Dato: 2022-05-13

Sammendrag: En jente som nettopp hadde fylt 14 år, ble voldtatt av en gutt som på handlingstiden var nær 18 år. Lovbryteren truet og brente fornærmede med en lighter, holdt henne fast og førte fingre inn i hennes skjede.

Ved straffutmålingen la Høyesterett betydelig vekt på jentas lave alder og tok utgangspunkt i en straff på i overkant av fire år. På grunn av lovbryterens unge alder ble straffenivået redusert til tre år og seks måneder og ett år av straffen gjort betinget.

Ved utmåling av oppreisningserstatningen tok Høyesterett utgangspunkt i dagens standarderstatning for voldtekt til samleie – 150 000 kroner. Høyesterett fastslo imidlertid at det er tid for en oppjustering. Heretter skal oppreisningserstatningen utmåles ut fra to ganger grunnbeløpet i folketrygden (G-regulering). På den måten vil erstatningsnivået følge den økonomiske utviklingen i samfunnet. Erstatningen vil med en slik normering nå utgjøre om lag 210 000 kroner. På grunn av fornærmedes lave alder i denne konkrete saken ble den samlede erstatningen satt til 240 000 kroner.

Dommen avklarer betydningen av at både fornærmede og lovbryteren er unge ved straffutmåling for voldtekt. Avgjørelsen innfører G-regulert standarderstatning for voldtekt.

D O M
avsagt 13. mai 2022 av Høyesterett i avdeling med
justitiarius Toril Marie Øie
dommer Kristin Normann
dommer Knut H. Kallerud
dommer Ingvald Falch
dommer Borgar Høgetveit Berg
HR-2022-980-A, (sak nr. 22-025696STR-HRET)
Anke over Gulating lagmannsretts dom 13. desember 2021
I.
A (advokat Øystein Ola Storrvik)
mot
Påtalemyndigheten (statsadvokat Kristine Herrebrøden)
II.*
A (advokat Øystein Ola Storrvik)
mot
B (advokat John Christian Elden)

2
S T E M M E G I V N I N G
(1) Dommer Kallerud:
Sakens spørsmål og bakgrunn
(2) Saken gjelder utmåling av straff og oppreisningserstatning etter voldtekt av en mindreårig
begått av en lovbryter som var under 18 år på handlingstiden.
(3) A, født 00.00.2001, ble 23. mars 2021 tiltalt for overtredelse av straffeloven
§ 291 – voldtekt. Grunnlaget var dette:
«Natt til tirsdag 16. juli 2019 i gate 662 i X satt han seg over B og klemte fast armene
hennes med bena slik at hun ikke kom seg løs. Han tok av henne undertøyet og stakk
en eller flere fingre inn i skjeden hennes samtidig som han gjorde masturberende
bevegelser med hånden. B gjorde fysisk motstand mot handlingene ved å sprelle med
bena og forsøke å få armene fri, samt at hun sa nei eller at hun ikke ville, eller
lignende.»
(4) På handlingstiden var fornærmede 14 år og 1 måned gammel og tiltalte 17 år og
9 måneder. Tiltalen omfattet derfor også overtredelse av straffeloven § 302 – seksuell
omgang med barn mellom 14 og 16 år.
(5) Ved Sogn og Fjordane tingretts dom 17. juni 2021 ble A domfelt i samsvar med tiltalen til
fengsel i to år og ti måneder. Han ble også dømt til å betale oppreisning til fornærmede
med 175 000 kroner.
(6) Etter anke fra A avsa Gulating lagmannsrett 13. desember 2021 dom med slik
domsslutning:
«1. A, født 00.00.2001, dømmes for overtredelse av straffeloven § 291 og
straffeloven § 302, alt sammenholdt med straffeloven § 79 bokstav a), til en
straff av fengsel i 3 – tre – år og 3 – tre – måneder.
2. A, født 00.00.2001, dømmes til å betale oppreisningserstatning til B med
225 000 – tohundredeogtjuefemtusen – kroner. Oppfyllelsesfristen er
2 – to – uker fra forkynnelsen av dommen.»
(7) A har anket lagmannsrettens dom til Høyesterett. Han anfører at lagmannsretten har fastsatt
for streng straff og for høy oppreisningserstatning. Han har særlig vist til at han ikke hadde
fylt 18 år på handlingstidspunktet.
(8) Etter påtalemyndighetens oppfatning er lagmannsrettens straffastsettelse – tre år og tre
måneder – riktig. Men det er rom for å gjøre ni måneder av straffen betinget med en
prøvetid på fire år.
(9) Etter at tiltaltes anke ble henvist til behandling i Høyesterett har fornærmede i saken
– B – krevd ny behandling av oppreisningserstatningen. Hun har gjort gjeldende at
erstatningen bør ligge opp mot 300 000 kroner.
HR-2022-980-A, (sak nr. 22-025696STR-HRET)

