Sammendrag: Bruzelius, Mitsem, Oftedal Broch, Matningsdal og LundSaken gjaldt spørsmålet om et nettselskaps reduserte inntektsramme pga. strømavbrudd har erstatningsrettslig vern overfor en entreprenør som sprengte over en av selskapets strømførende kabler.I forbindelse med gravearbeider på Kvaløysletta hadde Troms Kraft Nett påvist en jordkabel overfor entreprenøren. Under sprengningsarbeider 22. november 2001 oppsto det likevel brudd på kabelen, og flere enn tusen av nettselskapets sluttbrukere var uten strøm i omlag én time. Reparasjonen av kabelen ble betalt av entreprenørens forsikringsselskap. Nettselskapet krevde imidlertid også erstattet sin såkalte KILE-kostnad. KILE-ordningen er innført for å tilskynde at nettselskapene holder et samfunns- og bedriftsøkonomisk forsvarlig nivå på investeringer og vedlikehold. En KILE-kostnad innebærer at selskapet rent faktisk får redusert sine fremtidige inntektsmuligheter med et beløp utregnet på grunnlag av et antatt - stipulert - tap hos de sluttbrukere som rammes av bruddet. Tingretten la til grunn at KILE-kostnaden var påregnelig for skadevolder, at sprengningsuhellet var en vesentlig årsaksfaktor i det samlete hendelsesforløp og at kravet til nærhet i årsakssammenheng var tilfredsstilt. Retten fant heller ikke annet grunnlag for å avgrense tapet. For lagmannsretten ble det av If - som er skadevolders forsikringsselskap - som for tingretten anført at et eventuelt tap ikke hadde erstatningsrettslig vern. I tillegg ble det gjort gjeldende at en KILE-kostnad ikke representerer et tap for nettselskapet fordi det hadde fått kompensert mulige fremtidige KILE-kostnader ved et tillegg til selskapets inntektsramme ved innføringen av ordningen. Lagmannsretten stadfestet tingrettens dom. If gjorde gjeldende de samme to anførslene for Høyesterett. Høyesteretts flertall - fire dommere - kom til samme resultat som lagmannsretten. Etter flertallets syn var det ikke tvilsomt at det ved skadehendelsen oppsto et økonomisk tap for nettselskapet. Flertallet fant ikke grunn til å fravike det erstatningsrettslige utgangspunkt at spørsmålet om det foreligger økonomisk tap skal vurderes ut fra en differansebetraktning. Det forhold at en offentlig regulering åpner for at det kan oppstå nye typer økonomiske tap, medførte ikke grunn til å forlate dette tradisjonelle utgangspunktet for å fastlegge om skadelidte er påført et økonomisk tap. Ifs subsidiære anførsel om at tapet ikke var erstatningsrettslig vernet fordi KILE-kostnaden måtte sidestilles med et tredjemannstap førte heller ikke frem. Flertallet pekte på at det ikke er holdepunkter i rettspraksis for å vurdere eieren av den skadete gjenstanden på linje med tredjemann ved vurderingen av utstrekningen av det erstatningsrettslige vern. Det var heller - etter flertallets syn - ikke rettslige holdepunkter for å avskjære den direkte skadelidtes påregnelige tap ut fra ren interesseavveining. En dommer (Mitsem) mente at anken måtte føre frem. KILE-kostnaden er en særpreget erstatningspost som kun oppstår ved KILE-ordningens egen regulering av forholdet mellom nettselskapene og sluttbrukerne. KILE-kostnaden kunne sies å være nærmere knyttet til denne spesielle reguleringen på skadelidtesiden enn til skadetilfellet. Og siden KILE-beløpene allerede var kompensert ved de påslagene på inntektsrammene som ble gitt ved innføringen av KILE-ordningen, var nettselskapene nærmest til bære tapet ved de konkrete skadehendelsene. En annen løsning ville representere en betydelig, og utilsiktet, utvidelse av skadevolders risikoområde.

NORGES HØYESTERETT
Den 27. januar 2005 avsa Høyesterett dom i
HR-2005-00138-A, (sak nr. 2004/1352), sivil sak, anke,
If Skadeförsäkring AB (publ.) ved den
norske filialens generalagent
Hjelpeintervenient:
Maskinentreprenørenes Forbund (advokat Kjetill Mellum)
mot
Troms Kraft Nett AS
Hjelpeintervenient:
Energibedriftenes landsforening (advokat Gunnar Martinsen – til prøve)
S T E M M E G I V N I N G :
(1) Dommer Bruzelius: Saken gjelder spørsmålet om et nettselskaps reduserte
inntektsramme pga. strømavbrudd har erstatningsrettslig vern overfor en entreprenør som
sprengte over en av selskapets strømførende kabler.
