Spørsmål om regnskapsmessig avskriving av omtvistet fordring gir rett til korrigering av omsetningsoppgave (merverdiavgiftsloven § 32, jf. forskrift nr. 1 § 13)
Dato: 2004-06-21

Sammendrag: Etter forgjeves å ha forsøkt å oppnå betaling gjennom utsendelser av betalingsvarsler, hadde entreprenøren tatt ut stevning mot byggherren med påstand om betaling av angjeldende beløp med tillegg av renter. Parallelt ønsket entreprenøren å foreta en korrigering av innberettet avgift. Skattedirektoratet la til grunn at vurderingstemaet ”tap på utestående fordring”, knytter seg til debitors manglende betalingsevne, og ikke som her, manglende betalingsvilje. Når entreprenøren hadde gått til det skritt å forfølge kravet rettslig, fant Skattedirektoratet at det på tidspunktet for avgivelsen av den bindende forhåndsuttalelsen ikke kunne sies å foreligge et reelt tap.

Innsenders fremstilling av faktum og jus Selskapet har forgjeves forsøkt å oppnå betaling fra byggherren gjennom korrespondanse og utsendelser av betalingsvarsler. Selskapet har derfor sett seg nødt til å ta ut stevning med påstand om betaling av ovennevnte krav med tillegg av renter. Saken er foreløpig ikke berammet. Selskapet ønsker nå å foreta en korrigering av innberettet merverdiavgift på den omstridte delen av kravet. Det blir anført at selskapet etter god regnskapsskikk plikter å foreta avskrivninger av omtvistede krav. Selskapet hevder dessuten at Finansdepartementets forskrift om regnskapsplikt og bokføring for næringsdrivende som går inn under bestemmelsene i merverdiavgiftsloven (nr 1) § 13, gir selskapet rett til å korrigere i dette tilfellet. Til støtte for sin tolking av forskriften, viser selskapet til Thor Refslands kommentarutgave til merverdiavgiftsloven, hvor det på side 490 i 5. utgave er uttalt følgende: ”Det er ingen betingelse for fradrag i avgiftsgrunnlaget på grunn av tap på krav at kreditor gir debitor underretning om avskrivingen. En velbegrunnet vurdering av at kravet ikke lar seg inndrive og som kreditor foretar i det stille vil være tilstrekkelig til at avskrivingen får virkning for avgiftsgrunnlaget.” Selskapet legger til grunn at det siterte gjelder både betalingsvilje og betalingsevne. Innsender presiserer at dersom selskapet får medhold i søksmålet mot byggherren, vil det selvsagt bli sendt inn ny, korrigert, omsetningsoppgave. Det forutsettes at det ikke skal svares renter for det tilfellet at slik korreksjon blir aktuelt. Skattedirektoratet anmodes gjennom en bindende forhåndsuttalelse å bekrefte at en regnskapsmessig avskriving av usikre og omtvistede krav gir grunnlag for å sende inn korrigert omsetningsoppgave. I tillegg ønskes det bekreftet at det ved en eventuell senere korrigert oppgave hvor tidligere tilbakeført merverdiavgift erlegges, ikke skal betales renter. Skattedirektoratets vurderinger Etter merverdiavgiftsloven § 32 første ledd skal vederlag for avgiftspliktig omsetning, som hovedregel, medtas til avgiftsberegning i oppgaven for den termin de er bokført. I følge hovedregelen, er det således likegyldig om vederlaget er mottatt. Dersom vederlag for avgiftspliktig omsetning ikke betales, oppstår det tap på kreditors hånd. Det følger forutsetningsvis av Finansdepartementets forskrift om regnskapsplikt og bokføring for næringsdrivende som går inn under bestemmelsene i merverdiavgiftsloven (nr 1) § 13, at tap på utestående fordringer som gjelder avgiftspliktig omsetning, kan føres til fradrag i den avgiftspliktige omsetningen i den terminen hvor tapet er konstatert. Avgiftsgrunnlaget for terminen reduseres tilsvarende. En forutsetning for å foreta tapsavskrivning med virkning for merverdiavgiftsberegningen er at kreditor kan sannsynliggjøre at tapet er reelt. Normalt må det antas at det ikke vil bli foretatt avskrivninger av fordringer før det er nødvendig. I ordinære forretningsforhold må tapet derfor forutsettes reelt dersom kreditor har foretatt en vurdering som har munnet ut i en konklusjon om at fordringen ikke lar seg inndrive, eventuelt at den ikke lar seg inndrive uten at det påfører kreditor omkostninger som er uforholdsmessig store i forhold til kravets størrelse. Det kan således i alminnelighet ikke kreves at fordringen er søkt inndrevet ved rettslig inkasso, eller at kreditor må godtgjøre at debitor er insolvent. På den annen side, vil det ikke være tilstrekkelig for tilbakeføring av avgift av tap på fordring at kreditor uten nærmere begrunnelse mener at fordringen ikke lar seg inndrive. Oppgivelse av fordringen kan i slike tilfelle innebære en ettergivelse som ikke gir rett til tilbakeføring. I relasjon til forskrift nr 1 § 13, har Skattedirektoratet antatt at ”tap på utestående fordring” refererer seg til debitors manglende betalingsevne. I Skattedirektoratets innstilling i klagesak nr 4706 ble det for eksempel uttalt: ”Grunnlaget i nærværende tilfelle er ikke manglende betalingsevne eller konkurs, men derimot manglende betalingsvilje fra debitors side, da han bestrider kravet. Det vil således ikke være hjemmel for tilbakeføring av avgift av tap på utestående fordring, jf forskrift nr 1 § 13.” Det samme ble lagt til grunn i klagesak nr 4833: ”I foreliggende sak er også årsaken til at kreditor ikke har betalt verken manglende betalingsevne eller konkurs, men derimot manglende betalingsvilje på grunn av uenighet om sluttoppgjøret. Det ville således ikke ha vært hjemmel for tilbakeføring av avgift av tap på utestående fordring, jf forskrift nr 1 § 13”. Skattedirektoratets innstilling ble i begge de refererte sakene stadfestet av Klagenemnda for merverdiavgift. Det ovenfor siterte avsnittet fra Refslands kommentarutgave til merverdiavgiftsloven er, etter vår oppfatning, helt på linje med praksisen fra klagenemnda. Vi viser til at det sentrale i avsnittet er formuleringen ”kravet ikke lar seg inndrive”. Den delen av kravet som inngår i beløpet som byggherren vil benytte til motregning, må anses  erkjent. For den resterende delen av kravet, legger vi til grunn at det på det nåværende tidspunkt ikke foreligger et reelt tap. Vår oppfatning bygger blant annet på at selskapet har valgt å saksøke byggherren for å oppnå betaling av kravet med renter. Konklusjon Selskapets fordringer, som i saken er omtalt som omtvistede, anses i relasjon til merverdiavgiftsreglene ikke som tapt med rett til fradrag i avgiftsgrunnlaget.