Sammendrag: Stang Lund, Støle, Matningsdal, Gussgard, AaslandEtter avtening av seks månaders sivil teneste i 1996 møtte ikkje A fram etter permisjon. Sidan har han nekta kvar gong han blei kalla inn. Han blei i forhøyrsretten dømd etter militærnektarloven § 19 første ledd nr. 1 til fengsel i 60 dagar, av dei 40 dagar på vilkår. Forhøyrsretten fann også at vilkåra etter same loven § 20 første ledd om tvangsmessig avtening låg føre. A let i 1999 ver å møte til tvangsmessig avtening og blei i november 2000 dømd etter § 19 andre ledd første punktum til fengsel i 90 dagar, av dei 45 dagar på vilkår.A fekk i 2002 for andre gong innkalling til tvangsmessig avtening av den delen av sivil teneste som stod att. Da han framleis ikkje møtte, dømde Bergen tingrett han i september 2003 etter § 19 andre ledd første og andre punktum til fengsel i 1 år, av dei 9 månader på vilkår. Lagmannsretten fastsette den delen av straffa som var på vilkår, til 10 månader. As anke over lovbruken til lagmannsretten førte ikkje fram. Men Høgsterett tok anken over straffutmålinga til følgje og gjorde heile fengselsstraffa på vilkår. Ei utsegn om at militærnektarloven § 19, jf. § 20, måtte forstås slik at den som heilt nektar å utføre sivil teneste, berre kan dømmas til straff to gonger, førte ikkje fram. Sjølv om militær straffelov § 35 etter endringane i 1990 fastset at den vernepliktige skal frådømmas retten til å utføre militær teneste ved andre gongs brot, har ikkje militærnektarloven noka tilsvarande fastsetjing for dei som heilt nektar tvangsmessig avtening av sivil teneste. Ei fråsegn i lovførearbeida som galdt tredje gongs innkalling til tvangsmessig avtening etter to domfellingar etter § 19 andre ledd, var utan vekt for spørsmålet om andre gongs domfelling. Den administrative behandlinga av spørsmålet om melding av og påtalepraksis for andre som heilt nektar å utføre sivil teneste, kunne heller ikkje tilleggjas vekt når saka først blei fremma til pådømming.

NORGES HØYESTERETT
Den 28. april 2004 avsa Høyesterett dom i
HR-2004-00796-A, (sak nr. 2004/423), straffesak, anke,
A (advokat Eirik Nåmdal – til prøve)
mot
Den offentlige påtalemyndighet (statsadvokat Randi Lucie Gabrielsen)
S T E M M E G I V N I N G :
(1) Dommer Stang Lund: Saken gjelder lagmannsrettens anvendelse av militærnekterloven
§ 19 annet ledd og subsidiært utmåling av straff for gjentatt unnlatelse av å møte til
tvangsmessig avtjening av sivil verneplikt i den hensikt å unndra seg tjenesten.
(2) A, født 00.00.1976, ble 15. november 1994 fritatt for militær tjeneste av
overbevisningsgrunner og overført til sivil tjenesteplikt. Han møtte til 16 måneders sivil
tjeneste 15. januar 1996.
(3) A fikk permisjon i tiden 19. juni til 3. juli 1996 for å reise til Danmark på sommerferie.
Ved utløpet av permisjonstiden møtte han ikke til tjeneste. Et skriftlig pålegg 8. juli 1996
om omgående å møte til tjeneste ble ikke besvart. Nytt pålegg 4. november 1996 om
gjenopptakelse av tjenesten har A erkjent mottatt dagen etter, men han møtte fortsatt ikke
til tjeneste.
(4) Under henvisning til militærnekterloven §§ 19 og 20 sendte siviltjenesteadministrasjonen
17. januar 1997 til politimesteren i Bergen en begjæring om avhør av A. I politiavhør
30. januar 1997 ga A en uforbeholden tilståelse for å ha uteblitt fra sivil tjeneste. A
forklarte at han i telefonen hadde underrettet sine nærmeste overordnede om at han ikke
ville fullføre tjenesten. Sivil tjeneste medførte etter hans oppfatning indirekte at han
hadde sagt seg villig til å delta i en eventuell krigssituasjon.