3
Mitt syn på saken
Faktum
(10) Sommeren 2019 reiste A fra sitt bosted i Sverige til Norge for å besøke en miljøarbeider
han hadde hatt god kontakt med mens han var på en barnevernsinstitusjon. Søndag 14. juli
2019 var han på overnattingsbesøk hos miljøarbeiderens familie. Han traff da fornærmede,
som han ikke kjente fra tidligere. Om kvelden ga A uttrykk for at han syntes hun var søt og
spurte om hun ville sove med ham. Hun svarte nei, men han oppsøkte henne likevel to
ganger på hennes soverom. Den første gangen la han seg i sengen bak henne og tok på
henne. Han spurte om hun ville kysse og «om hun ville at han skulle hjelpe henne med å
bli kvitt møydommen». Hun avviste ham og fikk ham ut av rommet.
(11) Lagmannsretten har gitt denne beskrivelsen av hva som så skjedde:
«Noe senere oppsøkte tiltalte fornærmede én gang til. Fornærmede lot som om hun
sov. Tiltalte la seg ned ved siden av henne. Da hun satte seg opp, dyttet han henne ned
i sengen igjen. Han satte seg deretter oppå magen hennes. Tiltalte er tung. Han
veiderundt 112 kilo. Fornærmede veier om lag 50 til 55 kilo. Først satt tiltalte vendt
med ansiktet mot fornærmedes ansikt. Fornærmede gråt og prøvde å dytte og slå ham
bort. Det gikk ikke.
Tiltalte røyker og går sedvanlig med lighter på seg. Han tok nå frem lighter og brant
fornærmede med den først på den ene armen og dernest på den andre. … Det var
smertefullt for fornærmede og hun gråt fortsatt. Tiltalte sa at han skulle slutte med å
brenne henne om hun var flink og lå stille. Tiltalte endret dernest sin posisjon. Han
fortsatte med å sitte over fornærmede, men nå med ryggen mot ansiktet hennes. Han
begynte dernest å kle av henne nedentil – han tok av henne bukse og truse. Dernest
befølte han hennes kjønnsorgan og stakk fingre inn i hennes vagina. Fornærmede
oppfattet det som svært ubehagelig og vondt. Tiltalte var hardhendt, og han hadde
lange negler. Etter en stund hørte de lyder, kanskje fordi noen benyttet toalettet like
ved i samme etasje. Tiltalte avsluttet overgrepet og forlot rommet.»
(12) Fornærmede fikk brennmerker etter tiltaltes bruk av lighter mot armene hennes. Etter
overgrepet har hun skadet seg selv med barberblad, blant annet for å skjule merkene etter
lighterbruken. Lagmannsretten viser til undersøkelse av fornærmede foretatt av en
psykologspesialist, der det fremgår at hun blant annet sliter med gjenopplevelse og
negative tanker og følelser. Hun plages også med dårlig konsentrasjon, irritabilitet og
urolighet. Selvskadingen er betydelig og anses som meget alvorlig. Hun har diagnosen
«posttraumatisk stresslidelse». Oppdaterte opplysninger fra psykologspesialisten og
fornærmedes kontaktlærer viser at hun fortsatt – snart tre år etter overgrepet – er sterkt
preget av hendelsen.
Straffutmåling
Utgangspunkt
(13) For voldtekt i form av innføring av én eller flere fingre i skjede eller endetarmsåpning
begått av en voksen person overfor en annen voksen er normalstraffenivået fengsel i tre år
og tre måneder, jf. HR-2013-1238-A avsnitt 15 og 19. Jeg tar utgangspunkt i dette
straffenivået.
HR-2022-980-A, (sak nr. 22-025696STR-HRET)

