Dato: 2024-09-20

Sammendrag: En mann og en kvinne som ikke kjente hverandre ikke fra før, flørtet og danset tett på et utested. Etter hvert satte mannen seg på en barkrakk ved dansegulvet, og kvinnen ble stående ved siden av. Plutselig tok mannen hånden sin inn under kvinnens skjørt og stakk en eller flere fingre opp i hennes skjede. Hun reagerte umiddelbart svært negativt, og handlingen ble avbrutt. I 2023 vurderte Høyesterett samme sak og fastslo at denne type handling kunne ansees som voldtekt etter straffeloven § 291 bokstav b (HR-2023-2193-A)

Høyesterett tok nå stilling til straffutmålingen. En enstemmig Høyesterett viser til at lovgiver har lagt føring for straffenivået i sedelighetssaker, og at normalstraffenivået i saker som denne er på 3 år og 3 måneder.

Flertallet i Høyesterett mener at det i denne saken ikke er snakk om et forhold i nedre sjikt av bestemmelsen, og at det  ikke kan legges vekt på den forutgående kontakten mellom mannen og kvinnen. Handlingen skjedde imidlertid på impuls og var kortvarig, og saken hadde tatt noe tid i rettssystemet. Ut fra nyere rettspraksis settes straffen til fengsel i 2 år og 3 måneder.

Høyesterett peker på at domstolenes mulighet for å justere straffenivået ved denne type lovbrudd er begrenset. I dette ligger det at eventuelle ytterligere justeringer i straffenivået er opp til lovgiver.

Én dommer mente at forholdet lå i nedre sjikt av straffeloven § 291 bokstav b, og at foranledningen for lovbruddet kunne tillegges vekt. Han stemte for en straff på 1 år og 4 måneder.

Saken gir veiledning ved fastsettelse av straff etter straffeloven § 291 bokstav b.

D O M
avsagt 20. september 2024 av Høyesterett i avdeling med
dommer Henrik Bull
dommer Espen Bergh
dommer Cecilie Østensen Berglund
dommer Erik Thyness
dommer Are Stenvik
HR-2024-1673-A, (sak nr. 24-083800STR-HRET)
Anke over Eidsivating lagmannsretts dom 16. april 2024
A (advokat Frode Sulland)
mot
Påtalemyndigheten (statsadvokat Anne Christine Stoltz
Wennersten)

2
S T E M M E G I V N I N G
(1) Dommer Østensen Berglund:
Sakens spørsmål og bakgrunn
(2) Saken gjelder straffutmåling etter voldtekt til seksuell omgang av en som var ute av stand
til å motsette seg handlingen på grunn av overrumpling, jf. straffeloven § 291 bokstav b.
(3) A ble i april 2022 tiltalt for overtredelse av nevnte bestemmelse. Subsidiært var det tatt ut
tiltale for overtredelse av straffeloven § 297 om seksuell handling uten samtykke.
Grunnlaget for tiltalen var:
«Søndag 3. oktober 2021 ca. kl 02.20 i Storgata 6 i Ullensaker, på utestedet
‘Hydranten’, førte han en eller flere fingre inn i skjeden til B. B var ute av stand til å
gjøre motstand fordi det skjedde så raskt og uventet at hun ikke rakk å reagere.»
(4) Ved Romerike og Glåmdal tingretts dom 25. november 2022 ble A dømt for voldtekt etter
straffeloven § 291 bokstav b. Straffen ble satt til fengsel i 2 år og 10 måneder. Fornærmede
ble tilkjent en oppreisningserstatning på 150 000 kroner.
(5) A anket dommen. Eidsivating lagmannsrett avsa 26. mai 2023 dom der han ble dømt etter
det subsidiære grunnlaget i tiltalen, overtredelse av straffeloven § 297. Straffen ble satt til
fengsel i 120 dager, og oppreisningsbeløpet til 80 000 kroner.
(6) Påtalemyndigheten anket til Høyesterett, som under dissens 3 mot 2 avsa slik dom
21. november 2023:
«Lagmannsretten sin dom vert oppheva.»
(7) Høyesteretts flertall la til grunn at overrumplingstilfeller der den seksuelle omgangen
kommer så brått og uventet at fornærmede reelt sett ikke rekker å reagere, omfattes av
straffeloven § 291 bokstav b. Frivillig fysisk kontakt mellom to personer åpner etter
flertallets syn ikke for at den ene kan overrumple den andre med mer inngripende seksuelle
handlinger som vedkommende da er ute av stand til å motsette seg. Mindretallet sluttet seg
til at § 291 bokstav b omfatter overrumplingstilfelle, men hadde et annet syn på
betydningen av den forutgående fysiske kontakten.
(8) Lagmannsrettens dom ble opphevet fordi lagmannsretten ikke hadde vurdert om tiltalte
handlet så raskt at den fornærmede var ute av stand til å motsette seg handlingen.
(9) Ved den nye behandlingen av saken fant flertallet i Eidsivating lagmannsrett at vilkårene
etter straffeloven § 291 bokstav b var oppfylt. Én meddommer stemte for at A skulle
dømmes for grovt uaktsom voldtekt. Dommen, som ble avsagt 16. april 2024, hadde slik
domsslutning:
«1. A, født 00.00.1987, dømmes for overtredelse av straffeloven § 291 bokstav b
til fengsel i 2 – to – år og 6 – seks – måneder. Utholdt varetekt kommer til
fradrag med 3 – tre – dager.
HR-2024-1673-A, (sak nr. 24-083800STR-HRET)

