Sammendrag: Mitsem, Stabel, Oftedal Broch, Bruzelius, GjølstadA var i lagmannsretten dømd for brotsverk mot straffeloven § 272 andre ledd nr. 2 - for å ha oppgitt feil kilometerstand og innkjøpspris ved forsikringsoppgjeret for ein stolen bil. Desse feilopplysningane svarte til ein verdiskilnad på ca. kr 50 000. Straffa blei sett til 30 dagar fengsel. I tingretten var han dømd etter straffeloven § 272 første ledd - for feilaktig å ha meldt bilen stolen.A anka straffutmålinga i lagmannsretten til Høgsterett. Høgsterett viste til at det etter rettspraksis vert reagert med fengsel utan vilkår for forsikringsbedrageri, med mindre det dreier seg om etter måten moderate summar eller ligg føre særlege omstende i favør av ein mildare reaksjon. Dei allmennpreventive omsyna som grunngjev dette utgangspunktet, er tungtvegande også ved straffbare handlingar i samband med eit forsikringsoppgjer. Dette er tilfellet sjølv om det da også kan verke avskrekkande at forsikringstakaren risikerer å tape ei erstatning han elles har krav på. Sjølv om strafferamma i § 272 andre ledd er lågare enn i § 272 første ledd, vil utgangspunktet også for slike forhold vere fengsel utan vilkår. Skulle det i dette tilfellet bli fastsett ein annan reaksjon enn fengsel utan vilkår, måtte det forankras i andre omstende enn det økonomiske omfanget i saka. Høgsterett la vekt på at brotsverket fann stad for fire og eit halvt år sidan, og at den dømde ikkje kunne lastas for at saka var blitt gammal. Tidsgangen - i kombinasjon med at andre omstende under etterforskinga og handsaminga i rettsapparatet hadde gitt han ekstra belastingar - førte til at Høgsterett fann å kunne dømme han til samfunnsstraff. Samfunnsstraffa blei fastsett til 36 timar, med ei gjennomføringstid på 90 dagar. Den subsidiære fengselsstraffa blei sett til 30 dagar.

NORGES HØYESTERETT
Den 13. september 2004 avsa Høyesterett dom i
HR-2004-01507-A, (sak nr. 2004/644), straffesak, anke,
A (advokat John Christian Elden)
mot
Den offentlige påtalemyndighet (statsadvokat Erik Erland Holmen)
S T E M M E G I V N I N G :
(1) Dommer Mitsem: Saken gjelder straffutmåling for forsikringsbedrageri – spørsmål om
samfunnsstraff.
(2) Statsadvokatene i Agder satte 22. januar 2002 A under tiltale for forsikringsbedrageri.
(3) Prinsipalt gjaldt tiltalen forbrytelse mot straffeloven § 272 første og tredje ledd, med slik
gjerningsbeskrivelse:
"Tirsdag 29. februar 2000 om ettermiddagen/kvelden på Sentrum politistasjon i
Kristiansand – i den hensikt å få utbetalt forsikringsoppgjør – meldte han feilaktig at
hans VW Passat personbil med reg.nr. 00 00000 var blitt stjålet fra Kjevik lufthavn den
29. februar i tidsrommet 08:00 – 16:00. Den 11. mars ble det fremsatt krav om
erstatning overfor Vesta forsikring."
(4) Subsidiært var han tiltalt for forbrytelse mot § 272 annet ledd nr. 2 og tredje ledd, med
denne gjerningsbeskrivelsen:
"Lørdag 11. mars 2000 i Kristiansand, oppgav han i brevs form til Vesta forsikring at
personbilen beskrevet under pkt. 1) hadde en kilometerstand på ca. 114 000 da den ble
stjålet, til tross for at den faktiske kjørelengden var minst 315 000 km. I den videre
korrespondansen med forsikringsselskapet samme vår oppgav han at bilen var kjøpt for
kr. 175.000,- av B, til tross for at den riktige salgssummen var kr. 100.000,-."
