Dato: 2023-12-21

Sammendrag: En ansatt i et oljeindustriselskap ble matforgiftet under en arbeidsreise til Indonesia, i tilknytning til en forretningsmiddag. Nær et år senere ble han innlagt med akutte brystsmerter og livstruende hjerterytmeforstyrrelser, og det ble avdekket at han hadde betennelse i hjertemuskulaturen – myokarditt. Myokarditt kan skyldes infeksjoner. Matforgiftning er en av de infeksjonene som kan føre til myokarditt.

Den ansatte krevde overfor arbeidsgivers forsikringsselskap at hjertelidelsen ble godkjent som yrkesskade. Han gjorde gjeldende at hjertelidelsen skyldtes matforgiftningen han hadde pådratt seg under arbeidsreisen. Forsikringsselskapet bestred at hjertelidelsen skyldtes matforgiftningen og nektet ansvar. Tingretten oppnevnte sakkyndig, som konkluderte med at hjertelidelsen kan skyldes matforgiftningen, men at dette er lite sannsynlig. Gjensidige ble derfor frifunnet for ansvar, både av tingretten og lagmannsretten.

Spørsmålet for Høyesterett gjaldt kravet til bevis for at det er årsakssammenheng mellom matforgiftningen og hjertelidelsen. Spørsmålet var nærmere bestemt hvordan bevisregelen i yrkesskadeforsikringsloven § 11 andre ledd skal forstås opp mot de vilkårene som er satt i yrkessykdomsforskriften for at en sykdom kan godkjennes som yrkessykdom. Høyesterett kom, med særlig grunnlag i en tidligere høyesterettsavgjørelse (Rt-2012-1864), til at arbeidstakeren må sannsynliggjøre at hjertelidelsen skyldes matforgiftningen som var pådratt i arbeid. Anken fra arbeidstakeren ble derfor forkastet.

Dommen gir veiledning om beviskrav ved spørsmål om en lidelse skal anerkjennes som yrkessykdom etter yrkesskadeforsikringsloven.

D O M
avsagt 21. desember 2023 av Høyesterett i avdeling med
dommer Arne Ringnes
dommer Wenche Elizabeth Arntzen
dommer Cecilie Østensen Berglund
dommer Erik Thyness
dommer Thom Arne Hellerslia
HR-2023-2433-A, (sak nr. 23-081886SIV-HRET)
Anke over Agder lagmannsretts dom 11. april 2023
A (advokat Johan Fredrik Gjesdahl – til prøve)
Fagforbundet (partshjelper) (advokat Anne-Gry Rønning-Aaby)
mot
Gjensidige Forsikring ASA (advokat Bård Iversen)

2
S T E M M E G I V N I N G
(1) Dommer Hellerslia:
Sakens spørsmål og bakgrunn
(2) Saken gjelder krav om godkjenning av en hjertelidelse som yrkessykdom etter
yrkesskadeforsikringsloven og reiser spørsmål om kravet til bevis for årsakssammenheng
med en tidligere matforgiftning. Saken gjelder særlig forholdet mellom
presumsjonsregelen i yrkesskadeforsikringsloven § 11 andre ledd og de vilkår som stilles i
yrkessykdomsforskriften.
(3) A er utdannet petroleumsingeniør og var i månedsskiftet mars/april 2016 på arbeidsreise i
Jakarta i Indonesia for et oljeindustriselskap. Etter en forretningsmiddag 31. mars ble han
akutt syk med diaré, oppkast, magesmerter og feber. Sykdommen forverret seg, og et par
dager senere ble han kortvarig innlagt på et lokalt sykehus. Tilstanden ble oppfattet som en
mage-/tarminfeksjon.
(4) Etter hjemreise var A i arbeid fram til han 25. januar 2017 ble innlagt på sykehus etter at
han plutselig hadde besvimt i leiligheten sin. Årsaken ble ikke avklart. Den 21. februar
2017 ble han innlagt på nytt grunnet akutte brystsmerter og livstruende
hjerterytmeforstyrrelser under en skitur. Etter nærmere undersøkelser ble det påvist
bindevevsdannelse i hjertemuskulaturen, forenlig med myokarditt.
(5) Myokarditt er betennelse i hjertemuskelen. Tilstanden kan skyldes infeksjoner – som oftest
virus – autoimmun sykdom eller forgiftning. Tilstanden kan føre til
hjerterytmeforstyrrelser – arytmier – og arrvev i hjertemuskulaturen, som igjen disponerer
for arytmier. A har fått implantert hjertestarter og er medisinert for å forebygge nye
arytmier. Risikoen for hjerterytmeforstyrrelser skyldes gjennomgått myokarditt. Siden
partene omtaler As hjertelidelse som myokarditt, er det denne betegnelsen som vil bli
benyttet i det følgende.
(6) A var tilbake i arbeid i juli 2017, men ble i desember 2018 sykmeldt på nytt og har ikke
vært i inntektsgivende arbeid siden.
(7) Han meldte krav til Nav om å få godkjent hjertelidelsen som yrkessykdom, begrunnet med
at denne skyldtes matforgiftningen i Jakarta i 2016. Etter klage godkjente Nav
27. mai 2021 hjerterytmeforstyrrelser som yrkessykdom etter folketrygdloven § 13-4.
I vedtaket er det vist til at sykdommen er en komplikasjon etter en gjennomgått
virusinfeksjon under en arbeidsreise til Indonesia. Han ble tilkjent menerstatning basert på
en varig medisinsk invaliditet i området 15–20 %.
(8) A er dekket av sin arbeidsgivers yrkesskadeforsikring i Gjensidige Forsikring ASA
(Gjensidige). Han innga stevning for Agder tingrett 2. februar 2022 med krav om
fastsettelsesdom for at Gjensidige er erstatningsansvarlig for hjertelidelsen som
yrkessykdom. Tingretten oppnevnte en medisinsk sakkyndig, som konkluderte med at det
ikke kan utelukkes, men er «mindre sannsynlig», at hjertelidelsen er en følge av
matforgiftningen.
HR-2023-2433-A, (sak nr. 23-081886SIV-HRET)

