Dato: 2022-11-03

Sammendrag: Saken gjelder utmåling av straff for blant annet oppbevaring av heroin. Spørsmålet er særlig om Høyesteretts nyere straffutmålingspraksis når det gjelder rusavhengiges befatning med narkotika til egen bruk har betydning for straffutmålingen. Beslagene i denne saken ligger over den veiledende grensen for når det ikke skal utmåles straff (straffutmålingsfrafall).

Tiltalte har vært tung blandingsmisbruker i mange år. Han er blant annet dømt for å ha oppbevart 21,75 gram heroin ved én anledning i oktober 2019 og 7,39 gram heroin en drøy måned senere.

For oppbevaringen av 21,75 gram heroin uttaler Høyesterett at den nylige nedjusteringen av straffenivået er uten betydning. Beslaget ligger langt over den veiledende grensen på 5 gram for straffeutmålingsfrafall. Det ble på vanlig måte derfor tatt utgangspunkt i stoffets art, mengde og hvilken befatning tiltalte har hatt med stoffet. Det følger av langvarig høyesterettspraksis at narkotikalovbrudd som står i umiddelbar sammenheng med lovbryterens eget misbruk, skal straffes langt mildere enn vinningsmotivert narkotikakriminalitet. Straffen for dette forholdet ble anslått til fengsel i 10 måneder.Høyesterett la videre til grunn at oppbevaringen av 7,39 gram heroin isolert sett kvalifiserte for en kortere betinget fengselsstraff. Det er ikke tvilsomt at stoffet var myntet på tiltaltes egen bruk. Et slikt kvantum nærmer seg likevel taket for når det kan reageres med en kort betinget fengselsstraff.

Den samlede straffen, som også gjaldt enkelte andre forhold ble satt til fengsel i 10 måneder. Det ble gitt fradrag for delvis tilståelse og lang saksbehandlingstid.

Dommen bygger på etablert straffutmålingspraksis ved befatning med mengder narkotika som overstiger den veiledende grensen for straffutmålingsfrafall.

D O M
avsagt 3. november 2022 av Høyesterett i avdeling med
dommer Bergljot Webster
dommer Kristin Normann
dommer Knut H. Kallerud
dommer Wenche Elizabeth Arntzen
dommer Espen Bergh
HR-2022-2120-A, (sak nr. 22-076442STR-HRET)
Anke over Gulating lagmannsretts dom 21. mars 2022
A (advokat Øystein Ola Storrvik)
mot
Påtalemyndigheten (konstituert statsadvokat Anders Mandal
Funnemark)

2
S T E M M E G I V N I N G
(1) Dommer Arntzen:
Sakens spørsmål og bakgrunn
(2) Saken gjelder utmåling av straff for blant annet oppbevaring av heroin. Spørsmålet er
særlig om Høyesteretts nyere straffutmålingspraksis vedrørende rusavhengiges befatning
med narkotika til egen bruk har betydning for straffutmålingen.
(3) A er 55 år. Han er rusavhengig og har vært tung blandingsmisbruker i mange år. Han er
tidligere domfelt tolv ganger, hovedsakelig for mindre overtredelser av
narkotikalovgivningen, men også en rekke andre forhold. A har vært under ulike
behandlingsopplegg, som han i liten grad har klart å nyttiggjøre seg. Han er uføretrygdet
og har betydelige helseproblemer, både fysiske og psykiske. A bor nå hjemme hos sin mor.
(4) A ble 20. juli 2020 tiltalt for følgende narkotikalovbrudd:
«I Straffeloven § 232 første ledd, jf. § 231 første ledd
for ulovlig å ha oppbevart narkotika. Overtredelsen er grov fordi det særlig
legges vekt på hva slags stoff den gjelder og mengden.
Grunnlag:
Tirsdag 22. oktober 2019 ca. kl. 10.00, på toget fra Oslo til Bergen ved
Hønefoss, oppbevarte han netto 21,75 gram heroin.
II Straffeloven § 231 første ledd
for ulovlig å ha oppbevart narkotika.
Grunnlag:
Mandag 25. november 2019 ca. kl. 12.00, i Leirsundveien i Skedsmo,
oppbevarte han netto 7,39 gram heroin, netto 11,25 gram cannabisharpiks og
netto 0,34 gram tetrahydrocannabinol (THC).»
(5) Tiltalen omfatter dessuten to tilfeller av rettsstridig atferd mot politiet, ett tilfelle av
forulemping av politiet, ett mindre tyveri, og én unnlatelse av å etterkomme politiets
pålegg.
(6) Ved Hordaland tingretts dom 4. mai 2021 ble A funnet skyldig etter tiltalen. Tingrettens
domsslutning for så vidt gjelder straffekravet lyder slik:
«A, født 00.00.1966, dømmes for overtredelse av:
- straffeloven § 232 første ledd, jf. § 231 første ledd
- straffeloven § 231 første ledd
- straffeloven § 155 (2 tilfeller)
- straffeloven § 156 annet ledd
- straffeloven § 323 første ledd, jf. § 321
- politiloven § 30 nr. 1, jf. § 5
til fengsel i 1 – ett – år og 6 – seks – måneder, jf. straffeloven § 79 a) og b).
Varetektsfradrag utgjør 11 – elleve – dager, jf. straffeloven § 83.»
HR-2022-2120-A, (sak nr. 22-076442STR-HRET)

