Sammendrag: Bruzelius, Tjomsland, Stang Lund, Støle, ScheiSaka galdt om det var ein sakshandsamingsfeil at lagmannsretten i ei større narkotikasak tillet opplesing av politiforklaring frå eit vitne som ikkje var til stades, jf. straffeprosessloven § 297 og EMK artikkel 6 nr. 1 og nr. 3 bokstav d.A var éin av fem tiltala i ei sak om innførsel og oppbevaring av bl.a. 9,6 kg amfetamin. Ein av dei andre tiltala hadde i ei politiforklaring gitt opplysningar som førte til at A blei sikta og etter kvart tiltala i saka, for innførsel av stoffet. Den andre tiltala møtte ikkje til hovudforhandlinga i tingretten og saka mot han blei utsett. Aktor las opp eit brev frå han der han uttala at A ikkje var innblanda i saka, og kravde deretter opplesing av politiforklaringa. A blei dømd i samsvar med tiltalen til fengsel i åtte år, og anka til lagmannsretten. Anken blei tilvist til hovudforhandling. Også i lagmannsretten kravde aktor opplesing av politiforklaringa, og dette blei tillate av lagmannsretten. Dommen i tingretten blei oppretthalden. A anka til Høgsterett over sakshandsaminga og straffutmålinga. Sakshandsamingsanken blei tillaten fremma for så vidt galdt opplesinga av politiforklaringa. Høgsterett kom til at dommane med hovudforhandlingar i lagmannsretten og tingretten måtte opphevas på grunn av sakshandsamingsfeil. Uttala at ein ikkje kunne sjå bort frå at det låg føre ei reell moglegheit for at opplesinga kunne ha vore avgjerande ved den samla provvurderinga. Politiforklaringa utfylte og bekrefta det biletet som blant anna utskrifter av mobiltelefonbruken viste. Den gjorde avgjerdsgrunnlaget sikrare. Om A også ville ha blitt dømd utan opplesing, var ein hypotetisk situasjon som det var vanskeleg å ha noka sikker meining om.

NORGES HØYESTERETT
Den 3. juni 2004 avsa Høyesterett kjennelse i
HR-2004-00974-A, (sak nr. 2004/322), straffesak, anke,
A (advokat John Christian Elden)
mot
Den offentlige påtalemyndighet (statsadvokat Terje Nybøe)
S T E M M E G I V N I N G :
(1) Dommer Bruzelius: Saken gjelder spørsmålet om det var en saksbehandlingsfeil at
lagmannsretten i en større narkotikasak tillot opplesning av politiforklaring fra et vitne
som ikke var til stede, jf. straffeprosessloven § 297, og Den europeiske
menneskerettskonvensjon (EMK) artikkel 6 nr. 1 og nr. 3 bokstav d.
(2) Statsadvokatene i Oslo utferdiget 27. mai 2003 tiltalebeslutning mot fire personer,
deriblant B. Post I i tiltalebeslutningen gjaldt overtredelse av straffeloven § 162 første og
tredje ledd, jf. femte ledd. I Post I a er grunnlaget ulovlig innførsel av 9,6 kg amfetamin
fredag 23. november 2001 til Norge fra Estland via Sverige. Stoffet ble innført skjult i et
hulrom i bensintanken på en bil med estisk kjennemerke. Mens grunnlaget i Post I b
gjaldt oppbevaring av det samme partiet lørdag 24. november 2001 på et bilverksted i
(3) ----veien, Oslo. Post I a og b gjaldt blant andre B. Ved tiltalebeslutning 11. september
2003 ble også A satt under tiltale etter de samme bestemmelser for å ha innført
amfetaminen, eller medvirket til det.
(4) Hovedforhandlingen mot de fem tiltalte startet i Oslo tingrett 29. september 2003. Det
viste seg da at B ikke var innstevnet til hovedforhandlingen. Aktor ønsket saken fremmet
for de øvrige, mens A ønsket den utsatt. Retten besluttet enstemmig å utsette saken mot
B, og å fremme den mot de øvrige. Under den videre bevisførselen leste aktor – uten at
det ble fremsatt innsigelser – opp et håndskrevet brev fra B, datert august 2003, og
begjærte deretter opplesning av en politiforklaring avgitt av B 4. januar 2002, noe As
forsvarer protesterte mot. Retten tillot opplesning.