3
2. A dømmes til å betale oppreisning til B med
150 000 – etthundreogfemtitusen – kroner innen 2 – to – uker fra
forkynnelse av dommen.
3. A dømmes til å betale erstatning til B med
10 650 – titusensekshundreogfemti – kroner innen 2 – to – uker fra
forkynnelse av dommen.»
(10) A anket straffutmålingen til Høyesterett. Ved Høyesteretts ankeutvalgs beslutning 26. juni
2024 ble anken tillatt fremmet.
(11) Under ankeforhandlingene for Høyesterett ble det avspilt et videoopptak fra den aktuelle
kvelden.
(12) Aktor la for Høyesterett ned påstand om at A skulle dømmes til fengsel i 2 år og
2 måneder. Forsvarer la på vegne av A ned påstand om at domfelte skulle anses på
mildeste måte.
Mitt syn på saken
Innledning
(13) Straffeloven § 291 om voldtekt lyder:
«Med fengsel inntil 10 år straffes den som
a. skaffer seg seksuell omgang ved vold eller truende atferd,
b. har seksuell omgang med noen som er bevisstløs eller av andre grunner ute
av stand til å motsette seg handlingen, eller
c. ved vold eller truende atferd får noen til å ha seksuell omgang med en annen,
eller til å utføre handlinger som svarer til seksuell omgang med seg selv.»
(14) Det er straffebudet i § 291 bokstav b, som rammer seksuell omgang med noen som er «ute
av stand til å motsette seg handlingen», som er anvendt her. Den seksuelle omgangen
består i at domfelte har ført sine fingre inn i skjeden til fornærmede.
(15) Den konkrete hendelsen er beskrevet slik i lagmannsrettens dom:
«Natt til søndag 3. oktober 2021 var tiltalte og fornærmede på utestedet Hydranten på
Jessheim. De hadde begge drukket alkohol og var beruset. De kjente hverandre ikke
fra før, men kom i kontakt på dansegulvet. De danset tett og på en måte som
fornærmede selv beskrev som seksuell, med kroppskontakt og berøring. Både tiltalte
og fornærmede deltok aktivt i dette. Etter at de hadde danset en stund, satte tiltalte seg
på en barkrakk rett ved dansegulvet. Fornærmede fulgte etter ham bort dit. De vekslet
noen ord, og det var god stemning. Fornærmede stod etter hvert plassert mellom
tiltaltes ben, mens han satt på barkrakken. Tiltalte holdt fornærmede rundt livet og hun
holdt på et tidspunkt rundt hans hals. Fornærmede fikk mobiltelefonen til tiltalte og la
seg til på hans Snapchat, samtidig som tiltalte rettet på klærne hennes. Tiltalte la etter
hvert høyrearmen sin på ryggen til fornærmede, og han hadde venstre hånd bak på
hennes rygg/hofte. Kort tid etter tok tiltalte venstrehånda raskt inn under fornærmedes
skjørt, og stakk en eller flere fingre opp i hennes vagina bakfra samtidig som han holdt
rundt fornærmedes armer og overkropp. Hendelsen kom overraskende på fornærmede,
som brått endret ansiktsuttrykk og tok et skritt tilbake. Tiltalte tok deretter
HR-2024-1673-A, (sak nr. 24-083800STR-HRET)