4
Skjerpende omstendigheter
(14) I saken her er det særlig tre straffutmålingsmomenter som må føre til et høyere nivå enn tre
år og tre måneder før tiltaltes alder trekkes inn i vurderingen: Volden og truslene tiltalte
brukte for å oppnå den seksuelle omgangen, at fornærmede var et barn og hennes skader
etter overgrepet.
(15) Særlig tiltaltes bruk av lighter for å skade og true fornærmede går ut over det minimum
som kreves for å omfattes av uttrykket «vold eller truende atferd» i
voldtektsbestemmelsen. Dette momentet skal derfor tas med i skjerpende retning,
jf. Ot.prp. nr. 22 (2008–2009) side 230. Slik atferd er spesielt alvorlig overfor et barn, noe
også fornærmedes selvskading for å skjule merkene viser.
(16) Domfellelsen av A omfatter straffeloven § 302 – seksuell omgang med barn mellom 14 og
16 år. Fornærmedes unge alder – 14 år og 1 måned på handlingstiden – må gis markert
vekt ved straffutmålingen, jf. HR-2013-2023-A avsnitt 23-24 med videre henvisning til
Rt-2004-278 avsnitt 9. Ved overgrep mot barn kan det være grunn til å legge noe mindre
vekt på den rettslige klassifiseringen av de ulike overgrepstypene, se
HR-2019-721-A avsnitt 35 med videre henvisninger. At det her ikke var voldtekt til
samleie, legger jeg derfor noe mindre vekt på enn om fornærmede hadde vært voksen.
(17) I rettspraksis er det understreket at den generelle faren for psykiske skader og
ettervirkninger etter overgrepet er tatt hensyn til ved fastlegging av det alminnelige
straffenivået. Dette momentet får derfor i alminnelighet ikke selvstendig betydning ved den
konkrete straffastsettelsen, se HR-2021-1438-A avsnitt 27 med videre henvisninger. Men
omstendigheter som klart avviker fra det som gjennomgående gjør seg gjeldende ved den
aktuelle overgrepstypen, tas i betraktning, se blant annet HR-2013-1238-A avsnitt 14,
HR-2015-1791-A avsnitt 19 og HR-2020-739-A avsnitt 17.
(18) Jeg føyer til at variasjonsbredden trolig er betydelig når det gjelder skader etter et seksuelt
overgrep. Hvilken type overgrep det er tale om, er antakelig bare ett av mange forhold som
innvirker på hvilke ettervirkninger som oppstår. Det er nok også ulikt i hvilken grad skader
kartlegges og i tilfelle formidles videre under behandlingen av en straffesak. På denne
bakgrunn bør domstolene etter min oppfatning være varsomme med å legge vekt på om et
barn har større eller mindre psykiske skader etter et seksuelt overgrep enn det som er
«normalt» eller «forventet» ved den aktuelle overgrepstypen. Men er det på det rene at
skadene klart overstiger det som gjennomgående gjør seg gjeldende etter et seksuelt
overgrep, må det tillegges vekt.
(19) I saken her er det klarlagt at fornærmede fikk brennmerker etter tiltaltes bruk av lighter.
Dette har blant annet ført til selvskading for å skjule merkene. Fornærmede har videre fått
betydelige psykiske ettervirkninger etter overgrepet. Jeg legger noe vekt på disse
omstendighetene i skjerpende retning.
(20) Som gjennomgangen har vist, flyter momentene her – som ofte ellers – i noen grad over i
hverandre. Jeg finner ikke grunn til å angi konkret hvilket påslag i straffen den enkelte
straffskjerpende omstendighet her skal gi. Det er heller ikke grunnlag for å fastsette noe
normalstraffenivå for en sak av denne karakter.
HR-2022-980-A, (sak nr. 22-025696STR-HRET)

