Sammendrag: Skoghøy. Bruzelius, Stang Lund, Oftedal Broch og GussgardSaken gjaldt spørsmålet om hvorvidt overføringen av en aktivitet fra et selskap til et annet innenfor samme konsern var av en slik karakter at arbeidsmiljølovens regler om virksomhetsoverdragelse kom til anvendelse. Etter at SAS AB 20. desember 2001 overtok aksjene i Braathens ASA, ble det gjennomført en samordning av virksomheten innenfor SAS-konsernet. Blant annet overtok Scandinavian Airlines System Denmark Norway Sweden - som var organisert som et konsortium som var eid av de tre nordiske aksjeselskapene SAS Danmark AS, SAS Norge AS og SAS Sverige AB - utførelsen av bakketjenestene for Brathens' fly. Med "bakketjenester" ("ground handling") menes all virksomhet på en flyplass fra flyene lander til de tar av, dvs. håndtering av passasjerer før og etter avreise i form av billettservice, innsjekking av bagasje, stuing, lasting og lossing av bagasje og manøvrering av fly på bakken som ikke pilotene selv foretar.Arbeidsmiljølovens regler om virksomhetsoverdragelse gjennomfører EU-direktiver om arbeidstakernes rettigheter ved virksomhetsoverdragelse. For at disse skal komme til anvendelse, stilles det etter EF-domstolens praksis krav om (1) at overførselen gjelder en selvstendig økonomisk enhet, (2) at virksomheten er overført til ny innehaver på grunnlag av kontrakt eller sammenslåing av virksomheter og (3) at den virksomhet som blir videreført av den nye virksomhetsinnehaver, i det vesentlige er den samme som ble drevet av den tidligere innehaver - virksomheten må ha bevart sin identitet etter overføringen. Partene var enige om at vilkår (1) og vilkår (2) var oppfylt. Tvisten gjaldt vilkår (3). På grunnlag av en samlet bedømmelse av de kriterier som er oppstilt i EF-domstolens praksis, kom Høyesterett - i motsetning til tingretten og lagmannsretten - til at virksomhetens identitet var i behold. Ved vurderingen ble det lagt vekt på at tjenestens art fullt ut var den samme, at virksomheten ble drevet i de samme lokaler og i stor grad med bruk av den samme infrastruktur på flyplassene som Braathens hadde benyttet, at SAS-konsortiet overtok en god del verdifullt utstyr (selv om antallet utstyrsenheter som ble overtatt, var relativt lite) og en ikke ubetydelig del av de ansatte (265 av 1 130 personer, eller ca. 200 av 1 066 årsverk), og at det var den samme kundekrets som ble betjent, nemlig Braathens' fly og flypassasjerer.

NORGES HØYESTERETT
Den 31. januar 2006 avsa Høyesterett dom i
HR-2006-00174-A, (sak nr. 2005/744), sivil sak, anke,
1. Herdy L. Abrahamsen
2. Roger Andersen
3. Karin Angelo
4. Christian T. Aronsen
5. Petter Aune
6. Kjell Arnfinn Aune
7. Unni Aurdal
8. Ingfrid Bakka
9. Kurt F. Bakkejord
10. Kjell Bakkeland
11. Svein E. Bangen
12. Arne Bastiansen
13. Eileen Bendiksen
14. Ulf Bendiksen
15. Dag Bertheussen
16. Anne Mette Bjørgan
17. Knut Ove Bjørgum
18. Ole Martin Bjørkliås
19. Jostein Blindheim
20. Astrid Rørvik Botner
21. Marit Breistrand
22. Aud Bremseth
23. Anne Berit Davan
24. Redouane Drici
25. Peder Dysjaland
26. Tellef Dønnestad
27. Torbjørn Dønnestad
28. Kenneth Edvardsen
29. Aud Sissel Egeland
30. Eva Ellefsen
31. Steinar Elstad
32. Tone Enga
33. Astrid Engebretsen
34. Helge Eriksen
35. Bjørn Fagertun
36. Jan Einar Farstad

Renskrift 2
37. Karin Federici
38. Arne Fjeldstad
39. Vegard Fjeldstad
40. Erik Fjærli
41. Linda Foss
42. Arne Furunes
43. Torfinn Gaudestad
44. Gretha Geving
45. Kolbjørn Geving
46. Tor Andre Godø
47. Siw Gravrok
48. Espen Grevstad
49. Monica Grimstad
50. Tor Erling Grødum
51. Kirsten Møller Gulden
52. Kjell Gundersen
53. Kenneth Gundersen
54. Einar Gundersen
55. Åke Hagerupsen
56. Tomas Haglind
57. Ernst Haglind
58. Kari Hallem
59. Jørn Aage Halvorsen
60. Brit Hammerhaug
61. Kristine Hamre
62. Arne Hansen
63. Charles Hansen
64. Charles Hansen
65. Dag Ronny Hansen
66. Petra Hansen
67. Thomas Hartmann
68. Kjell Haug
69. Rune Haugen
70. Inger Marie Haugen
71. Bente Heggen
72. Christian Heitmann
73. Eirik Heitmann
74. Nina Hennie-Røed
75. Åge Hessen
76. Anneline Tjessem Hetland
77. Liv Borghild Hildre
78. Siv Anita Hoel
79. Ove Holand
80. Jostein Holmebukt
81. Rune Holmebukt
82. Christina Holmen
83. Ola Holter
84. Terje Holter
85. Birte Holter
86. Eva Hope

Renskrift 3
87. Arne Horni
88. Tønnes Hovland
89. Svein Husby
90. Anita Hærås
91. Svein Høybakk
92. Tove Ingebrigtsen
93. Stig Arne Isaksen
94. Håvard N. Iversen
95. Morten S. Jakob
96. Per-Henry Johansen
97. Mats Johansen
98. Ole Ø. Johansen
99. Elin Vabo Johnsen
100. Pål H. Johnsen
101. Robert Johnsen
102. Vera Katarina Jonsson
103. Dag Erik Jønsson
104. Reidun Roald Jønsson
105. Elisabeth Øines Jørgensen
106. Trond Kaspersen
107. Knut Kavlie
108. Geir Kjerstad
109. Tina G. Kjær
110. Berit B. Klausen
111. Arne Kleiven
112. Roar Kleven
113. Harald Knapskog
114. Roger Kristensen
115. Georg Kristiansen
116. Trond K. Kristoffersen
117. Berit Kristoffersen
118. Tyri J. Kvalvik
119. Lars Chr. Kvarenes
120. Hugo Sverre Langum
121. Anja Larsen
122. Kolbjørn Larsen
123. Stig B. Larsen
124. Kari Lilleng
125. Reidun Woll Lindbach
126. Hilde Nyberg Loe
127. Bodil Normann Losvik
128. Trond Lunde
129. Arve Lundeby
130. Stein Roger Lyngdal
131. Lise Lystad
132. Pål Ma
133. Mildrid Linge Marcelli
134. Bent Arild Mathiesen
135. Per Mathiesen
136. Bjørn Einar Melberg

Renskrift 4
137. Anne O. Mellemstrand
138. Ellen Mentsen
139. Brit Bodil Minde
140. Bård Mjelde
141. Tov P. Mogen
142. Pål Noralf Molnes
143. Severin Molnes
144. Per Magne Molnes
145. Kjell Inge Molnes
146. Elias Molnes
147. Iris Wenche Molnes
148. Bente Molvær
149. Stein Molvær
150. Astrid Myhr
151. Rolf Myhrer
152. Rune Myhrvang
153. Eivind Mykland
154. Bodhild Mære
155. Leif Sverre Nilsen
156. Jens Are Nilsen
157. Jorunn Breen Nilsen
158. Jostein Nilsen
159. Sølvi V. Nilsen
160. Tor Borge Nilssen
161. Trond Nilsskog
162. Leif Atle Njærheim
163. Kjell A. Nordli
164. Bjørg Nordstrand
165. Grethe Skjong Nordstrand
166. Torill Holen Nyseth
167. Svein Offergaard
168. Oddrun Hole Oksnes
169. Liv Olsen
170. Rune Olsen
171. Johnny Ottoson
172. Rolf Overvik
173. Venche Paulsen
174. Kjartan O. Pedersen
175. Kjell Inge Prestegård
176. Bjørn Molskred Ramsli
177. Rolf Rasmussen
178. Truls Rasmussen
179. Alv Håkon S. Rasmussen
180. Gunn Karin Remøy
181. Leif Repshus
182. Alex Simon Reyes
183. Berit Risa
184. Halvor Rise
185. Christin Roald
186. Sigrid Roaldsand

Renskrift 5
187. Erik Rognmo
188. Kafa Rokoengen
189. Hanne M. Rygg
190. Signe Rysstad
191. Arne G. Rønneberg
192. Arnstein Rørvik
193. Eldar Rørvik
194. Kåre P. Rørvik
195. Per Kristian Rørvik
196. Alf Rørvik
197. Ragnar Rørvik
198. Terje Rørvik
199. Samund Rørvik
200. Per Helge Røssvold
201. Rune Røstad
202. Wibekke Røsvik
203. Gunnar Røsvik
204. Kjell Salbostad
205. Grethe Tamara Sandnes
206. Thomas Schøning
207. Liv Segrelles
208. Inger Seljeskog
209. Per Ove Sigurdson
210. Geir Arne Skei
211. Egil Skjelnes
212. Jan Ove Skodje
213. Kristin Skogstad
214. Bertel Sola
215. Berit Solheim
216. Rolf Solstad
217. Tone Torsvik Solum
218. Karl Arne Solvang
219. Trond-Viggo Solås
220. Arne J. B. Standli
221. Gunnar Stangeland
222. Helge Stavang
223. Ola Storheim
224. Solveig Stornes
225. Synnøve Stølen
226. Ole Sundbotten
227. Lars Håvard Sveen
228. Trond Svendsen
229. Aslak Sødergren
230. Tor Sømme
231. Dan Mikael Teie
232. Else-Marie Teie
233. Arne Tetli
234. Ronny Theodorsen
235. Jon Martin Thomassen
236. Ann Karin Thorsen