4
pekefingeren opp til, eller inn i, munnen og smilte til fornærmede. Hun gjorde et slags
forsøk på å slå etter tiltalte, som avverget dette ved å ta tak rundt håndleddet hennes.
Fornærmede hevet deretter kneet mot tiltalte, før hun snudde seg og gikk raskt bort til
venninnene på en annen del av dansegulvet. Hun var opprørt og fortalte at en mann
hadde tatt henne opp i skrittet og at hun ville ut derfra. …»
(16) Dette hendelsesforløpet fremgår også av videoopptaket som ble vist for Høyesterett.
Nærmere om de rettslige utgangspunktene for straffenivået etter straffeloven § 291
bokstav b
(17) Bestemmelsene om seksuallovbrudd har vært revidert flere ganger de siste tiårene. Det er i
ulike lovforarbeider, og da særlig i Prop. 97 L (2009–2010) Endringer i straffeloven
1902 mv. (skjerping av straffen for drap, annen grov vold og seksuallovbrudd) og
Innst. 314 L (2009–2010), gitt føringer om straffenivået, blant annet om normalstraffenivå.
Disse har domstolene fulgt opp. Enkelte av forarbeidsuttalelsene og Høyesteretts
etterfølgende praksis har ført til debatt. Det er blant annet pekt på uforholdsmessige
forskjeller i straff for ulike typer lovbrudd, og på at domstolene har fått for lite frihet til å
tilpasse straffen til den konkrete straffverdigheten Jeg viser her til Straffelovrådet i
NOU 2022: 21 Strafferettslig vern av den seksuelle selvbestemmelsesretten side 207
følgende, hvor det er redegjort nærmere for dette.
(18) Lovhistorikken og utviklingen i rettspraksis knyttet til straffeloven § 291 bokstav b er
grundig drøftet i nyere avgjørelser fra Høyesterett, som HR-2022-2225-A og
HR-2023-535-A. Jeg ser det derfor ikke som nødvendig å gå nærmere gjennom
lovforarbeidene eller tidligere praksis, men nøyer meg med å vise til fremstillingene i de to
avgjørelsene.
(19) Før jeg går nærmere inn på avgjørelsene, nevner jeg at et normalstraffenivå ved innføring
av fingre i skjeden ble etablert i Rt-2013-848. Saken gjaldt voldtekt til seksuell omgang av
en kvinnelig taxisjåfør. Normalstraffenivået ble her satt til 3 år og 3 måneder. Det bærende
for drøftelsen av straffverdigheten ved den seksuelle omgangen var inntrengningen i
kroppens hulrom, jf. dommens avsnitt 18. Det ble lagt vekt på at lovgiver hadde forutsatt at
det ikke skulle gå noe markert skille i straffenivå mellom voldtekt til samleie etter
straffeloven § 292 og andre voldtekter, jf. avsnitt 11 og 12. Ved overtredelse av § 292 er
det en minstestraff på 3 år og en normalstraff på 4 år. Den aktuelle saken var svært
alvorlig, og straffen ble satt til 3 år og 6 måneder.
(20) De generelle føringene er fulgt opp i senere rettspraksis, der det fremgår at straffen settes
noe lavere når det ikke skjer en inntrengning, se for eksempel Rt-2015-943.
(21) Blant avgjørelsene som relativt nylig er blitt avsagt av Høyesterett, har særlig
HR-2022-2225-A interesse. I den saken var domfelte, som var en venn av fornærmede,
blitt med henne hjem etter en kveld på byen. De la seg i samme seng for å sove. Hun hadde
på forhånd gjort det klart at det ikke skulle skje noe seksuelt mellom dem, men våknet av
at domfelte hadde minst én finger inne i hennes skjede. Handlingen ble da avbrutt.
(22) I avsnitt 48 om normalstraffenivå uttalte Høyesterett:
HR-2024-1673-A, (sak nr. 24-083800STR-HRET)