5
(21) Jeg har funnet noe veiledning for straffenivået i HR-2014-1298-A, som gjaldt en voksen
tiltalt som hadde tvunget en 14 år gammel jente til å onanere seg. Lagmannsretten tok her
utgangspunkt i fengsel i tre år og syv måneder. Etter fradrag for tilståelse ble straffen satt
til fengsel i tre år, noe Høyesterett kom til at ikke utgjorde «noe misforhold mellom den
straffbare handling og den utmålte straff», se avsnitt 16. Forholdet her er alvorligere enn i
den saken, blant annet fordi A førte fingre inn i fornærmede og brukte mer alvorlige trusler
og vold.
(22) Samlet sett mener jeg de skjerpende momentene i saken tilsier et straffenivå i overkant av
fire år før tiltaltes unge alder tas i betraktning.
Formildende omstendigheter
(23) Tiltaltes unge alder på handlingstiden er det sentrale momentet i formildende retning. Etter
Grunnloven § 104 andre ledd skal barnets beste være «et grunnleggende hensyn» i
avgjørelser som angår barn, jf. også barnekonvensjonen artikkel 3. Artikkel 37 i
barnekonvensjonen pålegger myndighetene blant annet å sikre at fengsling av barn bare
benyttes som «en siste utvei» og «for et kortest mulig tidsrom». I straffeloven § 33 er det
bestemt at den som var under 18 år på handlingstidspunktet, «kan bare idømmes ubetinget
fengselsstraff når det er særlig påkrevd». Etter straffeloven § 78 første ledd bokstav i skal
det i formildende retning især tas i betraktning at lovbryteren var under 18 år på
handlingstidspunktet.
(24) Samtidig er det både i Grunnloven § 104 og i barnekonvensjonen fastslått at barn skal
beskyttes, blant annet mot «alle former for seksuell utnytting og seksuelt misbruk», se
konvensjonens artikkel 34. I saken her var både fornærmede og tiltalte i lovens og
konvensjonens forstand barn på handlingstiden. Begge har dermed krav på særlig
beskyttelse. Som jeg har påvist, gjør dette seg gjeldende med styrke for den 14 år gamle
jenta som ble utsatt for overgrep.
(25) For den unge lovbryteren er bildet mer sammensatt. Den mildere bedømmelsen av
lovbrytere under 18 år hviler særlig på to ulike hensyn, formulert slik i NOU 2008: 15
«Barn og straff – utviklingsstøtte og kontroll» side 135:
«Bakgrunnen for at unge gjerningspersoner bedømmes mildere enn voksne, er at en
regner med at unge personer ikke har den samme vurderingsevnen som fullvoksne, og
at en straff vil virke mer belastende for den unge.»
(26) Tilsvarende betraktning gjenfinnes i Prop. 135 L (2010–2011) side 102.
(27) Vekten av det første momentet som nevnes i det jeg har sitert – svakere vurderingsevne
enn voksne – svekkes frem mot 18-årsdagen. Til illustrasjon viser jeg til HR-2013-1121-A,
som gjaldt en 17 år og 3 måneder gammel domfelt som maskert trengte seg inn i en 71 år
gammel kvinnes hjem og der forsøkte å voldta henne og påførte henne ribbensbrudd. I
avsnitt 16 fremgår det at flertallet på fire dommere mente at «fradraget for alder» passende
kunne settes til rundt seks måneder fra et utgangspunkt på om lag fire år. I forbindelse med
drøftelsen av om det burde gis samfunnsstraff nevnes det i avsnitt 29 at det i rettspraksis
legges større vekt på hensynet til barnets alder jo yngre det er. I avsnitt 33 fremheves det at
HR-2022-980-A, (sak nr. 22-025696STR-HRET)

