alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Крал на Ирландия

Това е списък на кралете на Кралство Ирландия, намиращо се в лична уния с Англия, Шотландия и Великобритания от 1542 до 1801. За по-ранните владетели на Ирландия вижте върховен крал на Ирландия.

Кралство Ирландия е създадено през 1542, когато Хенри VIII променя титлата си от лорд на Ирландия на крал на Ирландия.

 Династия Тюдор
 Хенри VIII Тюдор (1542 – 1547), също крал на Англия
 Едуард VI (1547 – 1553), също крал на Англия
 Джейн Грей (1553), също кралица на Англия
 Мери I Тюдор (1553 – 1558), също кралица на Англия
 Елизабет I (1558 – 1603), също кралица на Англия
 Династия Стюарт
 Джеймс I Стюарт (1603 – 1625), също крал на Англия, крал на Шотландия
 Чарлс I (1625 – 1649), също крал на Англия, крал на Шотландия
 Английска революция (1649 – 1660)
 Чарлс II (1660 – 1685), също крал на Англия, крал на Шотландия
 Джеймс II (1685 – 1689), също крал на Англия, крал на Шотландия
 Мери II (1689 – 1694), също кралица на Англия, кралица на Шотландия
 Уилям III (1694 – 1702), също крал на Англия, крал на Шотландия
 Анна Стюарт (1702 – 1714), също кралица на Англия, кралица на Шотландия, кралица на Великобритания
 Хановерска династия
 Джордж I (1714 – 1727), също крал на Великобритания
 Джордж II (1727 – 1760), също крал на Великобритания
 Джордж III (1760 – 1801), също крал на Великобритания

През 1801 Ирландия е обединена с Великобритания, образувайки Обединено кралство Великобритания и Ирландия. Джордж III и неговите наследници стават крале на Обединеното кралство Великобритания и Ирландия.

Ирландия
История на Република Ирландия
Ирландия
Списък на кралете на Хановер

Това е списък на кралете на Кралство Хановер.

Кралство Хановер е създадено на Виенския конгрес през 1814. До 1837 то се намира в лична уния с Обединено кралство Великобритания и Ирландия.

 Георг III (1814 – 1820), също крал на Обединеното кралство
 Георг IV (1820 – 1830), също крал на Обединеното кралство
 Вилхелм (1830 – 1837), също крал на Обединеното кралство
 Ернст Август I (1837 – 1851)
 Георг V (1851 – 1866)

През 1866 г. Кралство Хановер е анексирано от Прусия.

Вижте също 
 Кралство Хановер
Жак-Анри Лафит

Жак-Анри Лафит () е френски пилот от Формула 1. Роден е на 21 ноември 1943 година в Париж, Франция. Женен, живее в Плани, Ниевр – Франция. Завършил е право.

Кариера 
Син на известен парижки адвокат, Жак от ранно детство се запалва по моторните спортове. Той е един от малцината пилоти, които започват своята кариера от „дъното“. Започва работа като механик във Формула 1 при Жан-Пиер Жабуй. Започва кариерата си на пилот в стартове от шампионата на Формула 3000, през 1970 година. Световен шампион става още на следващата година във Формула Рено. Започва като механик във Формула 3, като междувременно учи в елитната школа за пилоти на „Маникур“. След завършването преминава във Формула 3, но през следващата година решава да пилотира в по-леката Формула Рено, за да се усъвършенства. С времето показва стил на каране, съчетаващ перфектно водене на болида, тактика и смелост. Волевият французин бързо напредва в кариерата си на пилот, като с непосредственото си преминаване във Формула 2 през 1973 година, става шампион. Талантът му не остава незабелязан и още на следващата година сър Франк Уилямс сключва контракт с него. Резултатите не закъсняват и през 1975 година Жак се качва на стълбичката в Германия, завършвайки втори. Тези му успехи му дават възможност да кара за френския тим „Лижие“.

Любимец на публиката, тачен от мениджъри, фаворит на механиците – такива са характеристиките на Лафит. Малко странната съвкупност от качества за пилот от Формула 1, като дружелюбност, агресивност, дисциплинираност и стоманена воля, го правят един от най-обичаните френски пилоти във Формула 1.