3
(7) A anket over bevisbedømmelsen under skyldspørsmålet for deler av tiltalen samt
straffutmålingen. Straffutmålingsanken ble fremmet til behandling i Gulating lagmannsrett,
som 21. mars 2022 avsa dom med slik domsslutning:
«I Hordaland tingretts dom av 4. mai 2021 gjøres den endring i domsslutningens punkt
1 at straffen settes til ubetinget fengsel i 1 – ett – år og 3 – tre – måneder.»
(8) Ved straffutmålingen tok lagmannsretten utgangspunkt i at straffen for forholdet i tiltalens
post I var ubetinget fengsel i minst ett år, mens forholdet i post II isolert sett ville medført
ubetinget fengsel i fem–seks måneder. Fra et utgangspunkt på ett år og fem måneder for
samtlige forhold, ble det gjort fradrag på to måneder for tiltaltes tilståelse, noe lang
saksbehandlingstid og fordi forholdet i tiltalens post II lå «nærmere de situasjoner hvor det
er naturlig å se hen til det rådende synet i dag på straffereaksjoner for rusavhengige».
(9) A har anket til Høyesterett over straffutmålingen. Forsvareren gjør gjeldende at
Høyesteretts nye straffutmålingspraksis for rusavhengiges befatning med narkotika til egen
bruk tilsier at straffen gjøres helt eller delvis betinget, alternativt settes betydelig ned. A er
i kjerneområdet for lovgivers signaler om en lempeligere behandling av tunge
rusmisbrukere. Heroinets styrkegrad er dessuten lav, noe som tilsier at det for post I
utmåles en betinget fengselsstraff, mens post II isolert sett kvalifiserer for
straffutmålingsfrafall etter straffeloven § 61. De øvrige forholdene A er funnet skyldig i,
bør ikke være til hinder for en betinget reaksjon. Forsvareren har lagt ned påstand om at
straffes settes ned.
(10) Også påtalemyndigheten anfører at straffen må settes ned. Utgangspunktet for den grove
narkotikaovertredelsen i tiltalens post I bør etter etablert straffutmålingspraksis være
fengsel i sju måneder, mens forholdet i post II isolert sett tilsier en kortere betinget
fengselsstraff, jf. HR-2022-732-A. Det må dessuten gis et visst tillegg i straffen for de
øvrige forholdene, samtidig som det gjøres et fradrag for tilståelsen og
saksbehandlingstiden. A er verken funnet egnet for samfunnsstraff eller narkotikaprogram
med domstolskontroll. Påtalemyndigheten har lagt ned påstand om at straffen settes til
fengsel i sju måneder, hvorav to måneder gjøres betinget.
(11) Det er for Høyesterett innhentet supplerende sakkyndige vurderinger av blant annet
spredningsfaren knyttet til heroinets styrkegrad. Det er videre utarbeidet oppdaterte
rapporter om As situasjon der det også er fastslått at han er uegnet for samfunnsstraff og
narkotikaprogram med domstolskontroll.
Mitt syn på saken
Rekkevidden av Høyesteretts dommer fra april 2022
(12) Etter lagmannsrettens dom i saken her har Høyesterett i to dommer avsagt 8. april 2022 gitt
anvisning på en lempeligere behandling av rusavhengiges befatning med beskjedne
mengder narkotika til egen bruk. Disse avgjørelsene er forankret i Stortingets drøftelse av
regjeringens forslag til rusreform der det ble gitt signaler om en lempeligere håndheving av
narkotikalovgivningen overfor rusavhengige hva gjelder kvanta til egen bruk. Samme dato
avsa Høyesterett en tredje dom om bruk av samfunnsstraff for rusavhengige. Denne
HR-2022-2120-A, (sak nr. 22-076442STR-HRET)