3
(9) Agder tingrett avsa 15. november 2022 dom med slik domsslutning:
«1. Gjensidige Forsikring ASA frifinnes.
2. A dømmes til innen to uker fra dommens forkynnelse å betale sakskostnader
til Gjensidige Forsikring ASA med kr. 90.000,- nittitusen -. Utgiftene til
rettsoppnevnt sakkyndig fordeles likt mellom partene.»
(10) Tingretten bygde på at A ikke hadde sannsynliggjort at hjertelidelsen skyldtes
matforgiftningen i 2016. Under henvisning til Rt-2012-1864 la tingretten til grunn at A
hadde bevisbyrden for at det var en slik sammenheng.
(11) A anket til lagmannsretten. Lagmannsretten oppnevnte den samme sakkyndige som var
oppnevnt for tingretten. Agder lagmannsrett avsa 11. april 2023 dom med slik
domsslutning:
«1. Anken forkastes.
2. Sakskostnader for tingretten og lagmannsretten tilkjennes ikke. Gjensidige
Forsikring ASA bærer for begge instanser kostnadene til den rettsoppnevnte
sakkyndige.»
(12) Også lagmannsretten utledet av Rt-2012-1864 at det var A som hadde bevisbyrden for at
hjertelidelsen skyldtes matforgiftningen, og at han ikke hadde sannsynliggjort en slik
årsakssammenheng.
(13) A anket dommen til Høyesterett. Anken gjaldt rettsanvendelsen og bevisbedømmelsen.
Høyesteretts ankeutvalg traff 28. juni 2023 beslutning om at anken over rettsanvendelsen
fremmes, mens anken for øvrig ikke tillates fremmet.
(14) Fagforbundet har erklært partshjelp til fordel for A, jf. tvisteloven § 15-7 første ledd
bokstav b. For øvrig står saken i samme stilling som for lagmannsretten.
Partenes syn på saken
(15) Ankende part – A – har i korte trekk argumentert slik:
(16) Sykdommen som er pådratt i dette tilfellet – myokarditt – er en organlidelse, det vil si en
konkret diagnostisert sykdom basert på allment akseptert medisinsk kunnskap.
Sykdommen har kjent årsak – smitte. Det er uomtvistet at A ble matforgiftet under en
forretningsmiddag i et miljø med særskilt smittefare, at han har gjennomgått myokarditt,
og at matforgiftning kan gi myokarditt. A har derfor sannsynliggjort at det foreligger en
sykdom som «etter sin art» er dekket av forskriften, altså er en listesykdom,
jf. Rt-2012-1864 og yrkessykdomsforskriften § 1 bokstav H nr. 2 bokstav h. Det er da
forsikringsselskapet som må bevise at matforgiftningen åpenbart ikke er årsaken til
hjertelidelsen, jf. yrkesskadeforsikringsloven § 11 andre ledd.
(17) Avgjørelsen i Rt-2012-1864 gjaldt en påstått løsemiddelbetinget hjerneskade etter
forskriften § 1 bokstav A, som gjelder «sykdommer som skyldes forgiftning eller kjemisk
påvirkning». Det var kun tale om symptomer på hjernesykdom – en symptomdiagnose – og
HR-2023-2433-A, (sak nr. 23-081886SIV-HRET)

