Sammendrag: Rieber-Mohn, Støle, Bruzelius, Stang Lund og justitiarius ScheiSaken gjaldt straffutmåling ved uaktsomt drap, jf. straffelovens § 239 første straffalternativ, og i den forbindelse overtredelse av produktkontrolloven med tilhørende forskrifter. Bakgrunnen for saken var at et lekeapparat som ble satt opp på en skole i X, brøt sammen under ordinær lek og falt over en 12 år gammel pike, som samme kveld døde av indre skader.Produsenten og leverandøren ble tiltalt for uaktsomt drap og overtredelse av produktkontrolloven. De ble trukket til ansvar for mangelfull planlegging av lekeapparatet. Før materialvalg og konstruksjon var det ikke foretatt styrkeberegning av apparatet. Da det etter kort tids bruk viste seg at en av de vertikale bærestolpene bøyde seg, ble det iverksatt en høyst mangelfull reparasjon, heller ikke denne gang med styrkeberegning. Tingretten dømte begge to etter tiltalen til en straff av fengsel i 6 måneder og hver av dem til en oppreisning til avdødes foreldre på 200 000 kroner. Etter anke reduserte lagmannsretten straffen til fengsel i 120 dager og reduserte oppreisningsbeløpet til 100 000 kroner for hver av dem. En av lagdommerne stemte for 6 måneders fengsel og 150 000 kroner i oppreisning. Etter påtalemyndighetens anke ble straffen satt til 6 måneders fengsel for begge. Som tingrett og lagmannsrett kom Høyesterett til at den utviste uaktsomhet måtte karakteriseres som grov for begge de domfelte. Lekeapparatet som besto av to vertikale stålstolper på hver 7 meter og en tverrbjelke av stål på 12 meter, hadde et betydelig skadepotensiale. Høyesterett la særlig vekt på at produsent og leverandør planla, produserte, leverte og reparerte et lekeapparat med betydelig skadepotensiale, uten at noen av dem hadde den fagkyndighet som er nødvendig for å kvalitetssikre et slikt produkt, og uten at noen av dem fant det påkrevd å innhente ekstern fagkyndig beregning av hvordan et slikt apparat må være for at ulykker skal unngås. Den oppreisning som lagmannsretten hadde idømt, ble av de etterlatte anket særskilt etter straffeprosesslovens § 435 og ble av Høyesterett behandlet som egen sivil sak i sammenheng med straffesaken, se Høyesteretts dom av 30. januar 2006 i sak HR-2006-00165-A.

NORGES HØYESTERETT
Den 30. januar 2006 avsa Høyesterett dom i
HR-2006-00164-A, (sak nr. 2005/1133), straffesak, anke,
Den offentlige påtalemyndighet (statsadvokat Erik Thronæs)
mot
1. A (advokat Atle Helljesen)
2. B (advokat Olle Nohlin – til prøve)
S T E M M E G I V N I N G :
(1) Dommer Rieber-Mohn: Saken gjelder straffutmåling ved uaktsomt drap, jf. straffelovens
§ 239 første straffalternativ, og i den forbindelse overtredelse av produktkontrolloven
med tilhørende forskrifter.
(2) Bakgrunnen for saken er i korthet den at Y kommune høsten 2002 bestilte et lekeapparat
som skulle settes opp på X skoles uteområde. Apparatet besto av to vertikale, like høye
stolper og mellom og på toppen av disse en tverrbjelke som det var festet lange tau i.
Apparatet ble kalt ”Jungel” og skulle leveres av B, som var daglig leder av firmaet Aktivt
Utemiljø AS i Stavanger. Apparatet til X skole ble produsert av A, som var eneste ansatte
i eget firma Park Møbler AS, som også holdt til i Stavanger.
