Dato: 2023-12-21

Sammendrag: Eieren av en bolig i Sandefjord fikk et brønnboreforetak til å bore en energibrønn i forbindelse med innstallering av en varmepumpe i boligen. Etter hvert oppstod det store setningsskader på et nabohus.

For Høyesterett var det ikke lenger tvist mellom partene om at det var brønnboringen som faktisk hadde utløst skadene. Høyesterett måtte ta stilling til om boligeieren som hadde bestilt brønnboringen, og/eller brønnboreforetaket var erstatningsansvarlige for skadene. Blant annet var partene uenige om skadene måtte anses som en så upåregnelig følge av brønnboringen at de rettslige kravene til årsakssammenheng ikke var oppfylt.

Høyesterett kom til at eieren og brønnboreforetaket var ansvarlige etter reglene om objektivt erstatningsansvar i naboloven, og at skadene ikke kunne anses som så upåregnelige at kravene til årsakssammenheng ikke var oppfylt. Det blir opp til lagmannsretten å ta stilling til hvor mye som skal betales i erstatning.

Dommen avklarer erstatningsansvaret for skader på naboeiendommer etter brønnboring.

D O M
avsagt 21. desember 2023 av Høyesterett i avdeling med
dommer Bergljot Webster
dommer Henrik Bull
dommer Ingvald Falch
dommer Erik Thyness
dommer Thom Arne Hellerslia
HR-2023-2420-A, (sak nr. 23-074692SIV-HRET)
Anke over Agder lagmannsretts dom 21. februar 2023
A
B (advokat Fabian Sørfonn Woxholth – til
prøve)
mot
Aberia Omsorg AS (advokat Are Hunskaar)
Tryg Forsikring NUF
Østlandet Brønn og Energiboring AS (advokat Ståle Hovda)

2
S T E M M E G I V N I N G
(1) Dommer Bull:
Sakens spørsmål og bakgrunn
(2) Saken gjelder krav om erstatning for setningsskader på en enebolig etter boring av
energibrønn på en naboeiendom. Spørsmålene for Høyesterett er om det foreligger
ansvarsgrunnlag, og om de erstatningsrettslige kravene til årsakssammenheng er oppfylt.
(3) Norab Eiendom AS eier en bolig i Hans Amundsens gate 0 i Sandefjord. Huset er leid ut til
Aberia Omsorg AS – i det følgende omtalt som Aberia – som driver en døgnbemannet
omsorgsbolig på eiendommen. Aberia tilhører samme konsern som Norab Eiendom AS.
Leieavtalen er omtalt som en avtale på «barehouse-vilkår», det vil si med fullt ansvar for
drift og vedlikehold. Aberia ønsket å gå over fra oljefyrt oppvarming til varmepumpe
tilknyttet en energibrønn og inngikk i 2016 kontrakt med VVS Rørlegger’n Tønsberg AS
for omlegging av varmesystemet i huset. Dette foretaket engasjerte Østlandet Brønn og
Energiboring AS – ØBE – til å utføre selve brønnboringen.
(4) Brønnen ble boret 7. desember 2016 på eiendommen som Aberia disponerte, nær inntil
selve huset. Det var ØBE som valgte stedet for brønnen. Det ble boret med fôringsrør
12 meter gjennom løsmasse og noe ned i fjellet under. Deretter ble det boret uten fôring
gjennom fjellet ned til 200 meters dybde. Dette er vanlig fremgangsmåte ved boring av
energibrønner. Under boringen gjennom fjellet traff man på to sprekker med vann. En
kollektorslange ble ført ned til bunnen av hullet og opp igjen, slik at det kunne skje en
varmeutveksling mellom grunnvannet i brønnen og væsken i kollektorslangen.
(5) Fra vinteren 2017 ble det oppdaget setningsskader i husene på noen av naboeiendommene.
Blant de rammede naboene var A og B, som eier en enebolig i --- gate 00, rett overfor nr. 0
på den andre siden av en tverrvei. De blir i det følgende omtalt samlet som «AB». I 2019
ble de og en annen nabo som også hadde fått setningsskader, klar over at det var boret en
energibrønn i --- gate 0. Den 1. april 2019 sendte deres advokat et brev til ØBE og Norab
Eiendom AS om at det kunne foreligge årsakssammenheng mellom brønnboringen og
setningsskadene. ØBE og Norab Eiendom AS ble bedt om en nærmere redegjørelse og
dokumentasjon, og det ble tatt forbehold om å holde dem solidarisk ansvarlige for skadene.
Det ble senere avklart at det var Aberia som hadde bestilt arbeidene. ØBE stilte seg
uforstående til påstandene om årsakssammenheng.
(6) AB hadde kjøpt huset i 2015. Det var oppført i 1939, rehabilitert rundt 1997 og deretter
jevnlig oppgradert. I boligsalgsrapporten fra 2015 er det notert at det er
«[d]irektefundamentert på bærekraftig grunn» – «enten på fast grus/sandholdige masser
eller fast leire».
(7) I november 2020 og mars 2021 mottok Aberia henstillinger fra andre naboer med
setningsskader om å plugge brønnen for å unngå større skadeomfang. I prosesskriv til
Vestfold tingrett 13. og 29. april 2021 ga ØBE uttrykk for at brønnen ikke måtte tettes eller
fylles igjen fordi det ville gjøre det vanskelig å finne ut av årsaksforholdene.
HR-2023-2420-A, (sak nr. 23-074692SIV-HRET)

