Славянски божества

Езическите славяни били политеисти – почитали са много богове и богини. Боговете на славяните са известни предимно от малък брой хроники, летописи и от неточни християнски проповеди против езичеството. По-многобройни източници, в които са запазени славянски теоними, включват имена на божества, имена на места, имена на народни празници, различни езици и поговорки.

Информацията за славянското езичество, включително за боговете, е оскъдна, тъй като християнските мисионери не са се интересували много от духовния живот на славяните. Също така не съществуват разкази, записани директно от езическите славяни. По време на мисиите за християнизация, божествата са били демонизирани, за да не бъдат почитани от хората. Характеристиките и функциите на божествата са били приписани на светците, с цел новата религия да бъде по-близка и позната на хората.

Въпреки че не е сигурно дали славянската религия е имала организиран пантеон от богове, сравним с други индоевропейски народи (гърците, римляните, скандинавците), със сигурност е имала свои божества. Много от тях отразяват по-древно и общо индоевропейско минало, но остава спорно дали тези божества са били почитани в цяла славянска Европа (чиято територия е била от Балтийско до Черно море) или по-скоро дали различни божества са били почитани на различни места в многото славянски племена.

За славянските божества е характерна висока степен на персонификация – на почти всички славянски божества се придава човешки облик, и те често се сливат едно в друго. Освен това едно божество може да бъде представено от друго, поради сходства във функциите.

Тази страница изброява славянските божества от езическия пантеон и героите в славянската митология, които нямат божествен статут (те са смъртни, демони или духове, например Баба Яга, Масленица и др.), с кратки характеристики на техните функции.

Общи славянски божества 
Поради малкия брой източници няма консенсус между учените, изучаващи славянската митология, относно степента на почитане дори на най-важните божества. В този параграф са изброение тези, чийто панславянски диапазон е най-често разпознат. В допълнение към тях, понякога се посочват източнославянските Мокош (предполагаем топоним в Чехия), Стрибог (топоними в Полша) и Мат Земля – майката-земя.

Главни божества 
Въз основа на реконструираните митове около фигурите на Перун и Велес някои учени смятат, че и двата бога са главни божества. Те се срещат предимно в славянския мит за сътворението. Според някои учени тази двойка богове доказва така наречения "славянски дуализъм", но по този въпрос също няма консенсус. Учените, които предполагат, че такъв дуализъм в митологията може да е съществувал, посочват че славянският дуализъм вероятно не е бил толкова краен, колкото в Християнството или Зороастризма.

Други божества

Божества персонификации

Западнославянски божества

Източно- и Южнославянски божества 
В тази категория има божества, които са част от пантеона на Княз Владимир: Перун, Хорс, Дажбог, Стрибог, Симаргал и Мокош. Други божества, които са се почитали в Киевска Рус (древна Русия) са: Велес, Род и Рожаниците, Сварог и Сварожич.

В таблицата долу са изредени божествата, които не са споменати в по-горната секция "Общи божества".

Безименни божества 
Има два източника, които споменават безименен славянски главен бог.

Прокопий Кесарийски в Готските войни описва религията на южните славяни:Всъщност те вярват, че един бог, създател на мълнията, е единственият господар на всички неща и му принасят в жертва крави и всякакви други неща. Идеята за съдбата им е непозната и не вярват, че има някакво влияние върху хората, но когато смъртта е по петите им, понеже са се разболяли или се готвят за война, те обещават, че ако бъдат пощадени, веднага ще предложат жертва в чест на бога в замяна на живота си и след като бъдат пощадени, те жертват всичко, което имат под ръка и вярват, че са купили своето спасение с тази жертва.
В Хрониките на Хелмонд се появява подобна информация относно полабските славяни:В рамките на многообразния аспект на проявленията на техните божества, на които са поверени техните полета, гори, тъга и щастие, те не отричат, че има един бог на небето, който царува над другите, че той е единственият отговорен за небесни въпроси и че другите му се подчиняват; със заемането на своя собствена роля, [останалите божества] идват от неговата линия и колкото по-близо са до споменатия бог, толкова по-могъщи са самите те.Не е ясно колко надеждно тези сведения описват славянската теология. Някои учени смятат, че тези текстове са християнски тълкувания на вярата на езическите славяни; Хелмолд, пишейки за бога на боговете, ясно е заел термина (deus deorum) от книгата Псалми (50:1). В случая с текста на Прокопий, например, Александър Брюкнер твърди, че текстът е взет превод, образ с елинизиран оттенък, наложен върху славянското езичество. Учените, които приемат тези откъси като автентични поне частично, смятат, че те могат да предават информация за генотеизма, славянския deus otiosus – пасивен бог, който не се намесва пряко в световните дела и чиито заповеди се изпълняват от други богове. Също така е възможно източниците да се отнасят до замяната на пасивния бог на небето с по-активен бог на гръмотевиците както древногръцкия Уран бе заместен със Зевс. Въпреки че Прокопий и Хелмолд не споменават имената на тези богове - вероятно не са ги знаели поради табута - обикновено се смята, че тук се говори за Перун или Сварог.