(2) Maskinentreprenør Stig Kristiansen AS utførte i november 2001 gravearbeider på
Kvaløysletta, og hadde engasjert Rolf Jørgensen AS til å utføre sprengningsarbeider. Den
16. november 2001 påviste Troms Kraft Nett AS (heretter som regel omtalt som
nettselskapet) jordkabel HSP-kabel K 103 for Stig Kristiansen AS. Torsdag 22. november
2001 kl. 09.35 registrerte nettselskapet brudd på kabelen. Rolf Jørgensen AS opplyste noe
senere at årsaken til bruddet var et sprengningsuhell. Kabelbruddet medførte
strømavbrudd fra kl. 09.35 til kl. 10.22 for 1 500 abonnenter og fra kl. 10.22 til kl. 10.25
for 1 061 abonnenter.
(3) Reparasjonen av kabelen kostet 28 846 kroner. Kostnaden ble erstattet av
forsikringsselskapet til Stig Kristiansen AS, If Skadeforsikring NUF (heretter som regel
omtalt som If). Nettselskapet krevde også erstattet tap pga. såkalt KILE-kostnad med
78 404 kroner. Jeg vil gi en nærmere redegjørelse for KILE-ordningen i mine egne
bemerkninger, men nevner allerede her følgende om ordningen:

2
(4) Norges vassdrags- og energidirektorat (NVE) fastsetter hvert år inntektsrammer for
nettselskapene. Rammen utgjør den øvre grensen for hvor mye det enkelte selskap samlet
kan kreve i betaling av abonnentene/sluttbrukerne for transporten av strøm i selskapets
ledningsnett. NVE fastsetter i tillegg forventet KILE-beløp for selskapene. Ved hvert
strømavbrudd av mer enn tre minutters varighet beregnes en KILE-kostnad for
nettselskapet. Kostnaden beregnes ut fra et stipulert tap hos de sluttbrukere som rammes
av strømavbruddet. En KILE-kostnad vil medføre reduksjon av nettselskapets inntekter
senere år.
(5) Kravet på erstatning for KILE-kostnaden etter sprengningsuhellet 22. november 2001 ble
først fremmet overfor Stig Kristiansen AS, senere mot Rolf Jørgensen AS. If, som også
var Jørgensens ansvarsassurandør, avviste kravet fordi tapet etter selskapets syn ikke
hadde erstatningsrettslig vern.
(6) Nettselskapet, med Energibedriftenes landsforening som hjelpeintervenient, tok
11. november 2002 ut stevning mot If ved Nord-Troms tingrett med krav om erstatning
for KILE-beløpet. Tingretten avsa 12. august 2003 dom med slik domsslutning:
”1. If Skadeforsikring NUF dømmes til å betale erstatning til Troms Kraft Nett
AS på kroner 78 404,- med tillegg av lovens forsinkelsesrente fra
11. november 2002 til betaling skjer.
2. Saksomkostninger tilkjennes ikke.”
(7) Tingretten la til grunn at KILE-kostnaden var påregnelig for skadevolder, at
sprengningsuhellet var en vesentlig årsaksfaktor i det samlete hendelsesforløpet og at
kravet til nærhet i årsakssammenheng var tilfredsstilt. Retten fant heller ikke annet
grunnlag for å avgrense tapet.
(8) If anket dommen til Hålogaland lagmannsrett. Under saksforberedelsen erklærte
Maskinentreprenørenes Forbund hjelpeintervensjon til fordel for If. For lagmannsretten
ble det gjort gjeldende at en KILE-kostnad ikke representerte et tap for nettselskapet fordi
det hadde fått kompensert mulige fremtidige KILE-kostnader – også de som skyldes
skadevolderes erstatningsbetingende handlinger – da KILE-ordningen ble innført ved et
generelt tillegg til selskapets inntektsramme. Det ble videre – som for tingretten – anført
at et eventuelt tap ikke har erstatningsrettslig vern.
(9) Lagmannsretten avsa 28. mai 2004 dom med slik domsslutning:
”1. Tingrettens dom stadfestes.
2. If Skadeforsikring NUF dømmes til å erstatte Troms Kraft Nett AS'
saksomkostninger for lagmannsretten med kr 172 120 med tillegg av lovens
rente fra forfall til betaling skjer. Oppfyllelsesfristen er to uker etter
forkynnelsen.”
(10) If Skadeförsäkring AB (publ.) ved den norske filialens generalagent, som det er enighet
mellom partene er rett betegnelse på den ankende part, jf. lov om forsikringsvirksomhet
§ 12-1 og § 12-2, har anket dommen til Høyesterett. Anken gjelder rettsanvendelsen.
(11) Anken er tillatt fremmet uten hensyn til ankegjenstandens verdi. Saken står i samme
stilling for Høyesterett som for lagmannsretten.