4
ikke en konkret sykdom som kunne si noe om årsaken. Et slikt diffust symptombilde vil
ikke være tilstrekkelig alene, men må knyttes konkret til kjemisk påvirkning av løsemidler
for å bli ansett som en listesykdom. Avgjørelsen kan derfor ikke begrunne at A må bevise
faktisk årsakssammenheng mellom smitten og hjertelidelsen. Dersom det kreves at
arbeidstakeren skal bevise en slik sammenheng, vil det i praksis ikke bli noe igjen av
presumsjonsregelen i yrkesskadeforsikringsloven § 11 andre ledd. En slik løsning vil også
stå i strid med lovens formål om å gi dekning for særlige risikoer i arbeidslivet.
Lagmannsrettens rettsanvendelse er derfor uriktig.
(18) A har lagt ned slik påstand:
«1. Agder lagmannsretts dom 11. april 2023 oppheves.
2. A tilkjennes sakskostnader for Høyesterett.»
(19) Partshjelperen – Fagforbundet – har i korte trekk argumentert slik:
(20) Yrkessykdomsforskriften stiller ikke krav om konkret og faktisk årsakssammenheng
mellom påstått årsaksfaktor – smitten – og sykdommen, som i dette tilfelle er myokarditt.
Det er klart at A har en sykdom som etter sin art er omfattet av forskriften, og avgjørelsen i
Rt-2012-1864 løser derfor ikke spørsmålet om hvilket beviskrav som skal stilles.
Lagmannsrettens rettsanvendelse er følgelig uriktig.
(21) Fagforbundet har lagt ned slik påstand:
«1. Agder lagmannsretts dom 11. april 2023 oppheves.
2. A tilkjennes saksomkostninger for Høyesterett.»
(22) Ankemotparten – Gjensidige Forsikring ASA – har i korte trekk argumentert slik:
(23) Avgjørelsen i Rt-2012-1864 avklarer anvendelsesområdet for presumsjonsregelen i
yrkesskadeforsikringsloven § 11 andre ledd, også for sykdomstilfellet i saken her. Det
følger av denne dommen at presumsjonsregelen ikke kommer til anvendelse på spørsmålet
om sykdommen etter sin art er omfattet av yrkessykdomsforskriften. Det er derfor
arbeidstakeren som må sannsynliggjøre dette. Det er ikke grunnlag for å skille mellom de
ulike vilkårene som stilles i yrkessykdomsforskriften, og heller ikke mellom ulike typer
sykdommer eller symptomer. Det vil være vanskelig å forene med lovens formål at
arbeidstakere skal ha et dårligere erstatningsrettslig vern mot løsemiddelskader, som
Rt-2012-1864 gjaldt, enn mot sykdommer som er mindre typiske følger av
arbeidsforholdene, slik som myokarditt. Lagmannsrettens rettsanvendelse er derfor riktig.
(24) Gjensidige Forsikring ASA har lagt ned slik påstand:
«1. Anken forkastes.
2. Gjensidige Forsikring ASA tilkjennes sakskostnader for Høyesterett.»
HR-2023-2433-A, (sak nr. 23-081886SIV-HRET)

