Sammendrag: Støle, Bruzelius, Utgård, Øie og MatningsdalA var tiltalt for to tilfeller av grovt bedrageri, jf. straffeloven §§ 270 og 271 (post I), og for ett tilfelle av underslag (post II). Tingretten bedømte de straffbare forhold etter post I som grov utroskap, jf. straffeloven §§ 275 og 276. Lagmannsretten var enig i at tingretten ved dette ikke hadde gått utenfor det forhold tiltalen gjaldt.Høyesterett kom til motsatt resultat og opphevet denne delen av tingrettens dom. Avgjørende var at tiltalebeslutningen naturlig måtte leses slik at den beskrev en bedragerihandling, og at etterfølgende forhold var tillagt vesentlig vekt ved domfellelsen for utroskap. Det forhold at fokus var flyttet til et annet tidspunkt i hendelsesforløpet, var et sentralt moment ved bedømmelsen av hva som er samme forhold etter straffeprosessloven § 38, jf. Rt. 1983 side 880. Domfellelsen for underslag ble opprettholdt. Saken var blitt over tre år gammel, og straffen ble fastsatt til betinget fengsel i 30 dager kombinert med en bot på 3 000 kroner.

NORGES HØYESTERETT
Den 27. september 2005 avsa Høyesterett dom i
HR-2005-01542-A, (sak nr. 2005/551), straffesak, anke,
A (advokat Leif Egil Holstad – til prøve)
mot
Den offentlige påtalemyndighet (statsadvokat Rune Høgberg)
S T E M M E G I V N I N G :
(1) Dommer Støle: Saken gjelder spørsmål om omsubsumering fra bedrageri til utroskap
prosessuelt sett er samme forhold etter straffeprosessloven § 38.
(2) Statsadvokatene i Rogaland satte 9. februar 2004 A under tiltale for overtredelse av
straffeloven § 270 jf. § 271. Det straffbare forhold var i grunnlaget beskrevet slik:
”I tidsrommet 11. mars 2001 til 16. juni 2001, i egenskap av daglig leder og enestyre i
selskapene Brand Reiser AS og A Gruppen AS på Karmøy, forledet han i uberettiget
vinnings hensikt ansatte ved Dina Produktion AS til, ved to anledninger, å utbetale
honorar/lønn som rettmessig tilhørte Brand Polaris ASA på til sammen kr 775.760,- til
følgende:
a) Den 11. mars 2001 overførte Dina Produktion AS kr 560.000,- til
kontonr. 7370.05.10120 tilhørende Brand Reiser AS etter anmodning fra A.
Pengene ble ikke overført Brand Polaris ASA på et senere tidspunkt, men
benyttet av Brand Reiser AS.
b) Den 16. juni 2001 overførte Dina Produktion AS kr 215.760,- til
kontonr. 6501.06.09245 tilhørende A Gruppen etter anmodning fra A.
Pengene ble ikke overført Brand Polaris ASA på et senere tidspunkt, men
benyttet av A Gruppen.
Handlingene medførte tap eller fare for tap for Brand Polaris ASA på til
sammen kr 775.760,-.”
(3) Videre omfattet tiltalebeslutningen ett tilfelle av overtredelse av straffeloven § 255, der
grunnlaget lød:

