Sammendrag: Øie, Støle, Matningsdal, Skoghøy, GjølstadA ble av Follo politidistrikt siktet blant annet for voldtekt. Statsadvokaten henla siktelsen for voldtekt etter bevisets stilling. Bistandsadvokaten til den fornærmede klaget over henleggelsen. Under henvisning til straffeprosessloven § 74 første ledd omgjorde statsadvokaten henleggelsen, og tiltale ble tatt ut for voldtekt. Både tingretten og lagmannsretten domfelte for voldtekt.A har anket lagmannsrettens dom til Høyesterett. A har gjort gjeldende at tiltalen for voldtekt skulle ha vært avvist fordi forholdet var rettskraftig avgjort ved henleggelsen 13. mars 2003. Anken førte ikke frem. Statsadvokaten viste til § 74 første ledd som hjemmel for å ta opp igjen forfølgningen. Men beslutningen ble truffet som ledd i behandlingen av en klage. Høyesterett la til grunn at dersom reglene om klage ga adgang til å ta opp igjen forfølgningen, kunne det ikke ha betydning hvilken hjemmel statsadvokaten hadde anført. Høyesterett anså klagereglene som et selvstendig grunnlag for å ta opp igjen forfølgningen av et forhold som er henlagt, som supplerer de regler som ellers gir grunnlag for å ta opp igjen forfølgningen, jf. særlig straffeprosessloven §§ 74 og 75. Videre fant Høyesterett at det ikke ble begått noen feil da vedtaksorganet selv endret vedtaket om å henlegge strafforfølgningen av voldtekten uten å forelegge spørsmålet for overordnet påtalemyndighet.

NORGES HØYESTERETT
Den 22. desember 2004 avsa Høyesterett kjennelse i
HR-2004-02117-A, (sak nr. 2004/1553), straffesak, anke,
A (advokat John Christian Elden)
mot
Den offentlige påtalemyndighet (førstestatsadvokat Lasse Qvigstad)
S T E M M E G I V N I N G :
(1) Dommer Øie: Saken gjelder spørsmålet om en straffesak som var henlagt, kunne tas opp
på nytt.
(2) A ble 7. januar 2003 av Follo politidistrikt siktet for voldtekt og for seksuell omgang med
noen under 14 år. Den fornærmede var B, født 00.00.1990.
(3) Ved Oslo statsadvokatembeters beslutning 13. mars 2003 ble siktelsen for voldtekt
henlagt etter bevisets stilling, mens tiltale ble tatt ut for seksuell omgang med noen under
14 år. A ble også tiltalt for to andre forhold.
(4) Den 14. april 2003 klaget bistandsadvokaten til B over henleggelsen av voldtekten. A ble
underrettet om klagen ved brev fra Follo politidistrikt 16. april 2003. Statsadvokaten
beordret ytterligere etterforskning, og nytt dommeravhør ble foretatt av B. Under
henvisning til straffeprosessloven § 74 første ledd omgjorde Oslo statsadvokatembeter
11. juni 2003 henleggelsen, og tilleggstiltale ble tatt ut for voldtekt.
(5) Heggen og Frøland tingrett avsa 14. oktober 2003 dom med slik domsslutning for
straffekravets del:
”A, født 00.00.69, dømmes for overtredelse av straffeloven § 192, 1. ledd, litra a og b,
jfr. 2. ledd, litra a, straffeloven § 195 1. ledd, 2. straffealternativ, jfr. § 206, 3. punktum,
straffeloven § 196, 1. ledd og alkoholloven § 10-1, 1. straffealternativ, jfr. § 1-5, 1. ledd,
til en straff av fengsel i 3 –tre– år og 6 –seks– måneder.”

2
(6) A anket over bevisvurderingen under skyldspørsmålet til Borgarting lagmannsrett.