5
«Gjennomgangen av forarbeidene og Høyesteretts praksis viser at et normalstraffenivå
innebærer en standardisering av utgangspunktet for straffutmålingen. Det er ikke
grunnlag for å trekke denne standardiseringen så langt at det må sees bort fra konkrete
omstendigheter ved handlingen av betydning for forholdets straffverdighet. Selv om
det tas utgangspunkt i et normalstraffenivå på fengsel i 3 år og 3 måneder for voldtekt
ved innføring av fingre i fornærmedes skjede, må det altså foretas en konkret
vurdering der det sees hen til blant annet varigheten og intensiteten av fingringen samt
hvor skremmende overgrepet var.»
(23) Høyesterett tok utgangspunkt i normalstraffenivået, men la så vekt på at det dreide seg om
en kortvarig impulshandling, ung alder og at tiltalte hadde beklaget hendelsen, noe som
hadde bidratt til å oppklare saken. Straffen ble satt til 2 år og 5 måneder.
(24) I avsnitt 55 ga Høyesterett uttrykk for at lovgivers og Høyesteretts uttalelser om straffenivå
ved denne type lovbrudd innebar at straffen ikke kunne settes ytterligere ned. Et mindretall
stemte for en straff på 3 år.
(25) HR-2023-535-A gjaldt en domfelt som hadde masturbert seg selv ved å holde hånden til en
sovende kvinne rundt sin penis. Høyesterett la til grunn at forholdet lå i nedre sjikt av
straffeloven § 291, ettersom det ikke hadde funnet sted noen berøring av fornærmedes
kjønnsorgan eller andre intime steder på hennes kropp. Også her ble det tatt utgangspunkt i
et normalstraffenivå på 3 år og 3 måneder. Straffen ble satt til 1 år og 6 måneder, før
reduksjon med 2 måneder fordi det hadde gått lang tid siden den straffbare handlingen.
I avsnitt 24 pekte Høyesterett på at straffverdighetsbetraktninger talte for å gå ytterligere
ned, men at det vanskelig lot seg forene med lovforarbeidene.
(26) Oppsummert ser jeg det slik at det foreligger to nye avgjørelser fra Høyesterett som
grundig redegjør for straffenivået etter straffeloven § 291 bokstav b. I disse avgjørelsene er
det tatt hensyn til domstolenes ansvar for å «nyansere, justere og utvikle straffenivået»
over tid, jf. HR-2022-2225-A avsnitt 45. Det fremgår av begge dommene at domstolenes
begrensede handlingsrom på feltet ble benyttet fullt ut. Den veiledningen som kan utledes
fra disse sakene om straffenivået i saken her, må derfor få stor vekt.
Betydningen av forholdet til straffeloven § 297
(27) Domfelte har anført at forholdet ligger i grenseområdet til straffeloven § 297 om seksuell
handling uten samtykke, og dermed i nedre sjikt av straffeloven § 291 bokstav b. Det er
videre pekt på at valg av subsumsjon har medført en uforholdsmessig streng straff for
handlingen, og at forholdet ikke kan sammenliknes med tilfeller der fornærmede sover.
(28) Jeg er enig i at grensedragningen mellom straffeloven § 291 bokstav b og straffeloven
§ 297 kan være vanskelig og by på bevismessige problemer, noe denne saken illustrerer.
Høyesterett har imidlertid fastslått at handlinger av den karakter som saken her gjelder,
faller inn under straffeloven § 291 bokstav b, med de konsekvenser det får for
straffutmålingen, jf. HR-2023-2193-A. I avsnitt 36 pekte Høyesterett i denne forbindelse
på at overrumplingen gjorde at en fornærmet som ellers ville satt seg til motverge, ikke
fikk anledning til det, og at sammenhengen i regelverket derfor tilsa en slik lovtolking. De
svært ulike strafferammene i de to bestemmelsene ble ansett som et argument for denne
lovtolkingen.
HR-2024-1673-A, (sak nr. 24-083800STR-HRET)

