Dato: 2022-06-27

Sammendrag: Lagmannsretten fant det bevist at en arkitekt, uten å kreve betaling, hadde gitt arkitekttjenester til en verdi av 28 000 kroner til lederen av byggesaksavdelingen i kommunen. Avdelingen behandlet byggesaker fra arkitektfirmaer som arkitekten arbeidet for. De to ble likevel frifunnet for tiltalen om grov korrupsjon. Retten kom til at det ut fra det strenge beviskravet i strafferetten ikke kunne utelukkes at tjenestene ble gitt til avdelingslederen som privatperson uten å ha noen sammenheng med hans stilling.

Høyesterett er kommet til at lagmannsretten bygde på en uriktig lovtolkning. Loven krever for domfellelse at en fordel er gitt «i anledning av» mottakerens stilling. Det er dermed krav om en tilknytning eller sammenheng mellom ytelsen av en fordel og stillingen som mottakeren har. Denne tilknytningen må ha en viss styrke og være tydelig. Det var imidlertid feil at lagmannsretten hadde stilt krav om årsakssammenheng, og ut fra dette bygd på at det må kunne utelukkes at fordelen ville blitt gitt dersom mottakeren ikke hadde hatt den aktuelle stillingen.

I og med at frifinnelsen bygde på en uriktig lovanvendelse, blir lagmannsrettens dom opphevet. Saken må dermed behandles på nytt i lagmannsretten.

Dommen avklarer rekkevidden av korrupsjonsbestemmelsen i tilfeller der det også er en privat relasjon mellom giver og mottaker.

D O M
avsagt 27. juni 2022 av Høyesterett i avdeling med
dommer Hilde Indreberg
dommer Wilhelm Matheson
dommer Ragnhild Noer
dommer Arne Ringnes
dommer Espen Bergh
HR-2022-1278-A, (sak nr. 22-008247STR-HRET)
Anke over Agder lagmannsretts dom 13. desember 2021
Påtalemyndigheten (kst. førstestatsadvokat Esben Kyhring)
mot
A
B (advokat Anders Morten Brosveet)

2
S T E M M E G I V N I N G
(1) Dommer Bergh:
Sakens spørsmål og bakgrunn
(2) Saken gjelder forståelsen av vilkåret i korrupsjonsbestemmelsen i straffeloven om at en
fordel må være gitt «i anledning av» mottakerens stilling, verv eller oppdrag for at
handlingen skal anses som korrupsjon.
(3) Statsadvokatene i Økokrim tok 30. april 2020 ut følgende tiltale mot A og B:
«Straffeloven 1902 § 276 b første ledd jf. annet ledd jf. § 276 a første ledd bokstav
a jf. bokstav b
for å ha gitt eller mottatt en utilbørlig fordel i anledning av stilling. Korrupsjonen er
grov, særlig fordi handlingen er forøvd av eller overfor en offentlig tjenestemann.
Grunnlag:
I tidsrommet april-mai 2010, i Færder, i forbindelse med søknad om tillatelse til
oppføring bolighus på eiendommen gnr. 0 bnr. 000 (X 0) i tidligere Tjøme kommune,
mottok overingeniør (bygningssjef) i byggesaksavdelingen i Tjøme kommune, B,
vederlagsfrie tjenester i form av råd, forslag til utforming og tegninger fra arkitekt A,
til en samlet verdi av ca. 50 000 kroner. Tjenestene hadde sammenheng med Bs
stilling, der han blant annet hadde ansvar for behandlingen av byggesøknader fra
arkitektfirmaene Y AS og Z AS, som A jobbet for. Tjenestene B mottok fra A
medførte brudd på de etiske retningslinjene som gjaldt for ansatte i Tjøme kommune.
B informerte ikke sin arbeidsgiver om tjenestene.»
(4) A er født i 00.00.1964 og har drevet arkitektvirksomhet med kontor på Tjøme siden 1995,
først som egen virksomhet og senere gjennom de selskapene som er angitt i tiltalen.
(5) B er født i 00.00.1952 og flyttet til Tjøme i 1980. Han har arbeidet i byggebransjen og fikk
mesterbrev mot slutten av 1980-tallet. I 1998 ble han ansatt ved byggesaksavdelingen i
daværende Tjøme kommune. Fra 2008 til han gikk av med pensjon i 2016 var han leder av
denne avdelingen.
(6) Den 15. mai 2020 ble det tatt ut en tilleggstiltale mot B for overtredelse av straffeloven
§ 171 – grovt brudd på tjenesteplikter. Tilleggstiltalen gjaldt behandlingen av 13 nærmere
angitte byggesaker i 2015 og 2016. For ti av disse sakene var grunnlaget inhabilitet knyttet
til at Z AS var søker. Dette var nærmere beskrevet slik:
«[H]an var inhabil som følge av at han i tidsrommet 2002–oktober 2012, i forbindelse
med diverse byggeprosjekter på eiendommene gbnr. 00/0/0 (Æ), gbnr. 00/000 (Ø) og
gbnr. 0/000 (X 0) i tidligere Tjøme kommune, mottok vederlagsfrie tjenester fra
arkitekt A. I sakene 9–13 var B inhabil også på grunn av enighet med A om å arbeide
for Z AS, etter at han gikk av med pensjon fra sin stilling i Tjøme kommune. Slik
enighet forelå senest 31. desember 2015.»
(7) For fire av de samme sakene og tre andre saker var grunnlaget at tillatelse til utbygging var
gitt i strid med plan- og bygningsloven eller kommunens arealplan.
HR-2022-1278-A, (sak nr. 22-008247STR-HRET)

