Sammendrag: Rieber-Mohn, Stang Lund, Flock, Stabel og AaslandA var i tingrett og lagmannsrett dømt for overtredelse av straffeloven § 233 1. jf. 2. ledd til fengsel i 13 år for å ha drept en drosjesjåfør som han kjente, med ca. 30 knivstikk, hvorav flere var dødelige. Drapet skjedde i avdødes drosje. Motiv og bakgrunn for drapet er ikke opplyst i saken. A ble i tidligere instanser også dømt til å betale oppreisning til avdødes etterlatte, dvs. ektefelle, to barn og mor. Han anket over straffutmålingen og oppreisningen.Høyesterett henførte drapet under straffeloven § 233 1. ledd, idet særdeles skjerpende omstendigheter ikke ble ansett å foreligge. Men det ble uttalt at man her sto overfor et grensetilfelle, og at subsumsjonen ikke hadde nevneverdig betydning for straffutmålingen. Straffen ble satt ned til fengsel i 12 år, dels ved en sammenligning med saksforholdet i Rt. 2002 side 262 og dels ved at det i denne spesielle saken var grunn til å legge noe vekt på domfeltes fortid som kurdisk geriljasoldat i Iran, der han var blitt torturert i fengsel og var påført psykiske skader som hadde ledet til uføretrygd i Norge. Anken over de idømte oppreisningskrav ble forkastet, også den oppreisning som var tilkjent moren til avdøde, som denne ikke hadde sett på mange år. Det ble lagt vekt på at lagmannsretten etter umiddelbar bevisførsel hadde lagt til grunn at det var et "tett og nært forhold mellom avdøde og moren".

NORGES HØYESTERETT
Den 2. april 2004 avsa Høyesterett dom i
HR-2004-00658-A, (sak nr. 2004/289), straffesak, anke,
A (advokat Atle Helljesen)
mot
Den offentlige påtalemyndighet (statsadvokat Arild Dommersnes)
S T E M M E G I V N I N G :
(1) Dommer Rieber-Mohn: Saken gjelder utmåling av straff for forsettlig drap.
(2) Stavanger tingrett avsa 28. februar 2003 dom med slik domsslutning:
”1. A , født 00.00.59, dømmes for overtredelse av strl § 233, 1. og 2. ledd til en
straff av fengsel i 13 – tretten – år.
Til fradrag i straffen går 296 – tohundreognittiseks – dager for utholdt
varetekt.
2. A, født 00.00.59, dømmes til å betale erstatning innen 14 – fjorten – dager fra
dommens forkynnelse til
B kr 200.000,- – kronertohundretusen – .
C kr 100.000,- – kroneretthundretusen – .
D kr 100.000,- – kroneretthundretusen – .
E kr 100.000,- – kroneretthundretusen – .”
(3) A anket over skyldspørsmålet, subsidiært over straffutmålingen og oppreisningskravene.
Gulating lagmannsrett avsa 5. februar 2004 dom med slik domsslutning:
”1. A, født 00.00.1959, dømmes for overtredelse av straffeloven § 233, 1 og 2 ledd,
til en straff av fengsel i 13 – tretten – år.
Til fradrag i straffen går 573 – femhundreogsyttitre – dager for utholdt
varetekt.

2
2. Han dømmes videre til å betale oppreisning innen 2 – to – uker fra dommens
forkynnelse til:
1) B kr 200.000,- kronertohundretusen 00/100.
2) C, født 00.00.1993, kr 100.000,- kroneretthundretusen 00/100.
3) D, født 00.00.1995 kr 100.000,- kroneretthundretusen 00/100.
4) E kr 100.000,- kroneretthundretusen 00/100.”
(4) A har anket dommen til Høyesterett. Anken gjelder straffutmålingen og de borgerlige
rettskrav. Det gjøres gjeldende at drapet ikke er skjedd under særdeles skjerpende
omstendigheter, og at domfeltes personlige forhold og spesielle bakgrunn tilsier en
mildere straff. Likeledes er det i saken særegne forhold, sammenholdt med domfeltes
vanskelige økonomiske situasjon, som bør lede til at oppreisning ikke idømmes, iallfall
ikke til avdødes ektefelle og mor.
