Sammendrag: Saken gjaldt anke fra påtalemyndigheten over straffutmålingen i en narkotikasak hvor det dominerende forhold var oppbevaring av ca. 460 gram amfetamin med en renhetsgrad på 40-45 %.Straffen var i tingretten fastsatt til fengsel i ett år og seks måneder hvorav ett år ble gjort betinget, mens lagmannsretten hadde satt straffen til fengsel i to år som ble gjort fullt ut betinget. Høyesterett uttalte at straffen for oppbevaring av et slikt kvantum amfetamin som domfelte var dømt for å ha oppbevart, ut fra det straffutmålingsnivå som er etablert, ligger på rundt to års fengsel. Selv om strafferammen for overtredelse av straffeloven § 162 andre ledd er fengsel i 10 år, la Høyesterett til grunn at det i dette tilfellet var adgang til å idømme samfunnsstraff, da domfelte hadde avgitt en uforbeholden tilståelse, se straffeloven § 59 andre ledd. Selv om domfelte hadde eneomsorgen for et barn på snart seks år og hadde avgitt en uforbeholden tilståelse, kom Høyesterett at straffen ikke kunne gjøres fullt ut betinget. For at det skal kunne idømmes samfunnstraff for en så grov narkotikaforbrytelse, må det foreligge klare og sterke rehabiliteringshensyn eller andre spesielle forhold. I dette tilfellet fremstod domfeltes rehabiliteringssituasjon som så pass usikker at Høyesterett heller ikke fant tilstrekkelig grunn til å idømme samfunnsstraff. Straffen ble - i samsvar med tingrettens dom og aktors påstand for Høyesterett - fastsatt til fengsel i ett år og seks måneder hvorav ett år ble gjort betinget.

NORGES HØYESTERETT
Den 17. mars 2004 avsa Høyesterett dom i
HR-2004-00558-A, (sak nr. 2004/21), straffesak, anke,
Den offentlige påtalemyndighet (statsadvokat Tormod Haugnes)
mot
A (advokat Odd Rune Torstrup)
S T E M M E G I V N I N G :
(1) Dommer Skoghøy: Saken gjelder anke fra påtalemyndigheten over straffutmålingen i en
narkotikasak. Det sentrale spørsmål er om det er tilstrekkelig grunn til å idømme en fullt
ut betinget fengselsstraff eller samfunnsstraff.
(2) Stavanger tingrett avsa 20. juni 2003 dom som for A har denne domsslutning:
”1. A, født 00.00.62, dømmes for en overtredelse av strl § 162, 1. og 2. ledd, jfr
5. ledd, og to overtredelser av legemiddelloven § 31, 2. ledd, jfr § 24, 1. ledd til
en straff av fengsel i 1 – ett – år og 6 – seks – måneder, hvorav 1 – ett – år
gjøres betinget med en prøvetid på 2 – to – år, jfr strl §§ 52 flg. Strl § 63,
2. ledd er iakttatt. Til fradrag i den ubetingede del av straffen kommer 17 –
sytten – dager for utholdt frihetsberøvelse.
2. A dømmes til å tåle inndragning av beslaglagte penger med kr. 62.900,- –
sekstitotusennihundre – .”
(3) A anket til Gulating lagmannsrett over straffutmålingen. Lagmannsretten avsa
19. november 2003 dom med slik domsslutning:
”I Stavanger tingretts dom gjøres den endring at straffen settes til fengsel i 2 – to – år
som i sin helhet gjøres betinget med en prøvetid på 2 – to – år, jf strl § 52 flg.”
(4) Det nærmere saksforhold og domfeltes personlige forhold fremgår av tingrettens og
lagmannsrettens dommer.
(5) Påtalemyndigheten har påanket lagmannsrettens dom til Høyesterett. Anken gjelder
straffutmålingen.