Renskrift 6
237. Thomas Tronsrud
238. Pål Tronstad
239. Kristin Tråsdahl
240. Elonora Ulrichsen
241. Bent Ove Ulsaker
242. Anne Britt Vabo
243. Atle Varhaugvik
244. Jarl Endre Vegsund
245. Elsa Vermedal
246. Carol Vik
247. Terje Vik
248. Gøril Vikhagen
249. Jan Roar Vistnes
250. Brit Wiggen
251. Kåre Wintervold
252. Gjermund Woxmyhr
253. Jan Ole Ødegård
254. Sølvi Aagren
255. Olaf Aarethun
256. Geir Helge Aarethun
269. Inger Marie Andersen
270. Hilde N. Balteskar
271. Vivi Bente Brochmann
272. Tone Urholmen Eilertsen
273. Sidsel Bjerknes Fjeldheim
274. Anne Mari Gramnæs
275. Bjørn Kåre Grøsvik
276. Else Harr
277. Rolf Arne Hauge
278. Hilde Tveit Håbesland
279. Per Reidar Johnsen
280. Ann Kristin Jønsson
281. Torill Helene Larsen
282. Gunnar Nilssen
283. Debbie Lise Olsen
284. Marit Tranhug Olsen
285. Tom Ottesen
286. Marius Pedersen
287. Synnøve H. Synnes Roald
288. Svein Birkeland Røstad
289. Olaug Lien Schei
290. Walter Sele
291. Gunn Annie Skuseth
292. Lene Beathe Skaanevik
300. Inger Johanne Follan
301. Ellen Pedersen Megrund
302. Guri Rødal
321. Laila Bruteig
322. Jan Petter Faråsen
323. Thorbjørn Grødum

Renskrift 7
324. Anne Tvedt Olsen
325. Arnhild Roald (advokat Einar Engh - til prøve)
257. Joselito L. Alcoriza
258. Kjell Jostein Børseth
259. Johnny M. Cabusao
260. Robert Cabusao
261. Kjetil Gover
262. Asgeir Hansen
263. Tore Husby
264. Stig Johnsrud
265. Bjørn Jonassen
266. Tommy Lakselvnes
267. Morten Holmen Nilsen
268. Svein Sandvik
293. Ove Håkon Fonbæk
294. Aina Johannessen
295. Bjørg Marie Lien
296. Jan Mathisen
297. Vidar Nogva
298. Rune Ottesen
299. Håvard Simensen
303. John Inge Berg
304. Roger Dullum
305. Pål W. Edvardsen
306. Hubert Gundersen
307. Ole Kristian Hansen
308. Margrethe Aa Johansen
309. Tom Klippenberg
310. Åge Kvål
311. Laila Langseth
312. Stig Lumundal
313. Britt Veslemøy Mehren
314. Trine Moen
315. Therese S. Nilsson
316. Steinar Paulsen
317. Gunnar Pedersen
318. Shira Raban
319. Bent Svendsrud
320. Laila Thesen (advokat Kjetil Edvardsen)
Yrkesorganisasjonenes Sentralforbund
(hjelpeintervenient)
Parat (hjelpeintervenient) (advokat Jan Fougner)
mot
Scandinavian Airlines System Denmark (advokat Lars Holo)
Norway Sweden

Renskrift 8
S T E M M E G I V N I N G :
(1) Dommer Skoghøy: Saken gjelder spørsmålet om hvorvidt overføring av en aktivitet fra et
selskap til et annet innenfor samme konsern, er av en slik karakter at arbeidsmiljølovens
regler om virksomhetsoverdragelse kommer til anvendelse.
(2) Frem til SAS AB 20. desember 2001 overtok aksjene i Braathens ASA (heretter kalt
Braathens), hadde Scandinavian Airlines System Denmark Norway Sweden og Braathens
drevet konkurrerende flyvirksomhet på det norske innenlandsmarkedet.
(3) Scandinavian Airlines System Denmark Norway Sweden (heretter stort sett kalt SAS-
konsortiet) var organisert som et konsortium som ble eid av de tre nordiske
aksjeselskapene SAS Danmark AS, SAS Norge AS og SAS Sverige AB med henholdsvis
2/7, 2/7 og 3/7 hver. De tre nordiske aksjeselskapene var 100 % eid av morselskapet i
konsernet – SAS AB.
(4) Åpningen av den nye hovedflyplassen på Gardermoen i 1998 muliggjorde en kraftig
kapasitetsøkning i flytrafikken i Norge, og det oppstod da en betydelig overkapasitet både
i Braathens og i SAS-konsortiet. Situasjonen ble kraftig forverret etter terroraksjonen mot
World Trade Center i New York 11. september 2001, som medførte en krise for luftfarten
i mange land. Det ble etter dette gjennomført betydelige nedskjæringer både i Braathens
og SAS-konsernet. Høsten 2001 gjennomførte Braathens en bemanningsreduksjon på
908 årsverk, som tilsvarer en nedskjæring på 25–30 %. Ved gjennomføringen av SAS’
tiltaksprogram 2002 ble antall stillinger i SAS-konsernet skåret ned med ca.
2 500 stillinger.
(5) Allerede tidlig i 2001 var det klart at aksjekapitalen i Braathens var i ferd med å gå tapt,
og under forutsetning av godkjennelse av Konkurransetilsynet ble aksjene i Braathens
våren 2001 solgt til SAS AB. Etter godkjennelse av Konkurransetilsynet ble salget
endelig 20. desember 2001.
(6) Braathens og SAS-konsortiet hadde konkurrert på en rekke flyruter med avganger omtrent
samtidig – med halvtomme fly som resultat. Selskapene drev også forskjellige
virksomheter på flyplassene side om side. Det var således åpenbart at en samordning
mellom de to selskapene ville kunne gi store synergieffekter. I startfasen ble det særlig
satt fokus på å utarbeide et samordnet rutenett for selskapene, samt å finne løsninger for
en samordning og integrering av selskapenes forskjellige virksomheter.
(7) I slutten av januar 2002 startet et samordningsprosjekt for gjennomføring av
integrasjonen/koordineringen av de to selskapene i henhold til de mål og strategiske
retningslinjer som konsernledelsen i SAS fastsatte. Prosjektet ble organisert som et
samarbeidsprosjekt mellom selskapene. Prosjektet omfattet en rekke ulike
forretningsområder, der salg, frakt, tekniske tjenester og bakketjenester (”ground
handling”) var de største. For de tre førstnevnte områdene ble resultatet at Braathens’
virksomhet ble overført til andre selskaper i SAS-konsernet etter arbeidsmiljølovens
regler om virksomhetsoverdragelse, slik at de ansatte i Braathens fikk overført sine
arbeidsforhold til den nye innehaveren av virksomheten.

9
(8) Også for bakketjenestene ble det opprinnelig lagt til grunn at en samordning av
selskapenes virksomheter ville innebære at arbeidsmiljølovens regler om
virksomhetsoverdragelse kom til anvendelse. Med ”bakketjenester” menes all virksomhet
på en flyplass fra flyene lander til de tar av, dvs. håndtering av passasjerer før og etter
avreise i form av billettservice, innsjekking av bagasje, stuing, lasting og lossing av
bagasje og manøvrering av fly på bakken som ikke pilotene selv foretar.
(9) Både i Braathens og i SAS-konsernet var bakketjenestene organisert som selvstendige
forretningsenheter. I SAS-konsernet ble forretningsenheten for bakketjenestene kalt
Scandinavian Ground Services (SGS). Denne enheten ble drevet som en forretningsenhet
innenfor SAS-konsortiet. I 2004 ble den omdannet til et eget aksjeselskap.
(10) I Braathens omfattet forretningsenheten for bakketjenester også avising (”de-icing”) av
fly. I SAS-konsernet omfattet derimot forretningsenheten for bakketjenester ikke avising
av fly. Avisingstjenesten var i SAS-konsernet organisert som del av forretningsenheten
SAS Technical Services (STS).
(11) På styremøte i Braathens 1. mars 2002 ble det besluttet å gi administrasjonen i oppdrag å
fremforhandle en avtale om kjøp av bakketjenester fra SGS. Det ble på dette tidspunkt
både fra Braathens og SGS’ side forutsatt at en slik utsettelse av bakketjenestene (”out-
sourcing”) ville ha karakter av virksomhetsoverdragelse etter arbeidsmiljøloven. Etter at
SGS hadde foretatt en nærmere vurdering av forretningsenhetens behov for personell og
materiell for å kunne utføre bakketjenestene for Braathens, ble det imidlertid i april 2002
både i SGS og i Braathens’ styre konkludert med at en slik utsettelse av tjenestene ikke
ville ha karakter av virksomhetsoverdragelse etter arbeidsmiljøloven. De ansattes
representanter i Braathens var imidlertid uenige i dette og anså også en overføring av
bakketjenestene til SGS som ikke bygget på arbeidsmiljølovens regler om
virksomhetsoverdragelse, som et brudd på tidligere løfter fra ledelsen.
(12) I styremøte 27. mai 2002 i Braathens ble det besluttet å anbefale overfor
bedriftsforsamlingen at selskapet skulle nedlegge sine bakketjenester og i stedet kjøpe
dem fra SGS. Forslaget ble vedtatt i møte i bedriftsforsamlingen samme dag mot
stemmene til de ansattes representanter.
(13) Etter dette ble det 10. juni 2002 inngått følgende rammeavtale mellom Braathens og SGS:
”1. Bakgrunn
I forbindelse med Braathens innlemmelse i SAS Gruppen har det oppstått muligheter
for ytterligere effektivisering av Ground Handling tjenestene innenfor SAS konsernet.
Samordningsprosjektet har i delprosjekt Ground Handling estimert synergier ved én
integrert handlingorganisasjon i Norge til min. 155 mnok i forhold til kostnadene ved å
opprettholde to separate ground handling organisasjoner (”0-punkt beregningene”). På
bakgrunn av dette har SGS utformet et tilbud på salg av bakketjenester (Ground
Handling) til Braathens ASA.
2. Leveransens omfang
Partene er enige om at Braathens skal kjøpe Ground Handling tjenester fra SGS på
norske flyplasser der Braathens i dag driver egen Groundhandling virksomhet. Dette
skal skje fra 1/9-2002 eller en nærmere avtalt dato. Braathens etablerer og
opprettholder en ”ground operation” organisasjon i henhold til de BSL [bestemmelser