4
avgjørelsen er ikke forankret i Stortingets drøftelse av rusreformen, men i forarbeidene til
straffeloven 2005, jf. Innst.O. nr. 73 (2008–2009) punkt 4.2.
(13) Betydningen av disse avgjørelsene har stått sentralt i partenes prosedyrer for Høyesterett.
Jeg skal derfor knytte noen kommentarer til dommenes generelle rekkevidde før jeg går
inn på den konkrete straffutmålingen.
(14) I den første dommen – HR-2022-731-A – slås det fast at rusavhengiges erverv, besittelse
og oppbevaring av inntil fem gram heroin, amfetamin eller kokain til egen bruk i
alminnelighet skal føre til straffutmålingsfrafall etter straffeloven § 61. Om avgrensningen
til fem gram heter det i avsnitt 48:
«Større kvanta gir en betydelig spredningsfare. I mangel på klare lovgiversignaler om
det motsatte, bør endringen av straffutmålingen i narkotikasaker derfor begrenses til
befatning med mengder som erfaringsmessig er til egen bruk.»
(15) Denne presiseringen innebærer at den erfaringsbaserte grensen på fem gram ikke skal
oppjusteres på grunnlag av en individuell vurdering av hvor mye den aktuelle rusavhengige
har befatning med til egen bruk.
(16) Jeg kan heller ikke se at det er grunnlag for å oppjustere grensen ut fra et stoffs lave
styrkegrad. Mengdebegrensningen er hentet fra Solberg II-regjeringens forslag til
rusreform, der grensen for påtalemyndighetens bruk av ubetinget påtaleunnlatelse ved
befatning med de aktuelle stoffene ble satt til fem gram. Siktemålet med denne
avgrensningen var å «balansere hensynet til den enkelte bruker og hensynet til eventuell
spredningsfare, herunder selgere som tilpasser seg terskelverdiene», jf. Prop. 92 L
(2020–2021) side 38.
(17) Den veiledende grensen på fem gram gjelder uavhengig av om det dreier seg om heroin,
amfetamin eller kokain. Likestillingen mellom disse stoffene viser at farligheten ikke er
avgjørende for om det skal reageres med straffutmålingsfrafall, eventuelt ubetinget
påtaleunnlatelse. Dette tilsier at den veiledende grensen heller ikke blir påvirket av det
konkrete stoffets eventuelle lave styrkegrad.
(18) I forlengelsen av den første dommen legger Høyesterett i HR-2022-732-A avsnitt 18 til
grunn at det for «rusavhengiges befatning med heroin til egen bruk som i beskjeden grad
overstiger den veiledende grensen», bør idømmes en kort betinget fengselsstraff. I den
aktuelle saken ble straffen for oppbevaring av 6,69 gram heroin til egen bruk satt til
betinget fengsel i 24 dager.
(19) Bakgrunnen for denne straffutmålingsanvisningen fremgår av avsnittene 14 til 16 der det
heter:
«… Som fremholdt i [HR-2022-731-A] avsnitt 47 tar lovgiversignalene ikke sikte på
tilfeller hvor kvantumet overstiger det som erfaringsmessig oppbevares til egen bruk.
De uttalelsene fra Prop. 92 L (2020–2021) side 56 som er sitert i avsnitt 66 i
HR-2022-731-A om bruk av straffutmålingsfrafall og straffutmålingsutsettelse, gir
altså ikke direkte veiledning i en sak som denne.
Men det er samtidig klart at når reaksjonsfastsettelsen nå legges markert om for kvanta
under fem gram, må det få innflytelse på straffastsettelsen også for noe større
HR-2022-2120-A, (sak nr. 22-076442STR-HRET)