6
siden domfelte i den saken var drøyt 17 år på handlingstiden, var han ikke «blant de yngste
… hvor hensynet til å unngå en fengselsreaksjon vil veie tyngst». Etter myndighetsalderen
tillegges alderen vanligvis ingen vekt, se HR-2020-1351 avsnitt 15 med videre
henvisninger. Alderen får altså gradvis mindre betydning frem mot 18-årsdagen, hvor det
går et markert skille.
(28) Det andre momentet som taler for en mildere bedømmelse av unge lovbrytere – soning av
straffen vil virke mer belastende – slår i mindre grad til når det er tale om fengselsstraff
som skal fullbyrdes etter at gjerningspersonen er blitt voksen, se HR-2019-832-A avsnitt
82. Har det gått flere år fra 18-årsdagen og til soningen eventuelt påbegynnes, er det etter
min oppfatning ikke grunn til å legge noen særskilt vekt på belastningen ved soning basert
på alder på handlingstidspunktet.
(29) For tiltalte i saken her svekkes vekten av aldersmomentet både fordi han på handlingstiden
bare manglet noen måneder på å være fylt 18 år, og fordi han når straffen nå fastsettes og
eventuelt skal sones, er en voksen mann. Soning av fengselsstraff kan tidligst påbegynnes
når han nærmer seg 21 år.
(30) Også for unge lovbrytere må det skjerpede straffenivået for blant annet alvorlige
seksuallovbrudd få betydning, se HR-2013-143-A avsnitt 18.
(31) Oppsummert er det klart at tiltaltes alder på handlingstiden – 17 år og 9 måneder – skal
tillegges vekt. Men betydningen av momentet blir her begrenset.
(32) Før jeg ser konkret på hvilket utslag alderen skal få i saken her, skal jeg kort vurdere to
andre straffutmålingsmomenter som tiltalte har løftet frem.
(33) Handlingen ble begått for snart tre år siden. Forsvareren gjør gjeldende at den belastningen
dette tidsforløpet utgjør for en ung lovbryter, må få betydning. Selv om det ikke har vært
noen liggetid, og selv om det ikke er noe å bebreide verken politiet, påtalemyndigheten
eller domstolene for den tid som har gått, må det vektlegges at saksbehandlingsfristene i
straffeprosessloven ikke er overholdt.
(34) Jeg er ikke enig i dette. Jeg peker for det første på at A ikke ble kjent med siktelsen før i
november 2020, altså mer enn ett år etter hendelsen. Deretter tok det om lag fire måneder
før tiltale ble tatt ut. Dette var riktignok etter fristen på seks uker fra vedkommende anses
som mistenkt i saken, jf. straffeprosessloven § 249 andre ledd første punktum. Men denne
fristen kan fravikes «dersom hensynet til etterforskingen eller andre særlige grunner gjør
det nødvendig». Etterforskingen her gjaldt et alvorlig seksuallovbrudd, som kan ta lengre
tid å avklare enn enklere saker mot barn og ungdom. Blant annet var det nødvendig med
avhør av A i Sverige. Etter min mening gir ikke tidsforløpet frem til tiltalen ble tatt ut
grunnlag for noe fradrag i straffen.
(35) Fra tiltaletidspunktet i mars 2021 til saken nå avgjøres i Høyesterett – etter fullstendig
behandling i tingretten og lagmannsretten – har det gått noe over ett år. Dette er det ikke
noe å si på i en sak av denne karakter, heller ikke i betraktning av fristene i
straffeprosessloven § 275. Det er altså ikke grunnlag for fradrag på grunn av
saksbehandlingstiden.
HR-2022-980-A, (sak nr. 22-025696STR-HRET)

7
(36) A har hatt en vanskelig barndom og oppvekst. Det er også opplysninger om at han kan
være sårbar for skadevirkninger av fengselsopphold. Det er imidlertid neppe tale om andre
forhold enn slike som ofte vil gjøre seg gjeldende i saker som dette, og som fanges opp av
den vekt som skal legges på hans unge alder.
(37) Jeg går så over til å vurdere den konkrete betydningen av det formildende momentet som
foreligger i saken her – As unge alder på handlingstiden.
Tiltaltes unge alder på handlingstiden – betydning for reaksjonsvalg, straffens lengde og
betinget dom
(38) Det er klart at vilkåret i straffeloven § 33 – særlig påkrevd å idømme ubetinget fengsel – er
oppfylt. Nær 18 år gammel begikk A et alvorlig seksuallovbrudd mot et 14 år gammelt
barn. Forsvareren har ikke argumentert for samfunnsstraff. Jeg er enig i at det ikke er
grunnlag for dette og viser til HR-2013-1121-A avsnitt 33 følgende, som jeg tidligere har
vært inne på. Jeg viser også til HR-2016-1364-A avsnitt 35, hvor det under henvisning til
lovforarbeidene til den nye reaksjonen ungdomsstraff uttales at ved alvorlige
seksuallovbrudd, utmåles normalt fengselsstraff selv om gjerningspersonen er under 18 år.
Ungdomsstraff kan for øvrig uansett ikke idømmes når lovbryteren er bosatt i Sverige,
jf. straffeloven § 52a bokstav c. Det er altså klart at det skal utmåles en ubetinget
fengselsstraff.
(39) Etter min oppfatning er det i en sak som denne ofte hensiktsmessig å vurdere både om
tiltaltes unge alder bør få betydning ved fastsettingen av straffens lengde, og om deler av
straffen skal gjøres betinget.
(40) Aktor har tatt til orde for at tiltaltes unge alder på handlingstiden bør føre til et fradrag i
den ubetingede fengselsstraffen på om lag ni måneder. Dette er i samsvar med
lagmannsrettens dom, men med den forskjell at lagmannsretten mente det ikke burde gis
delvis betinget dom fordi retten fryktet det kunne medføre komplikasjoner at tiltalte er
bosatt i Sverige. Det er nå avklart at dette ikke utgjør noe hinder. Forsvareren anfører at
fradraget i straffen bør være noe høyere enn ni måneder, og at en større del av straffen
gjøres betinget.
(41) Ut fra de momentene jeg har fremhevet, og sett hen til at en del av straffen bør gjøres
betinget, mener jeg at et fradrag på seks måneder er tilstrekkelig. Korrekt straff ville etter
min oppfatning derfor vært fengsel i tre år og seks måneder. Aktor har imidlertid ikke
påstått strengere straff, og jeg finner da ikke grunn til å endre lagmannsrettens
straffutmåling, jf. HR-2019-1922-A avsnitt 59 med videre henvisning til HR-2017-2415-A.
Straffen settes etter dette til fengsel i tre år og tre måneder.
(42) Jeg har videre kommet til at ett år av straffen kan gjøres betinget. Prøvetiden løper også
mens domfelte soner og bør fastsettes til fem år. Ved en slik prøvetid vil det gjenstå en
nokså lang tidsperiode etter endt soning hvor domfelte risikerer å måtte sone reststraffen
om han skulle forgå seg på ny. Jeg mener dette er hensiktsmessig i saken her.
HR-2022-980-A, (sak nr. 22-025696STR-HRET)

