalet innen klokken 17.25. A ble pågrepet klokken 17.30, kjørt til
sentralarresten og satt på celle ca. to timer senere. Hun ble løslatt senere samme kveld. A
var frihetsberøvet i 5 timer og 5 minutter.
Forsamlings- og demonstrasjonsfriheten
(23) Det er ikke bestridt, og heller ikke tvilsomt, at A – begge gangene – og B brøt plikten i
politiloven § 5 til å rette seg etter politiets pålegg. Pliktbruddene var forsettlige og er derfor
straffbare etter § 30 nr. 1.
(24) Spørsmålet er om de siktede likevel ikke kan straffes fordi bøtene er ulovlige inngrep i
deres rett til å delta i fredelige forsamlinger og demonstrasjoner. Denne retten følger av
Grunnloven § 101 andre ledd, Den europeiske menneskerettskonvensjonen (EMK) artikkel
11 og FN-konvensjonen om sivile og politiske rettigheter (SP) artikkel 21. De går alle
foran politilovens regler.
(25) Det er ikke bestridt, og heller ikke tvilsomt, at demonstrasjonene de siktede deltok i, var
fredelige. Både politiets pålegg om å forlate resepsjonen, pågripelsene, frihetsberøvelsene
og foreleggene var derfor inngrep i deres rett til å delta i fredelige forsamlinger og
demonstrasjoner.
(26) Denne retten er imidlertid ikke absolutt. Inngrep kan gjøres ved lov for blant annet å sikre
offentlig trygghet, og for å forebygge uorden eller kriminalitet. De nevnte reglene i
politiloven oppfyller disse vilkårene. Men for at inngrep skal kunne skje, må de dessuten
være nødvendige i et demokratisk samfunn. Dette vilkåret legger opp til en
forholdsmessighetsvurdering. Myndighetene kan bare gripe inn mot fredelige
demonstrasjoner i den utstrekning inngrepet står i et rimelig forhold til de legitime målene
som søkes oppnådd.
(27) Høyesterett har i HR-2022-981-A XR 1 og HR-2023-604-A XR 2 redegjort for hvordan
denne vurderingen skal gjøres. Begge gjaldt demonstrasjoner i regi av Extinction Rebellion
HR-2024-2167-A, (sak nr. 24-061646STR-HRET)

5
(XR). I XR 1-dommen ble to demonstranter som deltok i en trafikkblokade, straffet med
bøter for ordensforstyrrelser og brudd på de nevnte reglene i politiloven.
(28) I XR 2-dommen ble demonstranten frifunnet. Hun hadde deltatt i en demonstrasjon i en
departementsresepsjon uten å etterkomme politiets pålegg om å fjerne seg. Bøtestraffen var
uforholdsmessig sett i lys av at demonstranten hadde vært utsatt for en uhjemlet pågripelse
og frihetsberøvelse. Det var da ikke nødvendig å ta stilling til om hun kunne vært bøtelagt
dersom politiet bare hadde utsatt henne for en kortere lovlig innbringelse, se avsnitt 76.
(29) I dette ligger at det må skje en bedømmelse av myndighetenes samlete tiltak – før, under
og etter demonstrasjonen – for å kunne avgjøre om det er forholdsmessig å ilegge
bøtestraff, se også XR 2-dommen avsnitt 35 med henvisning til XR 1-dommen avsnitt 24.
Da har det betydning hvis myndighetene har gjort uhjemlete enkeltinngrep i
forsamlings- og demonstrasjonsfriheten.
(30) Det nærmere innholdet i vurderingen av om inngrepene står i et rimelig forhold til de
målene som søkes oppnådd, er trukket opp med utgangspunkt i Den europeiske
menneskerettsdomstols (EMDs) storkammerdom 15. oktober 2015 Kudrevičius med flere
mot Litauen. Hva særskilt gjelder spørsmålet om en demonstrant kan ilegges
straffesanksjoner, står det i avsnitt 146:
«The nature and severity of the penalties imposed are also factors to be taken into
account when assessing the proportionality of an interference in relation to the aim
pursued … Where the sanctions imposed on the demonstrators are criminal in nature,
they require particular justification … A peaceful demonstration should not, in
principle, be rendered subject to the threat of a criminal sanction ..., and notably to
deprivation of liberty … Thus, the Court must examine with particular scrutiny the
cases where sanctions imposed by the national authorities for non-violent conduct
involve a prison sentence …»
(31) Utgangspunktet er derfor at en fredelig demonstrasjon i prinsippet ikke bør utsettes for
noen trussel om straffesanksjoner. Slik reaksjon krever en særskilt begrunnelse
(«particular justification»).