3
(12) Den ankende part, If Skadeförsäkringkring AB (publ.), har, med tilslutning fra
hjelpeintervenienten Maskinentreprenørenes Forbund, i korte trekk anført:
(13) Lagmannsrettens rettsanvendelse er feil når retten pålegger skadevolder å erstatte KILE-
beløpet. Dette er en følge av utformingen av et offentlig regelverk, ikke et
erstatningsmessig økonomisk tap. Gjennom den generelle økningen av nettselskapets
inntektsramme ved innføringen av KILE-ordningen har selskapet allerede fått
kompensasjon for fremtidige KILE-kostnader, også tap som skyldes skadevolderes
erstatningsbetingende handlinger. Lagmannsretten har ikke trukket hele ordningen inn i
sin vurdering av om det foreligger et erstatningsvernet tap, men bare benyttet en
differansebetraktning med utgangspunkt i situasjonen umiddelbart før den skadevoldende
handling. En slik begrenset vurdering er i strid med nyere syn på differanseteorien.
(14) Før KILE-ordningen ble innført oppsto det ikke noe tap for nettselskapet ved
strømavbrudd som skyldtes skadevoldende handlinger. Selskapet har fraskrevet seg
ansvar overfor sluttbrukerne – noe regresskrav overfor skadevolder blir det således ikke
tale om. Brukernes tap ved avbrudd vil neppe ha erstatningsrettslig vern overfor
skadevolder, jf. for eksempel Rt. 1973 side 1268 (flymanøverdommen). Dersom
nettselskapet får erstatningsrettslig vern for KILE-kostnader som skyldes
ansvarsbetingende skadeforvoldelse, vil dette i realiteten medføre at et tredjemannstap gis
bedre rettsvern enn hva tilsvarende tap ville ha hatt på sluttbrukerens hånd, og det er det
ikke grunnlag for. Nettselskapet må vurderes etter de regler som gjelder for tredjemanns
erstatningsrettslige vern.
(15) Selv om KILE-kostnaden ikke er stort i denne saken, må det tas hensyn til at
skadepotensialet er stort, jf. flymanøverdommen på side 1272. Den begrensningen av
erstatningsvernets omfang som der ble etablert av hensyn til skadepotensialet, gjelder
fremdeles selv om det er åpnet for å lempe et etablert erstatningsansvar etter
skadeserstatningsloven § 5-2.
(16) Verken energiloven eller forskrifter fastsatt med hjemmel i loven gir KILE-kostnaden
erstatningsrettslig vern. KILE-ordningen ble innført for å sikre en samfunnsøkonomisk og
bedriftsøkonomisk optimal leveringskvalitet ved overføring av kraft. NVE, som har
vedtatt ordningen, har ikke hjemmel til å endre erstatningsretten.
(17) Kravet har nærmere tilknytning til den offentlige reguleringen enn til skaden, jf. Rt. 2000
side 1756 på side 1762 (arbeidsgiveravgiftsdommen). Selv om en forskrift ikke kan
likestilles med en tariffavtale, foreligger det her et tap som skyldes en særlig konstruksjon
på skadelidtes side. Nettselskapet er dessuten nærmest til å ha kontroll over tapets
størrelse.
(18) Å gi KILE-beløp et erstatningsrettslig vern vil dessuten kunne medføre at skadevolder i
visse tilfeller kan være erstatningsansvarlig både overfor nettselskapet og sluttbrukerne.
(19) En vurdering av KILE-kostnaden ut fra restitusjonsprinsippet viser at de sluttbrukere som
var utsatt for strømavbruddet ikke direkte vil nyte godt av erstatningen. Den vil eventuelt
komme samtlige sluttbrukere til gode ved tariffreduksjon. Dette tilsier også at KILE-
beløpet ikke er erstatningsrettslig vernet.

4
(20) If Skadeförsäkring AB (publ.) har nedlagt slik påstand:
”1. If skadeförsäkring AB (publ.), ved den norske filialens generalagent, frifinnes.
2. If skadeförsäkring AB (publ.), ved den norske filialens generalagent,
tilkjennes sakens omkostninger for tingrett, lagmannsrett og Høyesterett med
tillegg av lovens forsinkelsesrente fra 2 uker etter dommens forkynnelse og til
betaling skjer.”
(21) Ankemotparten, Troms Kraft Nett AS, har, med tilslutning fra hjelpeintervenienten
Energibedriftenes landsforening, i korte trekk anført:
(22) Lagmannsretten har riktig kommet til at KILE-kostnaden er erstatningsrettslig vernet. Det
er ikke omstridt at det foreligger ansvarsgrunnlag og faktisk årsakssammenheng. Heller
ikke at tapet er påregnelig. Erstatningsretten må anvendes på virkeligheten slik den til
enhver tid fremstår. Når offentlige regler de facto påfører nettselskapene en ny type
kostnad, vil skadevolders erstatningsansvar bli tilsvarende utvidet.