(3) Lekeapparatet ble satt opp i løpet av høsten 2002, men først tatt i bruk 26. mai 2003. Etter
kort tids bruk oppsto bøyning i en av de vertikale stolper, og apparatet ble 27. mai
besluttet stengt. Etter at utbedringsarbeider var gjennomført, ble apparatet tatt i bruk igjen
20. august 2003.
(4) Torsdag 28. august ca. klokken 20.15 knakk lekeapparatets vertikale stolper, slik at
apparatet falt ned. C, født 00.00.1991 fikk tverrbjelken over seg. Hun døde samme kveld
av indre skader.

2
(5) Statsadvokatene i Nordland satte 15. juni 2004 A og B under tiltale for overtredelse av
straffelovens § 239 første straffalternativ og produktkontrollovens § 12 første ledd, jf. § 3
første ledd, jf. annet ledd med tilhørende forskrifter.
(6) Salten tingrett avsa 22. november 2004 dom med slik domsslutning:
”1. A f. 00.00.00.48 dømmes for overtredelse av straffelovens § 239,
1. straffalternativ og produktkontrollovens § 12, første ledd, jfr. § 3, 1. ledd,
jfr. 2. ledd, jfr. forskrift om sikkerhet ved lekeplassutstyr § 21, jfr. samme
forskrifts § 6, 3. ledd, jfr. samme forskrifts § 14, jfr. samme forskrifts § 15, alt
sammenholdt med straffelovens § 63, 2. ledd, til en straff av fengsel i 6 – seks –
måneder.
2. B f. 00.00.57 dømmes for overtredelse av straffelovens § 239,
1. straffalternativ og produktkontrollovens § 12, første ledd, jfr. § 3, 1. ledd,
jfr. 2. ledd, jfr. forskrift om sikkerhet ved lekeplassutstyr § 21, jfr. samme
forskrifts § 6, 3. ledd, jfr. samme forskrifts § 14, jfr. samme forskrifts § 15, alt
sammenholdt med straffelovens § 63, 2. ledd, til en straff av fengsel i 6 – seks –
måneder.
3. A og B – en for begge og begge for en – betaler innen 2 – to – uker fra
dommens forkynnelse, i oppreisningserstatning til E kr. 200.000 –
tohundretusen – , med tillegg av forsinkelsesrente etter
forsinkelsesrentelovens § 3, 1. ledd, 1. punktum, fra forfall og til betaling
skjer.
4. A og B – en for begge og begge for en – betaler innen 2 – to – uker fra
dommens forkynnelse, oppreisningserstatning til D kr. 200.000 –
tohundretusen – , med tillegg av forsinkelsesrente etter
forsinkelsesrentelovens § 3, 1. ledd, 1. punktum, fra forfall og til betaling
skjer.
5. Saksomkostninger idømmes ikke.”
(7) Domfellelsen etter straffelovens § 239 gjaldt det forhold at A som produsent og B som
leverandør av lekeapparatet, ved prosjektering og produksjon, og ved utbedring av
apparatet, handlet slik at de grovt uaktsomt forårsaket C’ død.
(8) Domfellelsen etter produktkontrolloven med forskrifter gjaldt det forhold at A som
produsent og B som leverandør av lekeapparatet var grovt uaktsomme under produksjon,
ferdigstillelse og utbedring av apparatet, idet de ikke forvisset seg om at apparatet var
dimensjonert for tilsiktet bruk, ikke merket lekeapparatet med produsentnavn eller
handelsmerke, og ikke lot produktveileder følge med apparatet.
(9) A anket tingrettens dom til lagmannsretten. Anken gjaldt straffutmålingen og
oppreisningen. Anken ble tillatt fremmet, idet lagmannsretten bemerket at oppreisningen
kan behandles under straffesaken, jf. straffeprosesslovens § 434.
(10) B anket over bevisbedømmelsen under skyldspørsmålet, saksbehandlingen,
straffutmålingen og oppreisningen. Bare anken over straffutmålingen ble tillatt fremmet,
med samme bemerkning for oppreisningskravet som for A.
