Dato: 2022-03-30

Sammendrag: En mann i Rogaland hadde i 2019 skutt og drept en fredet fjellrev. Fjellreven er nasjonalt truet, og Høyesterett kom til at mannen hadde handlet grovt uaktsomt.

Den ulovlig felte reven var fanget i en fangstboks som domfelte hadde satt opp på eiendommen sin. Reven var hvit, men domfelte var overbevist om at han hadde skutt en albinorødrev. Han undersøkte ikke nærmere selv om han visste at fjellreven er fredet og utrydningstruet. Til tross for at fjellrev er svært uvanlig i Rogaland, mente Høyesterett at mannen sterkt må bebreides for å ha felt dyret. Det ble lagt vekt på at jegeren hadde handlingsalternativer.

Høyesterett fastsatte straffen til 60 dagers fengsel og tap av retten til jakt og fangst i en periode på ett år.

Dommen gir blant annet veiledning for hva som ligger i kravet til «grovt uaktsomt» ved alvorlig miljøkriminalitet.

D O M
avsagt 30. mars 2022 av Høyesterett i avdeling med
dommer Hilde Indreberg
dommer Wilhelm Matheson
dommer Kristin Normann
dommer Borgar Høgetveit Berg
dommer Kine Steinsvik
HR-2022-666-A, (sak nr. 21-155063STR-HRET)
Anke over Gulating lagmannsretts dom 27. august 2021
A (advokat John Christian Elden)
mot
Påtalemyndigheten (førstestatsadvokat Hans Tore Høviskeland)

2
S T E M M E G I V N I N G
(1) Dommer Normann:
Sakens spørsmål og bakgrunn
(2) Saken gjelder domfellelse for felling av fjellrev og reiser spørsmål om handlingen var
grovt uaktsom, slik at forholdet faller inn under straffeloven § 240 annet ledd bokstav a.
Den reiser også spørsmål om utmåling av straffen.
(3) Ved statsadvokatene i Rogalands beslutning 6. oktober 2020, rettet 19. august 2021, ble A
satt under tiltale for overtredelse av:
«Straffeloven § 240 annet ledd bokstav a
for forsettlig eller grovt uaktsomt å ha minsket en naturlig bestand av fredede
organismer som nasjonalt eller internasjonalt er truet av utryddelse
Grunnlag:
Mandag 18. mars 2019 i Lund skjøt han en fjellrev (Vulpes Lagopus), som han hadde
fanget i en fangstbås. Fellingen var ikke i henhold til lov eller vedtak i medhold av
lov.
Subsidiært: Naturmangfoldloven § 75 første ledd, jf. annet ledd, jf. § 15 første
ledd
for å ha jaktet på viltlevende dyr uten hjemmel i lov eller vedtak med hjemmel i lov
Grunnlag:
Mandag 18. mars 2019 i Lund skjøt han en fjellrev (Vulpes Lagopus), som han hadde
fanget i en fangstbås, uten at han hadde tillatelse til dette.»
(4) Dalane tingrett avsa 16. februar 2021 dom der A ble dømt for overtredelse av straffeloven
§ 240 annet ledd til fengsel i 90 dager. Tingretten kom til at han ved sin forklaring hadde
vist at han handlet grovt uaktsomt. A ble også fradømt retten til å utøve jakt og fangst med
en tapsperiode på tre år. Han ble videre dømt til å tåle inndragning av fjellreven og en
salongrifle til staten, og til å betale saksomkostninger til det offentlige med 2000 kroner.
(5) A anket tingrettens dom til lagmannsretten.
(6) Gulating lagmannsrett avsa dom 27. august 2021. Dommen er avsagt under dissens. Et
flertall på fem dommere kom til at As opptreden var grovt uaktsom, jf. straffeloven
§ 23 annet ledd, og at han dermed skulle dømmes for overtredelse av straffeloven § 240. Et
mindretall på to meddommere mente at uaktsomheten ikke var grov, men at han skulle
domfelles for overtredelse av naturmangfoldloven § 75 første ledd, jf. § 15 første ledd.
Lagmannsrettens dom har slik domsslutning:
«1. A, født 00.00.1981, dømmes for overtredelse av straffeloven
§ 240 annet ledd til fengsel i 90 – nitti – dager.
HR-2022-666-A, (sak nr. 21-155063STR-HRET)