3
(8) Også en annen saksbehandler i byggesaksavdelingen var tiltalt og er senere dømt for brudd
på straffeloven § 171. Det angitte forholdet hadde ikke tilknytning til A.
(9) Vestfold tingrett avsa den 18. mars 2021 dom der A og B ble dømt i samsvar med tiltalen.
Domsslutningen punkt 1 til 3 lød slik:
«1. A, født 00.00.1964, dømmes for overtredelse av straffeloven (1902) § 276 b
første ledd jf. annet ledd jf. § 276 a første ledd bokstav b. Straffen settes til
fengsel i 8 – åtte – måneder. Fra straffen utgår 2 – to – dager for utholdt
varetekts-arrest.
2. B, født 00.00.1952, dømmes for overtredelse av straffeloven (1902) § 276 b
første ledd jf. annet ledd jf. § 276 a første ledd bokstav a og straffeloven
§ 171. Straffen settes til fengsel i 8 – åtte – måneder, jf. straffeloven (1902)
§ 63 annet ledd. Fra straffen utgår 2 – to – dager for utholdt varetektsarrest.
3. Han dømmes til å tåle inndragning av utbytte med
28 125 – tjueåttetusenetthundreogtjuefem – kroner, jf. straffeloven (1902)
§ 34.»
(10) A og B anket til lagmannsretten, blant annet over bevisbedømmelsen under
skyldspørsmålet. Bs anke omfattet opprinnelig også domfellelsen etter straffeloven § 171,
men denne delen av anken ble senere trukket. Agder lagmannsrett avsa 13. desember 2021
dom der A og B ble frifunnet for korrupsjonstiltalen. Domsslutningen punkt 1 og 2 lød
slik:
«1. A, født 00.00.1964, frifinnes.
2. B, født 00.00.1952, frifinnes for tiltalen om grov korrupsjon etter
straffeloven (1902) § 276 b første ledd jf. annet ledd,
jf. § 276 a første ledd bokstav a. For de forhold som er rettskraftig avgjort
ved Vestfold tingretts dom 18. mars 2021 settes straffen til en bot på
25 000 – tjuefemtusen – kroner, subsidiært fengsel i 25 – tjuefem – dager.»
(11) Påtalemyndigheten har anket til Høyesterett. Anken gjelder lovanvendelsen. Det gjøres
gjeldende at lagmannsretten har anvendt lovens vilkår «i anledning av stilling» uriktig.
Påtalemyndigheten mener tilknytningskravet er tolket for strengt, blant annet fordi det
oppstilles krav om årsakssammenheng mellom fordelen og mottakers stilling. Det
fremheves at det også er uklart hva slags årsakskrav det eventuelt skulle være tale om.
(12) De tiltalte har lagt ned påstand om at anken forkastes. Det gjøres gjeldende at
lagmannsretten korrekt har lagt til grunn at vilkåret «i anledning av stilling» innebærer et
krav om årsakssammenheng mellom stillingen og fordelen. Det kreves at stillingen er en
nødvendig betingelse for fordelen, slik at en fordel som ville vært gitt også dersom
stillingen tenkes borte, faller utenfor bestemmelsens virkeområde.
HR-2022-1278-A, (sak nr. 22-008247STR-HRET)