10
for sivil luftfart] og BSL JAR-OPS [Joint Aviation Regulations] bestemmelser som til
enhver tid er gjeldende for en norsk AOC [Airline Operator Certificate] innehaver.
Leveransen skal omfatte handlingtjenester på samtlige flyavganger og ankomster på
ovennevnte flyplasser i Norge med BU [Braathens] rutenummer. Den skal omfatte
tjenester som billettservice, passasjerservice, ankomstservice, renholdsservice, stasjons-
og bakkeservice, bakkeutstyr og administrative prosesser sentralt og på stasjonene.
Leveransen omfatter ikke salg av tjenestene Deicing, Frakthåndtering, bortsett fra
lasting/lossing og transport av frakt og post mellom fly og terminaler som er inkludert,
og Catering handling, med unntak av Catering handling enkelte stasjoner ref pkt 5.1.
Grunnlaget for leveransen vil forøvrig være dekket i en Standard Ground Handling
Agreement (SGHA) med tilhørende SLA [Service Level Agreement] som vil bli
fremforhandlet mellom partene.
3. Profilering av Braathens varemerke
3.1. Skilting
Partene er enige om at profilering av Braathens varemerke på alle skranker og
billettkontorer inngår i leveransen. Denne profileringen skal defineres nærmere i detalj
av kunden på grunnlag av bl.a. beslutninger som fattes på overordnet nivå om
posisjonering av varemerker innenfor SAS Gruppen.
3.2. Uniformer
Det forutsettes at SGS benytter uniformer som brander SGS spesielt, og som skiller seg
fra SAS Airline uniformer, iht. retningslinjer gitt som konsernpolicy.
…
5. Pris
5.1. Pris
Braathens skal for første 12 måneders periode etter avtalen er trådt i kraft betale en
grunnpris til SGS på nok 460 mnok. Det skal finne sted en prisjustering pr. 1.5. 2003. ...
…
6. Kvalitet
6.1. Braathens Standard
SGS forplikter seg til å yte handling iht Braathens standard definert i TRA 1 og 2.
Partene er enige om å igangsette et arbeide for å harmonisere bestemmelsene i
manualverket til Braatthens og SAS Airline.
6.2. Kvalitetsgaranti
Partene er enige om at SGS skal levere til Braathens en kvalitet som minimum tilsvarer
den kvalitet Braathens Passenger Service organisasjon har levert som et gjennomsnitt
for de 2 kalenderårene 2000 og 2001, med det samme produktinnhold. Dette omfatter
følgende områder:
• Punktlighet
• Ventetider for passasjerer
• Uregelmessigheter for bagasje
• Generell Kundetilfredshet (målinger)
SGS skal etablere/opprettholde et kvalitetssystem i samsvar med anerkjente standarder
og skal som minimum krav ivareta kvalitetssystem krav beskrevet i JAR-OPS 1.0.3.5

11
med tilhørende AMC, samt etablere system for å sikre at relevante bestemmelser i JAR-
OPS subpart B, C, D, J, P, R og S ivaretas.
…
8. SGS forpliktelser
8.1. Rekruttering fra Braathens
SGS forplikter seg til å prioritere ekstern rekruttering fra Braathens. Dette innebærer
at SGS’s behov for rekruttering av eksterne ressurser tilsvarende 264 årsverk
(ca 377 personer) vil skje fra Braathens. Utvelgelsen av disse blant Braathens ansatte
skal som hovedregel skje på grunnlag av kompetanse og ansiennitet. I tillegg vil det
være behov for et varierende vikarbehov avhengig av tid på året. Disse vil bli primært
søkt hentet fra overtallige i Braathens.
8.2. Ansatte over 50 år
Blant fast ansatte i Braathens Ground handling organisasjon over 50 år pr. 31.12.2002
vil det bli gitt prioritet på ledige stillinger i SGS på samme stasjon som i dag.
Ansettelsene skjer etter de ressursbehov og stillingsbrøker SGS har på de angjeldende
områder. Utvelgelsen vil skje på bakgrunn av ansiennitet og kompetanse.
Alle ansatte over 59 år pr. 31.12.2002 skal tilbys minimum 50 % stilling på samme
stasjon som i dag.
For å bli ansatt må den enkelte være yrkesaktiv i relasjon til reglene i lov om folketrygd,
etter bestemmelsene i den kollektive tjenestepensjonsordning og etter SAS’s
forsikringsvilkår.
8.3. Fremtidig rekruttering til SGS
Fremtidig eksternt rekrutteringsbehov for faste ansatte skal frem til utløp av 2003 skje
fra gruppen overtallige hos Braathens – dersom det finnes ansatte som er skikket til – og
som ønsker å gå inn i aktuelle stillinger.
8.4. Ansiennitet
SGS har intensjoner om at medarbeidere fra Braathens som blir ansatt i SGS får sin
bedriftsansiennitetsdato fastsatt til overføringsdatoen, med mindre annet avtales.
Intensjonen er videre at medarbeiderne beholder lønnsansiennitet, reiseansiennitet og
”jubileumsansiennitet”. SGS vil etter tarifforhandlinger rundt dette spørsmål komme
tilbake med en nærmere presisering.
8.5. Overdragelse av utstyr
SGS vil vurdere å overta fra Braathens utstyr knyttet til ground handling etter
nærmere spesifikasjoner. Det er pr i dag antatt at behovet utgjør ca 4 – 7 % av
Braathens samlede utstyr målt i enheter.
…
10. Varighet og oppsigelse
Partene har til hensikt å inngå en 3-årig avtale med 12 måneders gjensidig oppsigelse i
3-års perioden.”
(14) Partene er enige om at det totale antall utstyrsenheter som ble benyttet av Braathens’
bakketjenester, utgjorde mellom 971 og 1 131 enheter. Avisingsutstyret er da holdt
utenfor. I forbindelse med at SGS overtok utførelsen av bakketjenestene for Braathens,
ble 95 av Braathens’ utstyrsenheter ved avtaler av 22. august 2002 og 10. oktober 2002
overført til SAS-konsortiet med SGS som bruker. Eiendomsretten til dette utstyret er
senere i hovedsak overført til SAS Ground Handling Equipment AS. For dette utstyret