Lagmannsretten fremmet den delen av anken som gjaldt voldtekt og seksuell omgang
med noen under 14 år. Under forhandlingene gjorde As forsvarer gjeldende at
beslutningen om å omgjøre henleggelsen av voldtekten var i strid med straffeprosessloven
§ 74. Lagmannsretten kom til at vilkårene i § 74 første ledd for å ta opp igjen
forfølgningen for voldtekt var oppfylt og avsa 1. september 2004 dom med slik
domsslutning for straffekravets del:
”A, født 00.00.69, dømmes for overtredelse av straffeloven § 195 første ledd
2. straffalternativ, jf. § 206 3. punktum og straffeloven § 192 første ledd, bokstav a og b,
jf. annet ledd bokstav a, samt de forhold som er endelig avgjort ved Heggen og Frøland
tingretts dom av 14. oktober 2003, sammenholdt med straffeloven § 62 og § 63 annet
ledd, til en straff av fengsel i 4 –fire– år, med fradrag for 12 –tolv– dager utholdt
varetektsfengsel.”
(7) A har anket lagmannsrettens dom til Høyesterett. Anken gjelder saksbehandlingen og
straffutmålingen. Bare anken over saksbehandlingen er tillatt fremmet.
(8) A har gjort gjeldende at tiltalen for voldtekt skulle ha vært avvist fordi forholdet var
rettskraftig avgjort ved henleggelsen 13. mars 2003. Vilkårene i straffeprosessloven § 74
for å ta opp igjen forfølgningen er ikke oppfylt, hevdes det. Når påtalemyndigheten i sitt
vedtak har vist til denne bestemmelsen, kan den ikke nå påberope seg andre hjemler.
Uansett sperrer Den europeiske menneskerettskonvensjon (EMK) protokoll 7 artikkel 4
nr. 1, heretter forkortet P 7-4, for at saken tas opp på nytt.
(9) Påtalemyndigheten bestrider at saken skulle ha vært avvist og har særlig vist til reglene
om omgjøring etter klage. Under enhver omstendighet er vilkårene for å gjenoppta
forfølgningen etter § 74 første ledd oppfylt.
(10) Jeg er kommet til at anken ikke kan føre frem.
(11) Straffeprosessloven har flere grunnlag for å ta opp igjen en sak som er henlagt. Paragraf
74 første ledd åpner for å ta opp igjen forfølgningen dersom det senere blir oppdaget
bevis av vekt. Etter § 75 kan overordnet påtalemyndighet gjøre om en beslutning om
henleggelse innen tre måneder etter henleggelsen. Forfølgningen kan også tas opp på nytt
dersom vilkårene for gjenopptakelse er oppfylt, jf. § 74 sjette ledd. Disse reglene må
dessuten suppleres av reglene om klage i § 59 a, som kom inn i loven i 1996.
(12) Statsadvokaten viste til § 74 første ledd som hjemmel for å ta opp igjen forfølgningen av
vår sak. Men beslutningen ble truffet som ledd i behandlingen av en klage. Dersom
reglene om klage ga adgang til å ta opp igjen forfølgningen, kan det ikke ha betydning
hvilken hjemmel statsadvokaten anførte.
(13) Klagereglene er etter mitt syn et selvstendig grunnlag for ta opp igjen forfølgningen av et
forhold som er henlagt. Dette er forutsatt i § 74 sjette ledd, hvor det heter:
”Ellers kan en forfølging bare tas opp på ny ved omgjøring av overordnet myndighet
etter § 75 annet ledd, ved avgjørelse i klagesak etter § 59 a eller når vilkårene for
gjenopptakelse er oppfylt.”
(14) Henvisningen til § 59 a kom inn i § 74 ved lov 28. juni 2002 nr. 55. Forarbeidene til
lovendringen underbygger at klagereglene står på egne ben og supplerer reglene som

3
ellers gir grunnlag for å ta opp igjen forfølgningen. I Ot.prp. nr. 66 (2001-2002) side 118
heter det om bakgrunnen for lovendringen:
”I høringsnotatet antok departementet at de beste grunner taler for at en klage som er
inngitt innen fristen, kan og skal realitetsbehandles uten at straffeprosessloven §§ 74
eller 75 er til hinder for dette. Departementet la således til grunn at en påtaleavgjørelse
som er påklaget i tide, kan omgjøres også til skade for den siktede, uten hinder av
straffeprosessloven § 75 annet ledd og uttalte på side 122:
”Etter departementets syn er dette en rimelig løsning. Den som har rett til å klage innen
en viss frist, bør også ha krav på å få klagen behandlet selv om klagebehandlingen ikke
er ferdig i løpet av fristen. Dette bør komme klart til uttrykk i lovteksten.
