Sammendrag: Støle, Bruzelius, Gussgard, Matningsdal og ScheiSaken gjaldt spørsmål om betydningen av at siktede kort tid før tiltale ble tatt ut, ved en feil var blitt tilsendt datautskrift/meddelelse fra politiet om at et straffbart forhold var henlagt etter bevisets stilling, jf. straffeprosessloven § 74 første ledd.Straffesaken mot A gjaldt en rekke straffbare handlinger. Tingretten avsa dom på frifinnelse for den posten som underretningen om henleggelse refererte seg til - forbrytelse mot straffeloven § 127. Begrunnelsen var at politiadvokaten ikke hadde påtalekompetanse, at forholdet måtte bedømmes etter straffeprosessloven § 74, og at kompetent påtalemyndighet ikke hadde truffet særskilt beslutning om omgjøring etter samme lov § 75 annet ledd. Prosessuelt skulle dette ha ledet til avvisning av denne delen av straffesaken. Lagmannsretten stadfestet under dissens frifinnelsen. Et mindretall mente at statsadvokatens tiltalebeslutning, som ble tatt ut få dager senere og der dette punktet i politiets siktelse/forslag til tiltale var tatt med, måtte være tilstrekkelig som omgjøring av politiets meddelelse om henleggelse. Høyesterett kom til at det ikke forelå en beslutning om henleggelse. Utskriften berodde på at vedkommende som betjente politiets datasystem gjorde en tastefeil som ikke ble rettet opp. En meddelelse avgitt på grunnlag av en slik feil kan normalt ikke tillegges rettsvirkning, jf. blant annet Rt. 1987 side 1288. Lagmannsrettens og tingrettens dommer ble opphevet for så vidt gjaldt frifinnelsen for denne posten i tiltalebeslutningen.

NORGES HØYESTERETT
Den 11. oktober 2004 avsa Høyesterett kjennelse i
HR-2004-01696-A, (sak nr. 2004/1061), straffesak, anke,
Den offentlige påtalemyndighet (statsadvokat Stein Vale)
mot
A (advokat Arne Meltvedt)
S T E M M E G I V N I N G :
(1) Dommer Støle: Saken gjelder anke over lovanvendelsen i en straffesak der
lagmannsretten under dissens frifant tiltalte for forbrytelse mot straffeloven § 127.
Spørsmålet er hvilken betydning det skal få at siktede før tiltale ble tatt ut, ved en feil var
blitt tilsendt datautskrift fra politiet med underretning om at forholdet var henlagt etter
bevisets stilling, jf. straffeprosessloven § 74 første ledd.
(2) Bakgrunnen for saken er følgende:
(3) Søndre Buskerud politidistrikt tok 12. desember 2003 ut en foreløpig siktelse mot A for
en rekke straffbare forhold. Post IV gjaldt et tilfelle av forbrytelse mot straffeloven § 127
første ledd første straffalternativ. Ifølge siktelsen hadde han ved en anledning rygget med
en stjålet bil inn i en uniformert politibil i et forsøk på å hindre politiet i å pågripe ham. I
et etterfølgende rettsmøte til behandling av politiets begjæring om varetektsfengsling,
hadde han erkjent straffeskyld for dette forholdet – en erkjennelse som var opprettholdt i
en senere politiforklaring.
(4) Da politiet ikke hadde påtalekompetanse for dette forhold, jf. straffeprosessloven § 67
annet ledd slik loven lød før 1. april 2004, måtte saken forelegges statsadvokatene i Oslo.
Under politiets arbeid med dette ble det ved bruk av politiets datasystem ved en
feiltakelse sendt ut en datautskrift med underretning om saksavgjørelse – henlagt etter
bevisets stilling – for så vidt gjaldt post IV i den foreløpige siktelsen. Underretningen ble
datert 3. mars 2004 og sendt til tiltaltes adresse 4. mars 2004. Politiets siktelse med
innstilling ble oversendt statsadvokatene i Oslo 7. mars 2004, og her var det straffbare
forholdet tatt med i post I. Tiltalebeslutning i samsvar med politiets forslag ble tatt ut
9. mars 2004.