12
betalte SGS ca. kr 17,3 millioner. Det var da fratrukket en rabatt på 20 %, slik at partene
ved inngåelsen av overdragelsesavtalene har gått ut fra en verdi på rundt
kr 21,6 millioner. Hvor meget det øvrige utstyret Braathens hadde, var verdt, er partene
noe uenige om. Verdianslagene på Braathens’ totale bakkehåndteringsutstyr utenom
avisingsutstyret ligger på mellom 70 og 86 millioner kroner.
(15) Som det fremgår av rammeavtalen punkt 2, omfattet den ikke avising (”de-icing”). Den
14. november 2002 ble det imidlertid for vintersesongen 2002/2003 også inngått en ny
samarbeidsavtale om avising av fly på norske flyplasser. Etter denne avtalen skulle
Scandinavian Technical Servises (STS) forestå avising både av Braathens- og SAS-fly på
flyplassene i Oslo, Kristiansand, Haugesund, Bergen, Ålesund, Molde, Kristiansund,
Bodø, Evenes, Tromsø, Bardufoss, Alta, Lakselv og Kirkenes, mens Braathens skulle
forestå avising av fly for begge flyselskaper på flyplassene i Stavanger og Trondheim.
Umiddelbart etter at denne avtalen var inngått, ble det mellom Braathens som utleier og
STS som leietaker inngått avtale om leie av avisingsbiler og tankanlegg på flyplassene i
Oslo, Kristiansand, Ålesund, Molde og Kristiansund. Basert på kjøretøyenes alder og
antatte salgsverdier ble leieprisen for vintersesongen 2002/2003 fastsatt til kr 2 225 250.
Denne leieavtalen ble senere forlenget, og i 2004 ble alt avisingsutstyr i Braathens solgt
til SAS Ground Equipment Norway AS til bokført verdi. Partene har anslått verdien av
avisingsutstyret per 1. september 2002 til mellom 20 og 25 millioner kroner.
(16) Før Braathens fra 1. september 2002 gikk over til å kjøpe bakketjenester fra SGS, hadde
Braathens hatt 1 130 ansatte fordelt på 1 066 årsverk til å utføre disse tjenestene. Av disse
ble 265 ansatte fordelt på ca. 200 årsverk overtatt av SGS.
(17) Etter nedleggelsen av bakketjenestene i Braathens ble det utarbeidet en tiltakspakke for de
som ble overflødige. Alternativene var ansettelse i SGS etter søknad på kunngjorte
stillinger, overgang til andre stillinger i Braathens, overgang til vikarordning i Braathens
(såkalt jobb-bank), egen oppsigelse mot en sluttpakke eller overgang til AFP (avtalefestet
pensjon) med tilleggsytelser. Ansettelse i SGS innebar at man ikke fikk med seg
lønnsnivå, stillingsbrøk eller ansiennitet fra den stilling en hadde hatt i Braathens. Det ble
imidlertid gitt en garanti for uendret lønn ut 2003.
(18) Den 6. november 2002 tok 309 tidligere ansatte i Braathens ut stevning mot Braathens og
SAS-konsortiet ved Asker og Bærum tingrett med krav om at deres arbeidsforhold i
Braathens skulle videreføres i SAS-konsortiet med samme ansiennitet og stillingsbrøk
som de hadde hatt i Braathens. Senere ble det tatt ut ytterligere seks stevninger med til
sammen 73 saksøkere.
(19) Saksøkerne bestod av tre hovedgrupper:
• De som hadde fått full stilling i SGS, men mistet ansiennitet og/eller stillingsnivå,
• de som hadde fått redusert stilling i SGS, og
• de som ikke hadde fått tilbud om stilling i SGS.
(20) Som grunnlag for kravet om at arbeidsforholdene skulle videreføres i SAS-konsortiet,
anførte saksøkerne for det første at de saksøkte på avtalerettslig grunnlag var bundet av
løfter om at Braathens-ansatte skulle likebehandles med SAS-ansatte under
nedbemanningen, og at det ved nedbemanningen skulle legges til grunn at reglene om
virksomhetsoverdragelse kom til anvendelse.

13
(21) For det andre anførte de at manglende likebehandling av de ansatte i SAS og Braathens
stred mot ulovfestede arbeidsrettslige prinsipper.
(22) For det tredje anførte de at siden SAS-konsortiet og Braathens drev ”samme virksomhet”
innen ”ground handling”, og arbeidsgiveren hadde annet passende arbeid i virksomheten
å tilby saksøkerne, var endringsoppsigelsene av saksøkerne usaklige etter
arbeidsmiljøloven § 60 nr. 2.
(23) For det fjerde anførte de at overføringen av bakketjenestene fra Braathens til SAS-
konsortiet måtte anses som en virksomhetsoverdragelse etter arbeidsmiljøloven.
(24) De sju søksmålene ble forent til felles behandling, og da saken ble tatt opp til doms i
tingretten, var det til sammen 368 saksøkere.
(25) Med unntak for de som hadde hatt sin arbeidsplass ved flyplassene i Molde og
Kristiansund, kom tingretten i dom 15. oktober 2003 til at overføringen av
bakketjenestene i Braathens til SGS ikke hadde karakter av virksomhetsoverdragelse etter
arbeidsmiljøloven, og at det heller ikke forelå noe annet grunnlag som kunne gi
saksøkerne rett til å fortsette sitt arbeidsforhold i Braathens med SAS-konsortiet som ny
arbeidsgiver. For overføringen av bakketjenestene ved flyplassene i Molde og
Kristiansund kom tingretten derimot til at overføringen måtte anses som
virksomhetsoverdragelse, og at de som hadde vært ansatt ved disse flyplassene, derfor
hadde krav på å få arbeidsforholdene videreført i SAS-konsortiet.
(26) Tingrettens dom i de sju sakene har denne likelydende domsslutning:
”1. De saksøkerne som var tilknyttet Braathens ASA sin Ground
Handlingorganisasjon på stasjonene i Molde og Kristiansund 31.8.2002 og
som i dag er knyttet til SGS eller fortsatt er knyttet til Braathens ASA, har fra
1.9.2002 stilling i SGS med de samme vilkår som i stilling i Braathens ASA
31.8.2002.
2. For øvrig frifinnes Scandinavian Airlines System Denmark Norway Sweden
SAS og Braathens ASA.
3. Scandinavian Airlines System Denmark Norway Sweden SAS og Braathens
ASA betaler in solidum i saksomkostninger til saksøkerne i punkt 1 ovenfor
innen 2 – to – uker kr 39.000 – kronertrettinitusen – med tillegg av
forsinkelsesrenter etter lov 17.12.1976 nr 100 § 3, for tiden 12 %, fra forfall til
betaling skjer.
4. De saksøkerne som ikke omfattes av punkt 1 ovenfor betaler in solidum i
saksomkostninger til Scandinavian Airlines System Denmark Norway Sweden
SAS innen 2 – to – uker kr 158.000 – kroneretthundreogfemtiåttetusen – med
tillegg av forsinkelsesrenter etter lov 17.12.1976 nr 100 § 3, for tiden 12 %, fra
forfall til betaling skjer.
5. De saksøkerne som ikke omfattes av punkt 1 ovenfor betaler in solidum i
saksomkostninger til Braathens ASA innen 2 – to – uker kr 26.000 –
kronertjuesekstusen – med tillegg av forsinkelsesrenter etter lov 17.12.1976
nr 100 § 3, for tiden 12 %, fra forfall til betaling skjer.”

14
(27) Dommen er avsagt under dissens, idet én av meddommerne stemte for at overføringen av
bakketjenestene fra Braathens til SGS måtte anses som virksomhetsoverdragelse i forhold
til samtlige saksøkere.
(28) Tingrettens dom ble av de 325 av saksøkerne som ikke fikk medhold av tingretten,
påanket til Borgarting lagmannsrett for så vidt gjaldt frifinnelsen av SAS-konsortiet.
SAS-konsortiet motanket ikke i forhold til de som hadde vært ansatt ved flyplassene i
Molde og Kristiansund. Tingrettens dom ble dermed rettskraftig i forhold til disse.
(29) For lagmannsretten gjorde de ankende parter gjeldende tre rettsgrunnlag for at deres
arbeidsforhold i Braathens skulle videreføres i SAS-konsortiet. For det første anførte de at
samordningen av flyselskapenes bakketjenester ble gjennomført på en slik måte at
arbeidsmiljølovens regler om virksomhetsoverdragelse kommer til anvendelse. For det
andre anførte de at SAS-konsortiet var arbeidsgiver ved siden av Braathens før
overføringen. Det tredje grunnlaget var at SAS-konsortiet gjennom beslutninger som var
truffet av SAS-konsernet, hadde handlet i strid med arbeidsrettslige saklighetsnormer.
(30) Lagmannsretten, som var satt med fire meddommere, avsa 18. mars 2005 dom med slik
domsslutning.
”1. Tingrettens dom, slutningens punkt 2 og 4, stadfestes i samtlige sju saker.
2. De ankende parter fra nr 1 til og med nr 256 dømmes in solidum til å betale
Scandinavian Airlines System Denmark Norway Sweden SAS sakens
omkostninger for lagmannsretten med 78 920 – syttiåttetusennihundreogtjue
– kroner innen 2 – to – uker fra forkynning av denne dom med tillegg av
renter etter forsinkelsesrenteloven § 3 første ledd fra forfall til betaling skjer.
3. De ankende parter fra nr 257 til med nr 268 dømmes in solidum til å betale
Scandinavian Airlines System Denmark Norway Sweden SAS sakens
omkostninger for lagmannsretten med 78 920 – syttiåttetusennihundreogtjue
– kroner innen 2 – to – uker fra forkynning av denne dom med tillegg av
renter etter forsinkelsesrenteloven § 3 første ledd fra forfall til betaling skjer.
4. Den ankende parter fra nr 269 til og med nr 292 dømmes in solidum til å
betale Scandinavian Airlines System Denmark Norway Sweden SAS sakens
omkostninger for lagmannsretten med 78 920 – syttiåttetusennihundreogtjue
– kroner innen 2 – to – uker fra forkynning av denne dom med tillegg av
renter etter forsinkelsesrenteloven § 3 første ledd fra forfall til betaling skjer.
5. De ankende parter fra nr 293 til og med nr 299 dømmes in solidum til å betale
Scandinavian Airlines System Denmark Norway Sweden SAS sakens
omkostninger for lagmannsretten med 78 920 – syttiåttetusennihundreogtjue
– kroner innen 2 – to – uker fra forkynning av denne dom med tillegg av
renter etter forsinkelsesrenteloven § 3 første ledd fra forfall til betaling skjer.
6. De ankende parter fra nr 300 til og med nr 302 dømmes in solidum til å betale
Scandinavian Airlines System Denmark Norway Sweden SAS sakens
omkostninger for lagmannsretten med 78 920 – syttiåttetusennihundreogtjue
– kroner innen 2 – to – uker fra forkynning av denne dom med tillegg av
renter etter forsinkelsesrenteloven § 3 første ledd fra forfall til betaling skjer.
7. De ankende parter fra nr 303 til og med nr 320 dømmes in solidum til å betale
Scandinavian Airlines System Denmark Norway Sweden SAS sakens
omkostninger for lagmannsretten med 78 920 – syttiåttetusennihundreogtjue