(11) Hålogaland lagmannsrett avsa 27. juni 2005 dom med slik domsslutning:

3
”1. I tingrettens dom gjøres den endring at straffen for A og B fastsettes til fengsel
i 120 – etthundreogtjue – dager.
2. I tingrettens dom gjøres den endring at A og B pålegges solidarisk å betale E
og D 100.000 – etthundretusen – kroner hver i oppreisning. Oppfyllelsesfrist
er 2 – to – uker fra avgjørelsens forkynnelse. Forsinkelsesrente vil påløpe fra
forfall til betaling skjer med den rente som er fastsatt i medhold av
forsinkelsesrenteloven § 3 første ledd første punktum.”
(12) Dommen ble avsagt under dissens, idet en av lagdommerne mente at straffen for begge de
domfelte burde settes til fengsel i 6 måneder og oppreisningsbeløpene til 150 000 kroner
for hver av dem.
(13) Påtalemyndigheten har anket dommen til Høyesterett. Anken gjelder utmåling av straffen.
De pådømte oppreisningsbeløp er av avdødes foreldre anket særskilt etter
straffeprosesslovens § 435. Ankeforhandlingen i den sivile saken har funnet sted i
sammenheng med Høyesteretts behandling av straffesaken, se Høyesteretts dom av i dag i
sak HR-2006-00165-A.
(14) Aktor for Høyesterett har særlig anført at tingrettens straffutmåling, som ble tiltrådt av
lagmannsrettens mindretall, bedre uttrykker det straffverdige ved de domfeltes
handlemåte. Det fremheves særskilt at de i næring og over lengre tid planla, produserte,
ferdigstilte og utbedret apparatet på en særdeles mangelfull måte, og at de i den
forbindelse utviste grov uaktsomhet.
(15) Bs forsvarer har særlig anført at hans klient, selv om han har opptrådt grovt uaktsomt, er
mindre å bebreide enn A, som var fagmann og unnlot å sørge for styrkeberegning.
(16) As forsvarer har fremhevet at A ikke er mer å bebreide enn B, og at A aksepterer
lagmannsrettens dom. Sine forsømmelser forklarer han i stor grad med en alvorlig
sykdom som rammet ham i år 2000, og som han slet med frem til ulykken inntraff.
Konsentrasjonssvikten kan forklares med sykdommen.
(17) Jeg er kommet til at anken bør tas til følge, og straffen gjøres noe strengere. Før jeg går
inn i den konkrete vurdering av straffutmålingen, finner jeg det påkrevd å utdype
saksforholdet. På samme måte som lagmannsretten må Høyesterett bygge på det
saksforholdet som tingretten har funnet bevist.
(18) Selve lekeapparatet har lagmannsretten, med henvisning også til tingrettens dom,
beskrevet slik:
”Lekeapparatet i stål besto av to vertikale rørstolper (hvert med et øvre rør sveiset ned i
et nedre rør og nedstøpt i betongfundament) med høyde på ca 7 ½ meter, og en
horisontal toppbjelke (tverrligger) i firkantet hulprofil (sammensveiset av to like lange
profiler) med lengde på ca 12 meter. Stativet var satt sammen ved at toppbjelken var
påsveiset to rørstusser, som var satt ned i rørstolpene og låst med settskruer gjennom
mutre i rørstussene. Under toppbjelken var sveiset sju tverrstilte plater med hull for
innfesting av sju klatretau med klatrestige nederst. Det var innfestet fem tau med
klatrestige i apparatet.