Резултати 

 2-ри места –10
 3-ти места – 16
 4-ти места – 7
 5-и места – 9
 6-и места – 11
 Отпадания – 83

Вижте също 
 Формула 1

Френски пилоти от Формула 1
Парижани
Шарлероа

Шарлероа (, ) е град-община в провинция Ено, Белгия, административен център на Окръг Шарлероа. Разположен е на река Самбър. Градът с население от 201 300 жители (1 януари 2006) е най-големият във Валония и трета община в Белгия.

История 
Градът е основан през 1666, когато испанците изграждат крепост до съществуващото село Шарноа, което преименуват на Шарлероа в чест на крал Карлос II. На следващата година районът е окупиран от французите и фортификационните работи са продължени и довършени от маршал Себастиан дьо Вобан. Крал Луи XIV предоставя привилегии на жителите на града, за да го развие, но договорът от Неймеген от 1678 го връща на испанците. През 19 век и началото на 20 век населението на Шарлероа нараства бързо с индустриализацията, основаваща се на въглищата, желязото и стъклото.

Икономика 
Шарлероа е един от традиционните центрове на белгийската тежка промишленост – въгледобив, металургия, стъкларска и химическа промишленост, енергетика.

В Шарлероа се намира международното летище Шарлероа Брюксел Юг, алтернатива на основното Международно летище Брюксел в Завентем.

Известни личности 
 Родени в Шарлероа
 Жул Дестре (1863 – 1936), политик
 Жозе-Андре Лакур (1919 – 2005), писател
 Жорж Льометър (1894 – 1966), физик
 Фернан Льоша (1895 – 1959), психолог

 Починали в Шарлероа
 Жан Дювийозар (1900 – 1977), политик

Външни препратки 

  Официален сайт

 
Основани в Свещената Римска империя през 1666 година
Чикаго (пояснение)

Чикаго може да означава няколко неща:

 Чикаго, град в щата Илиноис;
 Чикаго, река в САЩ;
 Чикаго, рок група;
 Чикаго, шведска игра с карти, вид покер;
 Чикаго, класически шрифт за Макинтош;
 Microsoft Чикаго, кодово название на операционната система Windows 95;
 Чикаго Булс, баскетболен отбор, състезаващ се в НБА

Чикаго е заглавие на:

 Чикаго, театрална пиеса от Морин Далас Уаткинс, поставена за пръв път през 1926; служи за сценарна основа за филма Рокси Харт;
 Чикаго, филм, създаден през 1927, базиран на едноименната пиеса;
 Чикаго, мюзикъл, изпълнен за пръв път през 1975, базиран на едноименната пиеса;
 Чикаго, филм от 2002, базиран на мюзикъла;
 Чикаго, Японски анимационен филм, манга, от Юми Тамура

Четири кораба от флота на САЩ носят също това име.
Чикаго (филм, 2002)

„Чикаго“ е филм-мюзикъл, излязъл на 27 декември 2002 за славата и парите в град Чикаго през 1920 (епохата на джаз-а). Представлява 113-минутна филмова адаптация на мюзикъл от Бродуей със същото име. Филмът печели шест Оскара, в това число и за най-добър филм, както и три награди Златен глобус.

Велма Кели е кабаретна танцьорка и певица. Нейната слава се увеличава след двойното убийство, което тя извършва (убива съпруга си и сестра си). Рокси Харт е никому неизвестна млада жена, която мечтае за слава и популярност като певица. Когато тя убива нахалния си любовник, който преди това я е излъгал, че има възможност да я лансира в музикалния бизнес като певица, тя попада в затвор за убийци. Там Рокси се среща с Велма Кели. За да се спаси от смъртното наказание, Рокси наема Били Флин, най-добрият адвокат в Чикаго, който ѝ обещава да обърне делото в нейна полза. Флин манипулира пресата и обществото. Така малко по малко Рокси става известна. Но славата ѝ не трае дълго...

Филмът е вдъхновен от мюзикъла Чикаго, който се радва на значителен успех в средата на 90-те години. Песните в театралната продукция са изиграни като водевилни откъси. Това значително усложнява адаптирането на сценичния вариант във филмов. Филмовата версия интерпретира тези изпълнения като песни, опродени във въображението на Рокси.