5
Mitt syn på saken
Regelverket og problemstillingen
(25) Yrkesskadeforsikringsloven pålegger arbeidsgivere å tegne forsikring til dekning av
yrkesskade og yrkessykdom, jf. § 3. Loven bygger blant annet på rettferdsbetraktninger og
hensynet til risikoplassering og ansvarspulverisering når en arbeidstaker påtar seg en
særskilt og nødvendig risiko i arbeidsgivers og samfunnets interesse,
jf. Rt-2009-1427 Tinnitus avsnitt 18.
(26) Dekningsområdet er angitt i § 10:
«Yrkesskadeforsikringen skal, med de unntak som følger av § 11, dekke skader og
sykdommer som arbeidstakere påføres i arbeid på arbeidsstedet i arbeidstiden.»
(27) Vilkårene «i arbeid på arbeidsstedet i arbeidstiden» kalles også for bedriftsvilkårene. Jeg
legger til grunn at vilkårene skal tolkes relativt vidt, jf. Rt-2004-487 avsnitt 26 om de
tilsvarende vilkårene i folketrygdloven § 13-6.
(28) Det går fram av § 10 at dekningsområdet er nærmere presisert i § 11, der første og andre
ledd lyder:
«Yrkesskadeforsikringen skal dekke
a. skade og sykdom forårsaket av arbeidsulykke (yrkesskade),
b. Skade og sykdom som i medhold av folketrygdloven § 13-4 er likestilt med
yrkesskade.
c. annen skade og sykdom, dersom denne skyldes påvirkning fra skadelige
stoffer eller arbeidsprosesser.
Skade og sykdom som nevnt i første ledd bokstav b skal anses forårsaket i arbeid på
arbeidsstedet i arbeidstiden, hvis ikke forsikringsgiveren kan bevise at dette åpenbart
ikke er tilfellet.»
(29) Det er i saken her første ledd bokstav b som kommer til anvendelse. Dette reiser spørsmål
om rekkevidden av presumsjonsregelen i andre ledd, som jeg kommer tilbake til.
(30) Første ledd bokstav b viser til folketrygdens avgrensning av hvilke skader og sykdommer
som kan gi særfordeler som yrkesskade ut over folketrygdens ordinære stønadssystem,
jf. folketrygdloven kapittel 13. Folketrygdloven § 13-4 første ledd fastsetter at «visse
sykdommer som skyldes påvirkning i arbeid, klimasykdommer og epidemiske sykdommer
skal likestilles med yrkesskade», og at departementet gir forskrifter om hvilke sykdommer
dette gjelder. Paragraf 13-4 andre ledd inneholder enkelte tilleggsvilkår. Selv om
formuleringen i yrkesskadeforsikringsloven § 11 første ledd bokstav b kan forstås
annerledes, skal disse tilleggsvilkårene ikke anvendes etter yrkesskadeforsikringsloven,
jf. Ot.prp. nr. 44 (1988–1989) side 59.
(31) Det er gitt to forskrifter etter folketrygdloven § 13-4. Den ene er den såkalte
tilleggsforskriften, forskrift 11. mars 1997 nr. 219 om sykdommer og forgiftninger m.v.
HR-2023-2433-A, (sak nr. 23-081886SIV-HRET)

6
som skal likestilles med yrkesskade. Forskriften er en gjennomføring av ILO-konvensjon
nr. 42 om trygd for bedriftssykdommer, og går ut på at visse sykdommer og forgiftninger
som arbeidstakere i visse virksomheter og arbeidsprosesser har pådratt seg, skal likestilles
med yrkesskade med mindre det foreligger en annen mer sannsynlig årsak. Forskriften er i
praksis ikke i bruk, da de sykdommer og forgiftninger som er regnet opp konsumeres av
den andre forskriften, jf. NOU 2008:11 Yrkessykdommer side 25.
(32) Den andre forskriften er den såkalte yrkessykdomsforskriften, forskrift 11. mars 1997 nr.
220 om yrkessykdommer, klimasykdommer og epidemiske sykdommer som skal likestilles
med yrkesskade. I § 1 er det en liste over yrkessykdommer, med nærmere vilkår for hver
kategori sykdommer. Sykdommene er dels angitt spesifikt, dels som en gruppe sykdommer
og dels helt generelt som «sykdommer». Felles for alle kategoriene, med unntak av
sykdommene angitt i bokstav B, er at det kreves årsakssammenheng – uttrykt ved ordene
«som skyldes» – mellom sykdommen og en nærmere angitt form for skadelig eksponering
som typisk opptrer i arbeidsforhold, slik som kjemisk påvirkning og maskinlarm.
Sykdommene som er omfattet av yrkessykdomsforskriften, omtales gjerne som
«listesykdommer».
(33) A gjør gjeldende at hans hjertelidelse faller inn under § 1 bokstav H nr. 2 bokstav h, der de
relevante delene lyder slik:
«H. Sykdommer som skyldes smitte
1. …
2. under arbeid på lege- eller tannlegekontor, sosialkontor, i medisinske
institusjoner, sosiale institusjoner og utekontakter, barneheim, aldersheim
o.l. eller ved annen yrkesutøvelse der virksomheten skjer i miljøer med
særskilt sykdoms- eller smittefare. Følgende sykdommer omfattes:
…
h. andre smittsomme sykdommer når den yrkesskadde har fått
komplikasjon fra hjernen og/eller ryggmargen, hjertet, nyrer
eller ledd»
(34) Det følger av Rt-2009-1485 at uttrykket «miljøer med særskilt sykdoms- eller smittefare»
ikke bare omfatter virksomhetstyper med slik fare, men også geografiske områder,
jf. avsnitt 39. Avgjørelsen gjelder yrkesskade etter folketrygdloven, men forskriften må
forstås på samme måte når den anvendes etter yrkesskadeforsikringsloven. Gjensidige har
ikke bestridt at Jakarta er et miljø med særskilt sykdoms- eller smittefare.
(35) Det er videre ikke bestridt at A pådro seg matforgiftning mens han var i Jakarta, at dette
skjedde under hans arbeidsutførelse – en forretningsmiddag – og at matforgiftning er en
smittsom sykdom i forskriftens forstand. De generelle vilkårene under bokstav H
– smittsom sykdom som skyldes smitte ved yrkesutøvelse i miljø med særskilt smittefare –
er derfor oppfylt.
(36) Problemstillingen i saken gjelder særvilkåret i bokstav h for sekkeposten «andre
smittsomme sykdommer», om at arbeidstakeren «har fått komplikasjon» fra enkelte viktige
organer, blant annet hjertet. Med «komplikasjon» forstår jeg en forverret medisinsk
tilstand, som i saken her er As hjertelidelse. Spørsmålet er om A må sannsynliggjøre at det
foreligger årsakssammenheng mellom sykdommen og komplikasjonen, eller om det er
HR-2023-2433-A, (sak nr. 23-081886SIV-HRET)