(23) Det er et sikkert erstatningsrettslig utgangspunkt at avgjørelsen av om det foreligger et
økonomisk tap skal bygge på en differansebetraktning, der skadelidtes økonomiske
situasjon umiddelbart før skaden sammenlignes med situasjonen etter skaden. Skadelidte
må i forhold til vilkåret om økonomisk tap bedømmes ut fra de faktiske forhold, herunder
selskapets rammebetingelser på skadetidspunktet. Det er ikke uenighet om at selskapets
faktiske KILE-beløp i 2001 ble 78 404 kroner høyere enn det ville ha vært uten skaden,
og at selskapets fremtidige inntektsmulighet er tilsvarende redusert.
(24) Det er ikke holdepunkter i gjeldende rett for at skadevolders erstatningansvar skal
avgrenses mot nettselskapets KILE-beløp, og det bør heller ikke avgrenses mot slike
kostnader. I rettspraksis er etablert to klare avgrensningskriterier: at skadefølgen og
skadeforløp er upåregnelig, eller at tapet står i et fjernt og avledet forhold til
primærskaden fordi den som krever erstatning er tredjemann med en svak
interessetilknytning til den skadede gjenstanden.
(25) Den ankende part har ikke anført at KILE-beløpet var upåregnelig, og nettselskapet er
ikke en tredjemann i relasjon til den skadete gjenstanden, som er selskapets eiendom.
Saken gjelder således hvilket erstatningsrettslig vern eieren av gjenstanden har i forhold
til påregnelige avbruddskostnader ved skader på kabelen, ikke hvilket vern tredjemann –
sluttbrukerne – måtte ha ved en slik skade.
(26) I samsvar med Rt. 1996 side 1473 (Skjerping bro) må Høyesterett legge til grunn at
rettsavgjørelser som gjelder tredjemanns erstatningsvern, ikke har betydning i forhold til
den som eier den skadete gjenstanden. Ifs henvisninger til dommer om tredjemanns
erstatningsrettslige vern, er således uten betydning for avgjørelsen av saken. Dette gjelder
også Rt. 2000 side 1756 (arbeidsgiveravgiftsdommen).
(27) Reelle hensyn, herunder rimelighets- og interesseavveiningsmomenter, taler hver for seg
og samlet for at KILE-beløpet har erstatningsrettslig vern. En ansvarlig skadevolder er
nærmere til å bære risikoen for følgetap ved skade på et nettanlegg enn eieren av
anlegget.

5
(28) Det finnes ikke rettslige holdepunkter for at en monopolist har et svakere
erstatningsrettslig vern enn konkurranseutsatte virksomheter, og heller ikke for at tap som
er en konsekvens av en offentlig regulering har svakere erstatningsvern enn andre typer
tap.
(29) Troms Kraft Nett AS har nedlagt slik påstand:
”1. Hålogaland lagmannsretts dom av 28. mai 2004 stadfestes for så vidt gjelder
domsslutningens punkt 1 og 2, dog slik at Troms Kraft Nett AS tilkjennes
saksomkostninger også for tingretten.
2. If Skadeförsäkring AB ved den norske filialens generalagent dømmes til å
erstatte Troms Kraft Nett AS´ saksomkostninger for tingretten og Høyesterett
med tillegg av forsinkelsesrente etter lov om renter ved forsinket betaling § 3
første ledd som følger:
a. For tingretten: kroner 182 631 med tillegg av lovens forsinkelsesrente
fra 30. august 2003 til betaling skjer.
b. For Høyesterett: saksomkostninger i henhold til omkostningsoppgave
med tillegg av lovens forsinkelsesrente fra to uker etter dommens
forkynnelse til betaling skjer.”
(30) Mitt syn på saken:
(31) Jeg er kommet til samme resultat som lagmannsretten, og kan i det alt vesentlige tiltre
dens begrunnelse.
(32) Saken gjelder som nevnt om et nettselskap kan kreve erstatning fra skadevolder for en
kostnad knyttet til avbrudd i strømleveransen, som har sitt grunnlag i den såkalte KILE-
ordningen. Det er ikke bestridt at skadevolder er ansvarlig på objektivt grunnlag for
skaden på selskapets kabel, og det er heller ikke uenighet om at sprengningen rent faktisk
har påført selskapet et KILE-beløp på 78 404 kroner. Den ankende part har imidlertid
gjort gjeldende at det ikke foreligger et økonomisk tap for nettselskapet, subsidiært at
tapet ikke er erstatningsrettslig vernet. Før jeg behandler disse anførslene, finner jeg det
nødvendig å redegjøre noe nærmere for KILE-ordningen (Kvalitetsjusterte
inntektsrammer ved Ikke Levert Energi).