8
Oppreisningserstatning
(43) Skadeserstatningsloven § 3-5 første ledd gir hjemmel for å fastsette oppreisningserstatning.
I bestemmelsen angis også hvilke momenter det særlig skal legges vekt på ved seksuelle
overgrep mot barn. Som ved straffutmålingen skal blant annet «handlingens art» og om
«handlingen er begått på en særlig smertefull eller krenkende måte», vektlegges.
(44) Ut fra de momentene jeg har pekt på ved fastsettelsen av straffen, er det naturlig å ta
utgangspunkt i normalerstatningen for voldtekt til samleie hvor partene er voksne –
150 000 kroner, jf. HR-2011-1016-A avsnitt 19. Jeg minner om at det er mindre grunn til å
legge vekt på den rettslige klassifiseringen når overgrepet er begått overfor et barn. Videre
er også her de skjerpende momentene ved As opptreden og skadevirkningene av
overgrepet av betydning.
(45) Etter min oppfatning er imidlertid tiden inne til å oppjustere standarderstatningen for
voldtekt til samleie på grunn av endringene i pengeverdien og den økonomiske utviklingen
i tiden etter at nivået sist ble fastlagt i 2011.
(46) En mulighet kunne være å fastsette et nytt standard kronebeløp. Det er imidlertid klare
svakheter ved en slik normering, som medfører at beløpet stadig må justeres om ikke
erstatningsutmålingene over tid skal bli ulik. Et alternativ er å knytte standarderstatningen
til grunnbeløpet i folketrygden. På den måten vil erstatningsnivået følge den økonomiske
utviklingen i samfunnet.
(47) Høyesterett fremhevet i HR-2021-2580-A avsnitt 51 følgende fordelene med en
G-normering på et annet område. Det ble blant annet vist til at en slik ordning vil
gjenspeile den allmenne lønns- og velstandsutviklingen, og at den er enkel å praktisere. De
samme hensyn gjør seg langt på vei gjeldende når det gjelder G-normering av
standarderstatning etter seksuelle overgrep. I tillegg fremhever jeg at en slik ordning vil
bidra til likebehandling over tid.
(48) I HR-2011-1016-A avsnitt 18 og 21 er det gjort rede for bakgrunnen for at en slik ordning
ikke ble valgt den gangen. Det fremholdes her at både i 2011 og ved tidligere justeringer
var ny kunnskap om skadevirkningene ved seksuelle overgrep den vesentligste grunnen til
å øke standarderstatningen. Det var altså ikke bare hensynet til fallet i pengeverdien som
gjorde at oppreisningsnivået med jevne mellomrom burde vurderes. I tillegg ble det vist til
at nye regler for erstatningsutmåling med sikte på større grad av standardisering var under
utredning.
(49) I dag er situasjonen annerledes. Det er ikke lagt frem noe materiale som nå tilsier en endret
vurdering av skadevirkningene ved seksuelle overgrep. Det er heller ikke vedtatt nye
lovbestemmelser av betydning for fastsettelse av oppreisningserstatning. Jeg mener derfor
at det i dag ikke er avgjørende betenkeligheter ved å knytte standarderstatningen for et
seksuelt overgrep til grunnbeløpet. Jeg føyer til at dersom det skulle vise seg at
kunnskapen om skadevirkningene ved seksuelle overgrep tilsier at erstatningsbeløpet bør
justeres, kan dette gjøres ved å endre omregningsfaktoren basert på grunnbeløpet.
(50) Jeg er etter dette kommet til at standarderstatningen for voldtekt til samleie av voksne
begått av en voksen heretter bør knyttes til grunnbeløpet i folketrygden på
HR-2022-980-A, (sak nr. 22-025696STR-HRET)