4
Mitt syn på saken
Lagmannsrettens vurderinger
(13) Lagmannsrettens dom bygger på rettsforhandlinger som varte i 15 dager, med omfattende
bevisførsel.
(14) Innledningsvis i dommen beskriver lagmannsretten helheten i den såkalte Tjømesaken,
som er utgangspunktet for den korrupsjonstiltalen som denne saken gjelder. Det er ikke
grunn for meg til å gå grundig inn på denne helheten.
(15) Tiltalen viser til at B som leder av byggesaksavdelingen i Tjøme kommune hadde ansvar
for behandlingen av byggesøknader fra arkitektfirmaer som A arbeidet for. Dette er ikke
bestridt. Det er også på det rene at B som følge av sin tilknytning til A i stor grad var
inhabil og skulle ha unnlatt å behandle disse søknadene.
(16) Tingretten og lagmannsretten fant det bevist at A i 2010 vederlagsfritt utarbeidet
arkitekttegninger til et bolighus som B ønsket å oppføre på egen tomt. Bygd på det
strafferettslige beviskravet kom tingretten og lagmannsretten til at det var tale om arbeid i
25 timer, og at verdien av arbeidet var 28 125 kroner inkludert merverdiavgift. Både
tingretten og lagmannsretten må forstås slik at dette var en ytelse som utgjorde en «fordel»,
slik dette begrepet er brukt i straffeloven 1902 § 276 a.
(17) Lagmannsretten fremhever at domfellelse for korrupsjon ikke krever at det foreligger bevis
for gjenytelse. Retten går likevel inn på om A eller selskaper han har vært involvert i, kan
ha oppnådd særlige fordeler. Retten viser i denne sammenheng blant annet til en gransking
foretatt av revisjonsselskapet BDO og uttaler:
«BDO fant ingen indikasjoner på at A eller Z AS var behandlet mer fordelaktig enn
andre søkere i Tjøme kommune i de sakene fra perioden 2011 – 2017 som granskerne
gjennomgikk. I motsetning til granskningen, som primært gjennomgikk
dispensasjonssaker underlagt politisk behandling, har etterforskningen avdekket at
flere saker som skulle vært avgjort politisk, har vært besluttet administrativt i strid
med kommunens delegasjonsreglement. I dette materialet er det imidlertid ingen
holdepunkter for å hevde at slik feilpraksis har kommet A til gode særskilt – materialet
omfatter også saker der andre aktører er søkere. Påtalemyndigheten har da heller ikke
anført at det i det materialet etterforskerne har gjennomgått, ligger bevis som kan tas
til inntekt for at A har mottatt gjenytelser fra B. Under ankeforhandlingen har
forsvarerne dokumentert at feilpraktisering som er avdekket i Tjøme kommune
gjennom lang tid, har funnet sted uavhengig av hvem som har vært søker.»
(18) Konklusjonen er altså at det i kommunen har vært en generell feilpraktisering av reglene
uten at det er holdepunkter for at A har fått særlige fordeler sammenlignet med andre
søkere.
(19) Det mest sentrale spørsmålet for lagmannsretten var om de vederlagsfrie
arkitekttegningene – fordelen – ble gitt i anledning av Bs stilling i Tjøme kommune. Som
jeg allerede har vært inne på, og som jeg også kommer tilbake til, er det et vilkår for
domfellelse for korrupsjon etter straffeloven 1902 § 276 a at en fordel er gitt «i anledning
av stilling, verv eller oppdrag». Retten beskriver utgangspunktet for sin drøftelse slik:
HR-2022-1278-A, (sak nr. 22-008247STR-HRET)

5
«For lagmannsretten har spørsmålet om A laget tegningene over X i anledning Bs
stilling, eller om det er tale om en vennetjeneste mellom de som privatpersoner, blitt
det helt sentrale temaet. På dette punktet synes saken bevismessig stå i en annen
stilling enn for tingretten, blant annet gjennom nye vitneforklaringer og supplerende
øvrig bevisførsel som er egnet til å kaste lys over forholdet dem imellom.»
(20) Lagmannsretten foretar en omfattende gjennomgang av de faktiske forholdene i saken.
Som ledd i sin bevisbedømmelse uttaler lagmannsretten blant annet:
«Ved tingrettens dom er det rettskraftig avgjort at B grovt har brutt sin tjenesteplikt
som følge av inhabilitet etter forvaltningslovens regler ved en rekke tilfeller. Det
forhold at B som byggesaksleder og saksbehandler mottok disse vederlagsfrie
tjenestene fra A innebar – uavhengig av om de var utslag av vennetjenester eller ikke
– at B med rette kunne mistenkes for å ikke ha vært en nøytral saksbehandler i saker A
var involvert i.
As bistand til B i anledning prosjektet på X og den manglende åpenheten omkring
dette, var slik lagmannsretten ser det klart nok egnet til å vekke slik
korrupsjonsmistanke som ble gjort i saken. Det forhold at B, tross forholdet til A og de
tjenester de hadde utvekslet, fortsatte å byggesaksbehandle søknader fra A,
understøttet mistanken. At deres forklaringer under granskningen og etterforskningen
har vært til dels tilbakeholdne og ufullstendige, har ikke gjort saken bedre.»
(21) Når det gjelder forholdet mellom A og B, gir lagmannsretten følgende oppsummering:
«Sammenfatningsvis er det lagmannsrettens oppfatning at det ikke er bevismessig
dekning for å legge til grunn at det er noe ved forholdet mellom A og B, slik dette
forholdet er belyst under ankeforhandlingene, som i seg selv utelukker at bistanden A
gav i 2010 ble ytt som ledd i utveksling av private tjenester to venner imellom. At
dette klart nok ledet til at B ikke skulle behandlet søknader fra A, noe domfellelsen for
tjenestefeil grunnet inhabilitet viser, er ikke i seg selv bevis for at As tjeneste ble ytt i
anledning Bs stilling.»
(22) Som rettens konklusjon uttales det blant annet:
«Når alle bevisene i saken vurderes samlet, og de ovennevnte momenter veies mot
hverandre, kan lagmannsretten ikke se at det er hevet over enhver rimelig og fornuftig
tvil at fordelen angitt i tiltalegrunnlaget er gitt i anledning Bs stilling. Det kan ikke ut
fra det strenge beviskrav i strafferetten utelukkes at As tjenester i anledning X ble gitt
B som privatperson uten å ha noen sammenheng med hans stilling. Kravet til fullt
bevis for årsakssammenheng mellom fordelen og mottakerens stilling er ikke oppfylt,
og A og B må da frifinnes for tiltalen om grov korrupsjon.»
(23) Som følge av at lagmannsretten kom til at vilkåret «i anledning av stilling» ikke var
oppfylt, vurderte retten ikke om fordelen – dersom den hadde vært gitt i anledning av
stilling – ville vært utilbørlig.
Strafferettslig krav om årsakssammenheng
(24) Som det går frem av det jeg har sitert, har lagmannsretten som grunnlag for sin frifinnelse
vist til at det ikke er tilstrekkelig bevist at det foreligger årsakssammenheng mellom den
fordelen som A ga, og Bs stilling. Påtalemyndigheten mener at tilknytningskravet i
HR-2022-1278-A, (sak nr. 22-008247STR-HRET)