Departementet foreslår derfor å presisere i straffeprosessloven § 74 sjette ledd at en
innstilt strafforfølging kan tas opp igjen som ledd i behandlingen av klage etter
straffeprosessloven § 59 a.””
(15) Reglene i § 59 a om hvilke påtalevedtak som kan påklages, og om frister, underretning
m.v. er oppfylt i vår sak. Overordnet påtalemyndighet, det vil her si riksadvokaten, kunne
derfor ha besluttet å ta opp igjen strafforfølgningen av voldtekten. Spørsmålet er om det
var en feil at beslutningen i stedet ble truffet av vedtaksorganet selv.
(16) Paragraf 59 a har ingen regler om slike kompetansespørsmål, og jeg kan ikke se at
spørsmålet er omtalt i forarbeidene. I forvaltningsloven § 33 andre ledd første og andre
punktum heter det derimot:
”Underinstansen skal foreta de undersøkelser klagen gir grunn til. Den kan oppheve
eller endre vedtaket dersom den finner klagen begrunnet.”
(17) Reglene kommer ikke direkte til anvendelse i straffesaker, jf. forvaltningsloven § 4 første
ledd bokstav b. Spørsmålet er om straffeprosesslovens klageregler likevel kan utfylles
med tilsvarende regler.
(18) Reglene om klage over påtalevedtak ble til etter mønster av forvaltningslovens regler om
klage. Dette kommer til uttrykk en rekke steder i lovforarbeidene, blant annet i Ot.prp. nr.
53 (1995-96) side 5 om rettslig klageinteresse, side 9 om klagefristens lengde og side 10
om å begrense klageretten til nærmeste overordnede påtalemyndighet. Og
Straffelovkommisjonen, som i NOU 1992: 23 foreslo de klageregler som det senere
lovvedtaket bygget på, uttalte på side 273 at ”(f)orvaltningslovens regler bør … være
retningsgivende så langt de passer” ved utformingen av nærmere regler om hvordan
klager skal behandles.
(19) Prosessøkonomiske hensyn taler for at vedtaksorganet skal kunne avgjøre klagen dersom
den finner klagen begrunnet. Og jeg kan ikke se avgjørende argumenter mot en slik
løsning. Det gjelder selv om omgjøring er til ugunst for den siktede. Jeg legger særlig
vekt på at klagereglene er utformet nettopp for å ta tilbørlig hensyn til den siktede, blant
annet gjennom krav om rettslig klageinteresse, om frister for klage og omgjøring og om
underretning til den siktede om klager.
(20) Min konklusjon er etter dette at vedtaksorganet må kunne avgjøre en klage dersom det
finner klagen begrunnet. Statsadvokaten begikk dermed ingen feil da han besluttet at
strafforfølgningen av voldtekten skulle tas opp igjen, og det var riktig av lagmannsretten å
fremme tilleggstiltalen til behandling for retten.

4
(21) Jeg finner ikke grunn til å vurdere hvorvidt også § 74 første ledd ga hjemmel for å ta opp
igjen forfølgningen.
(22) A har anført at det var i strid med forbudet mot dobbeltforfølgning i P 7-4 å ta opp igjen
forfølgningen etter at saken var henlagt. Forbudet kommer til anvendelse når noen er
"endelig frikjent eller domfelt". Det følger av det jeg nettopp har gjort rede for at
henleggelsen i vår sak ikke var endelig. P 7-4 er følgelig ikke krenket.
(23) Jeg stemmer for slik
K J E N N E L S E :
Anken forkastes.
(24) Dommer Støle: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(25) Dommer Matningsdal: Likeså.
(26) Dommer Skoghøy: Likeså.
(27) Dommer Gjølstad: Likeså.
(28) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
K J E N N E L S E :
Anken forkastes.