7
tilstrekkelig, når vilkåret leses i lys av presumsjonsregelen i yrkesskadeforsikringsloven
§ 11 andre ledd, at sykdommen kan være årsak til komplikasjonen. Dersom den siste
forståelsen er riktig, er vilkåret oppfylt hvis ikke forsikringsgiveren kan bevise at det
«åpenbart» ikke er noen årsakssammenheng, jf. yrkesskadeforsikringsloven § 11 andre
ledd. Som nevnt konkluderte den sakkyndige i tingretten og lagmannsretten med at selv om
sannsynligheten er lav, kan hjertelidelsen skyldes matforgiftningen.
Nærmere om forskriftens vilkår og presumsjonsregelen i yrkesskadeforsikringsloven
§ 11 andre ledd
(37) Yrkessykdomsforskriften § 1 bokstav H nr. 2 bokstav h gjelder altså smittsomme
sykdommer – her matforgiftning – når arbeidstakeren «har fått komplikasjon» i viktige
organer. En naturlig forståelse av ordlyden er at det kreves årsakssammenheng mellom
grunnlidelsen og komplikasjonen – ordene «har fått» og uttrykket «komplikasjon»
innebærer at det må være en forbindelse mellom lidelsen i de angitte organer og
sykdommen skadelidte hadde i utgangspunktet. Det er med andre ord ikke tilstrekkelig å
konstatere at arbeidstakeren har en komplikasjon som skyldes en eller annen smitte, og at
arbeidstakeren har vært smittet i forbindelse med arbeidet.
(38) Forskriften § 1 bokstav H stiller dermed to årsakskrav for andre smittsomme sykdommer
enn de som er spesifikt opplistet, og som inngår i en årsaksrekke. For det første må
sykdommen skyldes smitte pådratt ved yrkesutøvelse i et smittefarlig miljø. For det andre
må sykdommen ha ført til en lidelse i angitte organer. Det er som nevnt bare det siste
årsakskravet som er omstridt i saken her.
(39) Det alminnelige utgangspunktet i erstatningsretten er at det er skadelidte som må føre bevis
for at vilkårene for erstatning er til stede, og som har tvilsrisikoen. Dette tilsier at det er
arbeidstakeren som må sannsynliggjøre at det er årsakssammenheng mellom den
smittsomme sykdommen og komplikasjonen. Det følger imidlertid av presumsjonsregelen i
yrkesskadeforsikringsloven § 11 andre ledd at «sykdom som nevnt i første ledd bokstav b»,
altså de såkalte listesykdommene, «skal anses forårsaket i arbeid på arbeidsstedet i
arbeidstiden, hvis ikke forsikringsgiveren kan bevise at dette åpenbart ikke er tilfellet».
Slik regelen er formulert, regulerer den ikke bare hvem som har bevisføringsbyrden og
tvilsrisikoen, men stiller også det forhøyede beviskravet «åpenbart».
(40) Presumsjonsregelen ble innført for å frita arbeidstakeren fra byrden ved å måtte føre bevis
for at sykdommen har inntrådt i arbeid på arbeidsstedet i arbeidstiden, dersom den er en
typisk følge av arbeidet. Lovutvalget så for seg at presumsjonsregelen skulle gjelde for
bestemte sykdommer «der det vitenskapelig kan påvises en klar overvekt av
sannsynelighet for at årsaken er yrkesmessig», jf. NOU 1988:6 Erstatning og forsikring
ved yrkesskade side 81.
(41) Departementet gikk ikke inn for å lage en egen liste over sykdommer etter
yrkesskadeforsikringsloven, men foreslo i stedet at det ble vist til yrkessykdomsforskriften
gitt i medhold av folketrygdloven. De sykdommene som var listet opp der, ble ansett som
sykdommer hvor årsaken typisk er å finne på arbeidsplassen. Departementet begrunner
presumsjonsregelen slik i Ot.prp. nr. 44 (1988–1989) på side 59: «Alle sykdommene som
er tatt med i forskriften er etter departementets syn så typiske yrkessykdommer at det er
grunn til å innføre en presumsjonsregel for dem». Jeg bemerker til dette at smittsomme
HR-2023-2433-A, (sak nr. 23-081886SIV-HRET)