6
(29) Høyesterett viste også til at Straffelovrådet i sin utredning, NOU 2022: 21, har lagt til
grunn at overrumpling i form av inntrengning med fingre, fortsatt bør være omfattet av den
mest alvorlige kategorien seksuallovbrudd, jf. avsnitt 33 og 34. I avsnitt 28 og
37 fremhevet Høyesterett videre at det ikke foreligger gode grunner til at en fornærmet
som overrumples, skal ha dårligere vern enn en som sover, eller at det er mindre
straffverdig. Etter min oppfatning er det heller ikke uttalelser i dommen som kan tyde på at
flertallet mente at forholdet lå i nedre sjikt av bestemmelsen.
(30) Jeg tilføyer at straffenivået etter § 291 bokstav b ligger høyt, mens straff etter § 297 og
visse andre bestemmelser kan synes å ligge noe lavt. Jeg nøyer meg her med å vise til
lagmannsrettens første dom i denne saken, der straffen for handlingen – som der ble
subsumert under § 297 – ble satt til 120 dager. I HR-2023-473-A, som gjaldt straffeloven
§ 295 om misbruk av stilling for å skaffe seg seksuell omgang, var en taxisjåfør som hadde
hatt seksuell omgang med en beruset passasjer idømt en såpass mild straff som fengsel i
7 måneder av lagmannsretten, uten at Høyesterett så grunn til å endre straffen. Det var
imidlertid domfeltes anke, og påtalemyndigheten hadde ikke lagt ned påstand om skjerpet
straff.
Betydningen av forutgående kontakt
(31) Domfelte har anført at foranledningen – tett, seksualisert dans med berøring – må tillegges
vekt ved straffutmålingen, slik at straffen kan settes noe ned. Jeg ser det ikke slik.
(32) Jeg nøyer meg med å peke på at det fremgår klart av Ot.prp. nr. 22 (2008–2009)
side 231 at «forutgående seksuell kontakt svært sjelden [bør] trekkes inn som noen
formildende omstendighet i straffeutmålingen».
(33) Det er ikke nødvendig for meg å gå nærmere inn på hva som ligger i dette, ettersom
forarbeidene så klart viser at selv om det skulle være forutgående seksuell kontakt, kan
dette bare unntaksvis tillegges vekt. Høyesterett har i to saker sett hen til den forutgående
kontakten, jf. Rt-2005-663 avsnitt 8–11 og Rt-2014-459 avsnitt 24 og 25, men her hadde
de involverte umiddelbart forut for den straffbare handlingen hatt henholdsvis gjensidig
oralsex og deltatt i trekantsex. En slik seksuell kontakt er åpenbart noe helt annet enn
flørtende dansing med berøring som skjer på et utested.. Etter mitt syn underbygger
avgjørelsene at listen for å legge vekt på forutgående hendelser er lagt høyt.
Den konkrete straffutmålingen
(34) Ved utmålingen av den konkrete straffen tar jeg utgangspunkt i de to nyeste avgjørelsene
fra Høyesterett, som jeg allerede har nevnt, og som drøfter straffenivået etter straffeloven
§ 297 bokstav b.
(35) Etter mitt syn gir HR-2023-535-A lite veiledning, ettersom det i den saken ikke var tale om
inntrengning i fornærmedes kjønnsorgan. Derimot er saken her langt på vei sammenliknbar
med HR-2022-2225-A, der domfelte førte minst én finger inn i skjeden til en sovende
kvinne. I den saken skulle de som venner dele seng, og kvinnen hadde funnet grunn til å
gjøre det klart at hun ikke ønsket seksuell kontakt med domfelte. I vår sak hadde ikke
fornærmede noen foranledning til å klargjøre dette, ettersom de to nettopp hadde møttes på
HR-2024-1673-A, (sak nr. 24-083800STR-HRET)