2
”Den 7. januar 2002, på Karmøy, i egenskap av daglig leder i Brand Reiser AS, forføyde
han i uberettiget vinnings hensikt over en utbetaling på kr 40.063,- til Brand
Polaris ASA fra Lindås trygdekontor, som han i egenskap av daglig leder i Brand
Polaris ASA hadde hevet som kontantutbetaling. Pengene satte han inn på konto
nr. 7370.05.10120 tilhørende Brand Reiser AS.”
(4) Det var i tiltalebeslutningen tatt forbehold om at det ville kunne bli aktuelt å kreve dom
for erstatning til fornærmede, Brand Polaris ASA. Under straffesaken ble dette ikke fulgt
opp, idet det allerede verserte sivilt søksmål om dette kravet.
(5) Karmsund tingrett avsa dom 19. mai 2004 med slik domsslutning:
”1. A f 00.00.40 dømmes for overtredelse av strl § 275, første ledd jf § 276 og for
overtredelse av strl § 255, sammenholdt med strl § 62, første ledd, til en straff
av fengsel i 1 – ett – år. I medhold av straffen utstår fullbyrdelse av den del av
straffen som overstiger 120 – etthundreogtjue – dager i medhold av strl §§ 52-
54, med en prøvetid fastsatt til 2 – to – år.
2. Han dømmes til å erstatte det offentlige utgiftene i anledning saken med
kr 3.000 – tretusen – . Beløpet forfaller til betaling 2 – to – uker etter at
dommen er forkynt.”
(6) Tingretten bedømte altså forholdet i tiltalens post I etter straffeloven § 275 første ledd
jf. § 276 om grov utroskap, og ikke etter § 270 jf. § 271 om grovt bedrageri, som det var
tatt ut tiltale etter.
(7) A anket til lagmannsretten over saksbehandlingen og anførte at vilkårene etter
straffeprosessloven § 38 til å foreta omsubsumering for tiltalens post I fra straffeloven
§ 270 jf. § 271 til § 275 jf. § 276 ikke var oppfylt. Videre anket han over
bevisbedømmelsen under skyldspørsmålet. Lagmannsretten henviste anken over
saksbehandlingen, men nektet for øvrig anken fremmet.
(8) Ved dom 22. februar 2005 stadfestet Gulating lagmannsrett tingrettens dom. Jeg bemerker
at lagmannsretten her skulle ha forkastet anken ved kjennelse, jf. straffeprosessloven
§ 345 annet ledd første punktum.
(9) A anket avgjørelsen til Høyesterett. Det ble anført at omsubsumeringen var i strid med
straffeprosessloven § 38. Under enhver omstendighet var det en feil at saken ikke ble
utsatt med sikte på at tiltalte skulle få forberede sitt forsvar i forhold til spørsmål om
utroskap, jf. § 38 tredje ledd og EMK artikkel 6 nr. 3 bokstav b. Det var også en feil at det
ikke forelå påtalebegjæring fra det selskap som var fornærmet i saken. Kjæremålsutvalget
har tillatt anken fremmet med unntak av innsigelsen knyttet til manglende
påtalebegjæring.
(10) Jeg er kommet til at tingrettens dom må oppheves for så vidt gjelder domfellelsen for grov
utroskap etter tiltalens post I, og at det da må utmåles straff for domfellelsen for
underslag, jf. tiltalens post II.
(11) Sakens faktiske bakgrunn er i korte trekk slik:
(12) Domfelte eide og drev flere selskaper knyttet til A Gruppen AS, herunder Brand Reiser
AS. Virksomheten besto i turarrangementer med passasjerskip til ulike destinasjoner. På

3
nyåret 2001 stiftet A sammen med andre investorer – blant andre God Invest AS –
selskapet Brand Polaris ASA. Selskapet eide skipet Brand Polaris. Våren samme år ble
det sluttet avtale med Dina Production AS om å benytte Brand Polaris som losjiskip på
Kjerringøy i Nordland i forbindelse med innspillingen av filmen ”Jeg er Dina”. A var
daglig leder i Brand Polaris ASA og dessuten kaptein på skipet.
(13) I perioden mars til juni 2001 fakturerte A Dina Production AS ved flere anledninger, og
da slik at fakturaene lød på Brand Polaris ASA, men i flere tilfeller med oppgitt
bankkonto tilhørende domfeltes eget selskap Brand Reiser AS. De to overføringene som
er spesifisert i tiltalebeslutningen, med henholdsvis 560 000 og 215 760 kroner, ble ikke
senere videreført til Brand Polaris ASA.
(14) Jeg bemerker først at partene i skranken har uttalt at tiltaltes rettigheter etter EMK
artikkel 6 nr. 3 bokstav a og b i forhold til problemstillingen i vår sak ikke rekker lenger
enn de krav til rettssikker behandling som følger av bestemmelsene i straffeprosessloven
§ 38. Dette er jeg enig i, og jeg går derfor ikke nærmere inn på konvensjonens
bestemmelser.
(15) Straffeprosessloven § 38 første ledd bestemmer at retten ikke kan gå utenfor det forhold
tiltalen gjelder. Tiltalen gjaldt grovt bedrageri etter straffeloven § 271 jf. § 270.
Spørsmålet blir om tingretten var berettiget til å henføre den straffbare handling under
straffeloven § 276 jf. § 275 som grov utroskap.
(16) Jeg tar utgangspunkt i at den naturlige forståelse av gjerningsbeskrivelsen i
tiltalebeslutningen er at det er en bedragerihandling som beskrives, jf. blant annet
uttrykksmåten ”…forledet han i uberettiget vinnings hensikt ansatte ved Dina Produktion
AS til, ved to anledninger, å utbetale honorar/lønn som rettmessig tilhørte Brand Polaris
ASA…”. Riktignok er også den etterfølgende unnlatte overføring til riktig konto nevnt,
men det er like fullt den forsettlige forledelsen til utbetaling til As eget selskap som er det
sentrale i tiltalebeslutningen.
(17) Tingretten har holdt det åpent om handlingen kunne straffes som bedrageri. Dette ville i
tilfelle forutsette at det oppsto tap eller fare for tap for den som ble forledet, her Dina
Production AS, og/eller at dette selskapet har handlet på vegne av Brand Polaris ASA. Jeg
finner det ikke nødvendig å gå nærmere inn på dette spørsmål.
(18) Som jeg allerede har vært inne på, er det naturlig å forstå gjerningsbeskrivelsen i
tiltalebeslutningen slik at den tok sikte på en angivelig forledelse av Dina Production, og
den påfølgende utbetalingen til Brand Reiser AS. Når tingretten valgte å dømme tiltalte
for grov utroskap, er det avgjørende spørsmålet om forholdets identitet derved ble
forrykket. Dette har igjen sammenheng med hvilke trekk ved handlingen tingretten har
basert sin dom på. Er det selve overføringen av beløpene til konto tilhørende As selskap
Brand Reiser AS, eller er det snarere de etterfølgende forhold – det at pengene ikke ble
videreført til Brand Polaris ASA som rette vedkommende?
(19) Når premissene i tingrettens dom leses i sammenheng, er det elementer av begge deler,
men likevel slik at de etterfølgende forhold synes å ha vært avgjørende for domfellelsen,
jf. uttrykksmåten ”…deretter disponert over midlene til fordel for andre selskaper eller
formål enn Brand Polaris ASA”. Det forhold at fokus flyttes til et annet tidspunkt i
hendelsesforløpet, er et sentralt moment ved bedømmelsen av hva som er samme forhold