3
2. A, født 00.00.1981, dømmes til tap av retten til jakt og fangst i en periode på
3 – tre – år, regnet fra rettskraftig dom, jf. straffeloven § 56,
jf. § 58.
3. A, født 00.00.1981, dømmes til å tåle inndragning av fjellrev og salongrifle
til staten jf. straffeloven § 69 jf. § 75.
4. Sakskostnader for lagmannsretten idømmes ikke.
5. A, født 00.00.1981, dømmes til å betale sakskostnader for tingretten med
2.000 – totusen – kroner.»
(7) A har anket lagmannsrettens dom til Høyesterett. Anken gjelder lovanvendelsen og
subsidiært straffutmålingen, samt inndragning av salongriflen og rettighetstapet. Det gjøres
gjeldende at terskelen for grov uaktsomhet ikke er overtrådt, og at A skulle ha vært dømt
etter naturmangfoldloven § 75 første ledd, jf. § 15. Den utmålte straff er derfor for høy.
Subsidiært anføres at straffen for overtredelse av straffeloven § 240 er for høy.
(8) Påtalemyndigheten gjør gjeldende at anken skal forkastes.
Mitt syn på saken
Saksforholdet
(9) A har erkjent de faktiske forholdene. Han har forklart at han høsten 2018 satte opp en
fangstbås som var plassert på hans søskenbarns eiendom, og at den sto slik at han kunne se
den fra sin eiendom. Om formiddagen den 18. mars 2019 i 10 – 11 tiden oppdaget han at
luken i fangstboksen hadde lukket seg, slik den gjør når et dyr går inn i båsen. Han tok
derfor med seg en salongrifle og hunden sin og gikk bort til båsen. Været var regntungt, og
det var halvmørkt.
(10) A tilbrakte 20 til 30 minutter ved fangstbåsen, slik at hunden skulle lære å gjenkjenne
lukten av levende rev. Han avlivet deretter reven med ett skudd mens den lå i fangstbåsen
og tok den med seg hjem. Deretter tok han et bilde av reven som han la ut på en
Facebook-gruppe kalt «Revejakt».
(11) Han har forklart at han var overbevist om at reven, som hadde hvit pels, var en
albinorødrev. Både tingretten og lagmannsretten har lagt til grunn at A faktisk trodde dette,
fordi han var klar over at fjellreven er rødlistet, men likevel la ut bildet på Facebook.
(12) Statens naturoppsyn tok 21. mars 2019 beslag i fjellreven, og den ble levert til Norsk
institutt for naturforskning for DNA-analyse. Resultatet av analysen datert 12. april
2019 var at «den innleverte reven er en vill fjellrev med opphav i den skandinaviske
fjellrevbestanden». Statens naturoppsyn innleverte 3. mai 2019 anmeldelse for overtredelse
av naturmangfoldloven.
Straffeloven § 240 annet ledd bokstav a – de objektive vilkårene
(13) Straffeloven § 240 annet ledd bokstav a rammer den som forsettlig eller grovt uaktsomt
«minsker en naturlig bestand av fredede organismer som nasjonalt eller internasjonalt er
truet av utryddelse». Bestemmelsen viderefører straffeloven 1902 § 152 b og har samme
HR-2022-666-A, (sak nr. 21-155063STR-HRET)