2
(5) Ved Drammen tingretts dom 22. mars 2004 ble A dømt til en straff av fengsel i 1 år,
hvorav 6 måneder ble gjort betinget med en prøvetid på 2 år. Han ble frifunnet for noen
poster i tiltalen, herunder for post I. Begrunnelsen var at forholdet ble henlagt av en
politiadvokat som ikke hadde påtalekompetanse i forhold til straffeloven § 127, at
forholdet måtte bedømmes etter straffeprosessloven § 74, og at kompetent
påtalemyndighet ikke hadde truffet en særskilt beslutning om omgjøring av henleggelsen
etter samme lov § 75 annet ledd.
(6) Påtalemyndigheten anket over saksbehandlingen for så vidt gjaldt post I i
tiltalebeslutningen, samt over straffutmålingen. Jeg nevner at politiet i sin innstilling til
statsadvokatene i Oslo med forslag om anke, opplyste at tiltalte i tingretten hadde forklart
at han ble kjent med underretningen om henleggelse i forbindelse med at hans far besøkte
ham i fengselet 12. mars 2004, og at tiltalebeslutningen ble forkynt for ham senere samme
dag.
(7) Borgarting lagmannsrett avsa dom i saken 23. juni 2004. Frifinnelsen for post I ble her
opprettholdt. Dommen ble på dette punkt avsagt under dissens. Flertallet kom til at
underretningen til siktede måtte likestilles med en situasjon hvor det var truffet gyldig
vedtak om henleggelse, og at det ikke var truffet en særskilt avgjørelse om omgjøring
etter straffeprosessloven § 75 annet ledd. Mindretallet – rettens formann – mente at
statsadvokaten ved å ta ut tiltale innenfor fristen, hadde truffet et gyldig vedtak om
omgjøring.
(8) Lagmannsretten forkastet enstemmig påtalemyndighetens anke over straffutmålingen.
(9) Påtalemyndigheten har anket til Høyesterett over lovanvendelsen for så vidt gjelder
frifinnelsen for post I i tiltalebeslutningen.
(10) Påtalemyndigheten har i korte trekk anført:
(11) Det foreligger ingen gyldig beslutning om henleggelse. Underretningen var en direkte
følge av et uriktig tastetrykk ved anvendelsen av politiets datasystem, og var ikke uttrykk
for noen vilje hos vedkommende politiadvokat om å henlegge saken. Formkravene i
påtaleinstruksen § 17-3 er ikke fulgt, og politiadvokaten hadde heller ikke kompetanse til
å henlegge en sak der siktelsen gjaldt forbrytelse mot straffeloven § 127.
(12) Subsidiært anføres at beslutningen er omgjort av kompetent påtalemyndighet,
jf. straffeprosessloven § 75 annet ledd. Statsadvokaten har tatt ut tiltale kort tid etter at
underretning om henleggelse ble sendt ut, og det gjelder ikke andre vilkår for omgjøring
enn at den skjer innenfor fristen på tre måneder.
(13) Forsvareren har i korte trekk anført:
(14) Tiltalte fikk en meddelelse om at saken var henlagt, og denne må etter omstendighetene
likestilles med en beslutning om å henlegge saken. Riktignok fikk han senere samme dag
forkynt tiltalebeslutningen, men han ble først kjent med henleggelsen. Han har da et
behov for å kunne innrette seg etter politiets underretning og må være beskyttet med
mindre det treffes en gyldig beslutning om omgjøring innen fristen.

3
(15) Noen slik beslutning ble ikke truffet. At statsadvokaten har tatt ut tiltale, er ikke
tilstrekkelig. Han hadde på dette tidspunkt ikke kunnskap om at politiet hadde sendt ut
meddelelse om henleggelse, og det har derfor ikke funnet sted noen særskilt avveining av
de hensyn som gjør seg gjeldende i en slik situasjon. Lagmannsrettens avgjørelse er riktig,
og anken må forkastes.