5
stoffmengder. Reaksjonene bør stå i rimelig forhold til hverandre slik at det ikke blir
for stort sprang mellom mengder under og over den veiledende grensen på fem gram.
Etter min oppfatning vil det på denne bakgrunn være for strengt, slik aktor har tatt til
orde for, å ta utgangspunkt i ubetinget fengsel når det som her er tale om en nokså
liten mengde over den veiledende grensen. Samtidig er det grunn til å markere at
reaksjonen – på grunn av den økte spredningsfaren – vil være klart strengere ved
befatning med stoffmengder over grensen.»
(20) Høyesterett foretar her en avveining basert på anerkjente straffutmålingshensyn.
Avgrensingen til mengder som bare «i beskjeden grad overstiger den veiledende grensen»,
må imidlertid forstås i lys av lovgiversignalenes rekkevidde. Stortingsdokumentene gir
ikke holdepunkter for en generell nedjustering av straffenivået for rusavhengiges befatning
med narkotika. Ved mengder ut over det som kan sies å ligge innenfor Stortingets signaler,
vil den etablerte straffutmålingspraksis fortsatt være veiledende.
(21) Dette fremgår uttrykkelig av den tredje dommen – HR-2022-733-A – som gjelder
befatning med 24 gram amfetamin til egen bruk. Tiltalte ble ikke hørt med at straffen måtte
gjøres betinget. Også her viser førstvoterende til betydningen av lovgiversignalene i lys av
kvantum, jf. avsnitt 22 der det heter:
«Den brede politiske enigheten om at straff ikke bør benyttes overfor rusavhengige
ved befatning med mindre mengder narkotoka til egen bruk, gir etter dette ikke
grunnlag for noen generell nedjustering av straffenivået for oppbevaring av kvantum i
den størrelsesorden vår sak gjelder».
(22) Ved straffutmålingen tok Høyesterett utgangspunkt i etablert straffutmålingspraksis. Det
ble samtidig lagt til grunn at det etter omstendighetene bør kunne reageres med
samfunnsstraff også overfor rusavhengige som ikke er i en rehabiliteringssituasjon.
Samfunnsstraff er ikke aktuelt i vår sak, og jeg går derfor ikke nærmere inn på dette.
(23) Det er ikke til å unngå at nedjusteringen av straffen for rusavhengiges befatning med
mindre kvanta narkotika til egen bruk kan skape store sprang i straffenivået ved befatning
med større kvanta. En eventuell videreutvikling og nyansering av straffen overfor de
rusavhengige er en lovgiveroppgave. Som jeg straks kommer tilbake til, følger det
imidlertid allerede av langvarig høyesterettspraksis at narkotikalovbrudd som står i
umiddelbar sammenheng med lovbryterens eget misbruk, straffes langt mildere enn
vinningsmotivert narkotikakriminalitet.
Den konkrete straffutmålingen
(24) Jeg behandler først narkotikaovertredelsen i tiltalens post I, som er bærende for
straffutmålingen. Nedjusteringen av straffenivået for rusavhengiges befatning med mindre
mengder narkotika til egen bruk er uten betydning for denne posten. På vanlig måte tar jeg
derfor utgangspunkt i stoffets art, mengde og hvilken befatning tiltalte har hatt med stoffet.
(25) A skal straffes for en grov narkotikaforbrytelse, jf. straffeloven § 232 første ledd,
jf. § 231. Det dreier seg om oppbevaring av 21,75 gram heroin med en styrkegrad på ti
prosent. Stoffet utgjør 290 rusdoser.
HR-2022-2120-A, (sak nr. 22-076442STR-HRET)