(32) På denne bakgrunn vil jeg først bedømme isolert de inngrepene politiet skritt for skritt
gjorde mot de siktede. Deretter tar jeg ved en samlet bedømmelse stilling til om det her er
grunnlag for straffereaksjon.
Politiets pålegg
(33) De siktede har ikke bestridt at politiet lovlig kunne pålegge dem å fjerne seg fra
resepsjonsområdet. Jeg er enig i at påleggene lovlig kunne gis etter politiloven § 7 nr. 1, og
at de ikke var i strid med verken Grunnloven § 101 andre ledd, EMK artikkel 11 eller
SP artikkel 21.
(34) Her nevner jeg kort at da påleggene ble gitt, hadde demonstrantene allerede i mange timer
fått uttrykke sine budskap i resepsjonen, selv om aksjonene ikke var varslet slik politiloven
§ 11 krever. Videre fikk de siktede begge gangene en romslig frist til å fjerne seg. Ved
demonstrasjonen 20. september 2022 meddelte politiet dessuten at de kunne fortsette
HR-2024-2167-A, (sak nr. 24-061646STR-HRET)

6
demonstrasjonen på utsiden. Endelig hadde tidspunktet påleggene ble gitt på, sammenheng
med at resepsjonen skulle stenge for dagen.
Pågripelsene og frihetsberøvelsene
Innholdet i straffeprosessloven § 173 første ledd
(35) Politiets pågripelse av de siktede var begge gangene hjemlet i straffeprosessloven
§ 173 første ledd:
«Den som treffes på fersk gjerning og ikke avstår fra den straffbare virksomhet, kan
pågripes uten hensyn til størrelsen av straffen.»
(36) A anfører at hjemmelen ikke kan brukes ved overtredelse av politiloven, som i § 8 har en
egen regel om innbringelse i inntil 4 timer. Dette er jeg ikke enig i.
(37) Ordlyden i § 173 første ledd gir ingen holdepunkter for en slik begrensning, og
forarbeidene til politiloven § 8s forgjenger indikerer tvert om at § 173 kan brukes som et
alternativ til politiloven § 8, se Ot.prp. nr. 31 (1970–1971) side 19. Valget av hjemmel vil
bero på hva formålet med inngrepet er, se Ot.prp. nr. 22 (1994–1995) side 19, noe
domstolene ikke overprøver. For domstolene er spørsmålet om den regelen som er valgt,
hjemler det konkrete inngrepet.
(38) A og B anfører videre at § 173 første ledd ikke rekker lenger enn til å bringe den straffbare
handlingen til opphør. Det var med andre ord ikke hjemmel til mer enn å bære de siktede ut
på fortauet, hvor de lovlig kunne fortsette demonstrasjonen.
(39) Formålet med en pågripelse etter § 173 første ledd er «å bringe den lovstridige atferd til
opphør», se Johs. Andenæs og Tor-Geir Myhrer, Norsk straffeprosess, 4. utgave, 2009 side
292. Regelen må også leses innenfor rammene av EMK artikkel 5 nr. 1 bokstav b, som
tillater frihetsberøvelse hjemlet i lov for å sikre oppfyllelsen av lovpålagte plikter. Dette
omfatter plikter pålagt av politiet, når pålegget har hjemmel i loven.
(40) Utgangspunktet må derfor være at grunnlaget for pågripelsen opphører når lovbruddet
opphører. Her viser jeg også til Jon Fridrik Kjølbro, Den Europæiske
Menneskerettighedskonvention – for praktikere, 6. utgave, 2023 side 441, med henvisning
til EMDs praksis.
(41) Men samtidig må det tas i betraktning at § 173 første ledd er en hjemmel til bruk av makt i
akutte situasjoner, hvor politiet i operativ tjeneste må handle raskt, ofte i en innledende
fase av en straffesak. Dette innebærer etter min mening at politiet ikke alltid er forpliktet til
å sette personen fri straks den straffbare handlingen er opphørt. I slike akutte situasjoner
som det her er tale om, må politiet ha anledning til å holde personen pågrepet frem til
situasjonen er avklart, og eventuelt også frem til visse innledende etterforskningsskritt er
tatt.
(42) Slik jeg ser det, begrenses derfor pågripelsens lengde først og fremst av kravene til
nødvendighet og forholdsmessighet i straffeprosessloven § 170 a og
EMK artikkel 5 nr. 1 bokstav b. Dette innebærer at politiet fortløpende må vurdere hva
HR-2024-2167-A, (sak nr. 24-061646STR-HRET)

7
som konkret kan oppnås med en videre pågripelse, for så å veie dette mot konsekvensene
for den pågrepne.