Lekeapparatet ble av tingretten (se dommen side 8) beskrevet slik:
”… beskrives Jungel-apparatet … som bestående av to vertikale stolper og en
toppbjelke. De vertikale stolpene besto av et nedre rør Ø 129 x 2 millimeter i

4
2,6 meters lengde og et øvre rør Ø 114 x 3 millimeter i en lengde av 5,5 meter. Det øvre
røret var ført ca 50 centimeter ned i det nedre røret og deretter var rørene sveiset
sammen. Det indre røret var påsveist en krage for å få det til å slutte bedre mot det
ytre røret, men ifølge den sakkyndige hadde det indre røret likevel en betydelig
sideveis bevegelsesfrihet som belastet sveisesømmen der de to delene var
sammensveiset. Tverrbjelken besto av to firkantete hulprofiler 120 x 120 x
5 millimeter, hver i en lengde av 6 meter. De to delene var sveiset sammen til én
lengde. Nær endepunktene var det sveiset på rør Ø 129 x 3 millimeter i en lengde av
ca. 50 centimeter. På tverrbjelken var det sveiset 7 flatjernplater 100 x 10 millimeter
med hull Ø 12 millimeter hvor det var festet klatretau med kause og sjakkel. I nedre
ende av tauene var klatrestiger. Stålkvaliteten er benevnt AISI 304.””
(19) Lekeapparatet var produsert av A i eget firma. B og A hadde nære forretningsmessige
forbindelser, og firmaet som B ledet og var deleier i, leide lokaler hos A. Etter at B hadde
fått i oppdrag å levere et ”Jungel”-apparat til blant annet X skole i Y, kontaktet han først
Øivind Vestre, som var fagkyndig, og som han kjente fra tidligere. Da det etter hvert
oppsto en viss uenighet mellom oppdragsgiveren Y kommune og Vestre, ga B oppdraget
til A. Han hadde ingen erfaring med lekeapparater og besiktiget sammen med B et
”Jungel”-apparat som var montert på Sandnes. Deretter gikk han i gang å produsere et
apparat i rustfritt stål – et materiale han var fortrolig med. Det ble ikke foretatt en
styrkeberegning før valget av stål og av dimensjon på stålet ble truffet.
(20) Etter at bøyningen av en av de vertikale stolpene var konstatert 27. mai 2003, ble det
utarbeidet enkle håndskrevne skisser av A/B, som anviste påsveising av et vinkeljern til
oppstiving av de vertikale stolpene. Heller ikke denne gang ble det iverksatt fagmessige
styrkeberegninger.
(21) Etter at tragedien var et faktum, og under sakens gang, har de domfelte i noen grad
forsøkt å skyve ansvaret over på den andre. Om dette skriver tingretten:
”… Når A distanserer seg helt fra ansvaret for reparasjonen, med henvisning til at
apparatet for lengst var overlevert leverandør, og at A bare var rådgiver for B, reagerer
retten på det. Det var A som opprinnelig hadde forsømt seg grovt i produksjonen av
Jungelen og som selvsagt hadde et medansvar, ikke minst strafferettslig, for å påse at
denne forsømmelse ikke fikk helsemessige konsekvenser for brukerne. På den annen
side reagerer retten på at B skyver alt ansvaret over på A, med henvisning til at han
både i produksjonsfasen og i reparasjonsfasen, fullt ut stolte på A, samtidig som han
fremstiller seg selv som en som ikke hadde noen forutsetninger for å vurdere
produksjonen og reparasjonen. B var tross alt den som i utgangspunktet visste noe om
Jungelkonseptet, Jungelen i Sandnes m.v. og som markedsførte det med stor entusiasme
og opprinnelig i nært samarbeid med Vestre. Det var også B som flyttet bestillingen fra
Vestre til A.”
(22) Jeg finner å måtte legge denne beskrivelse av ansvarsfordelingen til grunn og kan ikke se
at det er noe grunnlag for å skille mellom de domfelte når det gjelder fordelingen av
ansvaret for ulykken.