Във филма участват Рене Зелуегър (Рокси Харт), Куин Латифа ('Мама' Мортън), Катрин Зита-Джоунс (Велма Кели), Ричард Гиър (Били Флин), Джон Райли (Еймъс Харт), и Кристин Барански (Мари Съншайн) и е режисиран от Роб Маршал.

Всички главни герои във филма сами изпълняват песните и танците си по време на филма.

Песни 
 "And All That Jazz"
 "Funny Honey"
 "When You're Good to Mama"
 "Cell Block Tango"
 "All I Care About"
 "We Both Reached for the Gun"
 "Roxie"
 "I Can't Do It Alone"
 "Mister Cellophane"
 "Razzle Dazzle
 "Nowadays (Roxie)"
 "Nowadays"
 "I Move On"

Външни препратки 
 Страница за „Чикаго“  на сайта на „Мирамакс“
 

Американски криминални комедии
Филми от 2002 година
Американски музикални филми
Култура в Чикаго
Филми на Роб Маршъл
Носители на Златен глобус за най-добър мюзикъл или комедия
Филми, носители на „Оскар“ за най-добър дизайн на костюмите
Фатс Домино

Фатс Домино ( е американски певец и пианист, изпълняващ класически ритъм енд блус.

Биография 
Роден е като Антоан Домино на 26 февруари 1928 година в Ню Орлиънс в креолско работническо семейство, а майчиният му език е луизиански креолски. Започва да свири на пиано от ранна възраст, като първоначално работи в различни заведения в Ню Орлиънс. Първата песен, с която става популярен още през 1949 г., е „The Fat Man“ („Дебелия“)– „They call me the fat man / Because I weigh 200 pounds...“ („Викат ми Дебелия / защото съм 200 паунда...“). Скоро той се превръща в най-продавания негърски музикант в САЩ за 1950-те и началото на 1960-те години. Свири на пиано, има свой характерен стил, който е повлиян от буги-угито и страйда. Неговият плътен глас и чаровна външност допринасят за популярността му.

Фатс Домино умира на 24 октомври 2017 година в дома си в Харви.

Дискография

Бележки 

Американски ритъм енд блус певци
Американски рок певци
Американски пианисти
Американски ритъм енд блус музиканти
Рокендрол музиканти
Американски рок музиканти
Афроамерикански музиканти
Носители на Грами за цялостно творчество
Родени в Ню Орлиънс
Починали в Луизиана
Химн на Гърция

Гръцкият национален химн „Химн за свободата“ (Ύμνος εις την Ελευθερίαν) е написан от Дионисиос Соломос през 1823 г. 

Това е най-дългият национален химн в света и има 158 строфи.

През 1823 г. Дионисиос Соломос, черпейки вдъхновение от Гръцката война за независимост, композира поемата Химн на свободата, състояща се от 158 стиха, което я прави най-дългият национален химн в света по текст. Поемата описва страданието, което е претърпял гръцкият народ по време на османското владичество и жаждата му за свобода. Николаос Манцарос композира музиката към стихотворението през 1865 г. Поради дължината на стихотворението, гръцкото правителство приема първите две строфи като официален химн на страната през 1865 г.

Интересното е, че без никаква промяна той се използва и като национален химн на Република Кипър.

Текст

Източници 

Национални символи на Гърция
Гърция
Национални символи на Кипър
Гръцки песни
Кипърска музика
Светоний

Гай Светоний Транквил (), известен още само като Светоний (Suetonius), е древноримски историк.

Светоний е бил администратор и работил за император Адриан като негов секретар. Най-известен е като автор на Дванадесетте цезари (De vita Caesarum) – биографии-характеристики на 12 императори, от Юлий Цезар до Домициан. С прецизността на счетоводител Светоний разглежда живота на Цезарите по „параграфи“ - потекло, обществена кариера ,интимен живот, външен вид и здраве, душевни качества, отношение към хората - близки и далечни, образование и интереси, религиозност, смърт.

Светоний говори за „Chrestut“, което може да се отнася за Христос.