6
korrupsjonsbestemmelsen ikke skal forstås som et årsakskrav. Det er ut fra dette grunn til å
gå inn på noen generelle utgangspunkter når det gjelder krav om årsakssammenheng som
vilkår for domfellelse i straffesaker.
(25) Hvorvidt en straffebestemmelse stiller krav om en bestemt årsakssammenheng, må
avgjøres ut fra en tolkning av den enkelte bestemmelsen, se blant annet HR-2022-1271-A
avsnitt 57. Eksempler på ulike lovformuleringer som oppstiller et strafferettslig årsakskrav,
er nevnt i Andenæs, Alminnelig strafferett, 6. utgave 2016, side 126. Spørsmål om
årsakssammenheng gjelder normalt forholdet mellom en gjerningspersons handling og en
bestemt virkning. I denne saken er spørsmålet hvilket forhold som kreves mellom en
omstendighet – mottakerens stilling – og en handling, som her er ytelsen av en fordel.
(26) Dersom en straffebestemmelse inneholder et krav om årsakssammenheng, er det ikke
tvilsomt at de alminnelige strafferettslige beviskravene gjelder, se Andenæs op.cit. side
127. Det medfører at en domfellelse bare kan bygge på at det er årsakssammenheng
dersom det er bevist utover enhver rimelig tvil at dette er tilfelle.
(27) Det vanlige utgangspunktet i norsk rett ved avgjørelsen av årsakspørsmål er den såkalte
betingelsesteorien. Den går ut på at enhver nødvendig betingelse for en bestemt følge er å
betrakte som årsak. Det er vanlig å stille spørsmålet om følgen ville inntrådt også dersom
man tenker seg en bestemt handling eller omstendighet borte. Hvis svaret er ja, er det ikke
årsakssammenheng. Hvis svaret er nei, er handlingen eller omstendigheten en nødvendig
betingelse for følgen, og det vil være grunnlag for å konstatere årsakssammenheng.
(28) Betingelsesteorien er i stor utstrekning ansett som utgangspunkt også ved spørsmål om
strafferettslig årsakssammenheng. Dette gjelder selv om det er anerkjent at den i enkelte
tilfeller ikke kan anvendes fullt ut. Blant annet ut fra disse begrensningene i rekkevidden er
det i deler av faglitteraturen reist spørsmål ved betingelseslæren som det generelle
utgangspunktet. Om disse spørsmålene viser jeg til Andenæs, op.cit., side 128 flg.
(29) I denne saken er det min vurdering, som jeg kommer tilbake til, at når lagmannsretten har
bygd på et krav om årsakssammenheng mellom ytelsen av en fordel og mottakerens
stilling, kan dette ikke forstås annerledes enn at retten anvender betingelsesteorien.
Forsvareren har i sine anførsler for Høyesterett også vist til denne teorien.
Vilkåret om at en fordel må være gitt «i anledning av stilling»
Lovens ordlyd
(30) Tiltalen gjelder handlinger begått i 2010. Som følge av dette er tiltalen tatt ut etter
straffeloven 1902. Denne loven gjaldt frem til straffeloven 2005 trådte i kraft 1. oktober
2015.
(31) Tiltalen gjelder grov korrupsjon, som var regulert i § 276 b. Innholdet i begrepet
korrupsjon fulgte likevel av § 276 a. Første ledd i denne bestemmelsen lød slik:
«For korrupsjon straffes den som
a) for seg eller andre krever, mottar eller aksepterer et tilbud om en
utilbørlig fordel i anledning av stilling, verv eller oppdrag, eller
HR-2022-1278-A, (sak nr. 22-008247STR-HRET)