(33) Kraftmarkedet ble deregulert i forbindelse med ikraftsettingen av energiloven av 29. juni
1990 nr. 50. Salg av kraft skjer i et fritt marked. Kraften må imidlertid transporteres i det
til enhver tid eksisterende nettet, og eierne av dette har et faktisk – naturlig –
infrastrukturmonopol. Da energiloven trådte i kraft, ble nettvirksomheten underlagt en
avkastningsregulering som sikret full kostnadsdekning med tillegg av avkastning av
bokført kapital. Reguleringen skjedde ved retningslinjer fastsatt av NVE.
Ordningen ga ikke nettselskapene noen oppfordring til å holde kostnadene nede, og fra
1997 ble det såkalte inntektsrammesystemet innført ved NVEs retningslinjer for
overføringstariffer.
(34) Ordningen innebærer at NVE årlig fastsetter inntektsrammer for nettselskapene. Med
inntektsrammen ble det satt et tak på det enkelte nettselskaps samlede årlige
monopolinntekter, og selskapene var ikke lenger sikret kostnadsdekning utover en fastsatt
minimumsavkastning på bokført nettkapital over en femårig reguleringsperiode.
Retningslinjene ble avløst av forskrift 11. mars 1999 nr. 302 om økonomisk og teknisk

6
rapportering, inntektsramme for nettvirksomhet og tariffer (kontrollforskriften) fastsatt
med hjemmel i forskrift 7. desember 1990 nr. 959 om produksjon, omforming,
overføring, omsetning og fordeling av energi m.m. § 7-1, som er fastsatt med hjemmel i
energiloven § 7-6.
(35) Ordningen med inntektsrammer innebærer at når selskapets inntekter fra salg av
nettjenester ved årets slutt er høyere enn den fastsatte inntektsrammen, anses dette som en
merinntekt og behandles som en gjeld nettselskapet har til sine sluttbrukere. Gjelden skal
betales tilbake gjennom lavere tariffsatser de kommende år. Har inntekten derimot vært
lavere enn inntektsrammen – såkalt mindreinntekt – får selskapet et krav mot
sluttbrukerne, som kan hentes inn gjennom høyere tariffer de kommende år.
(36) Inntektsrammen for det enkelte nettselskap er upåvirket av selskapets årlige kostnader.
Svakheten med en slik ordning er at selskapene kan bli fristet til å redusere kostnader til
vedlikehold og oppgradering av nettet, slik at leveringskvaliteten reduseres. For å
tilskynde at selskapene holder et samfunns- og bedriftsøkonomisk forsvarlig nivå på
investeringer og vedlikehold, ble derfor ordningen med inntektsrammer med virkning fra
1. januar 2001 supplert med det såkalte KILE-systemet, jf. endringsforskrift 13. desember
2000 nr. 1255 som blant annet føyet kapittel 9 om ”Kvalitetsjusterte inntektsrammer ved
ikke levert energi (KILE)” til kontrollforskriften.
(37) Etter disse bestemmelsene får nettselskapene ved strømavbrudd på mer enn tre minutter
en såkalt KILE-kostnad, et beløp som behandles som en inntekt ved beregningen av
selskapets mer/mindreinntekt i forhold til inntektsrammen. For at selskapet ikke skal
komme i gjeld til sluttbrukerne, men i stedet få en fordring mot dem, må faktiske
inntekter og KILE-beløp i vedkommende år samlet ligge under inntektsrammen supplert
med forventet KILE-beløp som jeg kommer tilbake til. KILE-kostnaden påløper uansett
grunn til strømavbruddet. Forskriften § 18-2 åpner for dispensasjon, men
forvaltningspraksis er særdeles restriktiv.
(38) Det enkelte KILE-beløp beregnes ut fra et antatt – stipulert – tap hos de sluttbrukere som
rammes av bruddet. Størrelsen av kostnaden beror på bruddets lengde, mengden ikke-
levert energi, hvor mange sluttbrukere som rammes og hva slags sluttbrukere det dreier
seg om. Eventuell mer- eller mindreinntekt som skyldes KILE-ordningen kan avsettes
eller aktiveres.
(39) En KILE-kostnad innebærer at nettselskapet rent faktisk får redusert sine fremtidige
inntektsmuligheter, også når selskapet får mindreinntekt det år KILE-beløpet påløper.
Uten tillegget ville selskapet i et slikt tilfelle hatt tilsvarende høyere krav mot
sluttbrukerne.