Други трудове 
 De Viris Illustribus

Външни препратки 

 Животът на 12-те Цезари (оригинал на латински, превод на английски)
  Животът на 12-те Цезари  в RomansOnline.Com
  Животът на 12-те Цезари

Римски историци
ISM-диапазон

ISM диапазоните (акроним ) са радиодиапазони, запазени предимно за нетърговска употреба – промишлени, научни и медицински цели. Те са дефинирани в ITU-R в 5.138 и 5.150 на Radio Regulations. Употребата на тези обхвати в отделните страни зависи и от националните им нормативни документи.

Честотни ленти 
 6,765 – 6,795 MHz,
 13,553 – 13,567 MHz,
 26,957 – 27,283 MHz,
 40,660 – 40,700 MHz,
 433,05 – 434,79 MHz,
 2,4 – 2,5 GHz,
 5,725 – 5,875 GHz,
 24 – 24,25 GHz,
 61 – 61,5 GHz,
 122 – 123 GHz,
 244 – 246 GHz.

В последните години следните радиодиапазони се използват и за неизискващи лицензиране и нечувствителни към грешки системи за връзка, като Безжични мрежи и Bluetooth:

 900 MHz band (33,3 cm Дължина на вълната)
 2,4 GHz band (12,2 cm Дължина на вълната)
 5,8 GHz band (5,2 cm Дължина на вълната)

Безжичният IEEE 802.11b/g Ethernet също работи в 2,4 GHz радиодиапазон.

Вижте също 
микровълни

Външни препратки 
 www.computerbase.de 
 Национален план за разпределение на радиочестотния спектър (търси ISM)

Безжични далекосъобщения
Електромагнетизъм
Константинос Александру Караманлис

Константинос Александру Караманлис или Костас Караманлис () е гръцки политик, депутат и бивш министър-председател на Гърция. Заема постовете Председател на партия Нова демокрация в периода (1997 – 2009) и заместник-председател на Европейската Народна партия в периода (1999 – 2006).

Биографични данни 
Костас Караманлис е роден на 14 септември 1956 в Атина и е първият министър-председател на Гърция, роден след Втората световна война. Племенник е на бившия гръцки президент Константинос Г. Караманлис.

Завършва Юридическия факултет на Атинския университет и частния колеж „Дери“. Обучението си продължава в САЩ със следдипломна квалификация в Училището по право и дипломация „Флетчър“ към Университета „Тъфт“, където придобива магистърска степен и прави докторат по политически науки, международни отношения и история на дипломацията.

В периода 1984 – 1989 г. упражнява адвокатска професия и активно сътрудничи на сп. „Икономикос Тахидромос“. Автор е на книгата „Елевтериос Венизелос и международните отношения на Гърция 1928 – 1932 г.“ Също така има много исторически публикации.

През 1998 г. се жени за Анастасия Пазайти, с която имат две деца – момиче и момче близнаци, родени на 13 юни 2003.

Политическа кариера 
Караманлис става член на младежката организация на партия Нова демокрация-ONNED и работи в организационните и идеологически структури на Нова демокрация и ONNED от 1974 г. до 1979 г. и от 1984 г. до 1989 г. През 1986 г. е избран за председател на движението за борба за мир ΚΙΠΕΑ.

През 1989 г. е избран за депутат от партия Нова демокрация от район Солун, а през 2004 г. от район Лариса. През 1997 г. е избран за председател на Нова демокрация, след поражението на партията на изборите през 1996 г. На изборите през 2004 г. побеждава управляващата партия ПАСОК.

Зам.-председател е на ЕНП в периода 1999 – 2006 г.

Родословно дърво

Бележки 

Министър-председатели на Гърция
Гръцки адвокати
Македонски гърци
Възпитаници на Атинския университет
Депутати от избирателен район Солун I
Родени в Атина
Административни области в Гърция

Областта или периферията (на гръцки περιφέρεια, периферия) е основна административна единица в Република Гърция. Областите са 13 - девет на континента и четири, обхващащи гръцките острови. Областите се разделят на 54 нома.