(5) Ved Kristiansand tingretts dom 25. september 2002 ble han domfelt i samsvar med den
prinsipale tiltaleposten. Straffen ble fastsatt til fengsel i 75 dager, med fradrag av to dager
for utholdt varetektsarrest.

2
(6) Domfelte anket dommen til Agder lagmannsrett. Anken gjaldt saksbehandlingen og
bevisbedømmelsen under skyldspørsmålet. Ved lagmannsrettens beslutning 28. oktober
2002 ble anken nektet fremmet. Beslutningen ble påkjært, men kjæremålet ble forkastet
ved Høyesteretts kjæremålsutvalgs kjennelse 11. desember 2002.
(7) Våren 2003 ble tingrettens dom begjært gjenopptatt. Subsidiært ble det begjært omgjøring
av lagmannsrettens beslutning i ankeprøvingssaken. A var da innkalt til soning av
tingrettens dom, men under henvisning til begjæringen om gjenopptagelse ble han gitt
soningsutsettelse.
(8) Ved Kristiansand tingretts kjennelse 26. mai 2003 ble gjenopptagelsesbegjæringen ikke
tatt til følge. Kjennelsen ble påkjært til Agder lagmannsrett, som 17. juni 2003 omgjorde
sin tidligere beslutning om å nekte anken fremmet og henviste anken over
bevisbedømmelsen under skyldspørsmålet til ankeforhandling. Som følge av dette, ble
kjæremålet over tingrettens avgjørelse vedrørende gjenopptagelsesspørsmålet avvist på
grunn av manglende rettslig interesse.
(9) Agder lagmannsrett avsa dom i ankesaken 18. mars 2004. Etter rettelse 26. mars 2003 lød
domsslutningen slik:
"1. A, født 00.00.1975, dømmes for overtredelse av straffeloven § 272 annet ledd
nr 2, jf tredje ledd, til en straff av fengsel i 30 – tretti – dager. Til fradrag i
straffen går 2 – to – dager for utholdt varetekt.
2. Saksomkostninger idømmes ikke."
(10) Lagmannsrettens dom innebar en domfellelse etter den subsidiære tiltaleposten. Et
mindretall stemte for frifinnelse i sin helhet. Straffutmålingen var enstemmig.
(11) Domfelte har påanket straffutmålingen til Høyesterett. Det er gjort gjeldende at det burde
ha vært reagert med en betinget fengselsstraff, subsidiært samfunnstjeneste. Saken er i
Høyesterett behandlet sammen med to andre saker om forsikringsbedrageri, sak
HR-2004-01506-A (sak nr. 2004/843) og HR-2004-01508-A (sak nr. 2004/797).
(12) Jeg er kommet til at anken bør tas til følge ved at det idømmes samfunnsstraff.
(13) Saken dreier seg om en forbrytelse mot straffeloven § 272 annet ledd nr. 2. Det straffbare
forhold fremgår av gjerningsbeskrivelsen i tiltalebeslutningen, som jeg tidligere har
gjengitt.
(14) Etter fast og langvarig høyesterettspraksis – senest kjennelse i Rt. 2003 side 1464 og dom
i sak nr. 2004/843, avsagt i dag – skal det reageres med ubetinget fengsel for
forsikringsbedrageri, med mindre det dreier seg om forholdsvis beskjedne beløp eller det
foreligger særlige og tungtveiende omstendigheter i favør av en mildere reaksjon. Dette
har sin bakgrunn i at det ved slike lovbrudd foreligger særlig sterke allmennpreventive
hensyn.
(15) De allmennpreventive hensynene er tungtveiende også når det, som i dette tilfellet, dreier
seg om straffbare forhold ved et forsikringsoppgjør. Riktignok risikerer forsikringstageren
da å tape den erstatning han ellers ville ha hatt et rettmessig krav på, jf.