7
b) gir eller tilbyr noen en utilbørlig fordel i anledning av stilling, verv
eller oppdrag.»
(32) Lagmannsretten kom, slik jeg har gjennomgått, til at det var gitt en «fordel» fra A til B.
Frifinnelsen bygger på at det ikke var tilstrekkelig bevist at fordelen var gitt i anledning av
stilling, verv eller oppdrag. Saken for Høyesterett gjelder som påpekt forståelsen av dette
vilkåret.
(33) Et tilsvarende vilkår finnes i korrupsjonsbestemmelsen i straffeloven 2005 § 387. Ordlyden
er likevel noe endret. Lovens formulering er «i anledning av utøvelsen av stilling, verv
eller utføring av oppdrag». Det er presisert i forarbeidene at dette ikke var ment å medføre
noen realitetsendring, se Ot.prp. nr. 22 (2008–2009) side 344. Forarbeidene til straffeloven
2005 inneholder for øvrig ikke uttalelser av betydning for forståelsen av formuleringen «i
anledning av».
(34) Ut fra en alminnelig språklig forståelse medfører formuleringen «i anledning av» et krav
om en tilknytning eller en forbindelse mellom en fordel som er gitt, og stillingen som
mottakeren har. Alternative formuleringer med noenlunde samme meningsinnhold som «i
anledning av» kunne være «i sammenheng med», «i forbindelse med» eller «på grunn av».
(35) Hvis lovens formulering hadde vært «på grunn av», ville det trukket i retning av et krav om
årsakssammenheng. Slik loven er formulert, kan jeg imidlertid ikke se at ordlyden gir
holdepunkter for at det skulle gjelde et krav om årsakssammenheng – anvendt slik at det
for domfellelse må bevises at fordelen ikke ville blitt gitt dersom mottakeren ikke hadde
hatt den aktuelle stillingen.
Lovforarbeidene
(36) Bestemmelsene om korrupsjon ble tatt inn i straffeloven 1902 ved endringslov 4. juli 2003
nr. 79. I lovproposisjonen, Ot.prp. nr. 78 (2003–2003), behandles vilkåret «i anledning av
stilling, verv eller oppdrag» i punkt 5.3.3. Innledningsvis uttaler departementet:
«Selv om de bruker ulike formuleringer, baserer både europarådskonvensjonen og
Straffelovrådets forslag seg på at en utilbørlig fordel må ha sammenheng med den
passive bestikkers (mottakerens) stilling, verv eller oppdrag. (...) Ingen av
høringsinstansene har gått imot en slik avgrensning. Også departementets lovutkast er
derfor avgrenset på denne måten.»
(37) Her fremheves det at altså at formuleringen «i anledning av» medfører et krav om
sammenheng mellom fordelen og mottakerens stilling, verv eller oppdrag.
(38) Det er ikke et krav om at fordelen faktisk har påvirket mottakerens utøvelse av sin stilling.
Heller ikke kreves det at den som gir en fordel, har hatt som formål å oppnå en bestemt
motytelse. Departementet uttaler om dette:
«Etter departementets forslag er det tilstrekkelig at bestikkelsen har skjedd ʻi
anledning avʼ den passive bestikkers stilling, verv eller oppdrag. Både den aktive og
den passive bestikker kan derfor straffes selv om den sistnevnte ikke kunne ha handlet
på noen annen måte innenfor rammen av gjeldende lov og regelverk. Straff etter
departementets forslag til ny straffeloven § 276 a kan også idømmes selv om det må
HR-2022-1278-A, (sak nr. 22-008247STR-HRET)