15
– kroner innen 2 – to – uker fra forkynning av denne dom med tillegg av
renter etter forsinkelsesrenteloven § 3 første ledd fra forfall til betaling skjer.
8. De ankende parter fra nr 321 til og med nr 325 dømmes in solidum til å betale
Scandinavian Airlines System Denmark Norway Sweden SAS sakens
omkostninger for lagmannsretten med 78 920 – syttiåttetusennihundreogtjue
– kroner innen 2 – to – uker fra forkynning av denne dom med tillegg av
renter etter forsinkelsesrenteloven § 3 første ledd fra forfall til betaling skjer.”
(31) I forhold til spørsmålene om felles arbeidsgiveransvar og brudd på allmenne
saklighetsnormer i arbeidslivet, er dommen avsagt under dissens fra to meddommere. For
så vidt gjelder spørsmålet om arbeidsmiljølovens regler om virksomhetsoverdragelse
kommer til anvendelse, er dommen avsagt under dissens fra én fagdommer og to
meddommere.
(32) De 325 saksøkerne som stod som ankende parter for lagmannsretten, har påanket
lagmannsrettens dom til Høyesterett på grunn av feil ved bevisvurderingen og
rettsanvendelsen. Yrkesorganisasjonenes Sentralforbund og arbeidstakerorganisasjonen
Parat har erklært hjelpeintervensjon til støtte for de ankende parter.
(33) Ved Høyesteretts kjæremålsutvalgs kjennelse 2. juli 2005 ble anken henvist til
Høyesterett for så vidt gjelder spørsmålet om virksomhetsoverdragelse, men for øvrig
nektet fremmet etter tvistemålsloven § 373 tredje ledd nr. 1.
(34) Det er for Høyesterett avgitt parts- eller vitneforklaringer fra til sammen 40 personer.
Disse er dels avgitt ved bevisopptak og dels i form av skriftlige forklaringer.
(35) For det spørsmål som er henvist til Høyesterett, står saken i det vesentlige i samme
stilling for Høyesterett som for de lavere instanser.
(36) De ankende parter, Herdy L. Abrahamsen mfl., har i korte trekk anført:
(37) Av de ankende parter fikk noe over 200 ansettelse i SAS-konsortiet, men fikk ikke
videreført ansiennitet eller fikk redusert stillingsandel, mens litt over 50 ble omplassert til
andre stillinger i Braathens og litt over 60 ble plassert i Braathens’ ”jobb-bank”. Dersom
de ankende parter får medhold i at overføringen av ”ground handling”-virksomheten i
Braathens til SAS må anses som virksomhetsoverdragelse etter arbeidsmiljøloven, har de
som før overføringen var ansatt i Braathens’ bakketjenester, krav på at deres
arbeidsforhold blir videreført i SAS-konsortiet med samme ansiennitet og stillingsbrøk
som de hadde i Braathens.
(38) Arbeidsmiljølovens regler om virksomhetsoverdragelse gjennomfører EU-direktiver.
Innholdet av reglene må fastlegges på grunnlag av EF-domstolens og EFTA-domstolens
praksis.
(39) Etter EF-domstolens praksis er det et vilkår for at reglene om virksomhetsoverdragelse
skal komme til anvendelse, at virksomheten har vært drevet som en selvstendig
økonomisk enhet, at denne er overført til et nytt rettssubjekt, og at virksomhetens identitet
er i behold etter overføringen. Det som er omtvistet, er hvorvidt det siste vilkåret er
oppfylt.

16
(40) Etter de ankende parters oppfatning er virksomhetens identitet videreført i SAS-
konsortiet. Lagmannsretten har stilt for strenge krav til hvor mye utstyr og hvor stor andel
av de ansatte som må overtas, og ikke tatt hensyn til at SAS-konsortiet ved vurderingen
av hvor mye utstyr det ønsket å overta, innrettet seg med det formål å komme utenom
arbeidsmiljølovens regler om virksomhetsoverdragelse.
(41) Det må skilles mellom virksomhetsoverdragelse som skjer direkte mellom to parter
(”første generasjons overføring”), og tilfeller hvor det foreligger et tre parts-forhold
(”andre generasjons overføring”). Ved første generasjons overføring er utgangspunktet at
identiteten er i behold dersom aktiviteten videreføres. Det må også legges vekt på at
overføringen av Braathens’ bakketjenester skjedde til selskap i samme konsern.
(42) I dette tilfellet er den aktivitet som etter overføringen ble utført av SGS, den samme som
tidligere var blitt utført av Braathens. Ved vurderingen av om identiteten er i behold, kan
man ikke bare se på antallet utstyrsenheter som ble solgt til SAS-konsortiet. Det må også
legges vekt på verdien av det overførte utstyr.
(43) Videre må det ved vurderingen av om virksomhetens identitet er i behold, tas hensyn til
verdien av avisingsutstyret. Det at avisingsvirksomheten i SAS-konsernet ble utført av en
annen forretningsenhet enn de øvrige bakketjenestene, kan ikke tillegges vekt.
(44) Det må også tas hensyn til at ”ground handling”-virksomheten ble videreført i de samme
lokalene og med den samme infrastruktur som tidligere. Det at lokalene og infrastrukturen
ble eid av Avinor, kan ikke tillegges vekt.
(45) Endelig må det legges vekt på at SAS-konsortiet overtok Braathens’ kundekrets og
billettsystem og bruken av Braathens’ varemerke.
(46) Herdy L. Abrahamsen mfl. har nedlagt slik påstand:
”1. De ankende parters rettigheter og plikter som fulgte av arbeidsavtalene med
Braathens ASA er overført til Scandinavian Airlines System Denmark
Norway Sweden.
2. Scandinavian Airlines System Denmark Norway Sweden dømmes til å betale
de ankende parters omkostninger for tingrett, lagmannsrett og Høyesterett
tillagt forsinkelsesrente med den til enhver tid gjeldende rente i henhold til
forsinkelsesrentelovens § 3, første ledd, første punktum, for tiden 9,25 % p.a.,
fra oppfyllelsesfristen for Høyesteretts dom til betaling skjer.”
(47) Hjelpeintervenientene, Yrkesorganisasjonenes Sentralforbund og Parat, har i korte trekk
anført:
(48) Frem til april 2002 mente SAS-konsernet at en overføring av ”ground handling”-
virksomheten i Braathens til SGS hadde karakter av en virksomhetsoverdragelse. Det
SGS har gjort ved å begrense overtakelsen av aktiva, er å søke å unngå at reglene om
virksomhetsoverdragelse kommer til anvendelse. Disse reglene skal beskytte
arbeidstakerne, og man kan da ikke la anvendelsen av reglene bero på de valg
arbeidsgiver gjør. Arbeidsgivers styringsrett er undergitt en saklighetsbegrensning.
Høyesterett må skjære igjennom den konstruksjon som SAS-konsortiet har bygd opp.
Transaksjoner mellom parter som står i et innbyrdes økonomisk og rettslig
interessefellesskap, må bedømmes ut fra sin faktiske og rettslige totalitet.

17
(49) Når selskaper som har et interessefellesskap, slår sammen to likeartede virksomheter og
driver dem samlet videre i rasjonalisert form, må utgangspunktet være at det foreligger
virksomhetsoverdragelse. Ved vurderingen av om reglene om virksomhetsoverdragelse
kommer til anvendelse, må det legges vekt på om arbeidstakerne i den situasjon som
foreligger, fortjener den beskyttelse som disse reglene gir.
(50) Det som karakteriserer ”ground handling”-tjenester på en flyplass, er flyplassens
infrastruktur og øvrig utstyr som blir benyttet, billettsystemer, manualer, varemerke og
kundekrets. I dette tilfellet må avisingsutstyret medregnes. SAS-konsortiet har i realiteten
hatt full kontroll over alt det utstyr som Braathens disponerte. Selv om man ser bort fra
interessefellesskapet, har SAS-konsortiet overtatt tilstrekkelig med verdier til at det
foreligger virksomhetsoverdragelse.
(51) For øvrig har hjelpeintervenientene sluttet seg til de ankende parters anførsler.
(52) Yrkesorganisasjonenes Sentralforbund og Parat har nedlagt slik påstand:
”1. De ankende parters rettigheter og plikter som fulgte av arbeidsavtalene med
Braathens ASA er overført til Scandinavian Airlines System Denmark
Norway Sweden.
2. Scandinavian Airlines System Denmark Norway Sweden ved styrets leder
dømmes til å betale saksomkostninger med tillegg av den rente som er fastsatt
i medhold av forsinkelsesrentelovens § 3 første ledd, første punktum fra
forfall til betaling skjer.”
(53) Ankemotparten, Scandinavian Airlines System Denmark Norway Sweden, har i korte
trekk anført:
(54) Det er ikke tilstrekkelig for at arbeidsmiljølovens regler om virksomhetsoverdragelse skal
komme til anvendelse, at det blir overført en aktivitet, men det kreves at denne er identisk
med den virksomhet som ble drevet av den tidligere virksomhetsutøver. I EF-domstolens
praksis finnes det ikke holdepunkter for et slikt skille mellom første og andre generasjons
overføringer som de ankende parter har hevdet.
(55) Det som karakteriserer bakketjenester på en flyplass, er både utstyr og ansatte. Ved
overføring av slik blandingsvirksomhet må den nye virksomhetsutøver, for at det skal
foreligge en virksomhetsoverdragelse, overta både en betydelig del av de ansatte og en
vesentlig del av de aktiva som den tidligere utøver benyttet. Det har SAS-konsortiet ikke
gjort.
(56) I den foreliggende sak må overføringen av bakketjenestene og samarbeidsavtalen om
avising ses uavhengig av hverandre. Avisingsvirksomheten inngikk ikke i
virksomhetsoverdragelsen. Dette fremgår blant annet av rammeavtalen av 10. juni 2002
tredje avsnitt. I SAS-konsortiet ble dessuten avising drevet av en annen forretningsenhet
enn bakketjenestene.
(57) Det er riktig at det i SGS opprinnelig ble forutsatt at reglene om virksomhetsoverdragelse
ville komme til anvendelse ved overføringen av bakketjenestene. Når det i april 2002 ble
inntatt et annet standpunkt, skyldtes det ny kunnskap om hvor meget utstyr og personell