8
sykdommer ikke er sterkt knyttet til yrkeslivet, generelt sett. Det er bare i kombinasjon
med et smittefarlig arbeidsmiljø at en smittsom sykdom vil være en typisk yrkessykdom,
hvilket som nevnt er et vilkår etter bokstav H.
(42) Slik jeg leser ordlyden i § 11 andre ledd, er det først dersom det foreligger en listesykdom
at presumsjonsregelen kommer til anvendelse. Forstått på denne måten, vil arbeidstakeren
måtte sannsynliggjøre at det foreligger en listesykdom etter forskriften, inkludert de
vilkårene som forskriften stiller for dette. Dette gjelder også årsakskrav som er stilt i
forskriften.
(43) Samtidig kan en slik forståelse føre til at det i praksis blir liten plass til
presumsjonsregelen. Proposisjonen inneholder på side 58–59 enkelte uttalelser som kan tas
til inntekt for at årsakskrav som er stilt i forskriften, er omfattet av presumsjonsregelen.
Uttalelsene i proposisjonen taler imidlertid ikke entydig i denne retningen. Da betydningen
av uttalelsene i forarbeidene er gjennomgått i Rt-2012-1864, som jeg kommer tilbake til,
går jeg ikke nærmere inn på dem her.
(44) Jeg skyter inn at ILO-konvensjon nr. 42 ikke bidrar til løsningen. Konvensjonen er som
nevnt gjennomført i en egen forskrift, som i praksis ikke benyttes. I den grad det kan
utledes en presumsjonsregel av konvensjonen, er det tatt høyde for dette i
tilleggsforskriften § 1, som imidlertid kun får anvendelse på sykdommene i
konvensjonen/tilleggsforskriften.
(45) Før jeg går videre i drøftelsen av årsakskravet som gjelder for saken her, er det grunn til å
gå nærmere inn på Rt-2012-1864, der spørsmålet nettopp var rekkevidden av
presumsjonsregelen.
Presumsjonsregelen slik denne er forstått i Rt-2012-1864
(46) Høyesterett har i Rt-2012-1864, som ble avsagt under dissens 4-1, tatt stilling til
rekkevidden av presumsjonsregelen i yrkesskadeforsikringsloven § 11 andre ledd.
(47) Det konkrete spørsmålet i saken var om skadelidte hadde en løsemiddelbetinget
hjerneskade – toksisk encefalopati. I så fall ville dette i utgangspunktet gi rett til erstatning
som yrkessykdom i medhold av yrkessykdomsforskriften § 1 bokstav A om «sykdommer
som skyldes forgiftning eller annen kjemisk påvirkning». Det rettslige spørsmålet gjaldt
kravet til bevis for at sykdommen er forårsaket av – «som skyldes» – forgiftning eller
annen kjemisk påvirkning. Problemstillingen er formulert som et spørsmål om
presumsjonsregelen i § 11 andre ledd må forstås slik at den også skal anvendes på
bevistemaet om det overhodet foreligger en sykdom som «etter sin art» er dekket av loven,
«altså en listesykdom», jf. avsnittene 1, 23 og 35.
(48) Førstvoterende konstaterer først at ordlyden taler imot en slik forståelse, jf. avsnittene
36–39. Deretter går han gjennom forarbeidene. Konklusjonen er at forarbeidene ikke gir
uttrykk for noen klar motstridende oppfatning som kan sette til side en naturlig forståelse
av ordlyden, jf. særlig avsnittene 40–42.
(49) Siden dommen er avsagt under dissens, vil mindretallsvotumet kunne kaste lys over
rekkevidden av flertallets syn. Mindretallet formulerer den rettslige problemstillingen som
HR-2023-2433-A, (sak nr. 23-081886SIV-HRET)