(5) Siviltjenesteadministrasjonen anmeldte 2. mai 1997 A for overtredelse av
militærnekterloven § 19 første ledd nr. 1 ved at han var ulovlig fraværende fra 4. juli 1996

2
til og med 29. januar 1997. Det ble også bedt om dom for tvangsmessig avtjening av sivil
tjeneste etter samme lov § 20 første ledd.
(6) Bergen politikammer siktet 18. august 1997 A for overtredelse av militærnekterloven § 19
første ledd nr. 1 ved at han 4. juli 1996 unnlot å møte tilbake for avtjening av sivil tjeneste
og senere heller ikke hadde møtt. Bergen forhørsrett dømte A i samsvar med siktelsen til
en straff av fengsel i 60 dager, hvorav 40 dager ble gjort betinget. Retten fant også at
vilkårene for tvangsmessig avtjening av sivil tjeneste forelå. Gulating lagmannsrett nektet
6. november 1997 As anke over straffutmålingen fremmet etter straffeprosessloven § 321
annet ledd første punktum. Den ubetingede del av straffen er sonet sommeren 1998.
(7) A ble 13. april 1999 kalt inn til tvangsmessig avtjening av sivil verneplikt med frammøte
15. november 1999. Tjenestetiden var 14 måneder med fradrag av 171 dager for allerede
utført tjeneste. A svarte 3. mai 1999 at han ikke ville møte da han av dyp personlig
overbevisning ikke kunne delta i ”det statlige norske krigsmaskineri” uten å komme i
konflikt med seg selv. Han fikk 5. mai 1999 underretning om at manglende frammøte
ville føre til at saken ble oversendt politiet med begjæring om påtale og straff for
overtredelse av militærnekterloven § 19 annet ledd.
(8) Da A ikke møtte, ble begjæring om påtale og straff sendt Bergen politikammer
1. desember 1999. I politiavhør 17. januar 2000 erkjente A at han ikke hadde møtt til
tvangsmessig avtjening av sivil tjeneste 15. november 1999, men erkjente ikke
straffeskyld da han mente saken var ferdig etter soningen av dom 8. oktober 1997.
(9) Hordaland statsadvokatembeter satte 18. april 2000 A under tiltale for overtredelse av
militærnekterloven § 19 annet ledd første punktum ved at han i hensikt å unndra seg sivil
tjenesteplikt som var pålagt ham ved Bergen forhørsretts dom 8. oktober 1997, hadde
unnlatt å møte etter innkalling og heller ikke senere møtt til avtjening. I dom 20.
november 2000 fant Bergen byrett A skyldig etter tiltalen og dømte ham til fengsel i 90
dager, hvorav 45 dager ble gjort betinget. Den ubetingede del av dommen er sonet våren
2001.
(10) A fikk 26. september 2002 for annen gang innkalling til tvangsmessig avtjening av
gjenstående sivil verneplikt med frammøte 17. februar 2003. Han hentet ikke
innkallingen, og ny innkalling ble forkynt for ham 27. november 2002. A svarte samme
dag at han uansett nektet å avtjene den sivile verneplikten. Da han ikke møtte, ble han
25. februar 2003 anmeldt for gjentatt overtredelse av militærnekterloven § 19 annet ledd.
(11) Statsadvokatene i Hordaland satte 12. juni 2003 A under tiltale for overtredelse av
militærnekterloven § 19 annet ledd første og annet punktum. Grunnlaget for tiltalen var at
han mandag 17. februar 2003 i hensikt å unndra seg sivil tjenesteplikt pålagt ham ved
Bergen forhørsretts dom 8. oktober 1997, unnlot å møte etter innkalling til sivil tjeneste,
og at han heller ikke senere hadde møtt. Bergen tingrett avsa 10. september 2003 dom
som for straffekravet hadde slik domsslutning:
”A , f. 00.00.76, domfelles for overtredelse av lov av 19. mars 1965 nr. 3 om fritaking for
militærtjeneste av overbevisningsgrunner § 19, 2. ledd 1. og 2. pkt. til en straff av
fengsel i 1 – ett – år, hvorav 9 – ni – måneder gjøres betinget med en prøvetid på 2 – to –
år, jf. straffeloven §§ 52–54.”