(43) Hensynet til personen selv styrkes når den straffbare handlingen er opphørt. Skal
pågripelsen deretter opprettholdes, må den vurderes i lys av de etterforskningshensyn, se
straffeprosessloven § 226, som da gjør seg gjeldende. En konkret gjentakelsesfare kan for
eksempel begrunne en videre pågripelse. Det samme kan et eventuelt behov for å sikre
personalia og bevis. Også rent praktiske og politioperative hensyn må etter
omstendighetene kunne tillegges vekt, se XR 1-dommen avsnitt 42.
(44) Det som derimot ikke kan vektlegges, er hensynet til en effektiv håndhevelse av
– i betydningen reaksjon på – lovbruddet. Det pønale hensynet ivaretas av straffen, som
eventuelt idømmes senere – etter at straffeskylden er bevist.
(45) Forholdsmessigheten må derfor her som ellers vurderes helt konkret. Dersom politiet ikke
kan begrunne fortsatt frihetsberøvelse i slike hensyn som jeg har nevnt, vil den være
uforholdsmessig. En standard begrunnelse om at innsettelse i en fengselscelle er et naturlig
neste skritt, er ikke holdbar.
Konkret vurdering
(46) Jeg er enig med lagmannsretten i at vilkårene i § 173 første ledd, jf. § 170 a var oppfylt da
politiet pågrep de siktede. Ved at de unnlot å etterkomme politiets pålegg, ble de truffet
«på fersk gjerning» uten å avstå fra den straffbare handlingen.
(47) Også beslutningene om å bringe dem til politihuset mener jeg det var grunnlag for. Ved
begge demonstrasjonene var det et konkret behov for å avklare situasjonen og for å avgjøre
om det skulle opprettes straffesaker. Demonstrasjonen 23. august 2021 var relativt stor og
krevende å håndtere for politiet på stedet. Demonstrasjonen 20. september 2022 var mindre
og mer håndterbar, men de siktede hadde motarbeidet gjennomføringen av pålegget ved å
lime seg fast. Situasjonen ble da noe mer utfordrende.
(48) Den videre frihetsberøvelsen, som innebar at de siktede etterhvert ble ført inn i
fengselsceller hvor de satt noen timer, har imidlertid politiet ikke begrunnet nærmere
behovet for og nødvendigheten av. Som jeg allerede har sagt, må det her foreligge konkrete
etterforskningsbehov som krever frihetsberøvelse, og som så må veies mot belastningen for
de pågrepne.
(49) Aktor har pekt på gjentakelsesfaren. Den ser jeg bort fra. Demonstrasjonene var fredelige,
og etter at de siktede var kjørt bort, bygger jeg på at inngangsdøren til resepsjonen var
stengt. Heller ikke lagmannsrettens dom gir grunnlag for å konstatere gjentakelsesfare.
(50) Aktor har også pekt på praktiske behov for politiet, særlig ved demonstrasjonen 23. august
2021. Mange demonstranter ble da innbragt samtidig, også fordi det pågikk en
demonstrasjon et annet sted i Oslo i regi av Extinction Rebellion. Registreringsarbeidet
kunne derfor ta noe tid. Men det er likevel uforklart hvorfor det var nødvendig og
forholdsmessig å sette A i fengsel i noen timer.
HR-2024-2167-A, (sak nr. 24-061646STR-HRET)

8
(51) Mitt syn er derfor at selv om pågripelsene av A og B var lovlige da de skjedde, ble de
uforholdsmessige noe tid etter ankomsten på politihuset og de etter hvert ble ført inn i
fengselsceller, hvor de satt til løslatelsen. Konsekvensen er at den siste delen av
pågripelsene ikke hadde nødvendig hjemmel i lov og derfor var i strid med EMK artikkel
5 nr. 1.
Straffereaksjonen
(52) I bedømmelsen av om Grunnloven § 101 andre ledd, EMK artikkel 11 og SP artikkel
21 gir rom for å ilegge A og B en straffereaksjon, har det betydning at de har vært utsatt for
uhjemlet frihetsberøvelse. På samme måte som i XR 2-dommen mener jeg at de da ikke
kan bøtelegges for de aktuelle bruddene på politiloven. Dette gjelder selv om det i
utgangspunktet var hjemmel til å pågripe dem.
(53) Resultatet i XR 2-dommen ble frifinnelse. Aktor anfører at resultatet i stedet bør bli
straffutmålingsfrafall etter straffeloven § 61. Begrunnelsen er at når straffeskylden er
bevist, bør den uhjemlete frihetsberøvelsen kompenseres etter EMK artikkel 13. Da er det
tilstrekkelig, hevdes det, å frafalle utmålingen av straff, hvis ikke en reduksjon av bøtene er
tilstrekkelig.