18
forretningsenheten hadde behov for. SAS-konsortiet har ikke gjort noe forsøk på å omgå
reglene om virksomhetsoverdragelse.
(58) Ved vurderingen av om identiteten er den samme, kan det ikke legges vekt på flyplassens
infrastruktur og utstyr som eies av Avinor. Uansett hvem som skulle ha overtatt
bakketjenestene, måtte de ha benyttet infrastrukturen og Avinors utstyr. Infrastrukturen
og Avinors utstyr er således ikke med på å karakterisere Braathens’ ”ground handling”-
virksomhet.
(59) Etter ankemotpartens syn kan det av samme grunn heller ikke legges vekt på at
flypassasjerene er de samme, og at SGS ved utførelsen av bakketjenestene for Braathens
måtte benytte Braathens’ billettsystem.
(60) Av de som var ansatt i Braathens’ bakketjenester, overtok SAS-konsortiet bare 28 %.
Dersom man regner etter årsverk, overtok SAS-konsortiet bare 22 %. De personer som
ble overtatt, hadde ikke spesielle kvalifikasjoner som var med på å gi Braathens’ ”ground
handling”-virksomhet en karakteristisk identitet.
(61) Det er heller ikke riktig at SGS overtok bruken av Braathens’ varemerke. Navnet
”Braathens” ble bare brukt for å vise veg for flypassasjerene. SGS har heller ikke overtatt
andre former for immaterielle verdier.
(62) Etter SAS-konsortiets syn er de krav som EF-domstolen har oppstilt for at virksomhetens
identitet skal anses å være i behold etter virksomhetsoverføringen, ikke oppfylt.
(63) Scandinavian Airlines System Denmark Norway Sweden har nedlagt slik påstand:
”1. Lagmannsrettens dom stadfestes.
2. De ankende parter dømmes til in solidum å betale til Scandinavian Airlines
System Denmark Norway Sweden sakens omkostninger for Høyesterett med
tillegg av den til enhver tid gjeldende forsinkelsesrente etter
forsinkelsesrenteloven § 3, første ledd, første punktum fra oppfyllelsesfristen
til betaling skjer.”
(64) Mitt syn på saken
(65) Jeg er kommet til at anken må tas til følge.
(66) Ved lovendring i 1992 ble det som nytt kapittel XII A i arbeidsmiljøloven av 1977 gitt
regler om arbeidstakernes rettigheter ved virksomhetsoverdragelse mv.
Anvendelsesområdet for reglene bestemmes av § 73 A, som fastsetter:
”Bestemmelsene i dette kapittel kommer til anvendelse ved overføring av virksomhet
eller del av virksomhet til en annen innehaver som følge av overdragelse.
§§ 73 B og 73 C får ikke anvendelse ved overføring fra et konkursbo.”
(67) Arbeidsmiljøloven av 1977 ble med virkning fra 1. januar 2006 erstattet av
arbeidsmiljøloven av 2005. Bestemmelsene om virksomhetsoverdragelse finnes her i
kapittel 16. Anvendelsesområdet for disse bestemmelsene fremgår av § 16-1, som lyder
slik:

19
”(1) Dette kapittel kommer til anvendelse ved overdragelse av en virksomhet eller del av
virksomhet til en annen arbeidsgiver. Med overdragelse menes overføring av en
selvstendig enhet som beholder sin identitet etter overføringen.
(2) §§ 16-2 og 16-4 får ikke anvendelse ved overdragelse fra et konkursbo.”
(68) Bestemmelsene i arbeidsmiljøloven av 1977 kapittel XII A og arbeidsmiljøloven av 2005
kapittel 16 gjennomfører EU-direktiver om arbeidstakernes rettigheter ved
virksomhetsoverdragelse, og det er med den endrede formulering i arbeidsmiljøloven av
2005 ikke tilsiktet noen realitetsendring, se Ot.prp. nr. 49 (2004–2005) om lov om
arbeidsmiljø, arbeidstid og stillingsvern mv. (arbeidsmiljøloven), side 256 ff. Det
nærmere innhold av reglene om virksomhetsoverdragelse må etter dette fastlegges på
grunnlag av EU-direktivene.
(69) Det første direktiv om virksomhetsoverdragelse er rådsdirektiv 77/187/EØF. I artikkel 1
nr. 1 er anvendelsesområdet for direktivet angitt slik:
”Dette direktiv skal komme til anvendelse på overdragelse av foretak, bedrifter eller
deler av bedrifter til en annen innehaver som følge av en kontraktsmessig overdragelse
eller en fusjon.”
(70) Dette direktivet ble nærmere presisert i rådsdirektiv 98/50/EF på bakgrunn av praksis fra
EF-domstolen. Det ble da fastsatt at det skal regnes som en virksomhetsoverdragelse ”når
det skjer en overdragelse av en økonomisk enhet som beholder sin identitet, det vil si en
samling av ressurser som er organisert med det formål å drive økonomisk virksomhet,
uansett om det dreier seg om hoved- eller bivirksomhet”.
(71) Ved rådsdirektiv 2001/23/EF ble tekstene i de to nevnte direktiver slått sammen uten noen
materielle endringer. Samtidig ble de to tidligere direktivene opphevd.
(72) For at reglene om virksomhetsoverdragelse skal komme til anvendelse, stilles det etter
EF-domstolens praksis for det første krav om at overførselen gjelder en selvstendig
økonomisk enhet. De kommer ikke til anvendelse ved overføringer av enkeltaktiva i en
virksomhet.
(73) For det andre stilles det krav om at virksomheten er overført til ny innehaver på grunnlag
av kontrakt eller ved sammenslåing av virksomheter (”fusjon”). Det er imidlertid ikke noe
vilkår at det foreligger noe direkte kontraktsforhold mellom den tidligere og nye
virksomhetsinnehaver, se blant annet EF-domstolens dom av 25. januar 2001 i saken Oy
Liikenne Ab mot Pekka Liskojärvi og Pentti Juntunen avsnittene 28–30 med nærmere
henvisninger til tidligere praksis. I arbeidsmiljøloven er sammenslåingsalternativet ikke
uttrykkelig nevnt, da slike transaksjoner er antatt alltid å måtte ha grunnlag i en
avtalemessig disposisjon, se Ot.prp. nr. 71 (1991–92), side 33.
(74) For det tredje må den virksomhet som blir videreført av den nye virksomhetsinnehaver, i
det vesentlige være den samme som ble drevet av den tidligere innehaver. Dette er blitt
uttrykt på den måte at virksomheten må ha bevart sin identitet etter overføringen.
(75) I den foreliggende sak er partene enige om at de to førstnevnte vilkår er oppfylt.
Spørsmålet er om de ”ground handling”-tjenester som SAS-konsortiet høsten 2002 påtok