7
dansegulvet på et utested, hvor de fortsatt befant seg. Kontakten mellom dem hadde bestått
i flørting og tett dans. Fornærmede ble fullstendig overrumplet. I begge tilfeller er det
snakk om kortvarige impulshandlinger, avbrutt som følge av fornærmedes reaksjon. Det
fremgår uttrykkelig av dommen fra 2022 i avsnitt 50 at det ikke var holdepunkter for at
handlingen var planlagt. Domfelte forsøkte riktignok i den saken å snu fornærmede mot
seg igjen da hun trakk seg unna. I saken her løftet imidlertid domfelte pekefingeren mot,
eller inn i munnen, mens han smilte etter at han hadde hatt fingrene inne i fornærmedes
skjede, og det til tross for at hun da hadde revet seg løs fra ham. Videre hadde domfelte i
2022-dommen gitt uttrykk for anger, noe domfelte i vår sak ikke har gjort. Først ved andre
gangs behandling i lagmannsretten erkjente han de faktiske forholdene, men han mente at
det var lagt opp til videre seksuell kontakt. Det fant lagmannsretten klart å kunne se bort
fra.
(36) Mens handlingen i 2022-saken fant sted hjemme hos fornærmede, skjedde handlingen i
saken her på et offentlig sted. Jeg kan ikke se at dette skillet bør tillegges særlig vekt. Mens
en hendelse i hjemmet kan innebære frykt for at overgrepet skal utvikle seg, har en
handling i offentligheten andre negative sider, som frykten for at noen kan ha observert
handlingen eller gjort opptak av den, samt at informasjon om hendelsen lettere spres til en
større gruppe mennesker. Hva som oppfattes som mest belastende, vil være både person-
og situasjonsbetinget. Jeg tilføyer at det ikke er opplysninger i saken fra 2022 som tilsier at
fornærmede fryktet ytterligere overgrep. Etter å ha trukket seg unna sov hun videre
sammen med domfelte.
(37) Utgangspunktet for straffutmålingen er et normalstraffenivå på 3 år og 3 måneder. Gitt den
alvorlige krenkelsen av fornærmedes rett til seksuell selvbestemmelse kan jeg ikke se at
det er grunnlag for å utmåle en annen straff i denne saken enn hva som ble utmålt i
HR-2022-2225-A, fengsel i 2 år og 5 måneder.
(38) Det bør imidlertid tas hensyn til at saksbehandlingen har tatt noe tid, ettersom saken har
vært til behandling i Høyesterett to ganger. Et passende fradrag vil være 2 måneder,
jf. blant annet HR-2024-1201-A avsnitt 36.
(39) Straffen bør derfor settes til fengsel i 2 år og 3 måneder.
(40) Jeg stemmer for denne
D O M :
I lagmannsrettens dom, domsslutningen punkt 1, gjøres den endring at straffen settes til
fengsel i 2 – to – år og 3 – tre – måneder.
(41) Dommer Stenvik:
Dissens
(42) Jeg mener at det bør fastsettes en kortere fengselsstraff enn førstvoterende går inn for.
(43) Jeg slutter meg til førstvoterendes redegjørelse for rettstilstanden, og jeg er enig i at
dommene HR-2022-2225-A og HR-2023-535-A er sentrale for straffutmålingen i en sak
HR-2024-1673-A, (sak nr. 24-083800STR-HRET)