3
(12) A anket lovanvendelsen under skyldspørsmålet og straffutmålingen til lagmannsretten.
Gulating lagmannsrett avsa 5. februar 2004 dom som for straffekravet etter retting i
medhold av straffeprosessloven § 44, hadde slik slutning:
”I Bergen tingretts dom den 10.9.2003 vert gjort den endringa at fullføring av 10 – ti –
månader av straffa vert utsett på vilkår med prøvetid på 2 – to – år.”
(13) Lagmannsretten fant at uttalelsene i lovforarbeider og rundskriv om at ingen bør
straffedømmes tre ganger, bare gjaldt overtredelse av militærnekterloven § 19 annet ledd.
Det ble heller ikke lagt avgjørende vekt på at siktelsen etter § 19 første ledd nr. 1 etter
rettens oppfatning var fremmet i strid med forarbeider og rundskriv. Myndighetene hadde
adgang til å velge en annen framgangsmåte selv om dette førte til at A ble domfelt tre
ganger for det prinsipielle standpunkt han har i forhold til sivil verneplikt.
(14) A har anket over lagmannsrettens lovanvendelse under skyldspørsmålet, subsidiært
straffutmålingen.
(15) Jeg er kommet til at anken over lovanvendelsen ikke fører fram, men at anken over
straffutmålingen tas til følge.
(16) A har gjort gjeldende at militærnekterloven § 19 må tolkes innskrenkende slik at nektelse
av å gjøre sivil tjeneste på prinsipielt grunnlag bare kan straffes to ganger. Til
underbygging av dette har han blant annet vist til forarbeidene til militærnekterloven,
uttalelser i Justisdepartementets rundskriv G-23/96 og militær straffelov § 35 annet ledd.
Lovgiver har i forhold til militærnektere stengt for ”evige straffer”, og dette må også
komme nektere av sivil tjeneste til gode.
(17) Militærnekterloven § 19 første og annet ledd lyder:
”Vernepliktige som
1. unnlater å møte etter innkalling til tjeneste eller uten tillatelse forlater eller
uteblir fra sitt tjenestested, eller
2. ikke etterkommer pålegg som er gitt ham i tjenesten, eller på annen måte
forsettlig krenker sine tjenesteplikter
straffes med bøter eller fengsel inntil 3 måneder.
Vernepliktig som i hensikt å unndra seg sin sivile verneplikt unnlater å møte etter
innkalling til tvangsmessig avtjening som nevnt i § 20 eller som i samme hensikt uten
tillatelse forlater eller uteblir fra slik tjeneste, straffes med fengsel fra 3 måneder til
2 år. I gjentagelsestilfelle er straffen fengsel fra 1 til 3 år.”
(18) Ved overtredelse av § 19 første ledd kan etter § 20 første ledd bestemmes at den
vernepliktige skal settes til tvangsmessig avtjening av tjenestetiden. Slik innsetting kan
ikke skje uten at det ved dom er fastslått at vilkårene etter § 19 første ledd er til stede, jf.
første ledd annet punktum. Krav om tvangsmessig innsetting kan etter tredje punktum tas
med i straffesak etter § 19 første ledd eller fremmes som egen sak.
(19) Det følger direkte av bestemmelsene at unnlatelse av å møte til eller å utebli fra sivil
tjeneste første gang kan straffes etter § 19 første ledd selv i de tilfeller vernepliktige hadde
til hensikt helt å unndra seg sin sivile tjenesteplikt. Alternativt kan sak om tvangsmessig

4
avtjening etter § 20 første ledd tredje punktum fremmes som egen sak etter
straffeprosesslovens regler.
(20) Ved lov 22. juni 1990 nr. 43 fikk militær straffelov § 35 om straff for helt å unndra seg
eller å nekte å utføre militær tjeneste en tilføyelse i annet ledd om at i gjentakelsestilfeller
skal den vernepliktige for alltid fradømmes retten til å gjøre tjeneste i rikets krigsmakt.
Bakgrunnen for lovendringen var at det over lengre tid hadde vært prinsipiell strid om det
burde være adgang til å domfelle militærnektere i gjentakelsestilfeller, jf. St.meld. nr. 70
for 1983–84 om verneplikt sidene 23 til 25 og Innst. S nr. 111 for 1984–85 side 8 annen
spalte. Lovendringen medførte at straff etter § 35 bare kan idømmes to ganger.