4
i relasjon til straffeprosessloven § 38 første ledd. Slik sett har vår sak likhetstrekk med
Rt. 1983 side 880 (Nordisk Barnefond), der det ble lagt avgjørende vekt på at
domfellelsen gjaldt etterfølgende uberettigede disposisjoner over innsamlede midler
tilhørende fondet, og at dette var et annet forhold enn de bedragerier overfor giverne som
tiltalen gjaldt.
(20) Tingretten har da gått utenfor det forhold tiltalen gjelder, og domfellelsen etter tiltalen
post I for grov utroskap må bli å oppheve. Det blir etter dette ikke nødvendig for meg å gå
inn på det subsidiære spørsmål om utsettelse etter § 38 tredje ledd.
(21) Domfellelsen for underslag er det ikke grunn til å oppheve, jf. straffeprosessloven § 347
annet ledd. Etter dette skal det utmåles straff for domfellelsen etter tiltalens post II,
underslag av et beløp på 40 000 kroner. Både aktor og forsvarer har uttalt at tidsforløpet
tilsier at reaksjonen bør bli betinget fengselsstraff. Det er nå tre og et halvt år siden den
straffbare handling ble begått, og jeg mener at straffen passende kan settes til 30 dager
betinget fengsel. Dette bør kombineres med en bot på 3000 kroner.
(22) Jeg stemmer for denne
D O M :
1. Tingrettens dom oppheves for så vidt gjelder domfellelsen for grov utroskap etter
tiltalebeslutningen post I bokstav a og b.
2. Straffen for overtredelsen av straffeloven § 255 settes til fengsel i 30 – tretti – dager.
Fullbyrdelsen av fengselsstraffen utsettes etter reglene i straffeloven §§ 52–54 med en
prøvetid på 2 – to – år.
3. I medhold av straffeloven § 52 nr. 3 idømmes A en bot på 3000 – tretusen – kroner,
subsidiært fengsel i 6 – seks – dager.
(23) Dommer Bruzelius: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(24) Dommar Utgård: Det same.
(25) Dommer Øie: Likeså.
(26) Dommer Matningsdal: Likeså.
(27) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne

5
D O M :
1. Tingrettens dom oppheves for så vidt gjelder domfellelsen for grov utroskap etter
tiltalebeslutningen post I bokstav a og b.
2. Straffen for overtredelsen av straffeloven § 255 settes til fengsel i 30 – tretti – dager.
Fullbyrdelse av fengselsstraffen utsettes etter reglene i straffeloven §§ 52–54 med en
prøvetid på 2 – to – år.
3. I medhold av straffeloven § 52 nr. 3 idømmes A en bot på 3000 – tretusen – kroner,
subsidiært fengsel i 6 – seks – dager.