4
gjerningsinnhold, jf. NOU: 4 kapittel 9.11.2 og Ot.prp. nr. 22 (2008–2009) kapittel 16.4.
Det er ikke bestridt at de objektive vilkårene her er oppfylt.
(14) DNA analysen viste at reven var en vill fjellrev med opphav i den skandinaviske
fjellrevbestanden. Det er på det rene at fjellreven er en «naturlig bestand», jf. Ot.prp. nr.
92 (1992–1993) side 20. Fjellreven ble «fredet» i Norge i 1930. Arten har en særlig rettslig
beskyttelse ved at den har status som prioritert art, jf. forskrift 2015-01-23-60 § 1. Enhver
form for «uttak, skade eller ødeleggelse av fjellrev er forbudt», jf. forskriften § 3.
(15) I hvilken grad bestanden er utrydningstruet, beror på den til enhver tid faglige vurdering.
Listen over truede arter av planter og dyr i Norge, «rødlisten», er utarbeidet av Direktoratet
for naturforvaltning og skal som utgangspunkt legges til grunn, jf. Ot.prp. nr.
92 (1992–1993) side 20 og HR-2016-1857-A avsnitt 24. På handlingstidpunktet var
fjellrev kategorisert som «kritisk truet» på Norsk rødliste for arter 2015.
(16) Er bestanden fåtallig, kan det å fjerne ett eneste individ innebære at vilkåret om at
bestanden anses for å «minske», er oppfylt, jf. Ot.prp. nr. 92 (1992–1993) side 19.
Forarbeidsuttalelsene er fulgt opp i HR-2016-1857-A, jf. avsnitt 29, 30 og 35, hvor
Høyesterett kom til at de tiltaltes jakt på tre ulver utgjorde forsøk på å minske bestanden.
(17) Ifølge Nina Eide ved Norsk institutt for naturforskning, som forklarte seg og fremla en
rapport for lagmannsretten, består den norske fjellrevbestanden av cirka 300 individer,
hvorav 174 fjellrev er reproduserende. Hun forklarte at fjellreven er mer utrydningstruet
enn ulven, selv om den norske ulvebestanden er mindre. Dette skyldes at det er større
ulvebestander i Sverige og Finland, at den norske ulven emigrerer til disse landene og at ny
ulv kommer inn igjen til Norge. Fjellrevbestanden har ikke fordelen med en stor bestand i
nabolandet og er mer spredd enn ulvebestanden. Lagmannsretten har ut fra dette korrekt
lagt til grunn at bestanden er så lav at felling av én fjellrev oppfyller vilkåret om å
«minske» bestanden.
Straffeloven § 240 annet ledd bokstav a – det subjektive vilkåret
(18) Straffeloven § 240 annet ledd omfatter både forsettlig og grov uaktsom handlemåte.
Lagmannsretten fant ikke grunnlag for å dømme A for forsettlig overtredelse. Spørsmålet
for Høyesterett er om han handlet grovt uaktsomt da han skjøt fjellreven.
(19) Det fremgår av straffeloven § 23 første ledd at «[d]en som handler i strid med kravet til
forsvarlig opptreden på et område, og som ut fra sine personlige forutsetninger kan
bebreides, er uaktsom». Uaktsomheten er grov «dersom handlingen er svært klanderverdig
og det er grunnlag for sterk bebreidelse», jf. annet ledd. Bestemmelsen viderefører i det
vesentlige Høyesteretts definisjon av grov uaktsomhet i Rt-1970-1235, men det skal i dag
noe mindre til for at kravet er oppfylt, jf. Ot.prp. nr. 90 (2003–2004) side 2 og
HR-2010-2058-A avsnitt 17 og 18.
(20) Utgangspunktet for aktsomhetsvurderingen på området denne saken gjelder, er det
grunnleggende kravet om at en jeger må være i stand til å identifisere det viltet han ønsker
å felle. Jegeren må blant annet kunne fastslå at viltet er av rett art. Tilstrekkelig lys er en
forutsetning for å kunne oppfylle dette, jf. Prop. 161 L (2012–2013) side 6.
HR-2022-666-A, (sak nr. 21-155063STR-HRET)