8
legges til grunn at bestikkelsen rent faktisk ikke har påvirket den passive bestikkers
utførelse av stillingen, vervet eller oppdraget.
Når den aktive bestikker gir noen en utilbørlig fordel i anledning av vedkommendes
stilling, verv eller oppdrag, skyldes dette normalt et ønske om å oppnå noe for seg
eller andre. I Straffelovrådets utkast til ny § 276 a annet ledd legges det opp til at den
aktive bestikker bare kan straffes hvor bestikkelsen er gitt, tilbudt eller lovet noen ʻfor
å oppnå en ytelse for seg aller andreʼ. Departementet anser det ikke nødvendig å innta
et slikt krav i bestemmelsens ordlyd. På denne måten gjøres det klart at også rene
tilfeller av ʻsmøringʼ omfattes av straffebudet, dersom vilkårene for øvrig er oppfylt.»
(39) Departementet bruker her begrepet passiv bestikker om den som mottar en fordel, og aktiv
bestikker om den som gir fordelen.
(40) Det understrekes videre at bestemmelsen også rammer tilfeller der mottakeren får en fordel
etter at han eller hun har utført eller unnlatt å utføre en handling. I den sammenheng heter
det i proposisjonen:
«Det er tilstrekkelig å bevise at den passive bestikker mottar fordelen i kraft av
stillingen, vervet eller oppdraget.»
(41) Her beskrives tilknytningskravet ved formuleringen «i kraft av».
(42) I de spesielle merknadene til § 276 a uttaler departementet blant annet:
«Forslaget rammer bare fordeler som tilbys, kreves eller mottas ʻi anledning avʼ den
passive bestikkers stilling, verv eller oppdrag. I dette ligger et krav om sammenheng
mellom fordelen og stillingen, vervet eller oppdraget. Fordelen vil normalt fremstå
som en motytelse for noe den passive bestikker skal gjøre eller unnlate å gjøre i
forbindelse med utføringen av stillingen, vervet eller oppdraget, eller for en handling
eller unnlatelse som allerede har funnet sted. Det er imidlertid ikke noe vilkår for
straff at bestikkelsen kan knyttes til en bestemt handling eller unnlatelse. Også rene
tilfeller av ʻsmøringʼ er dekket, dersom fordelen er utilbørlig og det er på det rene at
den har sammenheng med den passive bestikkers stilling, verv eller oppdrag (...).
Fordeler som den passive bestikker tilbys, krever eller mottar som privatperson, har
ikke sammenheng med vedkommendes stilling, verv eller oppdrag, og faller utenfor
bestemmelsens virkeområde.»
(43) Også her uttaler departementet at tilknytningskravet er et krav om «sammenheng».
(44) Forarbeidene støtter opp om den forståelsen av tilknytningskravet som etter mitt syn følger
av lovens ordlyd. Det er et vilkår for domfellelse at det er en tilknytning eller forbindelse
mellom den fordelen som gis og mottakerens stilling. Forarbeidene gir imidlertid ikke
holdepunkter for at domfellelse bare kan skje dersom det kan bevises at fordelen ikke ville
blitt gitt dersom mottakeren ikke hadde hatt den aktuelle stillingen.
(45) Avslutningsvis i det jeg har sitert, fremhever departementet at fordeler som tilbys, kreves
eller mottas som privatperson, faller utenfor det straffbare. Det er ikke tvilsomt at det kan
gis gaver og andre fordeler som ut fra de samlede omstendighetene, herunder tidspunktet
for ytelsen og fordelens art og størrelse, ikke kan anses å ha tilknytning til mottakerens
stilling, verv eller oppdrag. Det gjelder selv om mottakeren er eller kan komme i en
HR-2022-1278-A, (sak nr. 22-008247STR-HRET)

9
posisjon der han eller hun vil kunne fatte en beslutning av betydning for den som gir
fordelen. Departementet må forstås slik at det er dette man påpeker. Uttalelsen kan etter
mitt syn ikke gå ut på at det skulle gjelde et krav om årsakssammenheng bygd på
betingelsesteorien.
Rettspraksis
(46) Det finnes i begrenset grad rettspraksis som kan gi veiledning for det tolkningsspørsmålet
som denne saken gjelder. Tilknytningskravet i korrupsjonsbestemmelsen er bare behandlet
i et fåtall avgjørelser fra Høyesterett, og sakene har dreid seg om andre spørsmål.
(47) Avgjørelsen i Rt-2011-1495 gjaldt en politibetjent/namsmann som hadde mottatt
godtgjørelse for et privat oppdrag utført for en person (B) samtidig som han i tjenesten
behandlet flere saker som gjaldt denne personen. I avsnitt 27 uttaler Høyesterett blant
annet:
«Alt hans arbeid for B har hatt direkte sammenheng med hans kompetanse og
arbeidsoppgaver som namsmannsfullmektig ved lensmannskontoret. Jeg kan ut fra
dette ikke se at det er tvilsomt at hans arbeid for B har vært ʻi anledningʼ av hans
stilling.»
(48) Høyesterett fremhever her sammenhengen mellom stillingen og det utførte arbeidet, som
det altså var mottatt godtgjørelse for. Dette er i samsvar med den forståelsen av loven som
etter mitt syn følger av ordlyden og forarbeidene.
(49) I Rt-2009-130 avsnitt 36 påpeker Høyesterett, i samsvar med det jeg har sitert fra
forarbeidene, at «den aktive bestikker kan dømmes for ʻsmøringʼ uten at det konkret kan
legges til grunn en forventning om gjenytelser». Videre heter det i det samme avsnittet og i
avsnitt 37:
«Slik jeg forstår det, tas det ikke direkte avstand fra at en forventning om en gjenytelse
er kjernen i korrupsjon fra den aktive bestikkers side. Det er påvirkningsmomentet i
alle dens former en ønsker å ramme ved straffebestemmelsene for aktiv korrupsjon.
Domfellelse for korrupsjon er svært alvorlig. Strafferammen er høy, og den
samfunnsmessige fordømmelse er sterk. Svært ofte medfører det tap av stilling. Det
kan etter mitt syn bare være i svært spesielle tilfelle at det er grunn til å dømme etter
korrupsjonsbestemmelsen dersom en må se helt bort fra at det foreligger et
påvirkningsmoment.»
(50) Når Høyesterett uttrykker seg på denne måten, gir det etter mitt syn ikke holdepunkter for
at det gjelder et krav om årsakssammenheng mellom ytelsen av en fordel og mottakerens
stilling. At man normalt ikke bør domfelle dersom det må sees helt bort fra at det
foreligger et påvirkningsmoment, er noe annet enn å stille som vilkår for domfellelse at det
kan utelukkes at fordelen ville blitt gitt uavhengig av mottakerens stilling.
HR-2022-1278-A, (sak nr. 22-008247STR-HRET)