(40) Ved innføringen av ordningen ble nettselskapenes inntektsrammer økt med et beløp
tilsvarende forventet KILE for selskapet, slik at ordningen ikke skulle medføre tap for
selskapene. Forventet KILE ble blant annet fastsatt på grunnlag av historiske data for
årene 1996–99.
(41) Det er opplyst at NVE for 2001 fastsatte forventet KILE for Troms Kraft Nett til
77 740 000 kroner, mens faktisk KILE ble 21 544 000 kroner. Mindreinntekten i KILE-
ordningen det året ble således 56 196 000 kroner. Beløpet ville ha vært 78 404 kroner
høyere uten det avbrudd saken gjelder.

7
(42) Jeg behandler først spørsmålet om det foreligger et økonomisk tap på selskapets hånd.
(43) Lagmannsretten kom ut fra en differansebetraktning, med utgangspunkt i selskapets
økonomiske situasjon umiddelbart før skaden, til at KILE-kostnaden måtte ses som et
økonomisk tap for nettselskapet.
(44) Det er enighet mellom partene om at skaden har påført nettselskapet et tap i form av
redusert inntekt i fremtiden. Jeg er enig i det. Den ankende part har imidlertid gjort
gjeldende at lagmannsretten på et for snevert grunnlag uriktig har avgjort spørsmålet om
det foreligger et økonomisk tap i erstatningsmessig forstand, og at det burde ha vært
trukket inn i vurderingen at nettselskapet ved økningen av inntektsrammen for 2001, i
forbindelse med innføringen av KILE-ordningen, allerede hadde fått en kompensasjon for
tapet gjenom adgangen til å øke tariffene.
(45) Det er ikke påvist rettspraksis som fraviker det erstatningsrettslige utgangspunkt at
spørsmålet om det foreligger økonomisk tap skal vurderes ut fra en differansebetraktning
slik lagmannsretten har gjort. Jeg kan heller ikke se at uttalelser i teorien som det er vist
til i saken, gir grunnlag for å fravike dette prinsipp.
(46) Det forhold at en offentlig regulering – her KILE-ordningen – åpner for at det i
forbindelse med en skadevoldende handling kan oppstå nye typer økonomiske tap,
medfører etter min vurdering ikke at det er grunn til å fravike det tradisjonelle
erstatningsrettslige utgangspunkt for å fastlegge om skadelidte er påført et økonomisk tap:
en sammenligning av skadelidtes økonomiske situasjon umiddelbart før skaden med
situasjonen etter skaden. Jeg er videre enig med lagmannsretten i at det vil innebære en
uthuling av denne hovedregel å skulle trekke inn eventuell forutgående kompensasjon i
vurderingen av om det foreligger et økonomisk tap, at dette kan ha konsekvenser som det
ikke er mulig å overskue, og under enhver omstendighet vil medføre at det oppstår
vanskelige avgrensningsspørsmål. Jeg tilføyer at det ved vurderingen av om det foreligger
et økonomisk tap er vanskelig å se at den økte inntektsmuligheten som fulgte av den
forhøyelsen av inntektsrammene som fant sted ved innføringen av KILE-ordningen, bør
vurderes annerledes enn om en bedrift i et fritt marked priser sine produkter for å motstå
fremtidige tap.
(47) Jeg kan således ikke se at det er tvilsomt at det ved skadehendelsen oppsto et økonomisk
tap for nettselskapet. Det dreier seg dessuten om et tap som var påregnelig for
skadevolder som en nærliggende konsekvens av kabelbruddet. If har imidlertid gjort
gjeldende at tapet likevel ikke er erstatningsrettslig vernet, og jeg går nå over til å se på
dette spørsmålet.
(48) Den ankende parts anførsel bygger, slik jeg ser det, prinsipalt på at KILE-kostnaden må
sidestilles med et tredjemannstap selv om den fysiske skaden rammet en kabel eiet av
ankemotparten. KILE-ordningen har overført sluttbrukernes tap til nettselskapet, og så
lenge skadevolder neppe ville ha vært ansvarlig overfor sluttbrukerne, må det samme
gjelde overfor nettselskapet. Ankemotparten har til dette anført at det her er tale om et
reelt tap for nettselskapet, som er direkte skadelidt som eier av den skadete gjenstand. Det
forhold at tapets størrelse beregnes i relasjon til tallet på sluttbrukere som ble rammet av
avbruddet, og hvor lenge dette varte, innebærer ikke at tapet kan ses som et

8
tredjemannstap. Noen overføring av et slikt tap er det heller ikke tale om. Sluttbrukerne
har fremdeles sine eventuelle erstatningskrav overfor skadevolder i behold.