(54) Jeg er ikke uenig i at vilkåret for å idømme straffutmålingsfrafall etter § 61 – «helt særlige
grunner» – her kan være oppfylt. Dette gjelder selv om departementet i forarbeidene «antar
at det sjelden vil være et stort behov for å frita for straff ved sivil ulydighet», se
Ot.prp. nr. 90 (2003–2004) side 109.
(55) Men også straffutmålingsfrafall er en strafferettslig reaksjon, jf. straffeloven § 30 bokstav
b. Sett i lys av at straffesanksjoner for deltakelse i fredelige demonstrasjoner krever en
særskilt begrunnelse etter Grunnloven § 101 andre ledd og EMK artikkel 11, er mitt syn at
de uhjemlete frihetsberøvelsene må føre til at de siktede frifinnes. Uten at det har
betydning, nevner jeg at andre deltakere i demonstrasjonen 23. august 2021 er blitt
frifunnet, se HR-2023-976-U, HR-2024-471-U og HR-2024-1097-U.
Straffutmålingen for A
(56) Det skal etter dette fastsettes straff for de andre tilfellene tingretten dømte A for. Det dreier
seg om deltakelse i tre aksjoner som sperret trafikken, hvor hun i alle tilfellene brøt både
straffeloven § 181 første ledd og politiloven § 30 nr. 1, jf. § 5.
(57) I samsvar med HR-2022-981-A XR 1 avsnitt 63 er utgangspunktet en bot på 20 000 kroner
for ett slikt tilfelle, når forelegget ikke er godtatt. Det må deretter gis et tillegg for de to
andre tilfellene i samsvar med straffeskjerpelsesprinsippet i straffeloven § 79 første ledd
bokstav a. For det andre tilfellet gis et tillegg med halvparten og for det tredje tilfellet litt
mindre. Utgangspunktet blir da en bot på 37 000 kroner.
(58) Det må imidlertid gjøres et fradrag for lang saksbehandlingstid. Tilfellene er fra september
2020, mai 2021 og august 2021. A kan ikke lastes for at det deretter har gått lang tid, som
for en del skyldes behovet for rettsavklaringer. Det gjøres derfor et fradrag på
8 000 kroner.
HR-2024-2167-A, (sak nr. 24-061646STR-HRET)

9
(59) I tillegg må det gjøres fradrag i boten for frihetsberøvelse i 6 dager med til sammen
6 000 kroner, se XR 1-dommen avsnitt 67. To av de 8 dagene lagmannsretten ga fradrag
for, er hensyntatt ved frifinnelsene.
(60) Boten settes etter dette til 23 000 kroner. Den subsidiære fengselsstraffen settes til
29 dager, jf. straffeloven § 55. Til fradrag i den kommer 6 dager for frihetsberøvelse.
Konklusjon
(61) Anken over lovanvendelsen har etter dette ført frem, slik at A og B skal frifinnes for de
forholdene de har anket over.
(62) As bot må av den grunn settes ned.
(63) Jeg stemmer for denne
D O M :
1. A frifinnes for post II c i forelegget 30. november 2021 og for forelegget
19. oktober 2022.
2. For de andre forholdene som ble avgjort i Oslo tingretts dom 14. oktober 2022,
dømmes A til en bot på 23 000 – tjuetretusen – kroner, subsidiært fengsel i
29 – tjueni – dager. Ved soning av fengselsstraffen kommer til fradrag
6 – seks – dager for frihetsberøvelse.
3. B frifinnes.
(64) Dommar Høgetveit Berg: Eg er i hovudsak og i resultatet samd med
fyrstvoterande.
(65) Dommer Hellerslia: Likeså.
(66) Dommer Sæther: Likeså.
(67) Dommer Matheson: Likeså.
HR-2024-2167-A, (sak nr. 24-061646STR-HRET)

10
(68) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
D O M :
1. A frifinnes for post II c i forelegget 30. november 2021 og for forelegget
19. oktober 2022.
2. For de andre forholdene som ble avgjort i Oslo tingretts dom 14. oktober 2022,
dømmes A til en bot på 23 000 – tjuetretusen – kroner, subsidiært fengsel i
29 – tjueni – dager. Ved soning av fengselsstraffen kommer til fradrag
6 – seks – dager for frihetsberøvelse.
3. B frifinnes.
HR-2024-2167-A, (sak nr. 24-061646STR-HRET)