2
(5) Ved Oslo tingretts dom 10. oktober 2003 ble A dømt i samsvar med tiltalebeslutningen
til åtte års fengsel for medvirkning til innførsel av 9,6 kg amfetamin. Han anket dommen
til Borgarting lagmannsrett. Anken gjaldt prinsipalt saksbehandlingen, subsidiært
bevisvurderingen under skyldspørsmålet og straffutmålingen. En av de medtiltalte anket
også. Anken gjaldt bevisvurderingen under skyldspørsmålet. Påtalemyndigheten anket
over straffutmålingen. Ankene ble henvist til hovedforhandling, jf. Straffeprosessloven
§ 325, jf. § 321 tredje ledd. I beslutningen er det for så vidt gjelder As prinsipale
ankegrunn – saksbehandlingen – vist til straffeprosessloven § 326 første ledd.
(6) Lagmannsretten avsa 30. januar 2004 dom i saken som for A hadde denne domsslutning:
"2. A, født 00.00.54, dømmes for overtredelse av straffeloven § 162 første og
tredje ledd, jf. femte ledd, til en straff av fengsel i 8 – åtte – år. Til fradrag
kommer 229 – tohundreogtjueni – dager for utholdt varetekt."
(7) A har anket til Høyesterett over saksbehandlingen og straffutmålingen.
Saksbehandlingsanken gjaldt dels at lagmannsretten tillot opplesning av politiforklaringen
fra B og dels manglende etterforskning/opplysning av saken. Høyesteretts
kjæremålsutvalg har tillatt anken over saksbehandlingen fremmet for så vidt gjelder
opplesningen av politiforklaringen.
(8) Jeg er kommet til at anken må tas til følge.
(9) Forsvareren har anført at opplesningen var i strid med straffeprosessloven § 297 første
ledd, slik denne bestemmelse må forstås i lys av EMK artikkel 6 nr. 1 - prinsippet om
rettferdig rettergang - og nr. 3 bokstav d - om rett for siktede til å avhøre eller få avhørt
vitner mot ham - og den nyere rettspraksis som vi har om opplesning av politiforklaringer
(10) Ved bedømmelsen av om det var riktig å tillate opplesning, er det avgjørende kriterium
om det er en reell mulighet for at opplesningen kan ha hatt en utslagsgivende betydning i
den samlede bevisbedømmelse, og at den således fremstilte seg som et viktig og kanskje
nødvendig bevis, se Rt. 2001 side 29 og Høyesteretts kjennelse 22. januar 2004, sak HR-
2004-00128-A, avsnitt 17.
(11) Jeg finner det nødvendig å redegjøre noe nærmere for politiforklaringen, og for de
tidligere instansers behandling av opplesningsspørsmålet.
(12) Etter det som ble opplyst under ankeforhandlingen, ble B pågrepet i ----veien 24.
november 2001, og han satt varetektsfengslet frem til mars/april 2002. I en
politiforklaring av 4. januar 2002 erkjente han straffeskyld for lørdag 24. november 2001
å ha medvirket til oppbevaring av 2 kg amfetamin i ----veien i Oslo. Han opplyste videre
at han sommeren 2001 hadde hatt kontakt med en gammel kjenning fra Finland eller
Estland, som han hadde blitt godt kjent med da de begge satt i Oslo kretsfengsel for vel
10 år siden. Det ble ikke gitt noen opplysninger om navn. "Kjenningen" hadde opplyst at
han hadde stoff i Finland som han ønsket å innføre til Norge, og B ble bedt om å skaffe en
garasje eller lignende hvor varene kunne hentes ut fra en bil. B ga også opplysninger om
den kontakt han hadde hatt med "kjenningen" i ukene forut for 24. november 2001.
(13) Aktor har opplyst at politiforklaringen – sammen med annet bevismateriale – førte til at A
ble siktet for medvirkning til innførsel av narkotika til Norge, og til at han i juni 2003 ble

3
pågrepet i Sverige, og utlevert til Norge. A har ikke på noe tidspunkt erkjent seg skyldig
etter tiltalen.
(14) Straffesaken mot B ble som nevnt utsatt av tingretten fordi han ikke var blitt innstevnet.
Etter at aktor hadde lest opp brevet fra B datert august 2003, hvor han "bekrefter .. at A på
ingen måte har – er involvert i den sak jeg er siktet for", begjærte aktor opplesning av
politiforklaringen av 4. januar 2002. Tingretten tillot dette, og beslutningen er begrunnet
slik:
"Retten er noe i tvil om politiforklaringen kan karakteriseres som et hovedsakelig bevis
slik saken nå står - med den begrensning som ligger i at retten ikke har fått innsyn i
dokumentet. Det foreligger utskrift av mobiltelefontrafikk som viser at A har hatt
telefonkontakt med medtiltalte … og … på tiden forholdet i hovedtiltalen post I b
gjelder. Også andre bevis er fremlagt. Retten viser særlig til håndskrevet brev fra B av
august 2003 som er blitt fremlagt og opplest uten protester."