6
(26) Lagmannsretten har lagt til grunn at tiltalte røykte stoffet, og at han brukte rundt ett gram
heroin per dag. A har erkjent at deler av stoffet var anskaffet for en kamerat. Selv om han
ikke hadde planer om å spre stoffet ut over dette, er oppbevaring av et så vidt stort
kvantum ved én og samme anledning forbundet med en betydelig spredningsfare.
(27) Ved straffutmålingen har Høyesterett siden slutten av 1990-tallet lagt stor vekt på om
narkotikaen er anskaffet til dekning av eget forbruk eller om den er kjøpt med sikte på
videresalg. Jeg viser til Rt-1999-33 side 35 om denne sondringen:
«Etter mitt syn står misbrukeres kjøp av narkotika til eget forbruk når det gjelder
straffverdighet i en helt annen stilling enn kjøp med sikte på videresalg. Dette gjelder
særlig når det – slik som her – er tale om kjøp i små kvanta til misbrukerens løpende
forbruk. Det er da også – så vidt jeg forstår – meget sjelden at det reises tiltale mot
misbrukere for kjøp av narkotika på grunnlag av den type beregninger som her er
foretatt.
Denne saken er imidlertid ikke noe rent tilfelle av kjøp til eget forbruk. Domfelte har
– som jeg tidligere har redegjort for – solgt 11,5 gram heroin til andre. Salget, som
hadde et visst profittmotiv, gir derfor domfeltes forhold et atskillig mer graverende
preg enn det ellers ville hatt.»
(28) Betydningen av at narkotikalovbruddet er knyttet til den rusavhengiges eget misbruk, er
videre omtalt i blant annet Rt-2001-129 der det på side 131 heter:
«Selv om denne saken også inkluderer erverv og oppbevaring av amfetamin utover
[B]s eget forbruk, er det dominerende element i hennes narkotikakriminalitet, slik jeg
ser det, knyttet til eget misbruk. Etter flere år i et misbrukermiljø er det nærliggende at
hun i en viss utstrekning trekkes inn i oppbevaring og håndtering av narkotika i tillegg
til det hun selv forbruker. Noe vinningsmotiv ut over erverv til eget bruk synes ikke å
ha vært til stede.
Jeg mener på denne bakgrunn at de samlede lovovertredelser som lagmannsrettens
dom omfatter, tar sitt vesentlige preg fra [B]s eget narkotikamisbruk.»
(29) Dommen som ligger nærmest vårt tilfelle er Rt-2000-1446, der straffen for kjøp av
20 gram heroin med påfølgende oppbevaring av 16 gram av dette ble satt til fengsel i ti
måneder. Flertallet la ved straffutmålingen vekt på nyere rettspraksis om befatning med
narkotika med sikte på eget forbruk. Stoffet var anskaffet til bruk for domfelte og hans
kjæreste, men uten tanke på videre spredning. Det gjorde seg også gjeldende flere særlige
omstendigheter i saken. Domfelte var bare 20 år på gjerningstidspunktet, og det var ingen
holdepunkter for at han hadde hatt befatning med narkotika etter pågripelsen.
(30) Slike omstendigheter gjør seg ikke gjeldende i vår sak, som dessuten gjelder oppbevaring
av et noe større kvantum. Det dreier seg på den andre siden om heroin med relativt lav
styrkegrad og som er bedre egnet til røyking enn sprøyteinjisering,
jf. HR-2019-2203-A avsnitt 21 med videre henvisninger. Selv om A skulle dele stoffet
med en kamerat, forstår jeg lagmannsrettens dom slik at hans narkotikalovbrudd først og
fremst er knyttet til eget misbruk. Det er ikke opplyst at han har handlet ut fra et
profittmotiv.
(31) Jeg er etter dette kommet til at vårt forhold i utgangspunktet må bedømmes noe strengere
enn saken i Rt-2000-1446. Det skal imidlertid gjøres en nedjustering av straffen på rundt ti
HR-2022-2120-A, (sak nr. 22-076442STR-HRET)