8
som denne. Jeg er imidlertid ikke enig i at vår sak kan likestilles med
HR-2022-2225-A med hensyn til straffverdighet.
(44) Avgjørende for mitt syn er at den voldtekten som A er domfelt for – selv om den er sterkt
klanderverdig og kvalifiserer for en lengre fengselsstraff – ligger helt i det nedre sjiktet av
seksuallovbrudd som omfattes av straffeloven § 291, i grenseområdet mot seksuelle
handlinger uten samtykke etter § 297, hvor strafferammen er fengsel i inntil 1 år. Grensen
mellom de to bestemmelsene er ikke skarp, og små variasjoner i hendelsesforløpet kan
avgjøre hvilket straffebud som kommer til anvendelse. Hvis tiltalte hadde gått litt saktere
frem, slik at fornærmede hadde rukket å gi uttrykk for et «nei», og tiltalte hadde ignorert
protesten og fullbyrdet den seksuelle omgangen uten bruk av trusler eller vold, ville han
vært å dømme etter det mildere straffebudet.
(45) Samtidig er det ikke gitt at straffverdigheten er høyere for overgrep i nedre sjikt av
straffeloven § 291, enn for de groveste tilfellene som rammes av § 297. Det er ikke opplagt
at den som handler så raskt at fornærmede ikke rekker å reagere, alltid skal bedømmes
strengere enn den som går saktere frem og overser fornærmedes protester. Jeg nevner i
denne sammenheng at Straffelovrådet har gitt uttrykk for at seksuell omgang med noen
som formidler at de ikke ønsker å ta del i handlingen, kan være like straffverdig som
seksuell omgang med noen som er ute av stand til å motsette seg den,
jf. NOU 2022: 21 Strafferettslig vern av den seksuelle selvbestemmelsesretten punkt
27.4.3.
(46) Jeg peker også på at brudd på straffeloven § 295 om misbruk av stilling,
avhengighetsforhold mv. til å skaffe seg seksuell omgang straffes mindre strengt enn
overtredelser i det nedre sjiktet av § 291, selv om de kan være klart mer straffverdige.
Dommen HR-2023-473-A, hvor Høyesterett ikke fant grunn til å endre straffen på fengsel i
7 måneder samt rettighetstap, er et eksempel på dette.
(47) Selv om man med dagens rettstilstand ikke kommer utenom at det har stor betydning for
reaksjonsfastsettelsen hvilket straffebud et forhold omfattes av, tilsier strafferettslige
likhetsbetraktninger at man bør unngå et markert sprang i straffenivå mellom de groveste
bruddene på straffeloven § 295 og § 297 og krenkelser i nedre sjikt av § 291. Jeg finner
støtte i HR-2023-535-A for at man i de sistnevnte tilfellene – herunder i en sak som vår –
kan ta utgangspunkt i en straff på fengsel i 1 år og 6 måneder. Saksforholdene er riktignok
ikke direkte sammenlignbare, blant annet fordi krenkelsen i HR-2023-535-A ikke omfattet
inntrengning i fornærmedes skjede. De har imidlertid til felles at de – av ulike grunner –
ligger helt i nedre sjikt av § 291, nær grensen mot § 297. En straff på fengsel i 1 år og
6 måneder for voldtekter i grenseområdet mot den mildere bestemmelsen gir etter min
mening best sammenheng i lovverket.
(48) Jeg understreker at min vurdering tar sikte på den konkrete situasjonen i vår sak, hvor
domfelte gikk for fort frem og klart over grensen for det akseptable i en intim situasjon.
Den gjelder ikke overrumplingsvoldtekter generelt, som kan variere mye i grovhet. Som
det fremgår av Høyesteretts første dom i denne saken, HR-2023-2193-A avsnitt 21, er
bakgrunnen for at seksuell omgang med personer som er ute av stand til å motsette seg
handlingen, defineres som voldtekt, at slike lovbrudd kan være like alvorlige som mer
typiske voldtekter. Det er nærliggende å tenke på tilfeller hvor overraskelsen er planlagt,
særlig skremmende eller rammer en spesielt sårbar person. I så fall befinner man seg ikke i
grenseområdet mot straffeloven § 297, og en strengere reaksjon vil være berettiget.
HR-2024-1673-A, (sak nr. 24-083800STR-HRET)

9
(49) Jeg er enig med førstvoterende i at straffen bør reduseres med 2 måneder på grunn av den
tiden som har gått siden den straffbare handlingen fant sted, jf. straffeloven § 78 bokstav e.
Andre formildende eller skjerpende omstendigheter foreligger ikke.
(50) Jeg stemmer etter dette for at straffen settes til fengsel i 1 år og 4 måneder.
(51) Dommer Thyness: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med førstvoterende,
dommer Østensen Berglund.
(52) Dommer Bergh: Likeså.
(53) Dommer Bull: Likeså.
(54) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
D O M :
I lagmannsrettens dom, domsslutningen punkt 1, gjøres den endring at straffen settes til
fengsel i 2 – to – år og 3 – tre – måneder.
HR-2024-1673-A, (sak nr. 24-083800STR-HRET)