Козма Пражки описва чешкото езичество в своята Chronica Boemorum чрез Interpretatio Romana (интерпретация според гръцки модели): „Затова принесете в жертва на вашите богове магаре, така че те да станат ваш помощник. Тези, които искат да направите този дар, са Юпитер, най-важният от боговете, самият Марс, неговата сестра Белона и зетят на Церера (т.е. Плутон).

В Хрониката, Титмар Мерзебургски описва християнизацията на Померания. През 1000 г., по време на конгреса в Гнезно, епипскоп Райнберн е назначен за епископ на Колобжег. Освен това Титмар пише, че Райнберн „разруши храмовете на идолите, изгори ги и след като помаза четири каменни идола на техните демони със свето миро, той ги хвърли в езерото и след това благослови водата, за да ги очисти“. Не е изключено откъсът в това послание да е за бога на морето.

Божества с несигурен статус 

 Белобог и Чернобог - предполагаеми божества на късмета (добър и лош)
 Дива - теоним, споменат в Проповедта на Свети Григорий
 Дий - теоним, споменат в Беседата и Откровението на Светите Апостоли. Вероятно свързано с небето или дъжда.
 Хенил или Бендил - земеделско божество, споменато от Титмар.
 Ярило - Източнославянски ритуал и ритуална фигура тълкувана като божество на растителността, с предоставени ясни доказателства от 18 век
 Карна и Желя - предполагаеми олицетворения на плач за мъртвите сред източните славяни; появяват се в Словото за похода на Игор.
 Кораб - божество, срещано в старата хърватска митология, свързано с морето, навигацията и риболова, за което се твърди, че е епоним на остров Раб, планината Кораб и вид лодка.
 Кресник - персонаж в словенския фолклор. Заедно с брат си Трот той лети в златна колесница и се бори на земята или в небето със змей, който откраднал добитъка му или отвлякъл жена му. Често асоциран е с Перун.
 Круг - полабски бог. Може би свързан с Хорс.
 Лел и Полел - предполагаеми полски божествени близнаци, споменати за първи път от Maciej Miechowita като двойници на Кастор и Полукс.
 *Лютобог - хипотетично име на полабско божество.[67] Рейнхолд Траутман, въз основа на полабийското село Лютебук (Lutebuk), вероятно разположено на остров Узедом, за първи път засвидетелствано през 1238 г. и опожарено през 17 век, предлага съществуването на "лют бог" (luty "лют, суров") за разлика от "белия бог".
 Ния - предполагаемо полско божество на смъртта, сравненено с Плутон.
 Огнена Мария - фигура в източно- и южнославянския фолклор. Сестра на Св. Илия (Перун), свързана със светкавиците и стрелите, нейният празник е 17 юли.
 Переплут - теоним, споменат в Проповедта на Светия отец Йоан Златоуст.
 Пеперуна и Додола - езически фолклорен празник, празнуван на Балканите, използван за докарване на дъжд. Някои учени предполагат, че името на празника първоначално може да е било името на богиня, съпругата на Перун.
 Погода - предполагаема полска богиня на времето, спомената от Ян Длугош.
 Пизамар - божество, споменато в сагата Knýtlinga. Точното четене на името е неясно, което навежда някои учени да предположат, че авторът е разбрал обикновеното име като теоним.
 Трот - персонаж в словенския фолклор. Заедно с брат си Кресник лети в златна колесница. В една история той обезглавил змей със златна брадва.
 Зеле - божество, споменато като почитано от езически чехи, споменато от абат Ян Неплах.
 Сива -  богиня, спомената от Ян Длугош.