(16) Jeg er kommet til at anken må tas til følge, og at lagmannsrettens og tingrettens dommer
må oppheves for så vidt gjelder frifinnelsen for tiltalebeslutningen post I.
(17) Spørsmålet er om utsendelsen av politiets datautskrift medfører at forholdet er henlagt,
jf. straffeprosessloven § 74. Etter min mening foreligger det ikke en beslutning om
henleggelse. Utskriften med underretning om henleggelse berodde på at vedkommende
som betjente politiets datasystem gjorde en tastefeil. Fordi feilen ikke ble rettet opp
samme dag, ble det så produsert og sendt en utskrift dagen etter. En meddelelse som er
avgitt på grunnlag av en slik feil, kan normalt ikke tillegges rettsvirkning.
(18) Situasjonen er sammenlignbar med den som forelå i Rt. 1987 side 1288. I den saken
hadde tiltaltes forsvarer i en sak hvor det var tatt ut tiltale for promillekjøring, mottatt et
brev fra politiet med beskjed om at saken var henlagt. Lagmannsrettens beslutning om at
saken skulle fremmes var begrunnet i at underretningen ikke ble ansett som et dispositivt
utsagn eller som noen beslutning. Brevet skyldtes en sammenblanding av to saker, og
berodde på en ren misforståelse. Kjæremålsutvalget forkastet et videre kjæremål over
beslutningen. Lagmannsretten hadde ikke bygd på en uriktig forståelse av
straffeprosessloven § 74 når det var lagt til grunn at en meddelelse avgitt på grunnlag av
en slik misforståelse, ikke kunne likestilles med en beslutning om å innstille
forfølgningen.
(19) Avgjørelsen er kommentert av lagmannsretten i vår sak. Flertallet uttaler at den har
mindre interesse etter at straffeprosessloven § 75 annet ledd ved endringslov 28. juni
2002 fikk sin någjeldende utforming. Jeg kan for min del vanskelig se at tilføyelsen av
nytt annet punktum i § 75 annet ledd har betydning for det som her er problemstillingen.
Bestemmelsen fastslår at den tremånedersfrist for omgjøring av overordnet
påtalemyndighet som følger av første punktum, gjelder også der påtalevedtaket ikke er
truffet av kompetent påtalemyndighet. Den har som forutsetning at det er truffet et vedtak,
og løser ikke spørsmålet om hva som skal til for at det skal sies å foreligge et vedtak.
(20) Etter dette er det ikke nødvendig å gå inn på de spørsmål vedrørende omgjøring som har
vært reist i saken.
(21) Avslutningsvis finner jeg grunn til å bemerke:
(22) Slik tingretten så på saken, og ut fra den begrunnelse som er gitt, ville den riktige
prosessuelle formen vært avvisning og ikke frifinnelse. Dette følger av at påtalevedtak fra
kompetent myndighet er en prosessforutsetning. Men det følger av den begrunnelse jeg
har gitt for mitt standpunkt at saken skulle ha vært fremmet til realitetsbehandling også
for det straffbare forhold etter tiltalebeslutningen post I. Konsekvensen er at denne delen
av tingrettens og lagmannsrettens dommer må oppheves.
(23) Jeg stemmer for denne

4
K J E N N E L S E :
Lagmannsrettens og tingrettens dommer oppheves for så vidt gjelder frifinnelsen for
tiltalebeslutningen post I.
(24) Dommer Bruzelius: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(25) Dommer Gussgard: Likeså.
(26) Dommer Matningsdal: Likeså.
(27) Justitiarius Schei: Likeså.
(28) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
K J E N N E L S E :
Lagmannsrettens og tingrettens dommer oppheves for så vidt gjelder frifinnelsen for
tiltalebeslutningen post I.