3
(8) ABs hus fikk etter hvert svært omfattende skader. På tidspunktet for lagmannsrettens dom,
rundt seks år senere, hadde prosessen fortsatt ikke stanset opp, og huset ble da ansett som
kondemnabelt.
(9) Det ble utført omfattende målinger og utredninger for å klarlegge årsaksforholdene.
Partene kom ikke til enighet. Dette skyldtes blant annet at kommunen hadde foretatt
grunnarbeider i det samme området rundt tidspunktet for etablering av energibrønnen.
Videre var det lenge et sentralt spørsmål om brønnen var tett i overgangen mellom fôring
og fjell. Det har senere vist seg at det ikke var lekkasje her.
(10) AB var i kontakt med forsikringsselskapet der huset deres var forsikret. Selskapet ga
utrykk for at forsikringen ikke dekket skaden.
(11) AB gikk sammen med den tidligere omtalte naboen til sak mot ØBE, ØBEs
forsikringsselskap, nå Tryg Forsikring NUF, og Aberia. Samtidig anla Aberia
regressøksmål mot VVS Rørlegger’n Tønsberg AS og ØBE, og VVS Rørlegger’n
Tønsberg AS anla et subsidiært regressøksmål mot ØBE.
(12) Vestfold tingrett avsa 22. oktober 2021 dom med slik domsslutning:
«I hovedsøksmålet:
1. Aberia Omsorg AS, Østlandet Brønn og Energiboring AS og Codan
Forsikring NUF frifinnes.
2. Hver av partene bærer sine sakskostnader.
I regressøksmålet:
1. VVS Rørlegger’n Tønsberg AS og Østlandet Brønn og Energiboring AS
frifinnes.
2. Hver av partene bærer sine sakskostnader.
I det subsidiære regressøksmålet:
1. Østlandet Brønn og Energiboring AS frifinnes.
2. Hver av partene bærer sine sakskostnader.»
(13) Tingretten kom til at slik saken var opplyst for retten, var det ikke en overvekt av
sannsynlighet for at energibrønnen var en nødvendig og så vidt vesentlig betingelse i
årsaksbildet at det var naturlig å knytte ansvar til den.
(14) AB anket til Agder lagmannsrett. Aberia innga avledet anke mot VVS Rørlegger’n
Tønsberg AS og ØBE, og VVS Rørlegger’n Tønsberg AS innga avledet anke mot ØBE.
Mellom tingrettens dom og ankeforhandlingen i lagmannsretten ble det foretatt ytterligere
undersøkelser for å klarlegge årsaksspørsmålet. Agder lagmannsrett avsa 21. februar
2023 dom med slik domsslutning:
HR-2023-2420-A, (sak nr. 23-074692SIV-HRET)

4
«I hovedsaken (anke)
1. Anken forkastes.
2. Hver av partene bærer egne sakskostnader.
I avledet anke 1:
1. Anken forkastes.
2. Hver av partene bærer egne sakskostnader.
I avledet anke 2:
1. Anken forkastes.
2. Hver av partene bærer egne sakskostnader.»
(15) I motsetning til tingretten kom lagmannsretten til at det forelå faktisk årsakssammenheng.
Lagmannsretten mente imidlertid at skaden var så upåregnelig at det ikke kunne danne
grunnlag for erstatningskrav mot noen av de saksøkte.
(16) AB har anket til Høyesterett. Anken gjelder lagmannsrettens rettsanvendelse og
bevisbedømmelse. Høyesteretts ankeutvalg tillot 10. juli 2023 anken fremmet.
(17) Aberia og ØBE krevde deretter at anken skulle avvises fordi anken gjaldt krav om
fastsettelse av erstatningsansvar, mens lagmannsretten tok stilling til et fullbyrdelseskrav
om betaling av erstatning. I kjennelse 17. oktober 2023, HR-2023-1963-U, tok
Høyesteretts ankeutvalg ikke kravet til følge.
(18) I prosesskriv 11. oktober 2023 fra så vel ØBE og Tryg Forsikring som Aberia frafalt de
anførselen om at det ikke forelå faktisk årsakssammenheng mellom brønnboringen og
setningsskadene på ABs hus. Grunnen til dette var målinger foretatt 28. september 2023 i
grunnen ved ABs hus som viste at poretrykket – grunnvannstrykket – hadde økt etter at en
del av energibrønnen var blitt tettet med støp 23. mai 2023.
(19) Norges geologiske undersøkelse – NGU – har inngitt skriftlig innlegg til Høyesterett i
medhold av tvisteloven § 15-8. NGU har videre svart skriftlig på spørsmål fra begge sider i
anledning Høyesteretts behandling av saken.
Partenes syn på saken
(20) De ankende parter – A og B – har i korte trekk gjort gjeldende:
(21) Det er ikke lenger bestridt at det foreligger faktisk årsakssammenheng mellom
brønnboringen og skadene på ABs hus. Det foreligger ansvarsgrunnlag, og de rettslige
kravene til årsakssammenheng er oppfylt.
HR-2023-2420-A, (sak nr. 23-074692SIV-HRET)

5
(22) Både ØBE og Aberia kan for det første holdes ansvarlige etter bestemmelsen i naboloven
§ 9 om objektivt erstatningsansvar både for skade eller ulempe påført i strid med § 2 om
tiltak som «urimeleg eller uturvande» er til skade eller ulempe på naboeiendommen, og for
brudd på § 5 om nødvendige forholdsregler mot siging «og anna slikt» ved graving «eller
liknande». Begge har den nødvendige tilknytning til eiendommen og til skadepotensialet
som ble utløst.
(23) Videre er både ØBE og Aberia ansvarlige etter det ulovfestede objektive ansvaret. Faren
for setningsskader er en ekstraordinær, typisk og stadig risiko ved brønnboring. En bred
interesseavveining tilsier videre at Aberia og ØBE holdes ansvarlige. Hovedregelen er at
eieren eller innehaveren er ansvarlig, og Aberia må her regnes som eier. Også ØBE er
objektivt ansvarlig fordi foretaket stod for selve utføringen og dermed skapte risikoen.
Brønnboreforetaket står videre nærmest til å avverge slike farer og til å tegne
ansvarsforsikring – noe ØBE har.
(24) Både ØBE og Aberia kan uansett holdes ansvarlige på grunnlag av det alminnelige
skyldansvaret. Som profesjonell brønnborer gjelder det et særlig strengt profesjonsansvar
for ØBE. Standardvilkårene i NS 3056:2012 om krav til borede brønner i berg til
vannforsyning og energiformål gir uttrykk for bransjestandard. Hadde ØBE gått frem etter
disse kravene til undersøkelse og gjennomføring i forbindelse med brønnboringen og
senere, kunne skaden ha vært unngått. Brønnen kunne ha vært forseglet fra starten av, slik
den ble først i mai 2023.
(25) Aberia opptrådte uaktsomt fra april 2019, da foretaket skulle ha tatt initiativ til å få
brønnen forseglet etter at ABs advokat hadde varslet om setningsskadene på deres hus og
et nabohus. Som reell eier var dette Aberias ansvar, slik det også fremgår av
NS 3056:2012.
(26) Videre er de rettslige kravene til årsakssammenheng oppfylt. Skadefølgen var hverken
upåregnelig, fjern eller avledet, men fulgte direkte av brønnboringen. Det er uten
betydning at det i landsmålestokk er svært uvanlig med slike skader etter brønnboring. Her
ble det boret i tettbygd strøk med synbare setningsømfintlige grunnforhold. ØBE
registrerte selv at de traff på to sprekker med vann da de boret. Det er irrelevant at skaden
førte til et ekstraordinært stort tap. ABs eiendom var ikke spesielt sårbar, og det ville
uansett ikke være relevant. Heller ikke for Aberia som grunneier kan det være helt uventet
at boring av en 200 meter dyp brønn kan føre til skader på omgivelsene.
(27) A og B har nedlagt slik påstand:
«Prinsipalt:
1. Aberia Omsorg AS, Østlandet Brønn og Energiboring AS og Tryg
Forsikring NUF er solidarisk erstatningsansvarlige for A og Bs økonomiske
tap som springer ut av etablering og drift av energibrønn etablert i 2016 på
eiendommen gnr. 000, bnr. 000 i Sandefjord kommune. Tryg Forsikring
NUFs ansvar er oppad begrenset til 10 millioner kroner med fradrag for
egenandel.
2. Tapsutmålingen avgjøres av lagmannsretten.
Subsidiært:
3. Lagmannsrettens dom oppheves.
HR-2023-2420-A, (sak nr. 23-074692SIV-HRET)