(49) Under prosedyren har en rekke dommer vært fremme, særlig Rt. 1955 side 872
(kabeldommen), Rt. 1973 side 1268 (flymanøverdommen) og Rt. 2000 side 1756
(arbeidsgiveravgiftsdommen). Felles for disse avgjørelsene er at de gjelder spørsmålet om
tredjemanns interesse er vernet ved skade som direkte rammer en annen. Jeg er enig med
If i at det etter norsk rettspraksis skal mye til for at et tredjemannstap har
erstatningsrettslig vern. Det forutsetter at det foreligger en konkret og nærliggende
interesse i forhold til den skadete gjenstand. Det er imidlertid ikke holdepunkter i
rettspraksis for å vurdere eieren av den skadete gjenstanden på linje med tredjemann ved
spørsmålet om utstrekningen av det erstatningsrettslige vern. Og jeg finner det for min del
klart at saken ikke gir grunnlag for det.
(50) KILE-ordningen medfører at nettselskapene ved ethvert avbrudd i leveransen av kraft
som varer mer enn tre minutter, får sin fremtidige inntektsmulighet redusert med et beløp
tilsvarende den beregnede KILE-kostnaden for avbruddet. Ethvert KILE-beløp reduserer
den direkte skadelidtes fremtidige inntektsmulighet, og skadevolder må i utgangspunktet
være ansvarlig for et slikt påregnelig tap. Jeg kan ikke se at den omstendighet at tapet er
en konsekvens av en offentlig regulering av et faktisk monopol, endrer dets
erstatningsrettslige vern. Skadevolder må etter min vurdering godta skadelidte slik han er
på skadetidspunktet, jf. Høyesteretts dom av 25. november 2004(HR-2004-0l955-A),
avsnitt 41. Det kan således ikke tillegges vekt at KILE-ordningen utvider skadevolders
risikosfære. Det forhold at etter KILE-ordningen beregnes tapets størrelse i relasjon til
tallet på sluttbrukere som omfattes av stømavbruddet er, slik jeg ser det, uten betydning
ved vurderingen av om det foreligger et tap på skadelidtes hånd. Jeg viser for øvrig til
Rt. 1996 side 1473 (Skjerping bro) hvor Høyesterett fremhever at uttalelser om
tredjemanns erstatningsvern i blant annet flymanøverdommen ikke får betydning i forhold
til den som eier den skadete gjenstand.
(51) Jeg nevner avslutningsvis at KILE-ordningen etter min vurdering heller ikke medfører
noen overføring av sluttbrukernes eventuelle erstatningskrav ved avbrudd til
nettselskapene. Sluttbrukernes erstatningsrettslige posisjon er den samme som før
innføringen av KILE-ordningen. Det dreier seg således om forskjellige mulige
erstatningskrav. Etter rettspraksis er det for øvrig liten sjanse for at tredjemanns krav vil
føre frem.
(52) If har anført at selv om det ikke er grunnlag for å vurdere nettselskapets tap som et
tredjemannstap, må tapet være uten erstatningsrettslig vern ut fra en interesseavveining.
Det er her i første rekke fremhevet muligheten for uoversiktlige og svært store KILE-
beløp, at nettselskapet er nærmest til å forhindre kabelbrudd og til å bære risikoen for tap
av den særlige karakter det er tale om. Jeg går ikke nærmere inn på dette. Det er etter min
mening ikke rettslige holdepunkter for å avskjære den direkte skadelidtes påregnelige tap
ut fra rene interesseavveininger av den karakter If har trukket frem. På generelt grunnlag
viser jeg for øvrig til at reglene i skadeserstatningsloven § 5-2 åpner for å lempe ansvaret
om det vil virke urimelig tyngende eller det i særlige tilfelle er rimelig at skadelidte bærer
en del av tapet.
(53) Anken har etter dette ikke ført frem. Ankemotparten har påstått seg tilkjent
saksomkostninger for alle instanser. Jeg er enig i at If Skadeförsäkring AB (publ.) må

9
betale Troms Kraft Nett AS' saksomkostninger for Høyesterett, jf. tvistemålsloven § 180
første ledd. Omkostningene settes etter omkostningsoppgaven til 153 878 kroner, hvorav
salær utgjør 150 000 kroner. Nettselskapet ble tilkjent saksomkostninger for
lagmannsretten, jf. domsslutningen punkt 2, og jeg er enig i den avgjørelsen. For
saksomkostningen for tingretten kom lagmannsretten imidlertid til at unntaksregelen i
tvistemålsloven § 172 annet ledd om å la være å ilegge den tapende parten
saksomkostninger, skulle få anvendelse. Jeg er også enig i denne avgjørelsen. Saken har,
som nevnt av lagmannsretten, reist vanskelige og uavklarte spørsmål som If hadde
fyllestgjørende grunn til å få prøvd for retten. Lagmannsrettens dom blir etter dette å
stadfeste.