5
(21) Utryddelsen av arter ansees i dag som en av de viktigste og største miljøtruslene verden
står overfor, jf. motivene til fjellrevforskriften, PRE-2015-01-23-60 side 1. Fjellreven er
som nevnt en utrydningstruet art, og for å beskytte den er det iverksatt omfattende
forvaltningstiltak blant annet i form av avl og utsetting av valper, støtteforing og uttak av
rødrev. I Handlingsplan for fjellrev 2017–2021 er kostnaden ved tiltakene stipulert til cirka
50 millioner kroner i løpet av fem år. Aktor har opplyst at handlingsplanen skal
videreføres. Nina Eide ved Norsk institutt for naturforskning forklarte for lagmannsretten
at fjellreven er det eneste pattedyret i Norge som er gjenstand for slike omfattende tiltak
for å redde arten. Dette understreker hvor viktig det er at jegere som skal skyte dyr som
kan forveksles med fjellrev, forsikrer seg om at det ikke er en fjellrev som felles.
(22) A var som nevnt overbevist om at han hadde skutt en albinorødrev. Han forklarte at han
hadde hørt av andre at det var observert albinorødrev i bygda. Vurderingen hans var basert
på at reven med unntak av fargen, var helt lik den rødreven han hadde skutt tidligere på
vinteren, og at ørene var lik ørene på andre rødrever. A fant ikke grunn til å foreta
ytterligere undersøkelser før han skjøt, fordi han var overbevist om at det ikke fantes
fjellrev så langt syd i landet og tenkte ikke over at det kunne være en fjellrev.
(23) As forsvarer har pekt på at det ikke tidligere er dokumentert fjellrev i Rogaland og har
blant annet vist til at den nærmeste observasjonen av fjellrev i 2015 var i Bykleheiane i
Agder fylke 105 kilometer unna. Videre fremgår det av Eide, N.E., Andersen, R.,
Elmhagen, B., Linnell, J., Sandal, T., Dalén, L., Angerbjörn, A., Hellström, P. & Landa, A.
2005. En veileder til overvåking av fjellrevbestanden, tolkning av spor og sportegn, skille
mellom fjellrev, rødrev og rømt oppdrettsrev NINA Temahefte 29. 28pp (norsk versjon) at
fjellreven finnes «over hele den arktiske tundraen».
(24) Jeg legger etter dette til grunn at det er uvanlig med fjellrev så langt syd i landet, men er
kommet til at dette ikke får betydning. Utgangspunktet er at alt vilt er fredet, og at jakt bare
er tillatt når det følger av lov, jf. naturmangfoldloven § 15. Som jeg allerede har redegjort
for, er det et helt grunnleggende vilkår at jegerne må kunne identifisere de artene de jakter
på. Dersom jegeren ikke kan identifisere dyret, skal han avstå fra å felle det. A pliktet
derfor å ha et forsvarlig grunnlag for å vurdere hvilken art han sto overfor før han bestemte
seg for å skyte. Han visste at fjellreven er fredet og rødlistet.
(25) Det var halvmørkt da A observerte dyret. Han så at reven var liten og hvit, men baserte sin
vurdering på at den med unntak av fargen, var helt lik en rødrevvalp han hadde skutt
tidligere, og at ørene var lik ørene på vanlige rever. A trodde det var en albinorødrev, men
han så verken fargen på øynene eller snuten på reven. Jeg viser i denne sammenhengen til
at rødreven generelt er betraktelig større enn fjellreven, og at ett av de mest markante
skiller mellom fjellrev og rødrev er hodets profil. Rødreven har, ifølge det nevnte
temaheftet, et mer langstrakt og spisst hode med vesentlig større og spissere ører enn
fjellreven. A burde på denne bakgrunn foretatt nærmere undersøkelser for å bringe på det
rene om det kunne være en fjellrev.
(26) Jeg vektlegger også at A hadde flere handlingsalternativer. Fjellreven befant seg i en
fangstbås, han oppholdt seg ved denne i 20 til 30 minutter før han skjøt, og han hadde god
tid og anledning til å undersøke reven nærmere. Fangstbåsen var plassert nær hjemmet
hans, og han kunne ha gått hjem for å hente en lykt til å undersøke dyret nærmere. Han
hadde også tid til å ta kontakt med mer erfarne jegere, eller han kunne sluppet reven fri.
HR-2022-666-A, (sak nr. 21-155063STR-HRET)