9
et spørsmål om presumsjonsregelen bare retter seg mot bedriftsvilkårene, «eller om den
også skal anvendes ved spørsmålet om årsakskrav oppstilt i § 11 første ledd bokstav b,
jf. yrkessykdomslisten er oppfylt», jf. avsnitt 63. Mindretallet konkluderer ut fra
forarbeidene med det siste, jf. avsnitt 82. Slik mindretallet forstår forarbeidene, må
arbeidstakeren sannsynliggjøre at han eller hun har en sykdom som «kan være» forårsaket
på en måte som omtales i forskriften, og har vært utsatt for en slik form for påvirkning
gjennom arbeidet. Men dersom arbeidstakeren gjør det, må forsikringsgiver bevise at
sykdommen åpenbart har en annen årsak, jf. avsnitt 77.
(50) Selv om dommen konkret gjelder forskriften § 1 bokstav A, er førstvoterendes rettslige
gjennomgang generell og ikke knyttet særskilt til dette alternativet. Det er i avsnitt 32 vist
til at det også for de fleste andre listesykdommene er stilt opp et årsakskrav mellom
påvirkning og sykdom. Jeg oppfatter derfor dommen slik at arbeidstaker må
sannsynliggjøre at det foreligger en sykdom som etter sin art er omfattet av forskriften, og
at dette også omfatter de kravene til årsakssammenheng som forskriften stiller opp for de
enkelte kategoriene sykdommer.
Rekkevidden av Rt-2012-1864 for saken her
(51) Dersom tolkningsresultatet i Rt-2012-1864 kommer til anvendelse i saken her, betyr det at
A må sannsynliggjøre at han har en sykdom av en slik art at denne faller inn under
forskriften § 1 bokstav H nr. 2 bokstav h. Bokstavene a til g under bokstav H nr. 2 nevner
flere konkrete smittsomme sykdommer, uten at det er stilt noe tilleggskrav, for eksempel
tuberkulose og difteri. For disse må arbeidstakeren sannsynliggjøre at det foreligger slik
sykdom. Den sykdomsarten som bokstav h beskriver, er imidlertid smittsomme
sykdommer som har gitt komplikasjon fra de angitte organer. Når rettssetningen som
følger av Rt-2012-1864, anvendes på saken her, må følgelig A sannsynliggjøre at han har
en smitteutløst matforgiftning som har gitt myokarditt som komplikasjon.
(52) A gjør gjeldende at Høyesteretts tolkning av § 11 andre ledd i
Rt-2012-1864 ikke kommer til anvendelse i saken her. Han viser til at myokarditt er en
organdiagnose – en diagnose basert på allment anerkjent medisinsk kunnskap og med
kjente årsaker. Det er da – hevder han – tilstrekkelig at det medisinsk sett kan foreligge en
årsakssammenheng mellom matforgiftningen og hjertelidelsen. Dommen i Rt-2012-1864
gjaldt i motsetning til dette en påstått løsemiddelskade etter forskriften § 1 bokstav A, og
arbeidstakeren hadde bare symptomer på sykdom – en symptomdiagnose – uten noen kjent
årsak og derfor uten noen kjent tilknytning til eksponering for løsemidler slik bokstav A
krever. Dette begrenser rekkevidden av dommen, slik A ser det.
(53) Jeg finner ikke noe rettslig grunnlag for et slikt skille, verken i Rt-2012-1864 eller i
rettskildene ellers. Skillet framstår dessuten som noe uklart. Iblant er sykdomsbeskrivelsen
også en blanding av de to kategoriene, slik som bokstav l under bokstav H nr. 2 om
«covid-19 med alvorlige komplikasjoner». Skillet vil videre kunne føre til at
arbeidstakerens erstatningsrettslige vern mot typiske yrkessykdommer, slik som
løsemiddelskader, blir svakere enn mot sykdommer som rammer bredere, slik som
smittsomme sykdommer. Jeg viser her til NOU 2008:11 Yrkessykdommer kapittel 17.1, der
det er påpekt at smittsomme sykdommer kan ha mange relevante eksponeringer utenfor
arbeidet, mens det ved kjemikalieeksponeringer i arbeidet ofte er en klar sammenheng
mellom eksponeringen og sykdommen.
HR-2023-2433-A, (sak nr. 23-081886SIV-HRET)