(23) Den sentrale årsak til ulykken var at lekeapparatet ikke tålte belastningen ved normal
bruk. Om dette uttaler lagmannsretten med henvisning til en sakkyndig vurdering
innhentet i saken:
”Den sakkyndige konkluderte med at lekestativet
”– har vært direkte underdimensjonert, – på havaritidspunktet har vært svekket med
ca. 85 % av sin opprinnelige styrke, som følge av oppståtte utmattingssprekker, – har
hatt en uheldig geometrisk utforming i kritiske belastningsområder, – har vært

5
produsert og montert uten tilstrekkelig bakgrunnsinformasjon i form av tegninger og
beregninger”, se erklæringen side 19. Videre at ”det utførte forsterkningsarbeidet har
ikke medført den tilsiktede effekt, derimot til en forskyvning av stativets svake punkter
og en lokal økning av spenningskonsentrasjoner i disse punktene”, se erklæringen
samme side. Den sakkyndige uttalte at lekestativet ifølge beregninger ville ha en levetid
før brudd tilsvarende 38 timer ved bruk kontinuerlig med maksimalt utslag
(huskehøyde 7,6 meter) av en person på 45 kg, eller levetid før brudd tilsvarende 1,8
timer ved bruk kontinuerlig med huskehøyde på 1,5 meter av sju personer på 45 kg, se
erklæringen side 15 hvilket også ble gjennomgått i forklaringen i retten.”
(24) For bedømmelsen av uaktsomhetsgraden er det etter min mening sentralt at ingen av de
domfelte tok bøyningen av den vertikale stolpen i mai 2003 som et alvorlig tegn på fare,
som burde ha utløst eksterne faglige beregninger av apparatets styrke og dimensjon. Om
dette uttaler tingretten, med tilslutning av lagmannsretten:
”I mai 2003 ble området rundt Jungelen klargjort og tau hengt opp i Jungelen. Allerede
dagen etter konstaterte man at den ene stolpen var bøyd. Og retten ser det som helt
påkrevd at B og A da hadde iverksatt en fullstendig gjennomgang av konstruksjonen og
dimensjoneringen. At de vertikale stolpene bøyde seg etter en dags bruk, burde være et
alvorlig faresignal om en mulig grunnleggende dimensjoneringssvikt. Dette skulle vært
desto mer urovekkende når A visste at han ikke hadde anvendt noen beregninger for
dimensjoneringen av materialene. Dersom B ikke allerede var klar over at A bare hadde
skjønnet over dimensjoneringen, skulle dette gitt han klar foranledning til å etterspørre
et eventuelt beregningsgrunnlag, og dokumentasjon av As kvalifikasjoner.”
(25) Jeg er enig i dette. Jeg er også – som lagmannsretten – enig i tingrettens oppsummerende
konklusjon:
”Den samlede handlingsrekke for A og B består som her vist i en rekke klanderverdige
handlinger, som enkeltvis var uaktsomme eller grovt uaktsomme, og som sett som et
hele klart var grovt uaktsomt. Det må ikke minst vektlegges at man hadde å gjøre med
et nytt og uprøvd apparat, produsert av noen som ikke hadde gjort lignende produkter
før. Det var også et apparat med betydelig skadepotensiale overfor barn, dersom først
noe galt skulle skje. Og bøyningen i mai 2003 var et meget alvorlig faresignal.”
(26) Jeg er videre enig med tingretten og lagmannsretten i at den grove uaktsomhet også
omfatter dødsfølgen. Ved avveiningen av de momenter som må få betydning for selve
utmålingen av straff, tar jeg på nevnte bakgrunn utgangspunkt i at det dreier seg om et
uaktsomt drap der uaktsomheten må karakteriseres som grov.
(27) Det som særlig springer i øynene når straff skal utmåles i denne saken, er at to personer –
produsent og leverandør – planlegger, produserer, leverer og reparerer et lekeapparat med
betydelig skadepotensiale, uten at noen av dem har den fagkyndighet som er påkrevd for å
kvalitetssikre et slikt produkt, og uten at noen av dem finner det påkrevd å innhente
ekstern fagkyndig beregning av hvor sterkt og solid et slikt apparat må være hvis ulykker
skal unngås. Det er en klar forsømmelse at de ikke besørget slike beregninger før
materialvalg og valg av konstruksjon i den tidlige fase. Det blir særlig alvorlig at de heller
ikke satte i verk slike beregninger da bøyning i vertikal, bærende stolpe var konstatert
etter meget kort tids bruk av lekeapparatet, og før de gikk i gang med å konstruere og få
produsert vinkeljern for å stive av stolpene.