6
I ethvert tilfelle:
4. Aberia Omsorg AS, Østlandet Brønn og Energiboring AS og Tryg
Forsikring NUF dømmes til å erstatte A og Bs sakskostnader for tingretten,
lagmannsretten og Høyesterett.»
(28) Aberia Omsorg AS har som ankemotpart i hovedtrekk anført:
(29) Aberia kan ikke holdes ansvarlig etter naboloven. Kriteriene «urimeleg eller uturvande» i
§ 2 henviser til en interesseavveining mellom grunneiers rett til å utnytte sin eiendom og
ulemper for naboeiendommene. Her har det blant annet betydning at boring av
energibrønner er et tiltak som er politisk ønsket som del av det grønne skiftet. I
vurderingen av tålegrense gjelder det videre et prinsipp om fradrag for naboers objektive
egenrisiko for forhold som gjør deres eiendom særlig sårbar. Grunnforholdene på ABs
eiendom gjorde huset deres særlig sårbart. Uten denne særlige sårbarheten ville ikke
skadene blitt større enn det naboer må tåle.
(30) Forholdsregler etter § 5 måtte Aberia kunne overlate til fagfolkene i ØBE å vurdere og
iverksette. De hadde full valgfrihet med hensyn til plassering av brønnen og utføring av
arbeidet.
(31) Hverken etter § 2 eller § 5 har Aberia den nødvendige tilknytning til skadepotensialet. Til
dette kreves det at eieren har en viss mulighet til å forutse den risiko som naboene utsettes
for, og det hadde ikke Aberia.
(32) Det er uansett ikke tilstrekkelig påregnelighet og nærhet mellom det Aberia eventuelt kan
holdes ansvarlig for, og skadefølgen. Et slikt dramatisk skadeforløp er aldri tidligere
registrert i forbindelse med boring av energibrønner, som det etter hvert finnes om lag
70 000 av. Dermed er de rettslige kravene til årsakssammenheng ikke oppfylt.
(33) Aberia kan heller ikke gjøres objektivt ansvarlig på ulovfestet grunnlag. Aberia viser i så
måte til ØBEs argumentasjon. Dette var ingen typisk risiko. Uansett er det ikke naturlig å
knytte ulovfestet objektivt ansvar til det å ha bestilt og være eier av en energibrønn på en
eiendom der den påstått ansvarlige driver omsorgsboliger.
(34) Aberia har heller ikke opptrådt uaktsomt ved å stole på rådene som foretaket fikk fra en
profesjonell brønnborer.
(35) Aberia Omsorg AS har nedlagt slik påstand:
«Anken forkastes.»
(36) Østlandet Brønn og Energiboring AS og Tryg Forsikring NUF har som ankemotparter i
korte trekk gjort gjeldende:
(37) ØBE var bare en utførende underentreprenør engasjert av VVS Rørlegger’n Tønsberg AS
til å utføre en bestemt og begrenset oppgave. Allerede av den grunn har ikke ØBE den
nødvendige tilknytning til eiendommen til at naboansvaret kan gjøres gjeldende. ØBE
slutter seg videre til Aberias argumentasjon om tålegrense, betydningen av særlig sårbarhet
og den manglende muligheten til å forutse skaden.
HR-2023-2420-A, (sak nr. 23-074692SIV-HRET)