3
forsikringsavtaleloven § 8-1 annet ledd. Men selv om dette har en preventiv virkning, må
det antas at hemningene for øvrig mot å overdrive en skade er svakere enn mot en
svikaktig fremkalling av et forsikringstilfelle. Jeg legger til at strafferammen for
forbrytelse mot straffeloven § 272 annet ledd er lavere enn i § 272 første ledd. Selv om
straffverdigheten er mindre, vil utgangspunktet også for slike forhold måtte være en
ubetinget fengselsstraff.
(16) Lagmannsretten fant at feilene i domfeltes skadeoppgjør tilsvarer en verdiforskjell på ca.
kr. 50.000. Forsvareren har ikke har hatt innvendinger til dette anslaget, som også jeg
legger til grunn. Det økonomiske omfanget kan dermed ikke karakteriseres som
beskjedent. Skal det fastsettes en annen reaksjon enn ubetinget fengsel, må dette
forankres i andre omstendigheter. Forholdet er under enhver omstendighet for alvorlig til
at det kan være aktuelt med en betinget reaksjon.
(17) Reglene om samfunnsstraff trådte i kraft 1. mars 2002, og erstattet den tidligere
hovedstraffen samfunnstjeneste. Ved lovendringen ble det gitt uttrykk for et ønske om økt
bruk av samfunnsstraffer, men likevel slik at ”straffens formål” ikke må tale imot. Siden
reglene om samfunnsstraff må anses som gunstigst for A, vil de eventuelt få anvendelse
selv om det dreier seg om forhold begått før ikrafttredelsen, jf. straffeloven § 3 annet
ledd, første punktum.
(18) Ved den konkrete vurderingen, legger jeg vekt på at forbrytelsen fant sted for fire og et
halvt år siden. Domfelte kan ikke lastes for at saken er blitt så vidt gammel. Dertil har han
hatt en tilleggsbelastning ved å være rettskraftig dømt for et alvorligere forhold, og han
ble også innkalt til soning av tingrettens dom. Videre ble han pågrepet under
etterforskningen, mistenkt for en mer kvalifisert bedrageriforbrytelse enn den han ble
domfelt for i lagmannsretten, og han hadde et kortvarig varetektsopphold. Etter mitt syn
fører tidsforløpet, i kombinasjon med de ytterligere momenter jeg her har pekt på, til at
det bør idømmes samfunnsstraff i dette tilfellet.
(19) Ved utmålingen tar jeg utgangspunkt i at den subsidiære fengselsstraffen bør settes til
30 dager, i samsvar med lagmannsrettens straffutmåling. Dette er en så vidt kortvarig
subsidiær fengselsstraff at timetallet bør kunne settes noe høyere enn én time
samfunnsstraff pr. dag i subsidiær fengselsstraff. Det skal på den annen side tas hensyn til
varetektsoppholdet. Etter dette fastsettes timetallet til 36 timer. Gjennomføringstiden kan
passende settes til 90 dager.
(20) Jeg stemmer for denne
D O M :
I lagmannsrettens dom gjøres den endring at straffen settes til samfunnsstraff i 36 –
trettiseks – timer, jf. straffeloven § 28 a. Gjennomføringstiden skal være 90 – nitti –
dager. Den subsidiære fengselsstraff settes til 30 – tretti – dager. Til fradrag i den
subsidiære fengselsstraff går 2 – to – dager for varetektsfengsel.

4
(21) Dommer Stabel: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(22) Dommer Oftedal Broch: Likeså.
(23) Dommer Bruzelius: Likeså.
(24) Dommer Gjølstad: Likeså.
(25) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
D O M :
I lagmannsrettens dom gjøres den endring at straffen settes til samfunnsstraff i 36 –
trettiseks – timer, jf. straffeloven § 28 a. Gjennomføringstiden skal være 90 – nitti –
dager. Den subsidiære fengselsstraff settes til 30 – tretti – dager. Til fradrag i den
subsidiære fengselsstraff går 2 – to – dager for varetektsfengsel.