9
domstidspunktet. For enkelhets skyld mener jeg erstatningen bør settes til 2 G, selv om
dette utgjør en liten økning sammenlignet med nivået fra 2011-dommen.
(51) I 2011 utgjorde standarderstatningen på 150 000 kroner noe under to ganger grunnbeløpet i
folketrygden. Per 1. mai 2021 er grunnbeløpet 106 399 kroner. Hva grunnbeløpet blir per
1. mai 2022 er ennå ikke bestemt. Jeg tar derfor utgangspunkt i beløpet per 1. mai 2021.
Med en faktor på 2 utgjør dette avrundet 210 000 kroner.
(52) Som jeg allerede har vært inne på, mener jeg oppreisningen i saken her skal fastsettes med
utgangspunkt i standarderstatningen for voldtekt til samleie, etter justering altså
210 000 kroner basert på 2 G.
(53) Betydningen av lovbryterens alder ved erstatningsutmålingen er belyst i HR-2018-1014-A.
I avsnitt 54 heter det avslutningsvis i oppsummeringen: «Dersom erstatningskravet knytter
seg til alvorlige straffbare handlinger, kreves det betydelig mer for å unnlate å pålegge
ansvar eller utmåle en lavere erstatning enn ellers.» På bakgrunn av overgrepets alvor er
jeg kommet til at det ikke er grunnlag for å redusere erstatningen ut fra As alder.
(54) Derimot er det etter min oppfatning, som i HR-2011-1016-A, grunnlag for å øke
erstatningsbeløpet fordi fornærmede er et barn, se avsnitt 22-23. Det er her tale om et
skjønnsmessig tillegg som det ikke er grunnlag for å standardisere. Den samlede
erstatningen i saken her kan passende settes til 240 000 kroner.
Konklusjon
(55) Jeg stemmer for denne
D O M :
1. I lagmannsrettens dom, domsslutningen punkt 1, gjøres den endring at fullbyrdelsen
av 1 – ett – år av straffen utsettes etter reglene i straffeloven § 34 med en prøvetid
på 5 – fem – år.
2. A dømmes til å betale oppreisningserstatning til B med
240 000 – tohundreogførtitusen – kroner.
Oppfyllelsesfristen er 2 – to – uker fra forkynnelsen av denne dommen.
(56) Dommar Høgetveit Berg: Eg er i hovudsak og i resultatet samd med
fyrstvoterande.
(57) Dommer Falch: Likeså.
(58) Dommer Normann: Likeså.
(59) Justitiarius Øie: Likeså.
HR-2022-980-A, (sak nr. 22-025696STR-HRET)

10
(60) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
D O M :
1. I lagmannsrettens dom, domsslutningen punkt 1, gjøres den endring at fullbyrdelsen
av 1 – ett – år av straffen utsettes etter reglene i straffeloven § 34 med en prøvetid
på 5 – fem – år.
2. A dømmes til å betale oppreisningserstatning til B med
240 000 – tohundreogførtitusen – kroner.
Oppfyllelsesfristen er 2 – to – uker fra forkynnelsen av denne dommen.
*Rettet 16. mai 2022 i medhold av straffeprosessloven § 44.
Toril Marie Øie
(sign.)
HR-2022-980-A, (sak nr. 22-025696STR-HRET)