7
(38) ØBE kan heller ikke gjøres ansvarlig på ulovfestet objektivt grunnlag. Skadefølgen
gjenspeiler i dette tilfellet ikke en ekstraordinær, typisk og stadig risiko ved brønnboring.
Ingen har tidligere registrert en tilsvarende skade på en naboeiendom etter boring av
energibrønn. Skaden er et utslag av dagliglivets tilfeldige risiko. En konkret
helhetsvurdering må også tilsi at ØBE ikke er nærmere enn de skadelidte til å bære denne
svært spesielle risikoen.
(39) Endelig er vilkårene for skyldansvar ikke oppfylt. Brønnen er korrekt og fagmessig utført.
Det er meningen at det skal komme grunnvann inn i brønnen fra sprekker i berget – det er
vannet som skal sørge for varmeutvekslingen, med mindre røret tettes med termisk støp.
Slik tetting er ikke vanlig praksis, heller ikke i dag. Grunnvannsnivået i brønnen har holdt
seg konstant på 12,1 meter i hele perioden og har dermed ikke indikert en unormal
utvikling i grunnvannsforholdene i området. ØBE kunne heller ikke på eget initiativ ha
tettet røret i tiden etter boringen – det måtte i så fall grunneier ha bestilt ØBE til å
gjennomføre.
(40) De rettslige kravene til årsakssammenheng er heller ikke oppfylt. Selve brønnhullet i seg
selv var en lite fremtredende årsaksfaktor i hendelsesforløpet, som skyldes en svært
uheldig og uvanlig kombinasjon av faktorer der også sprekkformasjoner, hengende
grunnvann og mekanismer i grunnfjell og løsmasser hadde stor betydning. Videre var
skaden og forløpet svært utypisk og upåregnelig – et tilsvarende tilfelle er ikke tidligere
registrert.
(41) Østlandet Brønn og Energiboring AS og Tryg Forsikring NUF har nedlagt slik påstand:
«Anken forkastes.»
(42) Ettersom ØBE og Tryg Forsikring har hatt de samme anførslene for Høyesterett, vil jeg i
det følgende for enkelthets skyld bare tale om ØBEs anførsler.
Mitt syn på saken
Nærmere om hvordan skaden oppstod
(43) Som nevnt er det ikke lenger bestridt at boringen av energibrønnen på Aberias tomt utløste
det hendelsesforløpet som har ført til de store skadene på ABs hus.
(44) Partene har for Høyesterett i det vesentlige vært samstemte om skadeforløpet, som i korte
trekk kan beskrives slik:
(45) ABs hus står delvis på noe som kan beskrives som et basseng av løsmasse og leire mettet
av grunnvann. Dette grunnvannsmagasinet stod før boringen ikke i kontakt med
grunnvannet lenger nede i fjellgrunnen. Boringen førte til at det gjennom sprekker i
berggrunnen oppstod en forbindelse mellom det «hengende» grunnvannet i bassenget og
grunnvannet lenger nede. Av naturlige geologiske årsaker i dette området har grunnvannet
lenger nede lavere trykk. Grunnvannet i bassenget fant dermed veien via brønnen ned til
grunnvannet i berget lenger nede. Lavere poretrykk i bassenget førte til at leiren her trakk
seg sammen, slik at overflaten sank. Den delen av huset som var fundamentert på tykk
leire, sank da tilsvarende, mens resten av huset ikke sank. Dette påførte huset store
HR-2023-2420-A, (sak nr. 23-074692SIV-HRET)

8
setningsskader. Det er noe uklart om resten av huset var fundamentert til fjell eller lå på et
tynnere lag av løsmasse og leire, men det er uten betydning i denne sammenheng.
(46) Etter at deler av brønnen ble tettet med termisk støp i mai 2023, ble forbindelsen mellom
grunnvannet i bassenget og grunnvannsspeilet lenger nede brutt. Etter dette har
grunnvannsmagasinet i bassenget reetablert seg og poretrykket igjen økt ettersom vann fra
nedbør ikke lenger blir drenert videre til grunnvannet lenger ned.
Ansvar etter naboloven
(47) Skadene skyldes altså en grunnvannsenkning under ABs hus som ble utløst av
brønnboringen på Aberias eiendom.
(48) Det er klart, og heller ikke bestridt, at Aberias og ABs eiendommer er naboeiendommer i
nabolovens forstand. Som nevnt ligger de to eiendommene rett overfor hverandre, på hver
sin side av en vei. Fra energibrønnen og bort til det nærmeste hjørnet på ABs hus er det
19,5 meter.
(49) Naboloven § 9 inneholder en regel om erstatningsansvar, der første ledd første punktum
lyder slik:
«Det økonomiske tapet nokon lid av skade eller ulempe i strid med nokor føresegn i
§§ 2–5 er den ansvarlege skyldig til å bøta, anten han sjølv eller nokon han svarar for,
har gjort seg skuldig i aktløyse eller ikkje.»
(50) Bestemmelsen inneholder ikke noe krav til subjektiv skyld. Det er imidlertid et vilkår at
skaden eller ulempen er lidd «i strid med» noen av bestemmelsene i §§ 2 til 5. De som kan
være aktuelle i dette tilfellet, er § 2 og § 5. Disse bestemmelsene gir også grunnlaget for
hvem som kan være «den ansvarlege» etter § 9.
(51) Paragraf 2 første ledd inneholder en generelt utformet handlingsregel i naboforhold som
lyder slik:
«Ingen må ha, gjera eller setja i verk noko som urimeleg eller uturvande er til skade
eller ulempe på granneeigedom. Inn under ulempe går òg at noko må reknast for
farleg.
(52) Paragraf 5 pålegger «turvande føregjerder» mot siging «og anna slikt» ved graving,
bygging, sprenging «eller liknande».
(53) Ansvar etter § 9 i saken her forutsetter dermed brudd på en av handlingsnormene i § 2 og
§ 5. For § 2 reiser dette spørsmål om erstatningansvaret utløses av at tiltaket har resultert i
en skade som det er urimelig eller unødvendig at den skadelidte naboen skal tåle, eller om
ansvaret er betinget av at den som står for tiltaket, objektivt sett har opptrådt på en måte
som må karakteriseres som urimelig eller unødvendig overfor naboen. Hvis det siste er
tilfelle, fører skaden eller ulempen ikke til erstatningsansvar dersom den ansvarlige har
foretatt en risikovurdering som tilfredsstiller alle rimelige krav. For § 5 blir spørsmålet
tilsvarende om erstatningansvar kan utløses selv om alle nødvendige forholdsregler som en
slik vurdering skulle tilsi, er iverksatt.
HR-2023-2420-A, (sak nr. 23-074692SIV-HRET)

