Vurdering av mobiltelefonordning – spørsmål om arbeidsgiveravgift (folketrygdloven § 23-2)
Dato: 2003-12-30

Sammendrag: Skattedirektoratet bemerket at grunnlaget for arbeidsgiveravgiften i tilfelle ville utgjøre et beløp tilsvarende den skattepliktige fordel de ansatte ville oppnå ved ordningen. Skattedirektoratet fant etter en helhetsvurdering at ordningen med mobiltelefon som jobbtelefon ikke ville utløse arbeidsgiveravgift. Det var en forutsetning at ordningen ikke ville innebære at arbeidsgiver dekket de ansattes private telefonutgifter og at arbeidsgiver derfor måtte føre en løpende kontroll med ordningen.

Innsenders fremstilling av faktum og jus På bakgrunn av de opplysninger som er gitt i anmodningen, legges det til grunn at selskapet (også omtalt som arbeidsgiver) planlegger å innføre en ny ordning med mobiltelefoner som jobbtelefoner og de ansatte kan velge om de vil slutte seg til ordningen. Innsender anfører at arbeidsgivers dekning av telefonkostnader kan utløse inntektsbeskatning av de ansatte hvis noen del av dekningen gjelder de ansattes private utgifter. Tilsvarende vil forholdet kunne utløse arbeidsgiveravgift for arbeidsgiver etter bestemmelsen i folketrygdloven § 23-2. Det er avklart med innsender at det er spørsmålet om arbeidsgiveravgift for selskapet som her skal behandles. Selskapet vil innføre mobiltelefon som jobbtelefon for å redusere selskapets telefonutgifter og for å øke de ansattes tilgjengelighet. I samarbeid med sin leverandør for telefontjenester har selskapet lagt stor vekt på å finne et egnet skille mellom tjenestesamtaler og privatsamtaler fra jobbtelefonen som skal gjelde generelt for selskapets mange ansatte. Utgangspunktet er at selskapet ikke skal dekke privat telefonbruk. Ordningen som vil omfatte en betydelig mengde ansatte, beskrives i det følgende: Samtaler innenfor tidsrommet for selskapets fleksible arbeidstid 0700 – 1700 (mandag – fredag), er definert som tjenestesamtaler. Det samme gjelder samtaler mellom selskapets egne telefonnummer. Unntak gjelder bl.a. for inngående noteringsoverføringer og teletorg for spill og innsamlingsaksjoner som den ansatte selv må dekke uansett når på døgnet samtalen foretas. Samtaler i tidsrommet 1700 – 0700 anses som private samtaler. For kostnader påløpt i dette tidsrommet skal det foretas trekk i (netto) lønn. Eventuelle kostnader til tjenestetelefoner vil bli refundert. Det skal tilrettelegges for at den ansatte kan foreta tjenestesamtaler via fastnettet (ringe opp sentralbord via mobiltelefonen) da dette gir en lavere samtalekostnad. For ansatte som har helgefri blir samtaler i helgen definert som private samtaler som betales av den enkelte ansatte. Ansatte som arbeider skift i helgen vil få kostnader til tjenestetelefoner refundert. Tilsvarende vil gjelde for helligdager. De samme tidsregler som angitt over vil gjelde i den enkeltes ferie. Fra innsenders side er det opplyst at hvis det ikke er spesielle tjenstemessige behov for at telefonen tas med hjem i ferien, så kan den ansatte la den ligge igjen på kontoret og derved ikke være så tilgjengelig for arbeidsgiver. Den enkelte avdelingsleder i selskapet har for øvrig mulighet for å føre kontroll med omfanget av telefonbruken - også i løpet av ferietid. Mobiltelefonen skal kun tas med på reiser til utlandet når leder mener det foreligger et tjenestemessig behov. Ut over dette kan alle ansatte disponere mobiltelefonen på fritiden. Fakturaen vil bli sendt til selskapet som vil betale hele fakturabeløpet direkte til leverandøren og foreta trekk for de private kostnader i den ansattes nettolønn. Prisen per tellerskritt på den private delen har en rabatt som ikke er bedre enn det den ansatte selv kan oppnå i det åpne private markedet. Den ansatte har ikke anledning til å stå oppført i offentlige telefonkataloger med dette telefonnummeret ettersom selskapet er eier av både mobiltelefonen og abonnementet. Det er innsendt en oversikt med beskrivelse av aktuelle mobiltelefontjenester og hvordan disse henføres til tjeneste eller privat, innenfor de aktuelle tidsrom. Innsender viser til at enhver fordel vunnet ved arbeid er skattepliktig inntekt, men at det ikke kan anses som en økonomisk fordel for den ansatte å gjøre seg tilgjengelig for arbeidsgiver på fritiden og samtidig betale for eventuell privat bruk. Mobiltelefonen er arbeidsgivers driftsmiddel og kjøpt inn som et kostnadsbesparende og effektiviserende element og ikke som et frynsegode til de ansatte. Dette gjenspeiles i at arbeidsgiver ikke ønsker å dekke privatsamtaler og