(15) Som nevnt anket A prinsipalt over tingrettens saksbehandling, tillatelsen til opplesning.
(16) Spørsmålet om opplesning av politiforklaringen ble i lagmannsretten tatt opp av aktor
etter at bevisførselen vedrørende skyldspørsmålet for øvrig var så godt som avsluttet. As
forsvarer motsatte seg som nevnt opplesning. Retten kom etter en samlet vurdering til at
vilkårene for opplesning av politiforklaringen var oppfylt. Beslutningen er slik begrunnet:
"Spørsmålet om å tillate opplesning av politiforklaringen fra medtiltalte B blir å
avgjøre etter strpl. § 297 som må tolkes på bakgrunn av EMK art. 6 nr 1 og nr 3 d.
… Det legges … til grunn at det ikke vil være mulig å få avhørt B verken nå eller i
overskuelig fremtid. Etter rettens vurdering vil det medføre uforholdsmessig ulempe å
utsette saken mot A i påvente av at B muligens skal dukke opp igjen. Det vises til at
tiltalen gjelder et forhold fra november 2001 og at A har vært holdt i varetekt etter at
han ble pågrepet og utlevert til Norge.
Retten finner at Bs politiforklaring er egnet til å kaste lys over saksforholdet og at den
vil være av betydning for skyldvurderingen. Retten mener likevel at forklaringen i seg
selv ikke kan anses som noe hovedsakelig eller avgjørende bevis i forhold til tiltalte A
når dette beviset ses i sammenheng med de øvrige bevisene i saken. Det vises til at A
ikke er navngitt i forklaringen og at B i et senere brev til As forsvarer har avkreftet at
det er A som er omtalt i avhøret som Bs finske eller estiske oppdragsgiver. Det er blant
annet fremlagt utskrift av telefontrafikk som viser at A har hatt omfattende telefon-
kontakt med de medtiltalte ... og … i det aktuelle tidsrom, uten at han i sin rettslige
forklaring har kunnet gi noen overbevisende forklaring på formålet med denne
kontakten. Det tilføyes at det ikke foreligger omstendigheter som gir grunn til å stille
spørsmål ved riktigheten av de opplysninger B ga i politiavhøret, som ble gitt med egen
forsvarer til stede."
(17) Høyesterett har full kompetanse til å prøve lagmannsrettens saksbehandling, og må ta
stilling til om det var feil å tillate opplesning av politiforklaringen ut fra de opplysninger
som foreligger. Aktor har anført at denne hadde betydning for etterforskningen av saken,
men ikke for domfellelsen av A. Han har fremhevet at det forelå andre bevis, særlig
opplysninger som viste at A hadde hatt omfattende telefonkontakt med to andre
medtiltalte i det aktuelle tidsrom. Aktor har pekt på at også Bs brev av august 2003 ble
lest opp, og at det må ha svekket betydningen av politiforklaringen ytterligere.
(18) Som påpekt følger det av Høyesteretts praksis at opplesning av en politiforklaring i en
situasjon som den foreliggende, må nektes dersom det er en reell mulighet for at

4
forklaringen vil kunne få en utslagsgivende betydning ved den samlede
bevisbedømmelsen. Jeg finner ikke å kunne se bort fra at dette var situasjonen her.
Politiforklaringen utfyller og bekrefter det bildet som blant annet utskriftene av
mobiltelefonbruken viser. Den gjør avgjørelsesgrunnlaget sikrere. Om A også ville ha
blitt dømt uten opplesning, er en hypotetisk situasjon det er vanskelig å ha noen sikker
mening om. Jeg legger til at når påtalemyndigheten vil gjøre gjeldende at opplesning av
en politiforklaring fra et vitne som ikke har møtt, er unødvendig for avgjørelsen, bør det
vurderes om det er hensiktsmessig å begjære forklaringen opplest.
(19) Min konklusjon er således at det var en saksbehandlingsfeil at lagmannsretten tillot
opplesning av Bs politiforklaring. Denne feilen må lede til at lagmannsrettens dom med
hovedforhandling oppheves. Da den samme feilen også ble begått i tingretten, er jeg
kommet til at også denne dom med hovedforhandling må oppheves.
(20) Jeg stemmer for denne
K J E N N E L S E :
Lagmannsrettens og tingrettens dommer med hovedforhandlinger oppheves.
(21) Dommer Tjomsland: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(22) Dommer Stang Lund: Likeså.
(23) Dommer Støle: Likeså.
(24) Justitiarius Schei: Likeså.
(25) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
K J E N N E L S E :
Lagmannsrettens og tingrettens dommer med hovedforhandlinger oppheves.