6
(27) Jeg er etter en samlet vurdering kommet til at A er sterkt å bebreide for sin beslutning om å
skyte reven. Både revens farge og størrelse var uvanlig, og det forelå en risiko for å felle en
kritisk truet art. Handlingen oppfyller kravet til grov uaktsomhet i straffeloven
§ 23 annet ledd.
(28) De objektive og subjektive vilkårene for domfellelse etter straffeloven § 240 annet ledd
bokstav a er etter dette oppfylt.
Straffutmålingen
(29) Strafferammen for overtredelse av straffeloven § 240 annet ledd er fengsel i seks år. Dette
er en videreføring av strafferammen i straffeloven 1902 § 152 b annet ledd, og det var ikke
tilsiktet noen endringer i straffenivået. Den øvre delen av strafferammen retter seg
fortrinnsvis mot de forsettlige overtredelsene. Grov uaktsomhet skal straffes mildere,
jf. Ot.prp. nr. 22 (2008–2009) side 417–418. Loven gir ikke adgang til å fastsette
bøtestraff.
(30) Som nevnt viderefører straffeloven § 240 straffeloven 1902 § 152 b, som kom inn i loven i
1993. Formålet var å fange opp de alvorligste tilfellene av miljøkriminalitet og legge til
rette for «en vesentlig straffeskjerpelse for slike forbrytelser», jf. Ot.prp. nr.
92 (1992–1993) side 3. Det fremgår i proposisjonen på side 7 at lovgivers ønske var å
signalisere at denne formen for kriminalitet anses som alvorlig. Jeg nevner videre at
betydningen av å beskytte miljøet også gjenspeiles i Grunnloven § 112. Bestemmelsen slår
fast at alle har rett til en natur der produksjonsevne og mangfold bevares. Høyesteretts
straffutmålingspraksis fra de senere årene viser en skjerpet holdning til miljøkriminalitet,
jf. for eksempel HR-2020-1353-A avsnitt 50 – 53 med videre henvisninger til avgjørelser
om brudd på ulike miljølover.
(31) I saker om miljøkriminalitet må det av allmennpreventive grunner generelt reageres
strengt, jf. Rt-2011-10 avsnitt 17 og 19. Saken gjaldt terrenginngrep i strandsonen og brudd
på plan- og bygningsloven. I vår sak har det særlig betydning at utryddelsen av arter som
nevnt er en av de største miljøtruslene som vi i dag står overfor. I Norge har en rekke arter
gått sterkt tilbake i løpet av de siste 50 årene og står i fare for å bli utryddet.
(32) Det foreligger ingen avgjørelse fra Høyesterett som er direkte sammenlignbar med vår sak.
(33) I Rt-2005-76 avsnitt 32 slo Høyesterett fast at ved jakt på de totalfredete rovdyrene ulv,
bjørn og jerv, er utgangspunktet straff i form av ubetinget fengsel. Det samme må gjelde
andre utrydningstruede arter. Saken gjaldt forsettlig og ulovlig felling av jerv, og straffen
ble fastsatt til fengsel i 21 dager.
(34) HR-2016-1857-A gjaldt forsøk på ulovlig felling av tre ulver. I avsnitt 51 er det uttalt at
utgangspunktet må være ubetinget fengselsstraff av en viss lengde. Det dreide seg også der
om forsettlige overtredelser. Dommen gjaldt fire personer, og straffen ble fastsatt til
fengsel i mellom 120 dager og ett år.
(35) Jeg viser også til at det for en av de domfelte ble gitt et påslag på tre måneder for uaktsom
overtredelse av naturmangfoldloven § 75 første og annet ledd, jf. § 15, samt overtredelser
HR-2022-666-A, (sak nr. 21-155063STR-HRET)

7
av våpenlovgivningen, jf. avsnitt 55–56. Overtredelsen av naturmangfoldloven ble ansett å
veie klart tyngst.
(36) Jeg er etter en samlet vurdering kommet til at ubetinget fengsel i 90 dager er et passende
utgangspunkt. Jeg kan ikke se at As erkjennelse av de faktiske forholdene, slik denne saken
ligger an, kan tillegges vekt i formildende retning. Erkjennelsen har ikke hatt noen særlig
prosessøkonomisk betydning.
(37) At saken er blitt unødig gammel, må imidlertid føre til en ikke uvesentlig reduksjon av
straffens lengde, jf. HR-2016-225-S. I saken her er det på samme måte som i
storkammeravgjørelsen fra 2016, gått cirka tre år fra handlingstidspunktet til dom i
Høyesterett, og det foreligger som i den, en lengre periode med liten eller ingen aktivitet
hos politi og påtalemyndighet.
(38) Resultatet fra obduksjonen av fjellreven forelå 16. juli 2019, og det foreligger ikke
opplysninger om hva som ble gjort etter dette frem til A ble avhørt siste gang i august
2020. Saken var ferdig etterforsket i september samme år, og tiltale ble tatt ut 6. oktober.
(39) Ved straffutmålingen må det også tas i betraktning at A skal ilegges rettighetstap,
jf. straffeloven § 56 første ledd. I rettspraksis er det en rekke eksempler på at rettighetstap
har fått betydning for straffen, jf. Magnus Matningsdal, Straffeloven, Alminnelige
bestemmelser, kommentar utgave, merknader til straffeloven § 56 femte ledd.
(40) Jeg er etter en samlet vurdering kommet til at straffen bør settes til fengsel i 60 dager.
Rettighetstap
(41) Etter straffeloven § 56 første ledd bokstav b kan den som har begått en straffbar handling
som viser at vedkommende er uskikket til en virksomhet eller aktivitet, fratas retten til å
drive virksomheten eller aktiviteten, når allmenne hensyn tilsier det.
(42) A har ved sin handlemåte utvist en holdning som ikke er i samsvar med en jegers
grunnleggende plikt til å identifisere dyret før han treffer beslutningen om å skyte, og jeg
er enig med lagmannsretten i at han skal idømmes rettighetstap for en periode.
Lagmannsretten fastsatte – i samsvar med aktors påstand – tapstiden til tre år. Etter mitt
syn må tapstiden reduseres.
(43) I Rt-2005-76 ble domfelte fratatt retten til å drive jakt og fangst i to år i en sak som gjaldt
ulovlig felling av jerv, som er fredet. Høyesterett kom til at det forelå en alvorlig
overtredelse av viltloven § 56 første ledd annet punktum, jf. avsnitt 25. I avsnitt 26 heter
det videre:
«Allmennpreventive hensyn må veie tungt i denne type saker. For det første er
oppdagelsesrisikoen gjennomgående liten. Videre vil gjerningsmennene mene de har
aktverdig grunn for handlingen, og dette synet vil ofte ha støtte i lokalsamfunnet.
Under slike forhold får reaksjonen i seg selv større betydning.»
(44) I Rt-2015-636 ble domfelte fratatt retten til å drive jakt og fangst i en periode på ett år i en
sak om domfellelse for å ha hjulpet med å skjule ulovlig felt ulv, jf. straffeloven
§ 132 første ledd.
HR-2022-666-A, (sak nr. 21-155063STR-HRET)