(21) Militærnekterloven har ikke en tilsvarende bestemmelse ved annen gangs overtredelse av
§ 19 annet ledd. Departementet fant at motivene for å nekte siviltjeneste kan være andre
enn for militærtjeneste, og at det ikke ville være naturlig å fradømme retten til å gjøre
tjeneste i rikets krigsmakt når vedkommende er fritatt for verneplikt, jf. Ot.prp. nr. 35 for
1989–90 side 6 annen spalte. I proposisjonen ble deretter uttalt samme sted:
”En tjenestepliktig som to ganger nekter å møte til tvangsmessig avtjening i særskilt
leir, og som blir dømt for overtredelse av fritakslovens gjentakelsesbestemmelse, bør
ikke innkalles til tvangsmessig avtjening tredje gang.”
(22) Justiskomiteen sluttet seg til dette, jf. Innst. O. nr. 75 for 1989–90 side 3 annen spalte.
(23) A har anført at militærnekterloven § 19 annet ledd må forstås på samme måte som
militær straffelov § 35, slik at straff for den som helt nekter å utføre sivil tjeneste bare kan
idømmes to ganger. Jeg har allerede pekt på at § 35 annet ledd etter endringene i 1990
pålegger domstolene å fradømme den vernepliktige retten til å utføre militær tjeneste ved
annen gangs overtredelse, mens noen tilsvarende bestemmelse ikke ble tatt inn i
militærnekterloven. De påberopte uttalelser i forarbeidene gjelder innkalling til tredje
gangs tvangsmessig avtjening. Noen begrensning av anvendelsesområdet for § 19 annet
ledd ved annen gangs innkalling til slik tjeneste kan ikke leses ut av forarbeidene.
(24) A har også anført at allerede før første domfellelse i Bergen forhørsrett i oktober 1997
var det klart at han hadde prinsipielle innvendinger mot å utføre sivil tjeneste. Han har
vært behandlet på annen måte enn andre vernepliktige som helt nekter å utføre sivil
tjeneste. Ifølge rundskriv G-23/96 skulle siviltjenesteadministrasjonen etter fast praksis
ikke anmeldt ham for overtredelse av § 19 første ledd i 1997, men fremmet sak om
tvangsmessig avtjening. Det vil være et brudd på likhetsprinsippet om han for tredje gang
dømmes etter § 19 for ikke å ha gjennomført sivil tjeneste.
(25) Jeg bemerker at Justisdepartementet i rundskriv G-23/96 av 22. mars 1996 delegerte til
siviltjenesteadministrasjonene ansvaret for å anmelde overtredelser av militærnekterloven
§ 19 og for å anmode politiet om å fremme sak om dom for at vilkårene for tvangsmessig
avtjening av sivil tjeneste foreligger. I rundskrivet side 5 har departementet redegjort for
retningslinjene for skjønnsutøvelsen ved anmeldelser etter § 19 første ledd. Det framgår
her at departementet etter fast praksis ikke anmelder straffbare overtredelser av denne
bestemmelse i de tilfeller vernepliktige har prinsipielle innvendinger mot tjenesteplikten. I
slike tilfeller må i stedet vurderes om det er behov for å anmode politiet om å begjære
dom for tvangsmessig avtjening etter § 20, noe det etter departementets oppfatning ”stort
sett alltid er”.

5
(26) A ga ingen begrunnelse da han ikke møtte til tjeneste 4. juli 1996 etter endt permisjon.
Han besvarte heller ikke pålegg om gjenopptakelse av tjenesten. I politiavhør 30. januar
1997 opplyste han at etter permisjonstidens utløp hadde han hatt kontakt med sin
nærmeste overordnede per telefon og gitt muntlig melding om at han ikke ville fullføre
siviltjenesten. Om fortsatt utføring av sivil tjeneste forklarte han:
”Han tenkte seg grundig om i løpet av tiden han tjenestgjorde v/Hustad leir.