9
(54) Forarbeidene forutsetter at erstatningansvaret etter § 9 skal forstås på den førstnevnte
måten. Drøftelsene er i stor grad knyttet til det som ble til § 5 i loven, men det samme må
gjelde for § 2.
(55) Sivillovbokutvalet drøftet erstatningsansvaret i Rådsegn 2 – NUT 1957: 3 – Om
eigedomsretten i grannehøve på side 22. Der konstaterer utvalget at det etter daværende
nabolov gjaldt et «objektivt ansvar for dei fleste slag granneskade», og drøftet så om de
dagjeldende unntakene, som gikk ut på skyldansvar, burde opprettholdes. Dette svarte
utvalget nei til. Utvalget bemerket at om man så bort fra skader som skyldtes «vond vilje
eller uvyrdskap», var det ikke mange naboskader som skyldtes «graving eller tynging», og
at det nok ville bli enda færre om «dei som står for tiltaka, hadde vågnaden sjølve».
Utvalget gikk derfor inn for «objektivt skadebotansvar over heile lina» og viste til at
«nokon serleg urett kan det ikkje vera, om den som har vinninga av tiltaket, og lyt bera den
skaden som det fører med seg». Utvalget pekte på at «[h]an vert ikkje i noko tilfelle verre
faren enn om han sjølv hadde ått det som skaden råkar». Dette risikosynspunktet har
gyldighet også når den ansvarlige objektivt sett har opptrådt fullt ut forsvarlig.
(56) I kommentarene til § 9 i Ot.prp. nr. 24 (1960–1961) side 34 siterer departementet fra
høringsuttalelsen til Den Norske Sakførerforening, der foreningen gir uttrykk for at den
forstår utvalgets forslag slik at selv om «den som foretar slike arbeider som er nevnt i
§ 3 [lovens § 5] foretar alle tenkelige sikringstiltak, blir han ansvarlig for den skade som
påføres naboeiendommen – selvsagt med den begrensning at det bare er den adekvate
skade som skal erstattes». Foreningen sluttet seg til synspunktet om at «det ikke [vil] være
noen særlig urett om den som har fordelen av tiltaket må bære den skade dette fører med
seg». Til dette sier departementet på side 35:
«Sakførerforeninga og Utvalet er – det ein kan sjå – samde i at det bør vere objektivt
ansvar for skade som er valda med graving, bygging, sprenging e.l., og det jamvel om
tiltakshavaren hadde sytt for føregjerder som han måtte tru var forsvarlege.
Departementet er òg samd i det. Resultatet fylgjer truleg beint fram av § 2 jamført
med § 9 i framlegget, og det skulle ikkje ha noko å seie om ein i § 9 viser eller ikkje
viser til § 5.»
(57) Departementet slutter seg altså til Sivillovbokutvalets syn om at erstatningsansvar ikke er
betinget av at den ansvarlige har opptrådt i strid med objektive normer for fullt ut
forsvarlig opptreden. Det gis videre uttrykk for at dette gjelder både for § 2 og for § 5.
(58) Juridisk teori synes også å forstå § 9 på denne måten, se Sandvik, Ansvar ved graving og
sprenging, Lov og rett 1988/8 side 455, med henvisning til underrettspraksis på side
463‒464. Slik forstår jeg også Nygaard, Ansvarsplassering etter grannelova § 9, Jussens
Venner 1991 side 171, på side 183 og 184, og Falkanger, Grannelova, Juridika revidert
7. august 2023, side 110.
(59) Jeg legger etter dette forarbeidenes forståelse av § 9 til grunn: Erstatningansvaret utløses
av at tiltaket har resultert i en skade som det er urimelig eller unødvendig at den skadelidte
naboen skal tåle, selv om den ansvarlige har foretatt en risikovurdering som tilfredsstiller
alle rimelige krav, og har iverksatt alle de forholdsregler som en slik vurdering skulle tilsi.
(60) ØBE og Aberia har begge anført at selve brønnboringen ble utført på en måte som var i full
overensstemmelse med bransjestandard, og at en objektivt sett forsvarlig risikovurdering
ikke tilsa noen fare for de skadene som ABs hus fikk. Aberia har for egen del anført at
HR-2023-2420-A, (sak nr. 23-074692SIV-HRET)

10
grunneiere i deres situasjon uansett må være ansvarsfri når de har overlatt arbeidet til
anerkjente fagfolk. Dette kan altså slik jeg ser det, ikke føre til ansvarsfrihet.
(61) Både den mer generelle § 2 og den mer spesielle § 5 kan passe på forholdet. Brønnboring
er åpenbart «noko» som har ført til skade på naboeiendommen, slik § 2 formulerer det.
Men det er også nærliggende å se brønnboring som «liknande» graving og følgene av at
bassenget under ABs hus tørket ut, som «siging». Tettingen med termisk støp som fant sted
i mai 2023, har vist seg å være et «turvande» sikringstiltak. For de spørsmålene som jeg nå
skal gå inn på om hvem som kan bli erstatningsansvarlig, og om tålegrense og objektiv
egenrisiko for skadelidte, må imidlertid § 5 tolkes i lys av § 2. Jeg viser til Nygaard,
Ansvarsplassering etter grannelova § 9, Jussens Venner 1991 side 171, på side 181. Jeg
forholder meg derfor i det følgende til § 2 og ser først på hvem som har plikter etter
bestemmelsen.
(62) Ordet «ingen» først i § 2 inneholder i seg selv ingen begrensning av hvem som kan bli
holdt ansvarlig. Det ligger imidlertid begrensninger dels i at tiltaket må føre til skade eller
ulempe på en «granneeigedom», og dels i at vedkommende må «ha, gjera eller setja i verk»
noe.
(63) At en eier har en slik tilknytning til sin eiendom at det er naturlig å se på vedkommende
som «granne» til eiendommene rundt, må være klart. I dette tilfellet var det Aberia som i
praksis utøvde alle eierbeføyelser i kraft av leieavtalen med et annet selskap i konsernet.
Aberia må da anses å ha den nødvendige tilknytning til eiendommen. Det er heller ikke
bestridt.
(64) Det synes også å være alminnelig enighet i juridisk teori om at en som utfører arbeid på en
eiendom som tilhører en annen, kan ha slik tilknytning til eiendommen til at § 2 kommer til
anvendelse. Det gjelder særlig når vedkommende har valgfrihet med hensyn til hvordan
arbeidet skal utføres, og resultatet av disse valgene utløser skade på naboeiendommen. Jeg
viser til Falkanger og Falkanger, Tingsrett 9. utgave side 463–464, Nygaard,
Ansvarsplassering etter grannelova § 9, Jussens Venner 1991 side 176, Hagstrøm og
Bruserud, Entrepriserett 1. utgave side 424 og Røed, Byggegropa til besvær – plassering av
det objektive naboansvar, Gyldendal Rettsdata 2010, side 378–379.
(65) I dette tilfellet var det opp til ØBE å velge både hvor på eiendommen og hvordan brønnen
skulle bores. Slik jeg ser det, har dermed også ØBE tilstrekkelig tilknytning til
eiendommen til at foretaket er pliktsubjekt etter § 2. At ØBE ikke stod i et direkte
kontraktsforhold med Aberia, men var engasjert av VVS Rørlegger’n Tønsberg AS, kan
ikke være avgjørende for ansvaret etter naboloven.
(66) I tillegg krever som nevnt § 2 at den forpliktede etter bestemmelsen må «ha, gjera eller
setja i verk» noe. Det følger av ordlyden at å «setja i verk» er noe annet enn å «gjera»
arbeidet. Det var Aberia som tok initiativet til å få boret en energibrønn på sin eiendom, og
det er naturlig å forstå dette som å «setja i verk» tiltaket.
(67) For ØBEs vedkommende er det klart at de «gjorde» brønnboringen.
(68) Det som rammes av § 2, er imidlertid bare tiltak som «urimeleg eller uturvande» er til
skade eller ulempe på naboeiendommen. Dette reiser spørsmål om skaden eller ulempen
går ut over det som naboer må finne seg i.
HR-2023-2420-A, (sak nr. 23-074692SIV-HRET)