(5) Jeg er kommet til at anken tas til følge ved at straffen settes noe ned. Om selve
saksforholdet legger jeg til grunn følgende fra lagmannsrettens dom:
” Lagmannsretten legger, i overensstemmelse med det svar lagretten har gitt på
spørsmålet, til grunn at tiltalte lørdag den 3 august 2002 om ettermiddagen/kvelden
kontaktet fornærmede og avtalte å møtes på en parkeringsplass ved -----veien på Forus,
området like ved Statoils kontorer/Statoil bensinstasjon. De hadde begge, tidligere på
kvelden møtt hverandre på en drosjeplass i Stavanger sentrum. Tiltalte og fornærmede
var godt kjente og deres familier hadde mye felles omgang. Fornærmedes bil, en
drosjebil, er registrert passert gjennom Q-Free stasjonen (en automatisk
bompengestasjon) på -----veien klokken 23:49:25, og antas å ha stoppet på
parkeringsplassen kort tid etter. Tiltaltes bil har passert -----veien Q-Free stasjon
kl 23:13:50 og antas å ha kommet til nevnte parkeringsplass omtrent samtidig med
fornærmede. Tiltalte har tatt plass i fornærmedes bil, på passasjersetet foran. Hva som
nærmere der har skjedd, og som direkte har foranlediget drapet er ikke kjent. Men
tiltalte har, med en kniv, hugget og skåret, fornærmede i halsregionen, ansiktet, brystet
og buken. Den rettsmedisinske sakkyndige, professor Inge Morild, antar at det kan ha
vært opp i vel 30 knivstikk, men det var delvis vanskelig å skille de enkelte stikk fra
hverandre. En rekke av stikkene var alene dødelig. Det antas at stikkene kan ha vært
utført i løpet av ett til to minutter. Sår på fornærmedes hender viser at han må ha satt
seg til motverge, men forgjeves. Tiltalte har deretter forlatt bilen. Det ble funnet ett
fingeravtrykk av ham avsatt på innsiden av høyre fordørs håndtak. Dette er fastslått
avsatt mens tiltalte har hatt fornærmedes blod på fingeren. Kort etter har tiltalte kjørt
fra stedet. Bilen hans er registrert passert ut av området ved ----veien Q-Free stasjon
klokken 23:57:40. Tiltaltes bil er deretter registrert ved passering Grannes Q-Free
stasjon kl 00:27:27 hvoretter han antas å ha kjørt hjem. Politiet ble først kjent med
drapet neste dag, søndag 4 august 2002 ca kl 20.25, etter melding fra en som hadde
observert fornærmedes bil stående på parkeringsplassen med fornærmede sittende
drept i førersetet. I forbindelse med at tiltalte ble avhørt som vitne, ble han pågrepet
fredag 9 august 2002.”
(6) A har ikke erkjent handlingen og har derved ikke bidratt med opplysninger av betydning
for straffutmålingen. Bakgrunnen og motivet for drapet er således ikke kjent. Men som
lagmannsretten må jeg legge til grunn at domfelte hadde kniven med seg da han satte seg
inn i fornærmedes bil. Måten drapet er skjedd på, med en serie av knivstikk i løpet av få
minutter, hvorav flere dødelige, tyder på en sterk affekt hos ham. Fra de ytre
omstendigheter er det, slik denne saken er opplyst, vanskelig å trekke sikre slutninger om
domfeltes subjektive forhold. Lagmannsretten har lagt til grunn at måten drapet er

3
gjennomført på,” har i seg elementer av overlegg”. En slik slutning må etter min mening
iallfall hvile på et noe usikkert grunnlag.