Da han fikk permisjon sommeren 1996 hadde han allerede bestemt seg for ikke å vende
tilbake etter endt permisjon. Han begrunner dette med at også siviltjeneste var på
sidelinjen i forhold til hans overbevisning. Etter at permisjonstiden var løpt ut tok han
kontakt med sin nærmeste overordnede pr. telefon og ga muntlig melding om sin
avgjørelse og at han ikke ville fullføre siviltjenesten. Avhørte var meget bevisst sin
gjerning og var klar over de generelle og hvilke straffereaksjoner uteblivelsen medførte.
Han begrunner sine tanker med at han i og med siviltjeneste indirekte har sagt seg villig
til å delta i en eventuell krigssituasjon. Dette ønsker han ikke å delta i. Han vil heller ta
sin straff for sin overbevisning og sine meninger.”
(27) Hans begrunnelse i avhøret for å nekte sivil tjeneste var etter min mening slik at
siviltjenesteadministrasjonen hadde oppfordring til nærmere å få klarlagt grunnlaget for at
han ikke ville gjenoppta tjenesten. Siviltjenesteadministrasjonen valgte imidlertid å
anmelde ham for overtredelse av § 19 første ledd og be om dom for at vilkårene for
tvangsmessig avtjening var til stede. Da saken ble pådømt, var det ut fra A s erkjennelse i
forhørsretten åpenbart at han kunne straffes etter § 19 første ledd, og at vilkårene for
tvangsmessig avtjening forelå. Jeg tilføyer at A s protokollerte forklaring for forhørsretten
kan forstås slik at hans nektelse av å utføre sivil tjeneste den gang var situasjonsbetinget.
(28) Selv om man legger til grunn at siviltjenesteadministrasjonen etter fast praksis ikke skulle
ha anmeldt A for overtredelse av § 19 første ledd i 1997, kan dette etter min mening ikke
få noen betydning for spørsmålet om idømmelse av straff etter § 19 annet ledd. Når først
forholdet var anmeldt og siktelse forelå, måtte forhørsretten i 1997 ta stilling til om
vilkårene for straff etter § 19 første ledd forelå for A på grunnlag av det forhold siktelsen
gjaldt. Den administrative behandling av spørsmålet om anmeldelse av og påtalepraksis
for andre som nekter å utføre sivil tjeneste, er uten betydning når saken er fremmet.
Retten har ingen skjønnsmessig adgang til å unnlate å pådømme saken under henvisning
til at administrativ praksis tilsier at forholdet ikke skulle være anmeldt og påtalt. Jeg viser
til Matningsdal og Bratholm: Straffeloven annen utgave side 613 flg. og særlig Rt. 1976
side 652 for så vidt angår militære straffelov § 35.
(29) Jeg finner det etter dette klart at lagmannsretten har bygd på riktig lovforståelse når A
andre gang ble domfelt for overtredelse av § 19 annet ledd.
(30) A er dømt til en straff av fengsel i ett år etter § 19 annet ledd annet punktum. Tingretten
fant at ni måneder av straffen skulle gjøres betinget, mens lagmannsretten kom til at den
betingede del av straffen skulle være ti måneder. Jeg finner at fullbyrdelsen av hele
straffen bør utstå. A har avtjent seks måneder av siviltjenesten og sittet i alt i 65 dager i
fengsel for soning av de to tidligere dommer. Jeg legger særlig vekt på at A s
politiforklaring i januar 1997 var slik at siviltjenesteadministrasjonen burde ha klarlagt
grunnlaget for hans nektelse av å gjenoppta tjenesten. Det går som nevnt klart fram av
rundskriv G-23/96 at anmeldelse etter § 19 første ledd ikke skal finne sted i de tilfelle
vernepliktige har prinsipielle innvendinger mot tjenesteplikten.

6
(31) Jeg stemmer for denne
D O M :
I tingrettens dom gjøres den endring at fullbyrdelsen av hele fengselsstraffen utsettes etter
reglene i straffeloven §§ 52–54 med en prøvetid på 2 – to – år.
(32) Dommer Støle: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(33) Dommer Matningsdal: Likeså.
(34) Dommer Gussgard: Likeså.
(35) Dommer Aasland: Likeså.
(36) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
D O M :
I tingrettens dom gjøres den endring at fullbyrdelsen av hele fengselsstraffen utsettes etter
reglene i straffeloven §§ 52–54 med en prøvetid på 2 – to – år.