20
seg overfor Braathens’ fly, i det vesentlige må anses som den samme virksomhet som ble
drevet av Braathens.
(76) Partene har hatt forskjellig syn på hvorvidt den virksomhet som skal vurderes, bare er den
virksomhet som omfattes av rammeavtalen av 10. juni 2002, eller om også avtalen om
avising som ble inngått høsten 2002, skal medregnes.
(77) Etter min mening må avisingsavtalen ses i sammenheng med de øvrige bakketjenestene.
Som nevnt i forbindelse med fremstillingen av saksforholdet, ble avisingstjenesten i
Braathens drevet som en del av ”ground handling”-virksomheten. Det forhold at det er
inngått forskjellige avtaler om avising og de øvrige bakketjenestene, kan etter min
oppfatning ikke tillegges vekt, da disse avtalene både saklig og tidsmessig står i nær
sammenheng med hverandre, jf. EF-domstolens dom 2. desember 1999 i saken G.C.
Allen mfl. mot Amalgamated Construction Co. Ltd. avsnitt 32. Ved vurderingen av om
virksomhetens identitet er i behold etter overføringen av bakketjenestene til SAS-
konsortiet, kan det heller ikke tillegges vekt at avising i SAS-konsortiet – i motsetning til
i Braathens – ble drevet av en annen forretningsenhet enn de øvrige bakketjenestene, jf.
EFTA-domstolens dom 10. desember 2004 i saken Reidar Rasmussen, Jan Rossavik og
Johan Käldman mot Total E&P Norge AS avsnitt 49.
(78) Den grunnleggende dom om hvordan identitetsvilkåret skal forstås, er EF-domstolens
dom av 18. mars 1986 i saken Jozef Maria Antonius Spijkers mot Gebroeders Benedik
Abattoir CV og Alfred Bendik en Zonen BV. Domstolen uttaler i denne dommen
(avsnittene 11–13):
”Det fremgår … af en samlet vurdering af direktiv 77/187 og af ordlyden af dettes
artikel 1, stk.1, at formålet med direktivet er at sikre en fortsættelse af de bestående
ansættelsesforhold inden for en økonomisk enhed, selv om den skifter indehaver, og det
må følge heraf, at det afgørende ved vurderingen af, om der foreligger en overførsel i
direktivets forstand, er, om den pågældende økonomiske enhed har bevaret sin
identitet.
Et forhold er således ikke omfattet af begrepet overførsel af virksomheder, bedrifter
eller dele af bedrifter, blot fordi den pågældende virksomheds aktiver overdrages. I et
tilfælde som det i sagen omhandlede må der således ske en nærmere vurdering af, om
der er tale om en endnu bestående økonomisk enhed, som afhændes, hvilket navnlig må
lægges til grund, såfremt den nye indehaver rent faktisk fortsætter eller genoptager
driften i form af de samme eller tilsvarende økonomiske aktiviteter.
Ved afgørelsen af, om dette må anses for tilfældet, må der tages hensyn til samtlige
omstændigheder omkring afhændelsen, herunder hvilken form for virksomhed eller
bedrift der er tale om, hvorvidt der er sket en overtagelse af de fysiske aktiver som for
eksempel bygninger og løsøre, værdien af de immaterielle aktiver på tidspunktet for
overdragelsen, hvorvidt den nye indehaver overtager størstedelen af arbejdsstyrken, om
kundekredsen overtages samt i hvor høj grad de økonomiske aktiviteter før og efter
overdragelsen er de samme, og hvor længe virksomhedens drift eventuelt har været
indstillet. Det bemærkes dog i denne forbindelse, at alle disse omstændigheder kun kan
indgå som enkelte elementer i den samlede bedømmelse, der skal foretages, og at de
derfor ikke kan vurderes isoleret.”
(79) I EF-domstolens dom 14. april 1994 i saken Christel Schmidt mot Spar- und Leihkasse
der früheren Ämter Bordesholm, Kiel und Cronshagen ble det presisert at det ikke er noe
vilkår for at virksomhetens identitet skal anses å være i behold at det er overført aktiva,
men at dette bare er et moment i en samlet bedømmelse (avsnitt 16).

21
(80) I dom av 7. mars 1996 i saken Albert Merckx og Patrick Neuhuys mot Ford Motors
Company Belgium SA fremholdt domstolen at det heller ikke er noe vilkår for at
virksomhetens identitet skal anses å være i behold at størstedelen av personalet har fått
ansettelse hos den nye virksomhetsinnehaver (avsnitt 26). Saken gjaldt overføring av en
rett til å forhandle biler. I dommen ble det konkludert med at rådsdirektiv 77/187/EØF
”skal fortolkes således, at direktivets anvendelsesområde omfatter et tilfælde, hvor et
selskab, der er indehaver af en ret til at forhandle automobiler i et bestemt område,
indstiller sin virksomhed, og forhandlerretten derefter overdrages til et andet selskab, som
overtager en del af personalet og drager fordel af en anbefaling over for kundekredsen,
uden at der sker nogen overførsel af aktiver”.
(81) Dette syn er fulgt opp i EF-domstolens dom av 20. november 2003 i saken Carlito Abler
mfl. mot Sodexho MM Catering GmbH. Det uttales her at ”den omstændighed, at den nye
erhversdrivende ikke overtager en efter antal og kvalifikationer betydelig del af den
arbejdsstyrke, som hos forgængeren udførte de samme opgaver, ikke er tilstrækkeligt til
at udelukke, at der foreligger en overførsel af en enhed”:
”Som det med rette er blevet anført af Det Forenede Kongerige og Kommissionen ville
en modsat betragtning være i strid med det, der er det væsentlige formål med direktiv
77/187, nemlig at erhververen, selv mod sin vilje, er forpligtet til at fortsætte de
arbejdsaftaler, som overdrageren har indgået med sine ansatte” (avsnitt 37).
(82) På den annen side er det i dom 11. mars 1997 i saken Ayse Süzen mot Zehnacker
Gebäudereinigung GmbH Krankenhausservice understreket at det ikke er tilstrekkelig for
at virksomhetens identitet skal anses opprettholdt, at ”den tjenesteydelse, som udføres af
den gamle og den nye ordremodtager, er den samme”:
”En enhed kan ikke begrænses til den aktivitet, den udfører. Dens identitet består også
af andre forhold, som f.eks. det personale, der er ansat i enheden, dens ydre rammer,
tilrettelæggelsen af dens arbejde, dens driftsmaade og i givet fald også de driftsmidler,
enheden råder over” (avsnitt 15).
(83) Dette er også uttalt i Liikenne-dommen avsnitt 33. Forholdet i denne saken var at driften
av sju bussruter i Helsingfors etter en offentlig anbudskonkurranse ble tildelt et nytt
busselskap. Det tidligere busselskapet hadde drevet disse rutene med 26 busser. Etter at
driften ble overtatt av et nytt busselskap, avskjediget den forrige kontraktsparten
45 sjåfører, hvorav 33 ble ansatt hos den nye. Derimot ble det ikke overført noen aktiva.
EF-domstolen kom til at direktivet om virksomhetsoverdragelse ikke kom til anvendelse i
et slikt tilfelle. Som begrunnelse uttalte domstolen (avsnittene 37–43):
”Som Domstolen har udtalt, kan en økonomisk enhed navnlig i visse brancher fungere
uden væsentlige materielle eller immaterielle aktiver, hvorfor det ikke kan være
afgørende for, om enheden opretholdes efter den pågældende transaktion, at der
overdrages sådanne aktiver (Süzen-dommen, præmis 18, dommen i sagen Hernández
Vidal m.fl., præmis 31, og dommen i sagen Hidaglgo m.fl., præmis 31).
Domstolen har således fastslået, at i visse brancher, hvor arbejdskraften udgør den
væsentligste del af aktiviteten, vil en gruppe af arbejdstagere, som i længere tid udfører
en fælles aktivitet, kunne udgøre en økonomisk enhed, således at en sådan enhed vil
kunne opretholde sin identitet efter en overførsel, når den nye indehaver ikke blot
viderefører den hidtidige aktivitet, men også overtager en efter antal og kvalifikationer
betydelig del av den arbejdsstyrke, som hos forgængeren specielt udførte denne opgave.
I så fald overtager den nye indehaver en organiseret helhed af elementer, der gør det

22
muligt på stabil måde at fortsætte den overdragende virksomheds aktiviteter eller nogle
af disse (Süzen-dommen, præmis 21, dommen i sagen Hernández Vidal m.fl., præmis 32,
og dommen i sagen Hidaglgo m.fl., præmis 32).
Bustransport kan ganske vist ikke anses for en aktivitet, der i det væsentligste er baseret
på arbejdskraft, idet der kræves omfattende materiel og anlæg (jf. den samme
konstatering for så vidt angår anlæg af minegange, dommen i sagen Allen m.fl. præmis
30). Den manglende overførsel af materielle aktiver til drift af de pågældende busruter
fra den gamle til den nye kontraktmodtager er en omstændighed, der skal tages i
betragtning.
De i hovedsagen sagsøgtes advokat har under den mundtlige forhandling understreget
den økonomiske værdi af den mellem den ordregivende myndighed YTV og Liikenne
indgåede kontrakt ved at anføre, at det drejer sig om et betydeligt immaterielt aktiv.
Denne værdi kan ikke bestrides; i tilfælde, hvor en kontrakt skal fornyes, bliver
værdien af et sådant immaterielt aktiv ved udløbet af den gamle ordremodtagers
kontrakt ganske vist i princippet nul, idet kontrakten netop udbydes.
Såfremt en udbudsprocedure som den i hovedsagen omhandlede forudsætter, at den nye
kontraktpart overtager løbende kontrakter med kundekredsen, eller såfremt
størstedelen af denne kan anses for bunden, må det ikke desto mindre antages, at der
foreligger en overførsel av kundekredsen.
I en branche som regulær offentlig bustransport, hvor de fysiske elementer udgør et
væsentligt element i virksomhedsdriften, kan den manglende overførsel fra den gamle
kontraktpart til den nye af en væsentlig del af disse elementer, der er uunnværlige for
en tilfredsstillende drift af enheden, føre til, at enheden ikke kan anses for at have
bevaret sin identitet.
Dette medfører således i en situation som den i hovedsagen omhandlede, at direktiv
77/187 ikke finder anvendelse, såfremt der ikke er overført væsentlige fysiske elementer
mellem den gamle kontraktpart og den nye.”
(84) Det er i flere dommer av EF-domstolen fremholdt at det forhold at virksomheten blir
drevet videre i de samme lokalene og ved bruk av det samme utstyr og den samme
infrastruktur som den forrige kontraktspart, taler for å anse virksomheten for å være den
samme, selv om lokalene, utstyret og infrastrukturen eies av tredjeperson, se for eksempel
Abler/Sodexho-dommen avsnitt 36 og dom 15. desember 2005 i saken Nurten Güney-
Görres og Gul Demir mot Securicor Aviation (Germany) Ltd. og Kötter Aviation Security
GmbH & Co. KG avsnittene 36–41.
(85) Jeg er på grunnlag av en samlet bedømmelse av de kriterier som er fastlagt i EF-
domstolens praksis, kommet til at de bakketjenester som SAS-konsortiet høsten 2002
påtok seg overfor Braathens’ fly, i det vesentlige må anses som den samme virksomhet
som ble drevet av Braathens.
(86) Som det fremgår av min gjennomgang av EF-domstolens praksis, har domstolen i tilfeller
hvor en virksomhet i hovedsak har vært karakterisert av én innsatsfaktor, ved
identitetsbedømmelsen ofte lagt utslagsgivende vekt på denne. Etter min oppfatning kan
imidlertid ”ground handling”-tjenester på en flyplass ikke karakteriseres ved noen enkelt
faktor. Spørsmålet om virksomhetens identitet er i behold etter overføringen, må da
avgjøres ut fra en samlet bedømmelse av alle de faktorer som etter EF-domstolens praksis
er relevante.
(87) De ankende parter og hjelpeintervenientene har anført at det må skilles mellom
virksomhetsoverdragelse som skjer direkte mellom to parter, og tilfeller hvor det