8
(45) I HR-2016-1253-A, som gjaldt felling av rådyr utenfor jakttiden, ble tapstiden satt til fem
år, jf. avsnitt 29. Dette nivået ble fulgt opp i HR-2016-1857-A. Høyesterett viser til at det i
rettspraksis er lagt til grunn at det ved domfellelse for alvorlig faunakriminalitet som
rammes av straffeloven § 152 b andre ledd nr. 1, bare helt unntaksvis kan komme på tale
ikke å ilegge rettighetstap for en lengre periode. Tapstiden ble der redusert til tre år under
henvisning til at de domfelte uriktig hadde fått informasjon om at de ikke kunne jakte i
påvente av rettskraftig dom.
(46) Alle avgjørelsene jeg har vist til gjelder, i motsetning til vår sak, forsettlige overtredelser.
I Rt-2005-76 og HR-2016-1857-A hadde gjerningsmennene vist liten respekt for reglene
som er fastsatt for vern av fredete arter, og dommen fra 2016 dreide seg om et planlagt og
organisert forsøk på å felle tre ulver, jf. avsnitt 16. Etter mitt syn var forholdene i disse
sakene langt mer alvorlige enn i saken her, og allmennpreventive hensyn gjorde seg der
gjeldende med enda større styrke. I tillegg legger jeg en viss vekt på at saken som nevnt er
blitt gammel.
(47) Jeg er etter en samlet vurdering kommet til at tapstiden i vår sak passende kan settes til ett
år.
Inndragning
(48) Vilkårene for inndragning av salongriflen er oppfylt, jf. straffeloven § 69 første ledd
bokstav c.
(49) Hva gjelder inndragningen av fjellreven, har aktor vist til at straffeloven § 69 ikke får
anvendelse, fordi den ulovlig felte fjellreven tilfaller viltfondet i medhold av viltloven
§ 48. Dette er jeg enig i.
Konklusjon
(50) Jeg stemmer for denne
D O M :
1. I lagmannsrettens domsslutning punkt 1 gjøres den endring at straffen settes til
fengsel i 60 – seksti – dager.
2. I lagmannsrettens domsslutning punkt 2 gjøres den endring at tapstiden settes til
1 – ett – år.
3. I lagmannsrettens domsslutning punkt 3 gjøres den endring at den ulovlig felte
fjellreven tilfaller viltfondet, jf. viltloven § 48.
HR-2022-666-A, (sak nr. 21-155063STR-HRET)

9
(51) Dommer Steinsvik: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(52) Dommar Høgetveit Berg: Det same.
(53) Dommer Matheson: Likeså.
(54) Dommer Indreberg: Likeså.
(55) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
D O M :
1. I lagmannsrettens domsslutning punkt 1 gjøres den endring at straffen settes til
fengsel i 60 – seksti – dager.
2. I lagmannsrettens domsslutning punkt 2 gjøres den endring at tapstiden settes til
1 – ett – år.
3. I lagmannsrettens domsslutning punkt 3 gjøres den endring at den ulovlig felte
fjellreven tilfaller viltfondet, jf. viltloven § 48.
HR-2022-666-A, (sak nr. 21-155063STR-HRET)