(54) Jeg stemmer for denne
D O M :
1. Lagmannsrettens dom stadfestes.
2. I saksomkostninger for Høyesterett betaler If Skadeförsäkring AB (publ.) ved den
norske filialens generalagent til Troms Kraft Nett AS 153 878 –
etthundreogfemtitretusenåttehundreogsyttiåtte – kroner innen 2 – to – uker fra
forkynnelsen av denne dom, med tillegg av den alminnelige forsinkelsesrente etter
forsinkelsesrenteloven § 3 første ledd første punktum fra utløpet av
oppfyllelsesfristen til betaling skjer.
(55) Dommer Mitsem: Jeg er kommet til et annet resultat enn førstvoterende.
(56) Et nettselskap vil ikke være erstatningsansvarlig for sluttbrukernes tap ved strømbrudd
forårsaket av tredjemenn. I et tilfelle som det foreliggende ville heller ikke skadevolder
være erstatningsansvarlig overfor sluttbrukerne. Gjennom KILE-ordningen blir
sluttbrukerne imidlertid kompensert ved at det konstrueres en avbruddskostnad hos
sluttbrukerne – et KILE-beløp – som reduserer nettselskapets fremtidige inntekter i
forhold til om avbruddet ikke hadde skjedd.
(57) Førstvoterende har understreket at skadehendelsen etter en differansebetraktning – der det
sees på nettselskapets situasjon før og etter kabelbruddet – har påført Troms Kraft Nett
AS et økonomisk tap. Dette er utvilsomt riktig.
(58) Men KILE-beløpet er en ny og særpreget erstatningspost som kun oppstår innenfor KILE-
ordningen, ved denne ordningens egen regulering av forholdet mellom nettselskapene og
sluttbrukerne. For spørsmålet om KILE-beløpet er erstatningsmessig, mener jeg det bør
foretas en mer helhetlig vurdering av KILE-ordningen og dens konsekvenser for
nettselskapene.
(59) Innføringen av KILE ville isolert sett ha redusert nettselskapenes inntekter med beløp
tilsvarende faktisk påløpte avbruddskostnader. For at ordningen ikke skulle medføre tap
for nettselskapene, ble selskapenes årlige inntektsramme – som førstvoterende har pekt på
– økt med beløp tilsvarende de KILE-beløp som kunne forventes ved uendret
leveringskvalitet. Gjennom dette påslaget for forventet KILE, er ordningen i

10
utgangspunktet inntektsmessig nøytral og uten betydning for nettselskapenes
driftsresultater.
(60) Nettselskapene er dermed innvilget økte inntektsrammer som en direkte kompensasjon
for de forventede KILE-beløp. Selskapene kunne riktignok risikere at forventet KILE
viste seg å være satt for lavt. Men det kan ikke være et argument for ansvar at
avbruddskostnadene er blitt høyere enn man regnet med ved fastsettelsen av forventet
KILE. I dette konkrete tilfellet er dette for øvrig heller ikke tilfellet.
(61) KILE-ordningens begrunnelse er at svikt i leveringspåliteligheten skal få økonomiske
konsekvenser for nettselskapene, slik at de gis et incitament til å bygge, drive og
vedlikeholde nettet med en samfunnsøkonomisk optimal leveringskvalitet. Som en
tapspost for nettselskapet kan KILE-beløpet sies å være nærmere knyttet til denne
spesielle reguleringen på skadelidtesiden enn til skadetilfellet. I så henseende har saken
likhetstrekk med saksforholdet i arbeidsgiveravgiftsdommen, Rt. 2000 side 1756. Og
siden KILE-beløpene allerede er kompensert ved påslagene for forventet KILE, er
nettselskapene – slik jeg ser det – nærmest til å bære tapet ved de konkrete
skadehendelsene. En annen løsning ville representere en betydelig – og utilsiktet –
utvidelse av skadevolders risikoområde.
(62) Etter dette mener jeg anken må føre frem.
(63) Dommer Oftedal Broch: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende, dommer Bruzelius.
(64) Dommer Matningsdal: Likeså.
(65) Dommer Lund: Likeså.
(66) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
D O M :
1. Lagmannsrettens dom stadfestes.
2. I saksomkostninger for Høyesterett betaler If Skadeförsäkring AB (publ.) ved den
norske filialens generalagent til Troms Kraft Nett AS 153 878 –
etthundreogfemtitretusenåttehundreogsyttiåtte – kroner innen 2 – to – uker fra
forkynnelsen av denne dom, med tillegg av den alminnelige forsinkelsesrente etter
forsinkelsesrenteloven § 3 første ledd første punktum fra utløpet av
oppfyllelsesfristen til betaling skjer.
Riktig utskrift bekreftes: