Dato: 1994-06-24

Sammendrag: Støle, Bruzelius, Gjølstad, Rieber-Mohn og ScheiHovedspørsmålet i saken var om vedtak av Fiskeridirektoratet om midlertidig bortfall av kjøperregistrering etter kjøperregistreringsloven § 3 tredje ledd stengte for en senere straffesak om de forhold som lå til grunn for vedtaket, jf. forbudet mot gjentatt forfølgning i EMK protokoll 7 artikkel 4. Videre gjaldt saken utmåling av straff for en rekke lovovertredelser i fiskerinæring - herunder spørsmål om rettighetstap etter straffeloven § 29 nr. 2 - og krav om inndragning etter straffeloven § 34.A drev et enkeltmannsforetak med seg selv som daglig leder, der formålet var fiskekjøp og videresalg av fersk fisk. Han eide også flere fiskefartøyer som ble benyttet ved fiske etter ulike fiskearter. A hadde nødvendig kjøpergodkjenning etter regelverket om kjøperregistrering. Et bokettersyn avdekket blant annet at det for to år var holdt utenfor firmaets regnskap en betydelig del av omsetningen av råfisk. Etter anmeldelse ble det innledet etterforskning, og det ble foretatt ransaking og gjort beslag. A ble varetektsfengslet i en periode. Mens straffesaken ennå var på etterforskningsstadiet, traff Fiskeridirektoratet vedtak om bortfall av As kjøperregistrering for et tidsrom av tre måneder. Vedtaket ble truffet med hjemmel i regelverket om registrering av førstehåndskjøper av råfisk, og var begrunnet i at foretaket ikke hadde oppfylt plikten til å utstede sluttsedler ved levering av ca 190 tonn fisk i perioden 1999-2000. Tingretten og lagmannsretten kom til at vedtaket om midlertidig bortfall av kjøperregistreringen ikke var til hinder for straffeforfølgning. Høyesterett kom til at prosessen for Fiskeridirektoratet hadde karakter av straffeforfølgning på grunn av lovbruddets karakter - Engelkriterium nr. 2. Slik vedtaket var begrunnet, fremsto sanksjonen - midlertidig bortfall av kjøperregistrering - som en direkte slutning fra konstateringen av at daglig leder grovt hadde overtrådt plikten til å utstede sluttsedler etter regelverket om kjøperregistrering, og vedtaket hadde også for øvrig et klart pønalt preg. Da denne posten i tiltalebeslutningen dessuten dreide seg om samme straffbare forhold som vedtaket, og vedtaket var endelig, stengte det for straffeforfølgning. Lagmannsrettens dom ble på dette punkt opphevet og saken avvist fra domstolene. Resultatet av straffutmålingsanken ble at lagmannsrettens dom på 10 måneders ubetinget fengsel ble stående, men at idømt rettighetstap ikke ble opprettholdt. Anken over inndragningen gjaldt kun den posten som var berørt av forbudet mot gjentatt forfølgning. Høyesterett fant at det ikke var grunnlag for å opprettholde inndragningen, uten at det ble nødvendig å gå nærmere inn på forholdet til konvensjonen. Det ble vist til at det er et vilkår for inndragning med hjemmel i straffeloven § 34 at det er årsakssammenheng mellom den straffbare handling og den vinning som er oppnådd. Og for tingrett og lagmannsrett hadde det ikke vært et bevistema om de ca 190 tonn fisk helt eller delvis hadde vært fisket ut over de fastsatte kvoter. Høyesterett hadde ikke et faktisk grunnlag for å fastsette utbytte av de straffbare handlinger etter andre poster i tiltalebeslutningen som hadde ledet til domfellelse - blant annet overtredelser av ligningsloven - og dette måtte i tilfelle vurderes nærmere som et ledd i skatte- og avgiftsmyndighetenes behandling.

NORGES HØYESTERETT
Den 8. oktober 2004 avsa Høyesterett dom i
HR-2004-01693-A, (sak nr. 2004/591), straffesak, anke,
A (advokat Kenneth Mikkelsen – til prøve)
mot
Den offentlige påtalemyndighet (statsadvokat Stig-Ole Haug)
S T E M M E G I V N I N G :
(1) Dommer Støle: Hovedspørsmålet i saken er om vedtak av Fiskeridirektoratet om
midlertidig bortfall av kjøperregistrering etter lov 24. juni 1994 om registrering som
kjøper i første hånd av råfisk m.v. § 3 tredje ledd stenger for en senere straffesak om de
forhold som lå til grunn for vedtaket, jf. forbudet mot gjentatt forfølgning i Den
europeiske menneskerettskonvensjon (EMK) protokoll 7 artikkel 4. Saken gjelder videre
utmåling av straff for en rekke lovovertredelser i fiskerinæring – herunder spørsmål om
rettighetstap etter straffeloven § 29 nr. 2 – og krav om inndragning etter straffeloven § 34.
(2) Bakgrunnen for saken er følgende:
(3) A etablerte i 1995 enkeltmannsforetaket Solhaug Fish & Trading (SFT) med seg selv som
daglig leder. Formålet var fiskekjøp og videresalg av fersk/frossen fisk. Videre stiftet han
i 1999 firmaet Mikal AS med formål ”å drive kystfiske samt hva som naturlig hører hertil,
herunder å delta i andre selskaper som driver lignende virksomhet.” I dette selskapet var
han styreformann, og hans far, B, daglig leder. A kjøpte etter hvert flere fiskefartøyer.
(4) I juli 2001 besluttet Fiskeridirektoratet, Norges Råfisklag og fylkesskattekontoret å holde
rutinemessig bokettersyn hos SFT. Ved kontrollen ble firmaets posteringsjournal og
regnskap sammenholdt med opplysninger innhentet fra kunder som hadde kjøpt fisk av
SFT, herunder firmaet Norwegian Fish Company (NFC). Det ble avdekket at det i dette
firmaets regnskap var bokført fem fakturaer utstedt av SFT for salg av fisk som ikke var
bokført i SFTs regnskap. Samlet utgjorde dette en omsetning på knapt 2,5 millioner
kroner.

2
(5) Etter anmeldelser fra Fiskeridirektoratet og fylkesskattekontoret ble det i oktober 2001
foretatt ransaking blant annet i SFTs lokaler ved fiskemottaket, fiskefartøyer, samt i
boligene til A og B. Under ransakingen ble det gjort flere beslag, og A ble pågrepet og
varetektsfengslet.
(6) Mens straffesaken ennå var på etterforskningsstadiet, traff Fiskeridirektoratet 1. februar
2002 vedtak om bortfall av As kjøperregistrering for et tidsrom av tre måneder. Vedtaket
ble truffet med hjemmel i regelverket om registrering av førstehåndskjøper av råfisk, og
var begrunnet slik:
”Fiskeridirektoratet konstaterer at Solhaug Fish & Trading AS har overtrådt Norges
Råfisklags forretningsregler, hjemlet i § 4 i lov av 14. desember 1951 om omsetning av
råfisk. Det vises her til § 6 alminnelige leveringsvilkår hvor det fremgår at kjøper skal
utstede sluttseddel ved hver levering.
Fiskeridirektoratet har dokumentasjon fra kontroll på anlegget som viser at Solhaug
Fish & Trading AS har kjøpt ca 190 tonn fisk i perioden 1999-2000 til en verdi på ca
kr 2 500 000,-, uten at det er utstedt sluttseddel for leveringene.
Fiskeridirektoratet anser med dette at Solhaug Fish & Trading AS v/daglig leder eller
andre i bedriftens tjeneste grovt har overtrådt regelverket om kjøperregistrering. På
denne bakgrunn fatter Fiskeridirektoratet vedtak om midlertidig bortfall av
kjøperregistreringen for 3 – tre – måneder i perioden 01.02.02 – 30.04.02. Dette
medfører at Solhaug Fish & Trading AS i nevnte periode ikke kan foreta
førstehåndskjøp, eller disponere over anlegget på andre måter, for eksempel ved utleie.
Dersom selskapet etter utløpet av nevnte periode ønsker å starte opp igjen som
førstehåndskjøper, må en søke om ny kjøperregistrering og betale nytt
registreringsgebyr.”
(7) Vedtaket ble ikke påklaget.
(8) Ved tiltalebeslutning 5. mars 2003 fra statsadvokatene i Troms og Finnmark ble Solhaug
satt under tiltale for overtredelse av straffeloven § 166 første og andre ledd, samt for en
rekke overtredelser av råfiskloven, saltvannsfiskeloven, merverdiavgiftsloven,
regnskapsloven og ligningsloven. Post I a i tiltalebeslutningen gjaldt overtredelsen av
straffeloven § 166 først og annet ledd og overtredelse av råfisklovgivningen. Det
straffbare forhold var her beskrevet slik:
”Ved flere anledninger i 1999 og 2000 i egenskap av eneeier og daglig leder av Solhaug
Fish & Trading, Torhop i Tana, førte han for lite fisk på bryggesedler eller unnlot han
helt å føre bryggesedler ved leveranser av til sammen ca. 191 210 kg fisk, spesifisert på
fiskeslagene torsk ca. 131 417 kg, hyse ca. 56 550 kg og sei ca. 3 244 kg, alle tall oppgitt i
rund vekt, levert fra et eller flere fiskefartøy til Solhaug Fish & Trading. Bryggesedlene
dannet grunnlag for sluttseddel med opplysninger om fangst fra de enkelte fiskefartøy
som Solhaug Fish & Trading sendte Norges Råfisklag AL og derigjennom også til
Fiskeridirektoratet bl.a. for å avgi bevis for hvor stor del av kvoten som var oppfisket og
levert fra de aktuelle fiskefartøy.”
(9) Videre ble han ved tiltalebeslutning 16. mars 2003 satt under tiltale for fartsoverskridelse
etter vegtrafikklovgivningens bestemmelser.
(10) Tana og Varanger tingrett avsa 20. juni 2003 dom med domsslutning som etter rettelse
lød slik:

3
”1. A, født 00.00.1973, dømmes for overtredelse av straffeloven § 166 første og
andre ledd, lov om omsetning av råfisk § 9 jfr. § 7 andre ledd, jfr. forskrift om
sluttseddel/bryggeseddel og mottaksjournal § 1, straffeloven § 166 første og
andre ledd, lov om saltvannsfiske § 53, jfr. § 12, jfr. § 9, jfr. forskrift om
sluttseddel/bryggeseddel og mottaksjournal § 1, jfr. forskrift av 21. desember
1998 nr. 1426 om regulering av fisket etter torsk med konvensjonelle redskap
nord for 62 grader nord § 16, merverdiavgiftsloven § 72 nr. 1 og nr. 3 jfr.
straffeloven § 271, jfr. § 270 nr. 1, straffeloven § 286, første straffalternativ
jfr. § 288, jfr. regnskapsloven av 17. juli 1998 nr. 56 § 8-5 første ledd første
straffalternativ, jfr. § 1-2 annet ledd jfr. § 2-1 jfr. § 9-2 og regnskapsloven av
13. mai 1977 nr. 35 § 5 jfr. § 9, likningsloven § 12-1 nr. 1 a jfr. nr. 2, og
vegtrafikklovens § 31, 1. ledd, jfr. § 5, 1. ledd. jfr. annet ledd, jfr.
skiltforskriftens § 8, alt sammenholdt med straffeloven § 62, første ledd, til en
straff av fengsel i 1 år og 2 måneder.
Det gjøres fradrag i straffen for 30 dager utholdt varetekt.
A fradømmes for en periode av 3 år retten til å inneha stilling som daglig
leder, inneha styreverv eller utøve næringsvirksomhet som driver med
mottak, produksjon og/eller salg av fisk, samt retten til å drive ervervsmessig
fiske.
2. A, født 00.00.1973, frifinnes for tiltalens post I b og post II a og b og post III.
3. A, født 00.00.1973, dømmes til å tåle inndragning til fordel for statskassen
med kr. 2.690.562.
4. A, født 00.00.1973, frifinnes for inndragning etter straffeloven
§ 35.
5. A dømmes til å betale saksomkostninger med kr. 10.000.”
(11) A anket til lagmannsretten over bevisbedømmelsen under skyldspørsmålet for en rekke av
de poster han var domfelt for etter tiltalebeslutningen 5. mars 2003, samt for forholdet i
tiltalebeslutningen 16. mars 2003. For så vidt gjaldt det straffbare forhold beskrevet i post
I a i tiltalebeslutningen 5. mars 2003, ble det anket også over lovanvendelsen, idet det ble
anført at domfellelsen var i strid med forbudet mot gjentatt forfølgning i EMK protokoll 7
artikkel 4. Anken rettet seg videre mot reaksjonsfastsettelsen; straffutmåling, inndragning
og rettighetstap. Påtalemyndigheten motanket over frifinnelsen for så vidt gjaldt post III i
tiltalebeslutningen. Domfeltes anke og påtalemyndighetens motanke for så vidt gjaldt
forholdene i tiltalebeslutningen 5. mars 2003 ble henvist til ankebehandling. Domfeltes
anke over domfellelsen etter tiltalebeslutningen 16. mars 2003 vedrørende overtredelsen
av vegtrafikklovgivningen ble nektet fremmet.
(12) Forut for hovedforhandling i lagmannsretten ble det utferdiget ny tiltalebeslutning
8. januar 2004, som erstattet den opprinnelige av 5. mars 2003. Hålogaland lagmannsrett
avsa 27. februar 2004 dom med slik domsslutning:
”1. A, født 00.00.1973, frifinnes for to overtredelser av straffeloven § 166 første og
andre ledd.
2. A, født 00.00.1973, dømmes for
- en overtredelse av lov om omsetning av råfisk § 9 jf § 7 andre ledd jf
forskrift om sluttseddel/bryggeseddel og mottaksjournal § 1
- en overtredelse av lov om saltvannsfiske § 53 jf § 12 jf § 9 jf forskrift
om sluttseddel/bryggeseddel og mottaksjournal § 1 og forskrift av

4
7. desember 2001 om regulering av fisket etter torsk med
konvensjonelle redskap nord for 62 grader nord § 15
- en overtredelse av lov om saltvannsfiske § 53 jf § 4 § 5 og § 9 jf
forskrift om oppgaveplikt for fiske- og fangstfartøy av 26. juli 1993 nr
722 § 4 jf § 5 føring av forenklet fangstdagbok
- en overtredelse av merverdiavgiftloven § 72 nr 1 og nr 3 jf
straffeloven § 271 jf § 270 nr 1
- to overtredelser av regnskapsloven av 17. juli 1998 nr 56 § 8-5 første
ledd, første straffalternativ jf § 1-2 andre ledd jf § 2-1 jf § 10-2 jf
regnskapsloven av 13. mai 1977 nr 35 § 5 jf § 9
- to overtredelser av ligningsloven § 12-1 nr 1 a jf § 2,
alt sammenholdt med straffeloven § 62 første ledd og § 63 annet ledd til
fengsel i 10 – ti – måneder.
Straffen er en fellesstraff med den rettskraftige del av Tana og Varanger
tingretts dom av 20. juni 2003, jf straffeloven § 64 nr 1. Til fradrag i utmålt
straff går 36 – trettiseks – dager for utholdt varetekt.
3. A dømmes til å tåle inndragning av 2.771.641 –
tomillionersjuhundreogsyttientusensekshundreogførtien – kroner til fordel for
statskassen, jf straffeloven § 34 jf § 37 d.
4. A fradømmes for en periode av 3 – tre – år retten til å inneha stilling som
daglig leder, inneha styreverv eller utøve næringsvirksomhet som driver med
mottak produksjon og/eller salg av fisk, jf straffeloven § 29 nr 2.
5. Saksomkostninger idømmes ikke.”
(13) Lagmannsretten kom til at straffeloven § 166 første og annet ledd ikke kunne anvendes i
idealkonkurrens med råfiskloven § 9. Retten kom videre til at domfellelsen etter
råfiskloven § 9 – i samsvar med den opprinnelige tiltalebeslutningen post I a – ikke var i
strid med forbudet mot gjentatt forfølgning, idet vedtaket om midlertidig bortfall etter
regelverket om kjøperregistrering ikke kunne anses som straff i konvensjonens forstand.
(14) A har anket til Høyesterett over lovanvendelsen under skyldspørsmålet for tiltalens post I
(opprinnelig tiltalebeslutning post I a), og over reaksjonsfastsettelsen, herunder
avgjørelsen om inndragning. Anken over lovanvendelsen var prinsipalt begrunnet i at
vedtaket om midlertidig bortfall av kjøperregistreringen sperrer for videre
straffeforfølgning, subsidiært i at tiltalen var reist mot feil subjekt, og atter subsidiært i at
forholdene fra 1999 var foreldet. Høyesteretts kjæremålsutvalg traff 25. mai 2004
følgende beslutning:
”Anken over rettsanvendelsen tillates fremmet, med unntak for anførslene om at tiltale
er tatt ut mot feil rettssubjekt og om foreldelse. Anken over straffutmålingen tillates
fremmet, men slik at lagmannsrettens bevisbedømmelse legges til grunn ved
ankeforhandlingen, jf. Rt. 1999 side 1034. Anken over inndragningen tillates fremmet
med samme begrensning som for anken over straffutmålingen, med unntak for
bevisbedømmelsen vedrørende hvem som var berettiget og hvem som mottok beløpene
fra fakturaene 1473 og 1474.”
(15) For ordens skyld bemerkes at henvisningen til faktura 1474 berodde på en feilskrift i
anken, og at henvisningen gjelder faktura 1475.
(16) Forsvareren har i korte trekk anført:

5
(17) Fiskeridirektoratets vedtak om midlertidig bortfall av kjøperregistrering etter reglene om
kjøpergodkjenning har karakter av straffeforfølgning. Selv om konstatering av skyld ikke
er et vilkår for bortfall, er det en nær kobling til vilkårene for straff etter de bestemmelser
i råfiskloven som omfattes av tiltalens post I. Etter forarbeidene skal det ved vurderingen
av om det bør treffes vedtak om bortfall, legges vekt på overtredelsens karakter og
omfang. Dette åpner for å legge vekt på subjektiv skyld. Direktoratets praksis er i samsvar
med dette, og vedtaket viser at pønale hensyn er fremtredende. Vedtaket går lenger enn
det som tilsies av tilsyns- og kontrollhensyn.
(18) Vedtaket er endelig og sperrer for etterfølgende straffeforfølgning med grunnlag i
råfisklovens bestemmelser.
(19) Når det gjelder reaksjonsfastsettelsen, anføres at det ikke bør reageres med rettighetstap
etter straffeloven. Dette gjelder særlig dersom lovanvendelsesanken for post I fører frem,
men også ellers.
(20) Lagmannsretten har uriktig lagt til grunn at det kan inndras et beløp som tilsvarer
pengeverdien av hele den omsetning som det ikke er ført sluttsedler/bryggesedler for. Det
må skilles mellom omsetning og utbytte/gevinst som følge av den straffbare handling.
Høyesterett må foreta en skjønnsmessig reduksjon av inndragningen.
(21) Endelig anføres det at fengselsstraffen er satt vesentlig for høyt.
(22) Påtalemyndigheten har i korte trekk anført:
(23) Lagmannsrettens dom er riktig både hva gjelder lovanvendelsen under skyldspørsmålet
for forholdene under tiltalens post I og reaksjonsfastsettelsen, og anken må forkastes.
(24) Bortfall av kjøperregistrering er ikke straff i konvensjonens forstand, og det følger
allerede av dette at vedtaket ikke stenger for straffeforfølgning med hjemmel i
råfisklovens bestemmelser.
(25) Det er tale om regulering av næringslivet på et begrenset område, og registrering er et
vilkår for lovlig førstehåndsomsetning av råfisk. Videre gjelder lovbestemte vilkår for å
bli registrert, og disse må foreligge hele tiden. Karakteren av disse bestemmelsene ligger
nær opp til ordninger som er etablert for annen virksomhet som er betinget av offentlig
tillatelse, så som lisensordningen for leger. At vilkårene her er objektivisert ved angivelse
av nærmere bestemte kriterier, og ikke nedfelt i en generell skikkethetsnorm, kan ikke
være avgjørende. Bortfall forutsetter ikke konstatering av skyld, og de bærende hensyn er
å skape ryddige og skikkelige forhold ved førstehåndsomsetning av fisk.
(26) Subsidiært anføres at vedtaket om bortfall i medhold av kjøperregistreringsloven ikke er
samme forhold som fremgår av tiltalen post I, og atter subsidiært at det ikke er endelig i
konvensjonens forstand, jf. her avgjørelsene vedrørende konkurskarantene.
(27) Det er riktig og nødvendig å reagere med rettighetstap i tillegg til fengselsstraff, og
straffen er ikke for strengt utmålt. Inndragningen er forankret i en riktig bevisbedømmelse
og en korrekt rettsanvendelse.

6
(28) Mitt syn på saken
(29) Tiltalens post I – spørsmålet om gjentatt forfølgning
(30) Innledningsvis finner jeg det hensiktsmessig å gi en oversikt over regelverket om
registrering av kjøper ved førstehåndsomsetning av råfisk.
(31) Etter lov 24. juni 1994 § 2 er det forbudt å kjøpe råfisk i første hånd, jf. lov 14. desember
1951 om omsetning av råfisk § 1 med forskrifter, uten å være registrert som kjøper hos
Fiskeridirektoratet. Av § 1 følger at formålet med loven er å føre tilsyn med
omsetningsleddene i førstehåndsomsetningen av råfisk. Vilkårene for å bli registrert
fremgår av § 3, der også hjemmel for å treffe vedtak om bortfall er inntatt. Bestemmelsen
lyder:
”§ 3. Vilkår
Ved registrering kan det stilles vilkår om at kjøper må eie eller disponere et godkjent
anlegg i henhold til bestemmelsene i matloven.
Det skal stilles vilkår om at kjøper skal forplikte seg til å overholde
salgsorganisasjonenes forretningsregler, jf. lov av 14. desember 1951 nr. 3 om
omsetning av råfisk § 4.
Dersom vilkårene ikke overholdes, kan Fiskeridirektoratet treffe vedtak om at
adgangen til å stå registrert som førstehåndskjøper skal bortfalle.”
(32) Etter § 6 kan den som forsettlig eller uaktsomt overtrer loven eller bestemmelser fastsatt i
medhold av denne, straffes med bøter.
(33) I medhold av § 5 er det fastsatt forskrift 19. september 1997. Vilkårene for registrering er
nærmere utdypet i § 3. Første ledd bokstav a angir de opplysninger som må gis i
søknaden, og bokstav b har krav til dokumentasjon for at søkeren eier eller leier et
godkjent anlegg. Etter bokstav c må søker:
”forplikte seg i søknaden til å holde seg orientert om og overholde salgsorganisasjonens
forretningsregler og omsetnings- og salgsbestemmelser som fastsettes i medhold derav,
herunder til enhver tid stille den bankgaranti eller tilsvarende sikkerhet som
salgsorganisasjonene krever, jf. § 4 i lov 14. desember 1951 nr. 3 om omsetning av
råfisk.”
(34) Her er inntatt henvisning blant annet til salgsorganisasjonens forretningsregler – i vår sak
Norges Råfisklag. Av interesse er særlig følgende bestemmelser, inntatt i § 6 om
alminnelige leveringsvilkår:
”Ved hver levering skal kjøper utstede sluttseddel i 3 eksemplarer; med nøyaktig
spesifikasjon av mottatt kvantum av hver enkelt art, størrelse, kvalitet, anvendelse og
pris i henhold til gjeldende prisliste eller annen bestemmelse fra styret. Fiskers
eksemplar overleveres uten ugrunnet opphold.
…..
I alle tilfeller hvor sluttseddel ikke utskrives omgående etter leveringen, skal
fisker/fanger/oppdretter ha foreløpig mottakskvittering i form av Norges Råfisklags
bryggeseddel. Bryggeseddelen skal inneholde mottatt kvantum av hver enkelt art,
størrelse, kvalitet, anvendelse og pris og eventuelle andre opplysninger, og disse kan
ikke endres eller utvides ved overføring til sluttseddel.”
(35) Forskriften av 1997 har videre en bortfallsregel i § 7, der første og annet ledd lyder:

7
”Fiskeridirektoratet kan treffe vedtak om at retten til å stå registrert som kjøper
bortfaller dersom ikke kjøper til enhver tid fyller alle vilkårene til registrering, eller
ikke overholder sine plikter etter denne forskrift.
Vedtak om bortfall av retten til å stå registrert som kjøper kan gjøres midlertidig.
Treffes slikt vedtak kan Fiskeridirektoratet bestemme at kjøper ikke trenger å søke på
nytt når bortfallsperioden er utløpt, jfr. § 3 i forskrift om betaling av gebyr for
behandling av søknad om registrering som kjøper i første hånd av råfisk m.v.”
(36) Bestemmelsen må ses i sammenheng med § 3 annet ledd, som fastsetter at kjøper for å
opprettholde retten til å stå registrert som kjøper må oppfylle vilkårene til enhver tid.
(37) Det første spørsmålet er om et vedtak om midlertidig bortfall av registrering, truffet med
hjemmel i kjøperregistreringsloven § 3, skal anses å være truffet som ledd i en
straffeforfølgning. Om straffebegrepet etter konvensjonen viser jeg til dom 8. september
2004 i sak nr. 2003/1539 HR-2004-01487-A om suspensjon av legelisens avsnitt 43 med
videre henvisninger.
(38) Spørsmålet må avgjøres ut fra en totalbedømmelse av nasjonal klassifikasjon, lovbruddets
karakter og innholdet og alvoret av den sanksjon som det maksimalt kan bli spørsmål om
å ilegge – de såkalte Engelkriteriene. Etter EMDs praksis er kriteriene som utgangspunkt
alternative, men en forfølgning kan også bli betraktet som straffeforfølgning på grunnlag
av den kumulative effekt av flere av kriteriene.
(39) Vedtak om bortfall etter regelverket om kjøperregistrering er ikke karakterisert som straff
etter norsk intern rett, og kan dermed ikke anses som straff på grunnlag av nasjonal
klassifikasjon.
(40) Vurderingstemaet etter Engel-kriterium nr. 2 er om bortfall av kjøperregistrering må
anses som straff på grunnlag av lovbruddets karakter (”the nature of the offence”), i norsk
rettspraksis også referert til som karakteren av og formålet med den lovbestemmelse som
anvendes. Kriteriet er i EMDs praksis også formulert som ”the essential nature of the
proceedings”, alternativt som ”the nature and purpose of the measure” (sanksjonens
karakter og formål), uten at den ulike uttrykksmåten synes å innebære noen
realitetsforskjell.
(41) Den ordning som ble etablert ved kjøperregistreringsloven av 1994 trådte i kraft 1. januar
1998, og erstattet da et system der salgslag var gitt kompetanse til å godkjenne
førstehåndskjøpere av fisk i medhold av råfiskloven § 4. Det fremgår av den redegjørelse
jeg har gitt for regelverket at lovens ordning er bygget opp slik at nærmere angitte vilkår
skal/kan kreves oppfylt ved registrering, at oppfyllelse av samtlige vilkår er nødvendig for
å opprettholde retten til registrering, og at det kan treffes vedtak om bortfall dersom de
ikke overholdes. Vilkårene er lovbestemte, og søkere har krav på registrering dersom de
oppfylles. Formålet er generelt å sikre at omsetningen foregår i ordnede forhold, og
reglene gir grunnlag for tilsyn med omsetningsleddene i førstehåndsomsetningen av
råfisk, jf. § 1. Ordningen skal videre sikre fiskerne og salgslagene sikkerhet for oppgjør
av den fisken som leveres. Endelig var det et viktig hensyn å få oversikt over
kjøpergruppen i ressurskontrolløyemed, jf. Ot.prp. nr. 62 (1993-1994) side 2.
(42) I vår sak er det truffet et vedtak om midlertidig bortfall med hjemmel i lovens § 3 tredje
ledd jf. kjøperforskriften § 7 første og annet ledd, begrunnet i brudd på vilkår stilt med
hjemmel i lovens § 3 annet ledd sammenholdt med forskriften § 3 første ledd bokstav c.

8
For spørsmålet om forfølgningen skal anses å ha skjedd som ledd i en straffeforfølgning,
er det da disse bestemmelser og denne sanksjonen som må vurderes nærmere.
(43) Som nevnt er det tilsyns- og kontrollhensyn som generelt bærer ordningen med
kjøperregistrering. De spesielle motiver kaster bare i begrenset grad lys over hvilke
formål bortfallsregelen skal tjene. I proposisjonen på side 11 er det om bestemmelsen i
§ 3 tredje ledd uttalt at den hjemler vedtak om bortfall dersom vilkårene for registreringen
ikke overholdes. Det er ikke holdepunkter for å anta at bortfallsregelen for sitt område har
et annet formål enn straffebestemmelsen i lovens § 6 – nemlig å sikre at lovens regler
med forskrifter følges.
(44) Det heter videre i motivene at registreringsadgangen likevel ikke vil bortfalle automatisk
ved overtredelser, men at dette ”vil måtte vurderes i det enkelte tilfelle i forhold til
overtredelsens karakter og omfang”. At adgangen til å ilegge en sanksjon er fakultativ,
kan sies å være et gjennomgående trekk både ved tilbakekall av administrative
autorisasjoner og ved rettighetstap etter straffeloven § 29. Men det er ikke uten interesse
at forarbeidene gir anvisning på at ”overtredelsens karakter og omfang” skal være
styrende for om adgangen benyttes. Dette gjelder ikke minst når det ved forskrift åpnes
adgang til å reagere med midlertidig bortfall av registreringen. Domstolene må ved
vurderingen av om forvaltningens praktisering av regelverket har karakter av
straffeforfølgning foreta en selvstendig vurdering, se for eksempel EMDs dom 9. februar
1995 i saken Welch mot Storbritannia avsnitt 27:
”To render the protection offered by Article 7 effective, the Court must remain
free to go behind appearances and assess for itself whether a particular measure
amounts in substance to a ”penalty” within the meaning of this provision”.
(45) Reglene retter seg mot utøverne av en bestemt næring, og kjøperregistrering har karakter
av en offentlig tillatelse for å drive med førstehåndskjøp av råfisk. Og slik reglene er
utformet, er vedtak om bortfall ikke betinget av at det konstateres skyld hos den som
bryter vilkårene. Så langt har reglene likhetstrekk med en type forvaltningsvirksomhet
hvor sanksjoner mot brudd ikke er blitt ansett for å ha karakter av straffeforfølgning etter
EMDs og norsk rettspraksis. Som eksempler på denne praksis kan vises til EMDs
avvisningskjennelse 8. april 2003 i saken Manasson mot Sverige om tilbakekall av
drosjebevilling, og Høyesteretts dom 8. september 2004 HR-2004-01487-A om
suspensjon av legelisens.
(46) Men vår sak skiller seg fra disse sakene ved at reglene om kjøperregistrering ikke er
bygget opp omkring en generell skikkethetsnorm der tillatelsen tilbakekalles med den
begrunnelse at utøveren ikke lenger anses skikket for virksomheten. Det dreier seg heller
ikke om en omgjøring av en forvaltningsmessig tillatelse fordi vilkårene ikke foreligger.
(47) Helt sentralt i direktoratets vedtak står konstateringen av at SFT ikke har oppfylt plikten
til å utstede sluttsedler ved levering av ca 190 tonn fisk i perioden 1999-2000. Dette er det
faktiske grunnlaget for vedtaket. Slik dette er utformet, fremstår sanksjonen – bortfall av
registreringen begrenset til tre måneder – som en direkte slutning fra konstateringen av at
daglig leder grovt har overtrådt plikten til å utstede sluttsedler etter Norges Råfisklags
forretningsregler § 6, jf. kjøperforskriften § 3 første ledd bokstav c og
kjøperregistreringsloven § 3 annet og tredje ledd. Det pønale aspektet forsterkes ved at
vedtaket er til hinder for at SFT i bortfallsperioden ikke bare er avskåret fra å kjøpe råfisk
i første hånd, men også er avskåret fra å leie bort anlegget til registrerte kjøpere.

9
(48) Det jeg her har fremhevet er avgjørende for mitt standpunkt om at vedtaket har karakter
av straffeforfølgning etter konvensjonen. Jeg finner grunn til å tilføye: Det er nok så at
bortfall vil kunne besluttes av andre grunner, slik som for eksempel at kjøperen ikke får
fornyet et eventuelt leieforhold med eier av godkjent anlegg. Men når grunnlaget for
vedtaket om midlertidig bortfall er at plikten til å utstede sluttsedler er grovt tilsidesatt, er
det for alle praktiske formål vanskelig å se det annerledes enn at det sanksjoneres mot en
handling eller unnlatelse som samtidig vil være straffbar. Jeg viser til at også uaktsom
overtredelse av bestemmelser fastsatt i medhold av loven kan straffes med bøter etter
kjøperregistreringsloven § 6.
(49) I forhold til Engelkriteriene må prosessen for Fiskeridirektoratet etter dette anses som
straffeforfølgning på grunn av lovbruddets karakter.
(50) Spørsmålet er så om straffesaken for så vidt gjelder tiltalebeslutningen post I skal anses å
gjelde samme straffbare forhold som vedtaket om midlertidig bortfall av
kjøperregistrering.
(51) Det er ikke tvilsomt, og heller ikke omtvistet, at straffesaken gjelder de samme faktiske
handlingene. Jeg viser til det jeg har nevnt om det faktiske grunnlaget for vedtaket
sammenholdt med grunnlaget for de straffbare handlinger som denne delen av
tiltalebeslutningen gjelder.
(52) Avgjørende blir da om det er vesensforskjell på de straffebud som forfølgningene er
basert på – om de skiller seg fra hverandre ”in their essential elements”, se for eksempel
EMDs dom 29. mai 2001 i saken Fischer mot Østerrike avsnitt 29. Høyesterett har i flere
avgjørelser lagt til grunn at det ved denne vurderingen må tas utgangspunkt i om de
objektive vilkår for å ilegge sanksjonen i det vesentlige er de samme, se senest kjennelse
10. september 2004 HR-2004-01501-A avsnitt 33. Men som førstvoterende i den saken
peker på, vil det ikke alltid være tilstrekkelig å sammenligne de aktuelle
handlingsnormene (”gjerningsbekrivelsene”). Også øvrige vilkår for å ilegge sanksjon
kan måtte tas i betraktning, og det må ses hen til straffebudenes eller inngrepshjemlenes
formål og hvilke interesser de skal beskytte. Dette gjelder ikke minst ved
forvaltningsmessige inngrep som ikke er pønalt begrunnet, men som likevel må anses
som straff i forhold til EMK.
(53) Handlingsnormen så vel etter bestemmelsene i tiltalen post I som etter
kjøperregistreringsreglene er plikten til å utstede sluttseddel, eventuelt bryggeseddel som
grunnlag for etterfølgende utfylling av sluttseddel. Og slik overtredelse av de alminnelige
leveringsvilkår i forretningsreglene for Norges Råfisklag innebærer samtidig overtredelse
av råfiskloven og sluttseddelforskriften. Jeg kan heller ikke se det annerledes enn at
formålet med reglene og de interesser som skal beskyttes langt på vei er de samme. Det er
nok mulig at tilsyns- og kontrollhensyn – herunder sikring av at kvotebegrensninger
overholdes for visse fiskeslag – er mer fremtredende etter råfisklov/sluttseddelforskrift
enn etter kjøperregistreringslov/kjøperforskrift, og at sikring av oppgjør for
fisker/salgslag er spesifikt for de sistnevnte regler. Men noen avgjørende betydning kan
dette etter min mening ikke få.
(54) Etter dette er jeg kommet til at straffesaken for så vidt gjelder tiltalens post I må anses å
gjelde samme straffbare forhold som kjøperregistreringssaken.

10
(55) Jeg kan heller ikke slutte meg til påtalemyndighetens standpunkt om at bortfallsvedtaket
ikke er endelig i konvensjonens forstand. Det ble truffet før kompetent påtalemyndighet
tok ut tiltale i straffesaken, og ble som tidligere nevnt ikke påklaget. Høyesteretts
avgjørelser i konkurskarantenesakene Rt. 2003 side 1221 mfl. kan ikke føre til et annet
resultat.
(56) Min konklusjon blir etter dette at vedtaket stenger for straffeforfølgning etter tiltalens post
I. Lagmannsrettens dom må oppheves for så vidt gjelder første strekpunkt i
domsslutningen – overtredelsen av råfiskloven § 9 jf. § 7 annet ledd jf. forskrift om
sluttseddel/bryggeseddel og mottaksjournal § 1 – og saken på dette punkt avvises fra
domstolene.
(57) Straffutmålingen
(58) Da lovanvendelsesanken bare gjelder tiltalebeslutningen post I, blir lagmannsrettens dom
for øvrig stående. Med unntak av frifinnelsen for overtredelse av straffeloven § 166 første
og annet ledd, var domfellelsen i samsvar med tiltalebeslutningen. Jeg nevner for ordens
skyld at Høyesterett i dom 27. september 2004 HR-2004-01616-A kom til samme resultat
som lagmannsretten i vår sak: Straffeloven § 166 kan ikke anvendes i idealkonkurrens
med råfiskloven § 9 jf. § 7 annet ledd jf. bryggeseddelforskriften.
(59) Tiltalebeslutningen poster II og III gjelder overtredelser av straffebestemmelsen i
saltvannsfiskeloven § 53 og bestemmelser fastsatt i medhold av denne lov – for post II
blant annet forskrift 7. desember 2001 om regulering av fiske etter torsk § 15 hvoretter
hvert fartøy bare kan fiske og levere en kvote – for post III blant annet bestemmelser om
føring av forenklet fangstdagbok i forskrift 26. juli 1993 om oppgaveplikt for fiske- og
fangstfartøy. De straffbare forhold er beskrevet slik:
”Grunnlag er følgende forhold:
I perioden onsdag 6. februar til torsdag 14. februar 2002 som skipper på fiskefartøyet
Solhaug Senior ”F-14-TN” ved tre leveranser av fisk til isanlegget i Mehamn,
henholdsvis:
- den 6. februar 2002, 2795 kg fisk sløyd vekt, bryggeseddel nr 2055105
- den 12. februar 2002, 7818 kg fisk sløyd vekt, bryggeseddel nr 2055106
- den 14. februar 2002, 2514 kg fisk sløyd vekt, bryggeseddel nr 2055108,
medvirket han til å utferdige og/eller underskrev han de der nevnte bryggesedler hvor
det uriktig ble opplyst at fisken var tatt med fartøyet Risøy ”F-9-TN”, slik at fangsten
feilaktig ble kvoteavregnet på dette fartøyets kvote.
…
Grunnlag er følgende forhold eller medvirkning til dette:
Søndag 24. juli 2001 som skipper om bord på fiskefartøyet Solhaug Senior
”F-14-TN” førte han i fartøyets fangstdagbok nr 2648 side 8 at fartøyet hadde fisket
blant annet 19 000 kg steinbit og 1 780 kg torsk, angitt i rund vekt, og at fangsten var
levert fiskemottaket Solhaug Fish & Trading, Torhop i Tana, hvilket ikke medførte
riktighet idet fartøyet ikke har fisket og heller ikke levert en fangst spesifisert på artene
steinbit og torsk i et slikt antall kilo som opplyst i fangstdagboken.”
(60) Det følger av kjæremålsutvalgets henvisningsbeslutning at lagmannsrettens
bevisbedømmelse under straffutmålingen skal legges til grunn ved ankeforhandlingen i
Høyesterett.

11
(61) Jeg bemerker at dommen for så vidt gjelder tiltalebeslutningen post II er avsagt under
dissens, idet en av de fire meddommerne mente at det var rimelig tvil om tiltalte hadde
forholdt seg slik som beskrevet. Flertallet fant bevist ”ut over enhver rimelig tvil at tiltalte
faktisk oppga feil fartøynummer ved utfylling av bryggeseddel ved levering, og at han
gjorde dette med vilje”. Han oppnådde derved at fangsten feilaktig ble kvoteavregnet på
et annet fartøy enn det som hadde levert fangsten.
(62) For post III la lagmannsretten enstemmig til grunn at tiltalte ved levering oppga fangsten
til 19 000 kg steinbit og 1 780 kg torsk, mens den reelle fangsten var 1 780 kg steinbit og
19 000 kg torsk. Ved bevisvurderingen har lagmannsretten vektlagt at steinbit i
motsetning til torsk ikke er kvoteregulert, og at tiltalte derfor hadde et åpenbart motiv for
å føre på fakturaen et større kvantum steinbit enn torsk.
(63) Når det gjelder postene IV, V og VI vedrørende overtredelser av merverdiavgifts- ,
regnskaps-, og ligningslovgivningen, skal jeg bemerke: Det er for avgiftsårene 1999 og
2000 holdt utenfor en samlet avgiftspliktig omsetning på kr 2 490 561, noe som
representerer en avgiftsunndragelse på kr 465 714. Ved at omsetningen ikke ble bokført,
ble fastsettelsen av skatt og avgift for de to årene uriktig. Det er for Høyesterett ikke
fremlagt opplysninger om status for skatte- og avgiftsmyndighetens arbeid med saken.
(64) Med dette som bakgrunn går jeg over til straffutmålingen mer konkret. Det er vanskelig å
finne sammenlignbare tilfeller i rettspraksis til veiledning for utmålingen. Selv om det
skal ses bort fra de handlinger som er beskrevet i tiltalens post I, er jeg kommet til at det
ikke er grunn til å endre den straff av fengsel i 10 måneder som lagmannsretten har
utmålt, men jeg er blitt stående ved at det da ikke bør idømmes rettighetstap. Jeg har da
lagt vekt på følgende:
(65) A er domfelt for omfattende overtredelser av lignings- og avgiftslovgivningen. En
vesentlig del av omsetningen i to inntektsår er ikke oppgitt til ligningsmyndighetene, og
merverdiavgiftsunndragelsen i samme periode utgjør et betydelig beløp. Av
allmennpreventive grunner må det reageres strengt overfor overtredelser av skatte- og
avgiftslovgivningen, og allerede dette må lede til en lengre ubetinget fengselsstraff.
(66) Overtredelsene av saltvannsfiskeloven § 53 etter tiltalens poster II og III er begått etter at
strafferammen ved lovendring 15. juni 2001 nr. 51 ble hevet fra bøter alene til bøter eller
fengsel inntil 6 måneder. Endringen ble kunngjort i Norsk Lovtidend 15. juni 2001, og
trådte i kraft straks.
(67) Som lagmannsretten riktig påpeker, bygger ordningen med registrering og innsending av
brygge- og sluttsedler i stor grad på tillit mellom fisker/fiskekjøper og
kontrollmyndighetene. Tilsvarende gjelder reglene om føring av forenklet fangstdagbok.
Kontroller er ressurskrevende, og vil bare kunne gjennomføres for en beskjeden del av
den totale førstehåndsomsetningen av råfisk. I vår sak er det straffskjerpende at Solhaug
har opptrådt både som kjøper og som eier og/eller leietaker til fiskefartøyer som ble
benyttet under det aktuelle fisket.
(68) Når straffen også skal inkludere den grove fartsoverskridelsen A ble funnet skyldig i ved
tingrettens dom – et forhold som isolert ville gitt en kortere ubetinget fengselsstraff – bør
lagmannsrettens dom på 10 måneders fengsel bli stående.

12
(69) Når det gjelder spørsmålet om rettighetstap, kan etter straffeloven § 29 nr. 2, når
allmenne hensyn krever det, rettighetstap idømmes hvis den straffbare handling viser at
vedkommende er uskikket for en stilling eller virksomhet eller det må fryktes nye
misbruk.
(70) Dersom domfellelsen for forholdene i tiltalens post I hadde blitt stående, ville det vært
nærliggende å idømme rettighetstap av en viss varighet. Jeg har under tvil kommet til at
de straffbare handlinger som han for øvrig er domfelt for, ikke er av en karakter og et
omfang som tilsier at det bør reageres med rettighetstap i tillegg til straffen på
10 måneders ubetinget fengsel. Jeg bemerker at forholdene ligger annerledes an i vår sak
enn i HR-2004-01616-A, der en daglig leder under dissens ble idømt rettighetstap for et
tidsrom på 3 år i tillegg til 6 måneders fengsel.
(71) Inndragning
(72) Lagmannsretten har fastsatt det samlede inndragningsbeløpet til 2 771 641 kroner. Av
dette refererer 281 280 kroner seg til domfellelsen etter tiltalebeslutningen post III, og det
resterende beløp på 2 490 361 kroner gjelder domfellelsen etter tiltalebeslutningen post I.
Anken gjelder bare inndragningen som knytter seg til post I. Høyesterett kan ellers bare i
meget begrenset grad prøve lagmannsrettens bevisbedømmelse under
inndragningsspørsmålet, jf. den ramme for ankebehandlingen som ligger i
kjæremålsutvalgets henvisningsbeslutning.
(73) Beløpet på 2 490 361 kroner fremkommer ved at lagmannsretten har summert de fem
fakturaene som SFT ikke har levert sluttsedler for, med fradrag av en kreditnota for et
mindre beløp. Lagmannsretten har med andre ord avsagt dom for inndragning av
bruttoverdien av den førstehåndsomsetning av fisk som det ikke er ført sluttsedler for,
med den begrunnelse at hele det ulovlige utbytte skal inndras.
(74) Etter straffeloven § 34 er det utbytte av en straffbar handling som skal inndras. Et
grunnvilkår for inndragning med hjemmel i denne bestemmelse er at det er
årsakssammenheng mellom den straffbare handling og den vinning som er oppnådd. Det
forhold at SFT har unnlatt å utfylle bryggesedler/sluttsedler ved kjøp av råfisk i første
hånd til en samlet verdi som nevnt, innebærer ikke uten videre at det kan skje inndragning
i et slikt omfang. Jeg finner grunn til å fremheve at det ikke har vært et bevistema for
tingrett og lagmannsrett om de ca 190 tonn fisk helt eller delvis har vært fisket ut over de
kvoter som har vært fastsatt. Og SFT var registrert som førstehåndskjøper, slik at
omsetningen som sådan ikke var ulovlig.
(75) Det følger allerede av det jeg her har nevnt at det ikke er grunnlag for å beslutte
inndragning av 2 490 361 kroner med grunnlag i de straffbare handlinger etter tiltalens
post I. Det er da ikke nødvendig for meg å gå inn på spørsmålet om hvorvidt en
inndragning av denne karakter kan anses som straff i forhold til protokoll 7 artikkel 4.
(76) Spørsmålet er så om det kan besluttes inndragning i kraft av domfellelsen for
overtredelser av ligningsloven i samsvar med tiltalebeslutningen post VI. Det straffbare
forhold er her som tidligere nevnt at inntekter fra salget av den samme fisken som det
ikke ble utstedt bryggesedler/sluttsedler for, og som ble solgt til NFC fordelt på de fem
fakturaene, ikke er oppgitt i selvangivelsene for inntektsårene 1999 og 2000.

13
(77) Høyesteretts kjæremålsutvalg har i en avgjørelse inntatt i Rt. 1996 side 796 lagt til grunn
at det i alminnelighet ikke er plass for inndragning av vinning i forbindelse med en
straffesak om skatteunndragelse. Det ble vist til at straffesanksjonene i ligningsloven
retter seg mot brudd på opplysningsplikt, ikke mot unnlatt skattebetaling, og at
ligningsmyndighetene ved avdekning av skatteunndragelse behandler slike saker etter
ligningsloven kapittel 10.
(78) Avgjørelsen er kommentert i NOU 1996: 21 Mer effektiv inndragning av vinning, og
utvalget uttaler på side 129 følgende:
”Behovet for å effektivisere sanksjonene mot profittmotivert kriminalitet tilsier at man
ikke generelt bør avskjære påtalemyndigheten fra å fremme sak om inndragning også i
slike tilfeller. Under straffesaken må retten uansett avgjøre om det foreligger en
skatteunndragelse, og hvor omfattende den i tilfelle er. Dermed har den også klarlagt
grunnlaget for inndragning av vinning.”
(79) Forslaget ble fulgt opp under den videre lovbehandling, og etter straffeloven § 37
bokstav d kan tingretten etter krav fra domfelte beslutte endring i dom på inndragning
dersom domfelte betaler skatt eller avgift som tilsvarer inndragningen.
(80) Jeg finner det imidlertid ikke nødvendig i vår sak å gå nærmere inn på dette. Som nevnt er
det ikke fremlagt opplysninger om status for skatte- og avgiftsmyndighetenes arbeid, og
Høyesterett har uansett ikke et faktisk grunnlag for å fastsette utbytte av de straffbare
handlinger etter tiltalebeslutningen poster IV og/eller V. Dette må i tilfelle vurderes
nærmere som et ledd i disse myndigheters behandling.
(81) Min konklusjon er at det bare er grunnlag for å opprettholde inndragningen av beløpet på
281 280 kroner som gjelder domfellelsen etter tiltalen post III.
(82) Jeg stemmer for denne
D O M :
I lagmannsrettens dom gjøres følgende endringer:
1. Domsslutningens punkt 2 første strekpunkt oppheves, og saken avvises fra
domstolene for så vidt gjelder tiltalen for overtredelse av lov om omsetning av råfisk
§ 9 jf. § 7 annet ledd jf. forskrift om sluttseddel, bryggeseddel og mottaksjournal § 1.
2. Inndragningsbeløpet settes til 281 280 – tohundreogåttientusentohundreogåtti –
kroner.
3. Rettighetstap idømmes ikke.
(83) Dommer Bruzelius: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(84) Dommer Gjølstad: Likeså.

14
(85) Dommer Rieber-Mohn: Likeså.
(86) Justitiarius Schei: Likeså.
(87) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
D O M :
I lagmannsrettens dom gjøres følgende endringer:
1. Domsslutningens punkt 2 første strekpunkt oppheves, og saken avvises fra
domstolene for så vidt gjelder tiltalen for overtredelse av lov om omsetning av råfisk
§ 9 jf. § 7 annet ledd jf. forskrift om sluttseddel, bryggeseddel og mottaksjournal § 1.
2. Inndragningsbeløpet settes til 281 280 – tohundreogåttientusentohundreogåtti –
kroner.
3. Rettighetstap idømmes ikke.