at det foreligger restriksjoner mht. privat bruk. Arbeidsgiver kan også når som helst endre ordningen. Den ansatte vil for øvrig ha utgifter til egen privat telefon med abonnement, for å bli tilgjengelig for andre enn den nærmeste kretsen, ettersom det ikke er anledning til å stå oppført i offentlige telefonkataloger med mobiltelefonnummeret. Innsender mener de ansattes private bruk av jobbtelefonen i samsvar med den beskrevne ordningen ikke innebærer noen naturalytelse etter skatteloven § 5-12 første ledd og at ordningen ikke vil utløse arbeidsgiveravgift, jf. folketrygdloven § 23-2. Skattedirektoratets vurderinger Skattedirektoratet skal i det følgende ta stilling til om den planlagte jobbtelefonordningen vil medføre plikt for selskapet til å betale arbeidsgiveravgift. Grunnlaget for arbeidsgiveravgiften utgjør i tilfelle et beløp tilsvarende den skattepliktige fordel den ansatte oppebærer ved at arbeidsgiver dekker den ansattes private telefonkostnader. Det er bare kostnader vedrørende bruken som blir vurdert. For å avgjøre om det foreligger plikt til å betale arbeidsgiveravgift må det tas utgangspunkt i folketrygdloven § 23-2 tredje ledd, som gjør plikten til å betale arbeidsgiveravgift avhengig av at det foreligger plikt til å foreta forskuddstrekk etter skattebetalingsloven. Forskrift av 21.06.1993 nr. 546 om forskuddstrekk i naturalytelser m.m. gitt med hjemmel i skattebetalingsloven § 6 nr. 2, angir bl.a. hvilke skattepliktige naturalytelser som er gjenstand for forskuddstrekk. Om den aktuelle naturalytelse er skattepliktig må vurderes i forhold til skatteloven § 5-1, jf. § 5-12 som angir skatteplikt for naturalytelser og § 5-15, jf. Finansdepartementets forskrift til skatteloven (FSFIN) av 19.11.1999 § 5-15-6 som angir unntak fra skatteplikten. Folketrygdloven § 23-2 tredje ledd om arbeidsgiveravgift lyder: ”Av naturalytelser og av godtgjørelse som skal dekke utgifter i forbindelse med utførelse av arbeid, oppdrag eller verv som nevnt i skatteloven § 5-10 bokstavene a og b, skal det betales avgift i den utstrekning naturalytelsene og godtgjørelsene skal tas med ved beregningen av forskottstrekk, se skattebetalingsloven § 5 og § 6.” I forskrift av 21.06.1993 nr. 546 om forskuddstrekk i naturalytelser m.m. fremgår som hovedregel i § 1-1: ”Skattepliktig naturalytelse som er godtgjørelse for arbeid, oppdrag, verv mv. som nevnt i skattebetalingsloven § 5 nr. 1 skal være med i grunnlaget for beregning av forskuddstrekk med mindre noe annet er fastsatt i denne forskrift.” Skattefritaket i FSFIN § 5-15-6 tredje ledd, gir spesifikke skatteregler som avgrenses av bestemmelsene i statens regulativ for tjenestetelefon. Statens regulativ omhandler situasjonen når ansatte har behov for telefon utenfor arbeidsstedet, og får dekket utgifter knyttet til boligtelefon eller mobiltelefon utenfor statens egen telefonløsning. Bestemmelsen regulerer ikke det forholdet denne saken gjelder hvor arbeidsgiver erstatter sin fasttelefonløsning med mobiltelefon som jobbtelefon. Bestemmelsen vil derfor ikke bli nærmere omtalt. I dette tilfellet hvor arbeidsgiver innfører mobiltelefon som sin primære telefonløsning, og hvor den ansatte etter avtale med arbeidsgiver skal betale for eventuell privat bruk, må vurderingen av om det er ytet en skattepliktig fordel skje i forhold til de generelle bestemmelser om skatteplikt i skatteloven § 5-1, jf. § 5-12. Arbeidsgivers dekning av ansattes kostnader ved privat bruk av telefon er i prinsippet skattepliktig enten dette gjelder telefonbruk i løpet av arbeidstiden eller på fritid, og uavhengig av om det gjelder arbeidsgivers fasttelefon på arbeidsplassen eller en mobiltelefon som den ansatte har fått til disposisjon. I praksis er det imidlertid godtatt et visst omfang av slik privat telefonbruk uten beskatning. I Lignings-ABC 2002 side 996 fremgår det for personlig næringsdrivende at: ”Det skal tilbakeføres for privat bruk dersom den private bruk ikke er uvesentlig i omfang”. Skattedirektoratet mener at dette prinsippet også må gjelde når arbeidsgiver dekker ansattes private telefonbruk. Som det fremgår under ”Innsenders fremstilling av faktum og jus” er selskapets utgangspunkt at de ansatte selv skal betale for den private bruk av mobiltelefonen. Det er opplyst at selskapet sammen med sin leverandør av telefontjenester har lagt stor vekt på å finne et egnet skille mellom bruk i tjeneste og bruk privat. Det er tatt utgangspunkt i selskapets aktuelle fleksible arbeidstid, mandag – fredag utenom helligdager, og definert samtaler i perioden