Псевдобожества 

Славянските псевдобожества (псевдобогове, псевдобогини) са славянски божества, които съществуват в популярната и дори научната литература, но тяхната историчност не се признава от огромното мнозинство учени, т.е. божествата не са обект на поклонение сред езическите славяни. Псевдобожествата, подобно на тези от други етнически групи, са създадени в резултат на грешки (напр. разбиране на даденото име като теоним; непознаване на славянските езици; неразбиране на езическите ритуали или некритично мислене при използването на дадените източници), в резултат на създаването и фалшификацията на славянските романтици или дори в резултат на фалшификация по политически мотиви. Последните две се дължат на факта, че за разлика например от древногръцката митология, източниците на славянската митология са силно ограничени.

Първите славянски псевдобожества започват да се появяват още през Средновековието, главно в латински християнски текстове, в резултат на грешки. Славянските псевдобожества в голям мащаб започват да се срещат от 18ти и особено през 19ти век. През 1768 г. се появява популярен фалшификат от това време - така наречените Прилвицки идоли, изобразяващи предполагаеми славянски божества, украсени с предполагаеми славянски руни. Въз основа на този фалшификат са създадени много божества от Андреас Маш и по-късно от Мартин Аренд. През 19ти век чехът Игнац Ян Хануш бил популярен мечтател, особено двете му творби: Die Wissenschaft des slavischen Mythus и Bájeslovný kalendář slovanský. Руснакът Александър Фаминцин също бил доста некритично настроен при анализирането на източниците в „Божества на древните славяни“. 

Освен гореизброените автори, всяка славянска страна е имала своите, повече или по-малко популярни, фалшификатори. Съвременната фалшификация на славянския пантеон е продължена от Чеслав Бялчински в Полша (напр. "Създание и душа, т.е. старославянски богини и демони: Лексикон", или "Славянска митология: Книгата на Тур"), и в Русия от Александър Асов.

Популярни псевдобожества 

 Джиджиела (Dzidzilela) – според Ян Длугош, полският еквивалент на Венера, богиня на любовта, сватбите и плодородието.
 Числобог - псевдобожество на времето и/или числата, измислено през 1900 г., споменато в Книгата на Велес.
 Весна - предполагаема богиня на пролетта.
 Утробог или Ютробог (Jutrobog) - предполагаем бог, почитан в Лужица. Името му се състои от думата jutry, jutrny "утро" и думата bog "бог" и означава "сутрешен бог". Град Ютербог се предполага, че е кръстен на него, въпреки че също е възможно последната сричка да не е '-бог', а '-бок', което означава „страна“. Съответно името на града може да се преведе като „страна, обърната към утрото (изток )".
 Кий - предполагаем полски бог на ковачеството, който се появява в Проповедите на Гнезно.
 Купала - божество, създадено от средновековните хронисти въз основа на името на празника Купалска нощ/Иван Купала.
 Коляда - олицетворение на новогодишния цикъл и фигура в народните ритуали, погрешно интерпретирана от Александър Афанасиев като богиня.
 Лада – предполагаемо полско божество, споменато за първи път от Ян Длугош като бог на войната, еквивалентен на Марс, след това от Maciej Miechowita, признат за полски еквивалент на Леда.
 Леля – богинята на любовта, дума, която се среща в руските народни песни.
 Йеша – главният бог на поляцитe според Ян Длугош, еквивалент на римския Юпитер; в наши дни автентичността на бога се отхвърля.
 Дана - хипотетична богиня на водата, предложена от Николай Костомаров, отхвърлена от съвременната наука.
 Позвизд - божество на вятъра, споменато от Матвей Меховски, и Похвист, споменато от Мартин Кромер като бог на лошото време, в действителност вероятно духове или демони.
 Флинс - предполагаемо божество на смъртта, почитано от останките на сорбите, споменато в Саксонската хроника.
 Кродо – първоначално псевдо-главно божество на саксонците, в по-късни векове приписвано на славяните.
 Троян - фигура от южнославянската митология, заимствана от източнославянските писатели и по-късно призната за божество.
 Чур - руски псевдо-бог на границите от 19-ти век, еквивалентен на римския терминал.

Вижте също 

 Славянска религия
 Славянски митични същества и духове
 Българска митология 
 Езичество
 Славянски календар