11
(69) Etter § 2 tredje ledd skal det ved vurderingen av om noe er urimelig, tas hensyn til hva som
er ventelig på stedet, og om følgene er verre enn det som pleier å følge av vanlige bruks-
eller driftsmåter på stedet. Men slik jeg tolker loven, er dette ikke en betingelse for ansvar.
Det er tilstrekkelig at resultatet av tiltaket er «urimelig» eller «uturvande». Resultatet i
denne saken er utvilsomt «urimelig», slik at tålegrensen er overskredet. Jeg går derfor ikke
nærmere inn på om det overhodet finnes en tålegrense for setningsskader på bygg.
(70) Aberia og ØBE har videre anført at det gjelder et prinsipp om objektiv egenrisiko, slik at
naboen selv har risikoen for skader som skyldes at eiendommen er særlig sårbar. At særlig
sårbarhet kan føre til lemping etter naboloven § 9 annet ledd eller medføre at plikten til
særlige sikringstiltak etter § 13 faller bort, forhindrer ikke at det også kan få utslagsgivende
betydning ved vurdering av tålegrensen etter § 2, hevdes det.
(71) Som jeg straks kommer til, mener jeg at dette ikke er en aktuell problemstilling i saken her.
For de fleste ville det nok uansett fremstå som urimelig at en naboeiendom blir påført
katastrofale setningsskader som følge av at det er boret en energibrønn.
(72) Etter min mening kan ikke ABs hus regnes som spesielt sårbart. Skaden skyldtes riktignok
en kombinasjon av brønnboringen og flere uheldige omstendigheter i grunnen under huset
og mellom huset og energibrønnen på Aberias eiendom. Men huset i seg selv var godt
bygget og fundamentert etter datidens standard, og det var også godt vedlikeholdt. NGU
skriver 16. oktober 2023 som svar på spørsmål fra AB at det ikke er uvanlig at boliger og
andre bygninger i Norge er fundamentert på en lokalt sterkt varierende geologi. Dette
gjelder særlig i områder under marin grense, det vil si under det høyeste nivået som havet
har stått på etter siste istid. Saken her gjelder et slikt område.
(73) Jeg er etter dette kommet til at det foreligger ansvarsgrunnlag etter naboloven
§ 9, jf. § 2 både for Aberia og ØBE. Dermed er det ikke nødvendig å gå ytterligere inn på
naboloven § 5.
Årsakssammenheng
(74) Aberia og ØBE har gjort gjeldende at de rettslige kravene til årsakssammenheng mellom
brønnboringen og skadene på ABs hus ikke er oppfylt.
(75) Det er for det første anført at brønnboringen var en for lite vesentlig faktor i årsaksbildet.
(76) Utgangspunktet i norsk rett er betingelseslæren, som er gjengitt slik i
HR-2018-557-A sensitisering avsnitt 24:
«Utgangspunktet i norsk rett er betingelseslæren. En faktor anses som årsak dersom
den var en nødvendig betingelse for skaden. Ved samvirkende årsaker, hvor flere
faktorer har bidratt til skadefølgen, må ‘vår’ faktor være så vidt vesentlig i skadebildet
at det er naturlig å knytte ansvar til den, jf. Rt-1992-64 (p-pille II).»
(77) Som nevnt skapte brønnen en forbindelse mellom det «hengende» grunnvannet under huset
til AB og grunnvannsmagasinet lenger nede i grunnen, der trykket var lavere. Da er det
etter mitt syn ikke naturlig å omtale brønnboringen som så uvesentlig i skadebildet at det
HR-2023-2420-A, (sak nr. 23-074692SIV-HRET)