10
Samlet vurdering
(51) Slik jeg har fremhevet ut fra de kildene jeg har gjennomgått, medfører formuleringen «i
anledning av stilling» et krav om tilknytning eller sammenheng mellom ytelsen av en
fordel og mottakerens stilling. Denne tilknytningen må ha en viss styrke og være tydelig.
(52) Kravet om sammenheng er et objektivt straffbarhetsvilkår. For å kunne domfelle må også
de subjektive vilkårene for straff – skyldkravet – være oppfylt. Det kreves at den tiltalte har
vært klar over de faktiske forholdene som gjør at det er en sammenheng mellom ytelsen av
fordelen og stillingen.
(53) Et sentralt moment ved tilknytningsvurderingen vil være hvilken tidsmessig sammenheng
det er mellom ytelsen av fordelen og en situasjon der stillingsinnehaveren skal eller vil
kunne treffe en avgjørelse av betydning for den som gir fordelen. Andre sentrale momenter
vil være innholdet i mottakerens stilling, hva slags fordel som ytes, verdien av ytelsen,
hvilken grad av sannsynlighet som foreligger for at mottakeren skal eller vil kunne treffe
en avgjørelse som nevnt, samt betydningen av en slik avgjørelse for den som gir fordelen.
(54) Ut fra det jeg har påpekt, vil det kunne være tilstrekkelig sammenheng med mottakerens
stilling selv om det også foreligger et privat vennskapsforhold eller annen tilknytning som
ikke har med stillingen å gjøre. Dette må avgjøres ut fra en konkret vurdering, der de
momentene jeg har pekt på, vil være blant de sentrale.
(55) Det følger av det jeg har gjennomgått, at loven etter mitt syn ikke stiller et krav om
årsakssammenheng mellom ytelsen av en fordel og mottakerens stilling. Det er dermed
ikke et vilkår at det må kunne utelukkes at en fordel ville blitt gitt selv om mottakeren ikke
hadde hatt den aktuelle stillingen.
(56) Jeg legger til at dersom det skulle gjelde et slikt årsakskrav, ville det etter mitt syn medført
en betydelig begrensning i rekkevidden av korrupsjonsreglene. Dette har sammenheng med
det strafferettslige beviskravet. Som jeg har vært inne på, ville et krav om
årsakssammenheng bygd på at betingelsesteorien måtte anvendes ut fra dette beviskravet.
Det ville ført til at selv om det i et konkret tilfelle er klare holdepunkter for at en fordel er
gitt for å oppnå en motytelse, ville straff bare kunne anvendes dersom det kan utelukkes at
fordelen ikke ville vært gitt dersom mottakeren ikke hadde hatt denne stillingen. Det er
ikke uvanlig at det er både en profesjonell og en privat relasjon mellom giver og mottaker i
situasjoner der spørsmål om korrupsjon oppstår. Da vil det i mange tilfeller være vanskelig
helt å utelukke at en fordel ville vært gitt uavhengig av stillingsforholdet. Det har blant
annet sammenheng med at det vil dreie seg om en årsaksvurdering bygd på rent subjektive
forhold hos den som gir fordelen.
(57) Domfellelse for korrupsjon kan bare skje dersom ytelsen av en fordel er utilbørlig. Dette er
et krav om at det må foreligge et klart klanderverdig forhold, se Rt-2014-786 avsnitt
13 med videre henvisninger til forarbeidene. Den tolkningen av tilknytningskravet som jeg
mener er den riktige, vil dermed ikke kunne lede til straff for handlinger som ikke er
straffverdige.
HR-2022-1278-A, (sak nr. 22-008247STR-HRET)