(7) Ved avgjørelsen av om drapet er skjedd under særdeles skjerpende omstendigheter, må
selve forøvelsesmåten stå sentralt, jf. en lignende sak i Rt. 2002 side 262. I den saken var
også offeret påført en rekke knivstikk under sterk affekt, men det ble dessuten lagt vekt på
den etterfølgende fjerning og dumping av liket i sjøen. Det må i vår sak, som i den nevnte
sak, legges til grunn at offeret må ha følt en sterk frykt en kort tid før de fatale stikk ble
påført. Avvergingsskadene på hendene vitner om dette. Men det er usikkert hvor lenge
avdøde har kjempet for livet. Slik jeg vurderer saksforholdet, står vi overfor et
grensetilfelle mellom første og annet ledd i straffelovens § 233. Med de
usikkerhetsmomenter som saken oppviser, er jeg blitt stående ved å henføre forholdet
under § 233 første ledd, slik at særdeles skjerpende omstendigheter ikke foreligger. Jeg
tilføyer at jeg ikke kan se at dette subsumsjonsspørsmålet har nevneverdig betydning for
straffutmålingen slik denne saken ligger an.
(8) Ved straffutmålingen legger jeg i første rekke vekt på drapets brutale karakter, med en
sjeldent intens voldsutøvelse. Normalt vil ikke personlige forhold bli tillagt betydning i en
alvorlig sak som denne. Men domfeltes situasjon er så vidt spesiell at den ikke kan være
helt uten betydning. Det er opplyst i tingrettens dom at han – som avdøde – hadde en
fortid som geriljasoldat i Iran, og at han der skal ha vært fengslet og torturert med
psykiske lidelser til følge. I Norge er han uføretrygdet på psykiatrisk grunnlag. Det er
også opplyst at han har hatt et selvmordsforsøk og flere innleggelser i psykiatrisk sykehus
mens han har sittet varetektsfengslet i denne sak, og innleggelser har også skjedd i tiden
mellom tingrettens og lagmannsrettens dommer.
(9) Særlig sett hen til den utmålte straff i den lignende sak i Rt. 2002 side 262, som synes å
ha vært noe alvorligere, er jeg blitt stående ved en straff av fengsel i 12 år som passende.
Domfelte tilkommer 630 dager for varetekt.
(10) Anken gjelder også den idømte oppreisning til medlemmer av avdødes familie. Det er
ingen uenighet om at vilkårene for dom på oppreisning er oppfylt, jf.
skadeserstatningslovens § 3-5 annet ledd, jf. § 3-5 første ledd. Det er også enighet om at
de beløp som er idømt i saken, ligger innenfor de standardnormer som følger av
rettspraksis, jf. Rt. 2001 side 274 om oppreisning til avdødes mor. Det anføres imidlertid
at særlige omstendigheter i denne saken tilsier at normene bør fravikes i favør av
domfelte. Jeg finner ikke tilstrekkelig grunn til å fravike de oppreisningsbeløp
lagmannsretten har fastsatt med grunnlag i umiddelbar bevisførsel. Når det gjelder kravet
fra avdødes mor, finner jeg grunn til å tilføye:
(11) I dommen fra 2001 uttaler Høyesterett at den normerte oppreisning vil være veiledende,
slik at retten kan fastsette et høyere eller lavere beløp når særlige forhold tilsier det.
Dommen gjaldt en ung gutt som bodde sammen med sin mor, og som ble drept i det felles
hjem mens moren var bortreist. I vår sak hadde avdøde etter det opplyste bodd i Norge i
14 år, uten at han i denne tiden hadde sett sin mor, som bor i Iran. Når jeg i dette tilfellet
likevel finner det riktig å tilkjenne moren oppreisning, legger jeg avgjørende vekt på at
lagmannsretten til tross for dette har lagt til grunn at” det var et tett og nært forhold
mellom avdøde og moren”.
(12) Jeg stemmer for denne

4
D O M :
1. I lagmannsrettens dom, domsslutningens punkt 1, gjøres den endring at A dømmes
for forbrytelse mot straffelovens § 233 første ledd til en straff av fengsel i 12 –
tolv – år med fradrag av 630 – sekshundreogtretti – dager for varetekt.
2. For øvrig forkastes anken.
(13) Dommer Stang Lund: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(14) Dommer Flock: Likeså.
(15) Dommer Stabel: Likeså.
(16) Dommer Aasland: Likeså.
(17) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
D O M :
1. I lagmannsrettens dom, domsslutningens punkt 1, gjøres den endring at A dømmes
for forbrytelse mot straffelovens § 233 første ledd til en straff av fengsel i 12 –
tolv – år med fradrag av 630 – sekshundreogtretti – dager for varetekt.
2. For øvrig forkastes anken.