10
(54) Presumsjonsregelen skal gi arbeidstakeren et effektivt vern av rettighetene etter loven. Et
argument for å begrense rekkevidden av Rt-2012-1864, er at det ellers kan bli liten plass
for regelen. Mindretallet la vekt på dette hensynet, jf. avsnitt 79. Flertallet fant imidlertid at
hensynet ikke kunne slå gjennom overfor ordlyden i § 11, jf. avsnittene 40 og 41. Jeg har
da vanskelig for å se at det samme hensynet kan begrunne en begrensning av rekkevidden
av den tolkningen av § 11 andre ledd som Høyesterett la til grunn i dommen. Jeg vil
dessuten peke på at det i saken her er tale om et noe annet årsakskrav – sammenhengen
mellom sykdommen (matforgiftningen) og komplikasjonen (hjertelidelsen) i stedet for
sammenhengen mellom eksponeringen og sykdommen. Det er enda mindre grunn til at
presumsjonsregelen får anvendelse ved førstnevnte årsakskrav, da dette kravet først og
fremst gjelder sykdommens alvor, ikke eksponeringen på arbeidsplassen.
(55) A og Fagforbundet har også vist til lovens formål som begrunnelse for sitt syn. Jeg kan
være enig i at lovens formål om å sikre dekning ved særlige risikoer som arbeidstakeren
utsettes for, i utgangspunktet taler for at en presumsjon om årsakssammenheng bør være
tilstrekkelig. Lovgiver har imidlertid begrenset rekkevidden for smittsomme sykdommer
som ikke spesifikt er listet opp, til sykdommer som har gitt komplikasjoner til de angitte
organer. Dersom det skal være opp til forsikringsgiver å bevise at det «åpenbart» ikke er
årsakssammenheng mellom komplikasjonen og smittesituasjonen som arbeidstaker
påberoper seg, vil dekningsområdet kunne bli videre enn lovgiver har sett for seg. En
komplikasjon som er en følge av smitte, kan ha mange årsaker som ikke står i noen
sammenheng med arbeidet.
(56) Det var også et hensyn bak loven å samordne regelverket med rettighetene etter
folketrygdloven. A har som nevnt fått innvilget sykdommen som yrkessykdom av Nav.
Reglene er imidlertid noe ulike, blant annet er det som nevnt slik at folketrygdloven
§ 13-4 andre ledd ikke gjelder for krav etter yrkesskadeforsikringsloven.
(57) Selv om det kan anføres enkelte reelle hensyn for et annet resultat, kan jeg ikke se at disse
har en slik styrke at det er grunnlag for å gjøre unntak fra den rettssetningen som kan
utledes av Rt-2012-1864.
(58) Jeg oppsummerer etter dette mitt syn slik: Arbeidstakeren må sannsynliggjøre at det
foreligger en yrkessykdom etter yrkessykdomsforskriften. Dette gjelder også de vilkårene
om årsakssammenheng som stilles i forskriften. Denne forståelsen følger av Rt-2012-1864,
som legger til grunn at presumsjonsregelen i yrkesskadeforsikringsloven § 11 andre ledd
ikke kommer til anvendelse på spørsmålet om det foreligger en sykdom etter forskriften.
Tolkningsresultatet i Rt-2012-1864 er ikke begrenset til tilfeller der arbeidstakeren kun har
generelle symptomer på sykdom med ukjent årsak, men gjelder også for tilfeller som i vår
sak, der arbeidstakeren har en konkret sykdomsdiagnose – en organdiagnose – der mulige
årsaker er kjent. I saken her må derfor A sannsynliggjøre at det er en konkret
årsakssammenheng mellom matforgiftningen og hjertelidelsen – det er ikke tilstrekkelig at
det medisinsk sett kan være en slik sammenheng.
Konklusjon og sakskostnader
(59) Lagmannsretten la til grunn samme forståelse av beviskravet som jeg er kommet til.
Lagmannsrettens rettsanvendelse er derfor riktig. Anken skal da forkastes.
HR-2023-2433-A, (sak nr. 23-081886SIV-HRET)

11
(60) Gjensidige har vunnet saken, og har i utgangspunktet rett til å få erstattet sine kostnader,
jf. tvisteloven § 20-2 første ledd. Det er kun krevd dekning av sakskostnader for
Høyesterett. Kravet er på 113 400 kroner. Styrkeforholdet mellom partene og den
velferdsmessige betydningen for A, sett i sammenheng med den prinsipielle betydningen
av saken for Gjensidige, gjør det imidlertid rimelig at A fritas for kostnadsansvaret,
jf. § 20-2 tredje ledd. Fagforbundets kostnadsansvar skal vurderes på selvstendig grunnlag,
jf. § 20-6 første ledd, jf. § 20-1 tredje ledd. Etter omstendighetene ilegges heller ikke
Fagforbundet kostnadsansvar i saken. Jeg viser til sakens prinsipielle interesse for
Gjensidige og at Fagforbundets inntreden neppe har påført kostnader av betydning.
(61) Jeg stemmer for denne
D O M :
1. Anken forkastes.
2. Hver av partene dekker egne sakskostnader for Høyesterett.
(62) Dommer Thyness: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(63) Dommer Arntzen: Likeså.
(64) Dommer Østensen Berglund: Likeså.
(65) Dommer Ringnes: Likeså.
(66) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
D O M :
1. Anken forkastes.
2. Hver av partene dekker egne sakskostnader for Høyesterett.
HR-2023-2433-A, (sak nr. 23-081886SIV-HRET)