Източници

Библиография 

 Wejman, Grzegorz (2004). "Biskupstwa katolickie na Pomorzu Zachodnim od X wieku do 1945 r." [Католически епископства в Западна Померания от 10 век до 1945 г]. Wrocławski Przegląd Teologiczny. 12 (1): 139–156
 Kempiński, Andrzej (1993). Słownik mitologii ludów indoeuropejskich [Речник на митологията на индоевропейските народи]. Poznań: SAWW. .
 Kropej, Monika (2012). "Supernatural Beings from Slovenian Myth and Folktales" [Свръхестествени същества от словенските митове и народни приказки]. Studia mythologica Slavica – Supplementa. Lublana. ISSN 1581-9744.
 Pitro, Martin; Vokáč, Petr (2002). Bohové dávných Slovanů [Богове на древните славяни] (на чешки). Praga: ISV. .
 Álvarez-Pedrosa, Juan Antonio (2012–2014). "¿Existió un dios eslavo Hennil?" [Имало ли е славянски бог Хенил?] Faventia (на испански). 34–36: 135–138. ISSN 2014-850X.
 Szyjewski, Andrzej (2003). Religia Słowian [Славянска Религия]. Kraków: Wydawnictwo WAM. .
 Gieysztor, Aleksander (2006). Mitologia Słowian [Славянска Митология]. Warszawa: Wydawnictwa Uniwersytetu Warszawskiego. .
 Strzelczyk, Jerzy (1998). Mity, podania i wierzenia dawnych Słowian [Митове, легенди и вярвания на древните славяни]. Poznań: Dom Wydawniczy Rebis. . 
 Brückner, Aleksander (1985). Mitologia słowiańska [Славянска Митология]. Warszawa: Państwowe Wydawnictwo Naukowe. . 
 Graves, Robert (1987). New Larousse Encyclopedia of Mythology: With an Introduction by Robert Graves. Gregory Alexinsky. Nowy Jork: CRESCENT BOOKS. . 
 Téra, Michal (2009). Perun: Bůh hromovládce [Перун: Бог на гръмотевицитe] (на чешки). Červený Kostelec: Pavel Mervart. . 
 Váňa, Zdeněk (1990). Svět slovanských bohů a démonů [Светът на славянските богове и демони] (на чешки). Praga: Panorama. .
 Borissoff, Constantine Leo (2014). "Non-Iranian origin of the Eastern-Slavonic god Xŭrsŭ/Xors". Studia Mythologica Slavica. 17: 9–36. doi:10.3986/sms.v17i0.1491. ISSN 1581-128X. 
 Gorbachov, Yaroslav (2017). "What Do We Know about *Čьrnobogъ and *Bělъ Bogъ?". Russian History. 44 (2–3): 209–242. doi:10.1163/18763316-04402011. ISSN 1876-3316. 
 Kolankiewicz, Leszek (1999). Dziady. Teatr święta zmarłych [Дядовци. Театър "Ден на мъртвите"]. Gdańsk: Słowo/Obraz Terytoria. . 
 Witkowski, Teodolius (1970). "Mythologisch motivierte altpolabische Ortsnamen" [Митологично мотивирани старополабски топоними]. Zeitschrift für Slawistik (на немски). Berlin: Akademie Verlag. 15 (1): 368–385. doi:10.1524/slaw.1970.15.1.368. 
 Álvarez-Pedrosa, Juan Antonio (2021). Sources of Slavic Pre-Christian Religion. Leiden: Koninklijke Brill. . 
 Peroš, Zrinka; Ivon, Katarina; Bacalja, Robert (2007). "More u pričama Ivane Brlić-Mažuranić" [Морето в разказите на Ивана Брлич-Мажуранич]. Magistra Iadertina (на хърватски). Задарски университет Факултет по обучение на начални учители 2 (2). doi:10.15291/magistra.880. ISSN 1849-0018
 Вилкул, Тетяна Леонидивна (2015). Літопис і хронограф. Студії з домонгольського київського літописання (PDF) [Хроника и хронограф. Проучвания върху предмонголските киевски хроники] (на украински). Киев: Института по История на Украйна. .
 Клейн, Лев (2004). "«Веды славян» и «Велесова книга»". Воскрешение Перуна. К реконструкции восточнославянского язычества (на руски). Евразия. .
 Кутарев, Олег Владиславович (2017-08-10). "Святыни полабских славян в Германии" (на руски). Пантеон. Проверено на 2021-04-25.
 Masch, Andreas Gottlieb (1771). Die gottesdienstlichen Alterthümer der Obotriten, aus dem Tempel zu Rhetra, am Tollenzer. Daniel Woge (red.). Neustrelitz: Rellstab.
 Arendt, Martin Friedrich (1820). Großherzoglich-Strelitzisches Georgium Nord-Slavischer Gottheiten und ihres Dienstes. Minden: Bösendahl.
 Dudko, Dmitrij Michajłowicz (2002). Велесова книга. Славянские Веды. Антология мудрости. Moscow: ЭКСМО-Пресс. .

Божества по култура
Славянска митология