12
ikke er naturlig å knytte ansvar til den, selv om skaden ikke ville ha skjedd med andre
grunnforhold.
(78) Når lagmannsretten kom til at det ikke var rettslig årsakssammenheng mellom
brønnboringen og skadene på ABs hus, var det fordi lagmannsretten mente at kravet om
«adekvat» årsakssammenheng ikke var oppfylt.
(79) I HR-2023-1108-A avsnitt 33 er adekvanskravet beskrevet slik:
«I rettspraksis er kravet til adekvans gjerne formulert slik at erstatningsansvaret må
avgrenses mot skade som er ‘en så upåregnelig, fjern og avledet følge av den
skadevoldende handling at det ikke er rimelig å knytte ansvar til den’,
jf. HR-2020-1332-A avsnitt 64 med henvisning til Rt-2007-172 avsnitt 66. Det skal
altså foretas en vurdering av påregneligheten og nærheten mellom skaden og den
ansvarsbetingende handlingen.»
(80) Høyesterett knytter her adekvansvurderingen til følgen av den skadegjørende handlingen:
Det er den som må være «upåregnelig, fjern og avledet» – ikke nødvendigvis måten skaden
er oppstått på. Dette er nærmere utdypet i HR-2020-1332-A avsnitt 81 og 84 til 88.
Avsnittene er del av mindretallets votum, men det står ikke i motsetning til flertallsvotumet
– i avsnitt 64 taler også flertallet om at «skadefølgen» må være adekvat – og jeg mener at
mindretallet her gir en dekkende oppsummering av adekvanskravet. I avsnitt 81 uttaler
annenvoterende at «kjernen i adekvanslæren [er] en avgrensning mot følger av den
skadevoldende handlingen som for skadevolder fremstår som så fjerne, avledede og
upåregnelige at det ikke er rimelig å pålegge ansvar». Det «sentrale vurderingstemaet er
hvilke konsekvenser skadevolder må være forberedt på».
(81) I avsnitt 84 peker han likevel på at det er «på det rene at også måten skaden skjedde på,
kan være relevant i en adekvansvurdering». I avsnitt 85 utdypes dette slik:
«Utgangspunktet er at så lenge den skadevoldende handlingen generelt øker risikoen
for en bestemt type skader, spiller det normalt ingen rolle hvordan hendelsesforløpet
frem til skaden har vært, se Lødrup, Lærebok i erstatningsrett, 6. utgave, 2014 side
375 med henvisninger til praksis. I dette ligger at det skal svært mye til før en uvanlig
skadeutvikling leder til at ansvaret avskjæres, hvis først skadefølgen ligger innenfor
det skadevolderen måtte regne med. Omtalen av problemstillingen i forarbeider og
juridisk litteratur illustrerer dette.»
(82) Påregnelighetsvurderingen knyttes videre til den konkrete skadevoldende hendelsen, ikke
den aktuelle typen hendelse mer generelt, se Lødrup, Lærebok i erstatningsrett 6. utgave,
side 374.
(83) At en skade har fått et større omfang enn «normalskaden», er som utgangspunkt ikke nok
til å anse det ekstra store skadeomfanget som inadekvat hvis skadefølgen for øvrig er
adekvat, se det samme verket av Lødrup på side 379 med henvisning til Rt-2005-65 avsnitt
52. Hagstrøm og Stenvik, Erstatningsrett 2. utgave side 456 om økonomisk sårbarhet og
side 461 om ekstraordinære tap gir uttrykk for det samme.
(84) Jeg ser så nærmere på skaden i denne saken. Lagmannsretten bemerket at det hadde vært
begrenset bevisføring omkring setningsskader som følge av brønnboring generelt og boring
HR-2023-2420-A, (sak nr. 23-074692SIV-HRET)

13
av energibrønner spesielt. For Høyesterett har NGUs innlegg gitt viktig informasjon. I sitt
skriftlige innlegg uttaler NGU:
«Lagmannsrettens syn er at det skadeforløp og det skadeomfang det er tale om i denne
saken er atypisk, uvanlig og ekstraordinære følger av den skadevoldende handling.
NGU mener at selv om skadeforløp og skadeomfang kan betegnes som
ekstraordinære, så er de faktiske geologiske forholdene og fundamenteringsmåten som
ligger til grunn for hendelsen langt fra atypiske eller uvanlige.
En slik situasjon kan og vil oppstå ved lignende geologiske forhold. Sannsynligheten
for at dette vil inntreffe i en rekke tilfeller i fremtiden er betydelig, i store deler av
Norge under marin grense som i foreliggende tilfelle. Marin grense varierer mellom 0
og 220 meter over dagens havnivå ulike steder i Norge, og denne kan en finne på
NGUs kart som er offentlige.»
(85) Videre heter det:
«I den forbindelse er vanntrykket et poeng. Under marin leire vil man kunne få
overtrykk eller undertrykk, avhengig av den regionale geologiske situasjonen. I H.
Amundsens gate er det undertrykk, og vannet forsvinner dermed nedover (mot laveste
trykk). I mange andre områder vil man oppleve overtrykk. Da vil det renne grunnvann
ut av brønnen (artesisk). Begge situasjoner medfører forstyrrelser i vannbalansen og
potensiell fare for trykkendringer i omgivelsene, og dermed setninger.
Et undertrykk, slik vi ser i denne saken, betyr at grunnvannsnivået (trykket) i
energibrønnen blir lavere enn i overliggende (setningsømfintlige) lag. For å konstatere
dette, må brønnborer måle stabil vannstand etter boring, og så skjønne at dette kan
utløse et problem.
Grunnvannsnivået er ikke rapportert til NGU [i forbindelse med boringen] i 2016, og
ble trolig ikke utført, selv om dette er en del av standarden jf. NS 3056: 2012 punkt
6.6.1 … . Dersom grunnvannsnivået i energibrønnen hadde blitt målt etter boring, slik
standarden anbefaler, ville brønnborer konstatert at vanntrykket i fjellet var lavere enn
i overliggende løsmasser. At løsmassene blant annet besto av setningsømfintlig leire
bør være registrert under gjennomboring, selv om det ikke kommer fram i
innrapportert borelogg.
Begge disse opplysningene kunne ført til konklusjonen at energibrønnen hadde
potensiale til å drenere grunnvann fra overliggende setningsømfintlige løsmasser, og
dermed utløse setninger. Dette krever grunnleggende kunnskap om geologi og
grunnvann, og forståelse av risiko.
Det er også relevant å påpeke at brønnborer hadde informasjon om sprekkene i fjellet
hvor vannet kom inn i brønnen.»
(86) I dette området var det altså en risiko for at brønnboring kunne forstyrre vannbalansen og
føre til setninger, og det var mulig å gjøre seg kjent med disse grunnforholdene. Da kan det
ikke være avgjørende at grunnvannivået i brønnen ifølge Aberia og ØBE holdt seg
konstant på 12,1 meter i hele perioden, og – om jeg har forstått det rett – dermed ikke ga en
konkret indikasjon på at det rent faktisk forelå et undertrykk. Saken viser at stabil
vannstand i brønnen ikke er et sikkert tegn på at det ikke foreligger undertrykk.
HR-2023-2420-A, (sak nr. 23-074692SIV-HRET)