11
Lagmannsrettens lovanvendelse
(58) Jeg har allerede sitert fra lagmannsrettens konklusjon. Når retten der uttaler at det ut fra det
strenge beviskravet i strafferetten ikke kan «utelukkes at As tjenester i anledning X ble gitt
B som privatperson uten å ha noen sammenheng hans stilling», er dette isolert sett ikke
uttrykk for noen uriktig lovanvendelse. Som jeg har fremhevet, kreves det for domfellelse
nettopp bevis for en sammenheng mellom stillingen og den fordelen som er gitt.
(59) Dette må imidlertid sammenholdes med det lagmannsretten ellers uttaler – både de øvrige
delene av konklusjonen og rettens forutgående drøftelse. Særlig gjelder dette rettens
uttalelser om krav til årsakssammenheng.
(60) I konklusjonen uttaler lagmannsretten at «[k]ravet til fullt bevis for årsakssammenheng
mellom fordelen og mottakerens stilling er ikke oppfylt». Dette kan ikke forstås annerledes
enn at retten bygger på at det gjelder et krav om årsakssammenheng, og at denne
sammenhengen må være bevist utover enhver rimelig tvil.
(61) Tidligere i sin drøftelse uttaler retten:
«Det er i alle tilfelle påtalemyndigheten som må føre fullt bevis for at det foreligger
slik årsakssammenheng mellom fordelen og mottakerens stilling som straffeloven
(1902) § 276 a krever. Det hviler ikke på de tiltalte å føre bevis for at det foreligger en
vennskapsrelasjon som utelukker straffansvar etter bestemmelsen. For å domfelle for
korrupsjon må lagmannsretten være overbevist om at fordelen A gav B, ble gitt i
anledning Bs stilling i Tjøme kommune – og ikke var en vennetjeneste gitt B som
privatperson.»
(62) Som innledning til konklusjonen heter det:
«Det strafferettslige beviskravet stiller krav til at påtalemyndigheten har ført fullt
bevis for at As vederlagsfrie tjenester ble gitt B i anledning hans stilling.
Lagmannsretten må med sikkerhet kunne se bort fra at tjenesten ikke var av rent privat
karakter.»
(63) I siste setning må ordet «ikke» være en skrivefeil.
(64) Ut fra disse uttalelsene er det etter mitt syn klart at lagmannsretten har stilt krav om
årsakssammenheng mellom Bs stilling og de tjenestene som ble gitt fra A. Med det strenge
strafferettslige beviskravet har retten ikke kunnet utelukke at arkitekttegningene ville blitt
gitt til B uavhengig av Bs stilling.
(65) Lagmannsretten har ved dette bygd på en uriktig lovanvendelse. Retten skulle i stedet, slik
jeg har påpekt, vurdert om de faktiske omstendighetene som ble funnet bevist, var slik at
det forelå en tilstrekkelig sterk og tydelig tilknytning mellom tjenestene og Bs stilling.
Dersom en slik sammenheng ble konstatert, skulle retten, som ledd i vurderingen av
subjektiv skyld, tatt stilling til om A og B var kjent med disse faktiske omstendighetene.
(66) Når lagmannsretten har bygd sin frifinnelse på en uriktig lovanvendelse, må det lede til
opphevelse av dommen, jf. straffeprosessloven § 345 andre ledd andre punktum.
HR-2022-1278-A, (sak nr. 22-008247STR-HRET)

12
Konklusjon
(67) Jeg er altså kommet til at lagmannsrettens dom må oppheves når det gjelder frifinnelsen for
korrupsjonstiltalen.
(68) I samsvar med hovedregelen i straffeprosessloven § 347 første ledd må opphevelsen også
omfatte ankeforhandlingen. Jeg er kommet til at det foreligger grunnleggende feil ved
lagmannsrettens lovanvendelse. Saken kan da bare få en forsvarlig behandling ved en ny
ankeforhandling. Retten og partene må likevel vurdere hvilken bevisførsel som er
nødvendig ved den nye forhandlingen, herunder om lydopptakene fra den opprinnelige
forhandlingen i noen utstrekning kan benyttes.
(69) Jeg stemmer for denne
D O M :
Lagmannsrettens dom med ankeforhandling oppheves når det gjelder frifinnelsen av A og
av B for tiltalen om grov korrupsjon.
(70) Dommer Ringnes: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(71) Dommer Matheson: Likeså.
(72) Dommer Noer: Likeså.
(73) Dommer Indreberg: Likeså.
(74) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
D O M :
Lagmannsrettens dom med ankeforhandling oppheves når det gjelder frifinnelsen av A og
av B for tiltalen om grov korrupsjon.
HR-2022-1278-A, (sak nr. 22-008247STR-HRET)