7
prosent. Dette har sammenheng med at det generelle straffenivået for heroin ble fastsatt i
en tid da normal styrkegrad var rundt 30-40 prosent. Når normal styrkegrad senere er
redusert til under 20 prosent, har Høyesterett slått fast at straffenivået generelt må justeres
noe ned, jf. HR-2019-2203-A avsnittene 23 og 24.
(32) Min konklusjon så langt er at straffen for forholdet i tiltalens post I kvalifiserer til fengsel i
omkring ti måneder.
(33) Jeg går så over til narkotikalovbruddet i tiltalens post II, som gjelder oppbevaring av
7,39 gram heroin, 11,25 gram cannabisharpiks og 0,34 gram tetrahydrocannabinol (THC).
Det er ikke tvilsomt at stoffet var myntet på As egen bruk.
(34) Mengden heroin overstiger den veiledende grensen på fem gram, og det skal da ikke
reageres med straffutmålingsfrafall. Det dreier seg likevel om en rusavhengigs befatning
med heroin som i beskjeden grad overstiger denne grensen. Dersom forholdet hadde
kommet til pådømmelse alene, ville en riktig reaksjon vært en kort betinget fengselsstraff,
jf. HR-2022-732-A avsnitt 18. Etter mitt syn nærmer vi oss her taket for når det kan
reageres med en kort betinget fengselsstraff. I saken her er forholdet skjerpende ved
fastsettelsen av den samlede straffen.
(35) Jeg legger ved straffutmålingen ingen vekt på oppbevaringen av de to øvrige stoffene, som
ligger under grenseverdien for cannabis på 15 gram, jf. HR-2022-1653-A avsnitt 31.
(36) A er videre dømt for to overtredelser av straffeloven § 155 om rettsstridig atferd mot
politiet, ett tilfelle av forulemping av politiet, ett mindre tyveri samt én unnlatelse av å
etterkomme politiets pålegg.
(37) Lagmannsretten har anslått at straffen for de to overtredelsene av straffeloven § 155 alene
ville medført fengsel i rundt 45 dager. Ingen av partene har hatt innvendinger til dette.
Hensett til at overtredelsene ikke ligger i bestemmelsens nedre sjikt, er anslaget etter mitt
syn i hvert fall ikke for strengt. De øvrige forholdene er bøteforhold, som jeg ikke finner
grunn til å gå inn på.
(38) Etter dette mener jeg utgangspunktet for den samlede straffen bør være fengsel i rundt ett
år. Jeg har da sett hen til at A tidligere er dømt for befatning med stoff ut over det som
erfaringsmessig er til egen bruk. Fra dette utgangspunktet gjøres det fradrag på én måned
for As delvise tilståelse og én måned for noe lang saksbehandlingstid.
(39) A er verken funnet egnet til samfunnsstraff eller narkotikaprogram med domstolskontroll,
og han har heller ikke samtykket til dette.
(40) Straffen settes på denne bakgrunn til fengsel i ti måneder. Noe grunnlag for delvis betinget
dom kan jeg ikke se at det er.
(41) Jeg stemmer for denne
D O M :
I lagmannsrettens dom gjøres den endring at straffen settes til fengsel i 10 – ti – måneder.
HR-2022-2120-A, (sak nr. 22-076442STR-HRET)

8
(42) Dommer Normann: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(43) Dommer Kallerud: Likeså.
(44) Dommer Bergh: Likeså.
(45) Dommer Webster: Likeså.
(46) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
D O M :
I lagmannsrettens dom gjøres den endring at straffen settes til fengsel i 10 – ti – måneder.
HR-2022-2120-A, (sak nr. 22-076442STR-HRET)