2
(6) Jeg er kommet til at anken må tas til følge.
(7) A er dømt for at hun i perioden fra 22. desember 2002 til 6. januar 2003 oppbevarte ca.
460 gram amfetamin av en styrkegrad på 40–45 % på sin bopel i Stavanger. I tillegg er
hun dømt for at hun 5. januar 2003 var i besittelse av 0,3 gram hasjisj, 0,1 gram
heroinholdig stoffblanding og en ett milligrams Rohypnol tablett, som inneholdt det
narkotiske stoffet flunitrazepam, og for at hun i perioden fra 22. desember 2002 til 6.
januar 2003 jevnlig brukte amfetamin. Det dominerende forhold ved straffutmålingen er
oppbevaringen av ca. 460 gram amfetamin.
(8) Domfelte har for tingretten forklart at da hun like før jul i 2002 skulle gå på loftet for å
finne frem julepynten, fant hun ca. 460 gram amfetamin i en pakke i en bærepose som var
plassert der uten hennes vitende. Hun har oppgitt navnet på en bekjent som hun mener har
plassert posen der. Etter at hun hadde oppdaget stoffet, tok hun det ned i leiligheten,
pakket det om og plasserte det i kjelleren i en lekebil som hennes yngste sønn ikke lenger
brukte. Bortsett fra at den person som A mente hadde plassert stoffet på loftet, ble
frifunnet for dette, har tingretten lagt As forklaring til grunn.
(9) A – som etter det hun selv har opplyst, har misbrukt narkotiske stoffer siden hun var 12 år
gammel – er tidligere domfelt åtte ganger. Av disse dommene omfatter sju
narkotikaforgåelser. Fra september 2001 har hun fått metadonbehandling.
(10) A har forklart at da hun kom i besittelse av amfetaminpartiet før jul 2002, fikk hun en
”sprekk”. Hun begynte å bruke av stoffet og har erkjent at hun også delte med andre
personer som kom til huset. Etter hvert tok hun deler av stoffet som hun oppbevarte i
kjelleren, opp i leiligheten.
(11) Da politiet ransaket As leilighet 6. januar 2003, ble det funnet 50 gram amfetamin i stuen,
50 gram amfetamin på badet og 350 gram amfetamin innpakket i lekebilen i kjelleren. I
tillegg fant politiet de øvrige narkotiske stoffene som hun er dømt for å ha vært i
besittelse av – 0,3 gram hasjisj, 0,1 gram heroinholdig stoffblanding og en Rohypnol-
tablett – samt et pengebeløp på kr 62 900.
(12) Ut fra det straffutmålingsnivå som er etablert, ligger straffen for oppbevaring av et slikt
kvantum amfetamin som A er dømt for å ha oppbevart, på rundt to års fengsel. Når
lagmannsretten har gitt fullt ut betinget dom, er dette begrunnet med at hun har
eneomsorgen for sin sønn som nå er snart seks år, at hun er i en rehabiliteringssituasjon
der hun får metadonbehandling med urinprøvetaking to ganger per uke og at hun har
avgitt en uforbeholden tilståelse. Jeg er enig med lagmannsretten i at disse forhold må
tillegges vekt i formildende retning, men etter min mening kan straffen for en så alvorlig
narkotikaforbrytelse som vi her står overfor, likevel ikke gjøres fullt ut betinget.
(13) Forsvareren har for Høyesterett anført at domfelte dersom retten ikke finner grunn til å gi
en fullt ut betinget dom, bør idømmes samfunnsstraff.
(14) Selv om samfunnsstraff etter straffeloven § 28 a første ledd bare kan idømmes for
handlinger som kan medføre straff av fengsel inntil seks år, og strafferammen for
overtredelse av straffeloven § 162 andre ledd er fengsel i 10 år, er det i dette tilfellet
adgang til å idømme samfunnsstraff, da det foreligger en uforbeholden tilståelse. Ved

3
uforbeholden tilståelse kan retten blant annet sette straffen til en mildere straffart, se § 59
andre ledd. Høyesterett har i Rt. 2003 side 1455 avsnitt 18 tolket § 55 slik at når den gir
en alminnelig hjemmel for å benytte en mildere straffart når gjerningspersonen er under
18 år og forholdene tilsier det, må den også gi hjemmel for å benytte samfunnstraff.
Bestemmelsen i § 59 andre ledd må på dette punkt forstås på samme måte. For at det skal
kunne idømmes samfunnsstraff for en så grov narkotikaforbrytelse som vi her står
overfor, må det imidlertid foreligge klare og sterke rehabiliteringshensyn eller andre
spesielle forhold, se for eksempel Rt. 1991 side 365, Rt. 2003 side 208 avsnitt 13 og
Rt. 2003 side 211 avsnitt 12.
(15) Ut fra de opplysninger som foreligger i denne saken, fremstår As rehabiliteringssituasjon
som så pass usikker at det etter mitt syn ikke er tilstrekkelig grunnlag for å idømme
samfunnsstraff. Som nevnt mottar A metadonbehandling, men denne kan fortsette under
soning av en fengselsstraff. Det forhold som først og fremst kunne ha begrunnet
samfunnsstraff, er hensynet til det barn hun har eneomsorgen for. Etter det som er
opplyst, er imidlertid barnevernstjenesten involvert med hjelpetiltak, og det er blant annet
etablert en ordning med besøkshjem. På denne bakgrunn antar jeg at A kan sone en
kortere fengselsstraff uten at dette i særlig grad går ut over barnet.
(16) Fra forsvarerens side har det – foruten til domfeltes rehabiliteringssituasjon og hensynet
til omsorgen for barnet – blant annet vært vist til at domfelte har avgitt en uforbeholden
tilståelse.
(17) Som det fremgår av det jeg har sagt, må tilståelsen tillegges vekt i formildende retning
ved straffutmålingen. Ved vurderingen av hvor stor betydning tilståelsen skal tillegges,
må det imidlertid tas hensyn til at det vesentligste av det stoff A er dømt for å ha
oppbevart, ble funnet av politiet under ransakingen, og at tilståelsen i denne saken derfor
først og fremst har en prosessøkonomisk betydning.
(18) Etter en samlet vurdering finner jeg at straffen – i samsvar med tingrettens dom og aktors
påstand for Høyesterett – kan fastsettes til fengsel i ett år og seks måneder, hvorav ett år
gjøres betinget med en prøvetid på to år. Til fradrag i den ubetingede del av straffen
kommer 17 dager for utholdt varetekt.
(19) Jeg stemmer for denne
DOM:
I lagmannsrettens dom gjøres den endring at straffen settes til fengsel i 1 – ett – år og 6 –
seks – måneder, hvorav fullbyrdelsen av 1 – ett – år utstår etter reglene i straffeloven
§§ 52–54 med en prøvetid på 2 – to – år. I den ubetingede del av straffen fragår 17 –
sytten – dager for varetektsfengsel.

4
(20) Dommer Rieber-Mohn: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(21) Dommer Gussgard: Likeså.
(22) Dommer Matningsdal: Likeså.
(23) Dommer Dolva: Likeså.
(24) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
D O M :
I lagmannsrettens dom gjøres den endring at straffen settes til fengsel i 1 – ett – år og 6 –
seks – måneder, hvorav fullbyrdelsen av 1 – ett – år utstår etter reglene i straffeloven
§§ 52–54 med en prøvetid på 2 – to – år. I den ubetingede del av straffen fragår 17 –
sytten – dager for varetektsfengsel.