14
(87) Aberia og ØBE har særlig pekt på at det er boret rundt 70 000 energibrønner i Norge, og
godt over 100 000 andre typer brønner, og at dette er det første kjente tilfellet med så
dramatisk skadeutvikling som vi her står overfor. For lagmannsretten var dette et viktig
poeng. Som jeg har nevnt, må det imidlertid vurderes konkret om skadefølgen var
påregnelig. I det siterte skriver NGU at «[e]n slik situasjon kan og vil oppstå ved lignende
geologiske forhold», og at disse forholdene ikke er uvanlige.
(88) Etter dette er min konklusjon at setningsskader på hus ikke lå utenfor det som var
påregnelig ved brønnboring i dette området. Om det konkrete hendelsesforløpet fra
boringen og frem til de omfattende setningsskadene eventuelt har vært uvanlig, er ikke
skadetypen uventet som følge av inngrep i grunnen. Det konkrete hendelsesforløpet er ikke
det sentrale i påregnelighetsvurderingen. Det samme gjelder det forholdet at
setningsskadene i dette tilfellet ble svært store.
(89) Det fremgår videre av det jeg tidligere har sagt om boringen som en vesentlig årsaksfaktor,
at skadefølgen heller ikke kan anses å være så fjern og avledet at det av den grunn ikke
foreligger rettslig årsakssammenheng.
(90) I en adekvansvurdering kan det også være plass for alminnelige risikofordelings- og
rimelighetsvurderinger. Her kan det blant annet spille en rolle hvem som enklest kan
pulverisere tapet. Det vil jevnt over være brønnboreforetaket, som regelmessig vil være
ansvarsforsikret. Derimot er det mer tvilsomt om vanlige husforsikringer dekker
setningsskader som følge av brønnboring i nabolaget. Dette har ikke vært klarlagt for
Høyesterett i saken.
(91) I den grad ansvaret – slik jeg har konkludert med – ikke bare faller på brønnboreforetaket,
men også den naboen som har bestilt brønnboringen på sin tomt, kan naturligvis ansvaret
få store økonomiske konsekvenser for naboen, som ikke nødvendigvis står sterkere i så
måte enn den som er rammet. Her kommer imidlertid også mulighetene for
ansvarsforsikring inn. I den grad valget står mellom de to naboene, er det uansett mindre
urimelig at tapet rammer den som faktisk har fått boret brønnen i egen interesse, enn
naboen som har fått huset skadet. Slik jeg ser det, innebærer dette også at skadefølgen
heller ikke kan anses som inadekvat for Aberia, selv om Aberia, i likhet med andre som
bestiller energibrønn til oppvarming av egen bolig, ikke kunne forutsettes å sette seg inn i
de lokale grunnforhold, men måtte stole på brønnboreren. Hvor tapet til slutt skal havne,
blir en sak mellom eier av brønnen og brønnboreforetaket.
Konklusjon og sakskostnader
(92) Jeg er altså kommet til at Aberia og ØBE er objektivt ansvarlige etter naboloven § 9,
jf. § 2 overfor AB for skadene som brønnboringen førte til på ABs hus, og at de rettslige
kravene til årsakssammenheng er oppfylt.
(93) Da er det ikke nødvendig for meg å gå nærmere inn på om Aberia eller ØBE også kan
holdes ansvarlige på grunnlag av det ulovfestede objektive ansvaret eller det alminnelige
skyldansvaret.
(94) Anken fra A og B har etter dette ført frem. De har nedlagt en påstand som i realiteten
innebærer at det avsies deldom i Høyesterett, jf. tvisteloven § 16-1 annet ledd annet
HR-2023-2420-A, (sak nr. 23-074692SIV-HRET)

15
punktum. I prinsippet er det da slik at en bedømmelse av hvorvidt AB vil ha vunnet
erstatningssaken helt eller i det vesentlige, jf. tvisteloven § 20-2, eller har fått medhold av
betydning uten å ha vunnet, jf. § 20-3 må skje på grunnlag også av erstatningsutmålingen. I
slike tilfeller skal sakskostnadsavgjørelsen for ankeinstansen utstå til saken avgjøres
endelig – sakskostnadsavgjørelsen skal ikke påvirkes av oppdelingen av saken, jf. Schei
mfl., Kommentarutgave til tvisteloven, kommentarer til § 20-8 punkt 5.2, Juridika revidert
1. september 2023 med henvisning til blant annet HR-2019-1929-A.
(95) Jeg peker for ordens skyld på at begrensningen av Tryg Forsikrings ansvar følger av ABs
påstand.
(96) Jeg stemmer etter dette for slik
D O M :
1. Aberia Omsorg AS, Østlandet Brønn og Energiboring AS og Tryg Forsikring NUF
er erstatningsansvarlige én for alle og alle for én for A og Bs økonomiske tap som
springer ut av etablering og drift av energibrønn etablert i 2016 på eiendommen
gnr. 000, bnr. 000 i Sandefjord kommune. Tryg Forsikring NUFs ansvar er oppad
begrenset til 10 000 000 – timillioner – kroner med fradrag for egenandel.
2. Tapsutmålingen avgjøres av lagmannsretten.
3. Avgjørelse av sakskostnadene utsettes til senere avgjørelse som avslutter saken.
(97) Dommer Falch: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(98) Dommer Hellerslia: Likeså.
(99) Dommer Thyness: Likeså.
(100) Dommer Webster: Likeså.
(101) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
D O M :
1. Aberia Omsorg AS, Østlandet Brønn og Energiboring AS og Tryg Forsikring NUF
er erstatningsansvarlige én for alle og alle for én for A og Bs økonomiske tap som
springer ut av etablering og drift av energibrønn etablert i 2016 på eiendommen
gnr. 000, bnr. 000 i Sandefjord kommune. Tryg Forsikring NUFs ansvar er oppad
begrenset til 10 000 000 – timillioner – kroner med fradrag for egenandel.
2. Tapsutmålingen avgjøres av lagmannsretten.
3. Avgjørelse av sakskostnadene utsettes til senere avgjørelse som avslutter saken.
HR-2023-2420-A, (sak nr. 23-074692SIV-HRET)