23
foreligger et tre parts-forhold, og at det ved overføring mellom to parter som
utgangspunkt må legges til grunn at identiteten er i behold dersom aktiviteten videreføres.
Etter mitt syn kan man på grunnlag av den foreliggende praksis i EF-domstolen ikke
oppstille noe prinsipielt skille mellom disse overføringssituasjonene.
(88) De ankende parter og hjelpeintervenientene har også anført at når selskaper som har et
interessefellesskap – som for eksempel selskaper innenfor samme konsern – slår sammen
to likeartede virksomheter og driver dem samlet videre i rasjonalisert form, må
utgangspunktet være at det foreligger virksomhetsoverdragelse. Etter min mening er det
nok grunn til å tro at identitetsvilkåret i praksis oftere vil være oppfylt ved
virksomhetsoverdragelser mellom selskaper som har et interessefellesskap. Spørsmålet
om identiteten er i behold, må imidlertid også i disse tilfellene baseres på de kriterier som
EF-domstolen har utviklet.
(89) Når jeg i dette tilfellet er kommet til at identiteten i bakketjenestene er i behold etter
overføringen til SAS-konsortiet, har jeg for det første lagt vekt på at tjenestenes art fullt ut
er den samme. Den virksomhet SAS-konsortiet overtok, bestod i å betjene Braathens’ fly
og flypassasjerer med de tjenester som de hadde behov for på flyplassene, og disse
tjenestene hadde etter overtakelsen det samme innhold og ble utført på samme måte som
av Braathens.
(90) For det andre har jeg lagt vekt på at SAS-konsortiets betjening av Braathens’ fly og
flypassasjerer fortsatte i de samme lokaler og i stor grad med bruk av den samme
infrastruktur som Braathens tidligere hadde benyttet. Det at lokalene og det vesentligste
av infrastrukturen er eid av Avinor, kan i denne forbindelse ikke tillegges noen vekt, jf.
Abler/Sodexho-dommen avsnitt 36 og Securicor-dommen avsnittene 36–41.
(91) For det tredje har jeg lagt vekt på at SAS-konsortiet i forbindelse med overtakelsen av
bakketjenestene overtok utstyr for betydelige verdier fra Braathens. Selv om det bare var
95 av rundt 1 000 utstyrsenheter som ble overtatt, utgjorde dette i verdi rundt 25 % av det
totale utstyr Braathens benyttet. I tillegg kommer avtalen om leie av avisingsutstyr til en
verdi mellom 20 og 25 millioner kroner.
(92) For det fjerde har jeg lagt vekt på at en ikke ubetydelig andel av de ansatte i Braathens’
bakketjenester ble overtatt av SAS-konsortiet. Av totalt 1 130 personer fordelt på
1 066 årsverk ble 265 personer fordelt på ca. 200 årsverk overtatt av SGS.
(93) For det femte har jeg lagt vekt på at det er den samme kundekrets som ble betjent, nemlig
Braathens’ fly og flypassasjerer.
(94) Ut fra en samlet vurdering av disse momentene mener jeg at det må legges til grunn at
virksomhetens identitet er i behold etter overføringen.
(95) Konklusjonen må etter dette bli at arbeidsmiljølovens regler om virksomhetsoverdragelse
kommer til anvendelse, og at de ankende parters rettigheter og plikter som fulgte av
arbeidsavtalene med Braathens ASA, er overført til Scandinavian Airlines System
Denmark Norway Sweden.

24
(96) Anken har ført frem. I samsvar med hovedreglene i tvistemålsloven § 180 andre ledd, jf.
§ 172 finner jeg at SAS-konsortiet må pålegges å betale saksomkostninger til de ankende
parter for alle instanser og til hjelpeintervenientene for Høyesterett.
(97) Omkostningene fastsettes i henhold til oppgaver fra de respektive prosessfullmektigene til
kr 536 430 til de parter som er representert av advokat Einar Engh, til kr 409 000 til de
parter som er representert av advokat Kjetil Edvardsen og til kr 312 500 til
hjelpeintervenientene. For de parter som er representert av advokat Engh, inkluderer
omkostningsbeløpet utlegg med kr 29 430 og for hjelpeintervenientene merverdiavgift
med kr 62 500. For øvrig utgjør saksomkostningene salær til de respektive
prosessfullmektigene.
(98) Både de ankende parter og hjelpeintervenientene har krevd dom for eventuelle
forsinkelsesrenter på saksomkostningene. Kravet må tas til følge, jf.
forsinkelsesrenteloven § 2, jf. § 3 første ledd første punktum.
(99) Jeg stemmer for denne
DOM:
1. De ankende parters rettigheter og plikter som fulgte av arbeidsavtalene med
Braathens ASA, er overført til Scandinavian Airlines System Denmark Norway
Sweden.
2. I saksomkostninger for tingretten, lagmannsretten og Høyesterett betaler
Scandinavian Airlines System Denmark Norway Sweden til de ankende parter
som er representert av advokat Einar Engh, 536 430 –
femhundreogtrettisekstusenfirehundreogtretti – kroner innen 2 – to – uker fra
forkynnelsen av denne dom med tillegg av den alminnelige forsinkelsesrente etter
forsinkelsesrenteloven § 3 første ledd første punktum fra forfall til betaling skjer.
3. I saksomkostninger for tingretten, lagmannsretten og Høyesterett betaler
Scandinavian Airlines System Denmark Norway Sweden til de ankende parter
som er representert av advokat Kjetil Edvardsen, 409 000 – firehundreognitusen –
kroner innen 2 – to – uker fra forkynnelsen av denne dom med tillegg av den
alminnelige forsinkelsesrente etter forsinkelsesrenteloven § 3 første ledd første
punktum fra forfall til betaling skjer.
4. I saksomkostninger for Høyesterett betaler Scandinavian Airlines System
Denmark Norway Sweden til Yrkesorganisasjonenes Sentralforbund og Parat
312 500 – trehundreogtolvtusenfemhundre – kroner innen 2 – to – uker fra
forkynnelsen av denne dom med tillegg av den alminnelige forsinkelsesrente etter
forsinkelsesrenteloven § 3 første ledd første punktum fra forfall til betaling skjer.

25
(100) Dommer Bruzelius: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(101) Dommer Stang Lund: Likeså.
(102) Dommer Oftedal Broch: Likeså.
(103) Dommer Gussgard: Likeså.
(104) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
D O M :
1. De ankende parters rettigheter og plikter som fulgte av arbeidsavtalene med
Braathens ASA, er overført til Scandinavian Airlines System Denmark Norway
Sweden.
2. I saksomkostninger for tingretten, lagmannsretten og Høyesterett betaler
Scandinavian Airlines System Denmark Norway Sweden til de ankende parter
som er representert av advokat Einar Engh, 536 430 –
femhundreogtrettisekstusenfirehundreogtretti – kroner innen 2 – to – uker fra
forkynnelsen av denne dom med tillegg av den alminnelige forsinkelsesrente etter
forsinkelsesrenteloven § 3 første ledd første punktum fra forfall til betaling skjer.
3. I saksomkostninger for tingretten, lagmannsretten og Høyesterett betaler
Scandinavian Airlines System Denmark Norway Sweden til de ankende parter
som er representert av advokat Kjetil Edvardsen, 409 000 – firehundreognitusen –
kroner innen 2 – to – uker fra forkynnelsen av denne dom med tillegg av den
alminnelige forsinkelsesrente etter forsinkelsesrenteloven § 3 første ledd første
punktum fra forfall til betaling skjer.
4. I saksomkostninger for Høyesterett betaler Scandinavian Airlines System
Denmark Norway Sweden til Yrkesorganisasjonenes Sentralforbund og Parat
312 500 – trehundreogtolvtusenfemhundre – kroner innen 2 – to – uker fra
forkynnelsen av denne dom med tillegg av den alminnelige forsinkelsesrente etter
forsinkelsesrenteloven § 3 første ledd første punktum fra forfall til betaling skjer.