(28) Farepotensialet ved lekeapparatet var som nevnt betydelig, og det realiserte seg på tragisk
måte ved at den 12-årige piken ble drept under ordinær lek. Jeg finner grunn til å tilføye

6
at det berodde på tilfeldigheter at ikke flere barn befant seg i det området hvor den
12 meter lange tverrbjelken styrtet ned.
(29) Særlig for As vedkommende er det med styrke fremhevet at han hele tiden har erkjent
ansvar, at ulykken har gått sterkt inn på ham, og at hans forsømmelser i noen grad kan
forklares, men ikke unnskyldes, ved konsentrasjonssvikt som følge av alvorlig sykdom.
Jeg kan ikke se at slike individuelle omstendigheter kan tillegges vekt i en sak av denne
karakter.
(30) Etter en samlet vurdering er jeg enig med tingretten og lagmannsrettens mindretall i at en
straff av 6 måneders fengsel er passende for begge de domfelte. Jeg viser til hva jeg
tidligere har uttalt om ansvarsfordelingen mellom dem. Jeg tilføyer at jeg er enig med
lagmannsretten i at overtredelsen av produktkontrolloven med forskrifter isolert sett er så
vidt alvorlig i denne sak at den kvalifiserer for fengselsstraff, og i at straffelovens § 62
første ledd følgelig kommer til anvendelse. På denne bakgrunn finner jeg det mest
hensiktsmessig å utforme en ny domsslutning.
(31) Jeg stemmer for denne
D O M :
1. A, født 00.00.48, dømmes for overtredelse av straffeloven § 239
første straffalternativ og produktkontrolloven § 12 første ledd, jf. § 3 første ledd,
jf. andre ledd, jf. forskrift om sikkerhet ved lekeplassutstyr § 21, jf. § 6 tredje ledd,
jf. § 14, jf. § 15, alt sammenholdt med straffeloven § 62 første ledd, til en straff av
fengsel i 6 – seks – måneder.
2. B, født 00.00.57, dømmes for overtredelse av straffeloven § 239
første straffalternativ og produktkontrolloven § 12 første ledd, jf. § 3 første ledd,
jf. andre ledd, jf. forskrift om sikkerhet ved lekeplassutstyr § 21, jf. § 6 tredje ledd,
jf. § 14, jf. § 15, alt sammenholdt med straffeloven § 62 første ledd, til en straff av
fengsel i 6 – seks – måneder.
(32) Dommer Støle: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(33) Dommer Bruzelius: Likeså.
(34) Dommer Stang Lund: Likeså.
(35) Justitiarius Schei: Likeså.
(36) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne

7
D O M :
1. A, født 00.00.48, dømmes for overtredelse av straffeloven § 239
første straffalternativ og produktkontrolloven § 12 første ledd, jf. § 3 første ledd,
jf. andre ledd, jf. forskrift om sikkerhet ved lekeplassutstyr § 21, jf. § 6 tredje ledd,
jf. § 14, jf. § 15, alt sammenholdt med straffeloven § 62 første ledd, til en straff av
fengsel i 6 – seks – måneder.
2. B, født 00.00.57, dømmes for overtredelse av straffeloven § 239
første straffalternativ og produktkontrolloven § 12 første ledd, jf. § 3 første ledd,
jf. andre ledd, jf. forskrift om sikkerhet ved lekeplassutstyr § 21, jf. § 6 tredje ledd,
jf. § 14, jf. § 15, alt sammenholdt med straffeloven § 62 første ledd, til en straff av
fengsel i 6 – seks – måneder.