kl. 0700-1700 som tjenestesamtaler, mens samtaler utenfor denne tidsperiode, dvs. mandag-fredag kl. 1700-0700, lørdag, søndag og helligdager, anses som privatsamtaler. Tjenestesamtaler som faller utenfor den angitte arbeidstid, kan den ansatte kreve refundert. Dette vil bl.a. kunne være aktuelt for personer som arbeider skift i helgen eller på helligdager. Alle samtaler mellom selskapets egne telefonnumre er definert som tjenestesamtaler. Slik ordningen er beskrevet vil alle kostnader ved inngående noteringsoverføringer og teletorg for spill og innsamlingsaksjoner bli ansett for private og bli belastet den ansatte, uansett til hvilken tid disse er pådratt. Det er for øvrig opplyst at mobiltelefonen ikke skal medbringes på reiser til utlandet, med mindre leder mener det foreligger tjenstlig behov. Det er opplyst at den ansatte ved sin betaling av den private bruk av mobiltelefonen ikke vil få større rabatter enn det den enkelte selv kan oppnå i markedet. Selskapets planer om å innføre en ny telefonordning basert på bruk av mobiltelefoner til erstatning for dagens fasttelefoner, er begrunnet i et ønske om å redusere selskapets telefonkostnader. De mobiltelefoner som skal kjøpes inn vil bli selskapets driftsmidler. De blir innkjøpt som et kostnadsbesparende og effektiviserende element for arbeidsgiver og ikke som et frynsegode for de ansatte. Det er av innsender også fremhevet at de ansatte ikke har anledning til å stå oppført i offentlige telefonkataloger ettersom arbeidsgiver er eier av både mobiltelefon og abonnement. Innsender mener derfor at de ansatte vil ha egen privat telefon med abonnement for å bli tilgjengelig for andre enn den nærmeste kretsen. Slik den aktuelle telefonordning er beskrevet vil den ansatte innenfor en titimers dag ha fri adgang til bruk av mobiltelefonen for arbeidsgivers regning, bortsett fra visse tjenester som arbeidsgiver i samråd med leverandøren av telefontjenester har trukket ut. Det fremgår ikke i det skriftlige materialet som er fremlagt noe om hvordan det skal forholdes med telefonbruk i løpet av ferie eller i fritid for ansatte som pga. skiftarbeid ikke følger vanlig fleksibel arbeidstid. For direktoratets videre drøftelse er det en forutsetning at telefonsamtaler innenfor slike perioder blir definert som privatsamtaler som betales av den ansatte selv. Fordi formålet med omleggingen av telefonordningen er effektivitet og kostnadsreduksjon for arbeidsgiver, legges det til grunn at arbeidsgiver vil ha egeninteresse i å føre kontroll med at telefonordningen blir praktisert i samsvar med forutsetningene. Skattedirektoratet ser arbeidsgivers behov for under en slik ordning å innføre retningslinjer for å skille mellom tjenstlig bruk som skal dekkes av arbeidsgiver og den private bruk som skal dekkes av den ansatte. Direktoratet ser også problemer i forhold til gjeldende skatteregler hvis ordningen det legges opp til medfører at arbeidsgiver i ikke uvesentlig omfang betaler den ansattes private telefonbruk. Direktoratet er av den oppfatning at et sjablonmessig skille mellom hva som er tjenestebruk og hva som er privat bruk, må suppleres med en løpende konkret vurdering av om ordningen faktisk medfører at de ansatte ikke får dekket privat bruk i mer enn uvesentlig omfang. Skattedirektoratet finner etter en helhetsvurdering at mobiltelefonordningen slik den er presentert (jf. ”Innsenders fremstilling av faktum og jus” og direktoratets tilføyelser om ferie og fritid for ansatte som arbeider skift) og under forutsetning om at den praktiseres i samsvar med dette, ikke vil innebære at arbeidsgiver vil dekke de ansattes private telefonbruk i ”ikke uvesentlig” omfang. Det vil derfor ikke foreligge noen skattepliktig naturalytelse for de ansatte etter skatteloven § 5-1, jf. § 5-12. Mobiltelefonordningen vil da ikke medføre trekkplikt etter forskrift om forskuddstrekk i naturalytelser og vil heller ikke medføre plikt til å betale arbeidsgiveravgift etter folketrygdlovens § 23-2 tredje ledd. Hvis ordningen i praksis fører til at privat telefonbruk blir dekket i ”ikke uvesentlig” omfang vil det medføre forskuddstrekk og arbeidsgiveravgift for den overskytende del av privatbruken. Konklusjon Selskapets planlagte mobiltelefonordning slik den er presentert (jf. ”Innsenders fremstilling av fakta og jus” og direktoratets tilføyelser med hensyn til ferie og fritid for ansatte som arbeider skift) og under forutsetning av at den praktiseres i samsvar med dette, vil ikke medføre plikt til å betale arbeidsgiveravgift, jf. folketrygdloven § 23-2.