Области 

 Атика (Αττική)
 Централна Гърция (Στερεά Ελλάδα)
 Централна Македония (Κεντρική Μακεδονία)
 Крит (Κρήτη)
 Източна Македония и Тракия (Ανατολική Μακεδονία και Θράκη)
 Епир (Ήπειρος)
 Йонийски острови (Ιόνια νησιά)
 Северен Егей (Βόρειο Αιγαίο)
 Пелопонес (Πελοπόννησος)
 Южен Егей (Νότιο Αιγαίο)
 Тесалия (Θεσσαλία)
 Западна Гърция (Δυτική Ελλάδα)
 Западна Македония (Δυτική Μακεδονία)

Автономният регион Агиос Орос (Άγιος Όρος), познат в България под името Света гора, административно е включен в област Централна Македония, но има специален статут.
Въоръжени сили на Гърция

Въоръжените сили на Гърция включват: сухопътни войски, военноморски сили, военновъздушни сили и брегова охрана

Гражданското ръководство на Въоръжените сили се осъществява от Министерството на отбраната на Република Гърция.

Организация на Въоръжените сили 
 Министерство на отбраната
 Генерален щаб на националната отбрана (гръцки: Γενικό Επιτελείο Εθνικής Άμυνας – ΓΕΕΘΑ)

Сухопътни войски 
 Главен щаб на Сухопътни войски (гръцки: Γενικό Επιτελείο Στρατού – ΓΕΣ)

Военноморски сили 
 Главен щаб на Военноморските сили (гръцки: Γενικό Επιτελείο Ναυτικού – ΓΕΝ)

Военновъздушни сили 
 Главен щаб на Военновъздушните сили (гръцки: Γενικό Επιτελείο Αεροπορίας – ΓΕΑ)

Брегова охрана 
Бреговата охрана (Λιμενικό Σώμα) е подчинена на Министерството на търговското корабоплаване на Гърция (Υπουργείο Εμπορικής Ναυτιλίας)

Вижте също 
 Военни звания във въоръжените сили на Гърция
 Военни звания в сухопътните войски на Гърция
 Военни звания във военновъздушните сили на Гърция
 Военни звания във военноморските сили на Гърция
 Военни звания в бреговата охрана на Гърция

Външни препратки 
 Министерство на отбраната на Гърция 
 Главен щаб на СВ
 Главен щаб на ВМС
 Главен щаб на ВВС
 Наборна служба на ВС на Гърция
Константинос Караманлис (пояснение)

Константинос Караманлис или Костас Караманлис може да се отнася за:

 Константинос Георгиу Караманлис, (1907 – 1998) гръцки политик;
 Константинос Александру Караманлис, (1956 -) гръцки политик;
 Константинос Ахилеа Караманлис, (1974 -) гръцки политик.
Петронас

Петронас (PETRONAS: Petroliam Nasional Berhad) е създадена на 17 август 1974 г. като национална петролна компания на Малайзия, притежаваща и контролираща изцяло петролните ресурси на страната. С течение на времето, от обикновен управител и регулатор на Малайзийския добив на нефт и газ, „Петронас“ израства до напълно интегрирана петролна и газова корпорация, фигурираща сред 500-те най-големи компании в света в класацията на икономическото списание FORTUNE (FORTUNE Global 500®).

2008 година е ключова в развитието на компанията. Именно тогава компанията стъпва на европейския пазар чрез покупката на FL Selenia – бившето подразделение за смазочни продукти на FIAT, функциониращо автономно от 1976 г. При присъединяването си към „Петронас“, FL Selenia е независима компания с близо вековен опит в производството и дистрибуцията на смазочни материали. След финализиране на сделката всички смазочни бизнеси на „Петронас“ и FL Selenia се обединяват в новооснованата компания PETRONAS Lubricants International или PLI. Първият изпълнителен директор на PLI е бившият изпълнителен директор на FL Selenia Алдино Белацини. Още с раждането си PLI се нарежда в топ 20 на световните производители на смазочни продукти с продажбата на 650 милиона литра годишно.

През 2009 година „Петронас“ оповестява 5-годишния си договор с водещия производител на автомобили Мерцедес (Mercedes) и партньорството на двете компании във Формула 1. Освен, че новите продукти на „Петронас“ и по-специално линията Syntium, вече се изпитват в суровите условия на Формула 1, тимът на Mercedes GP се преименува на ‘Mercedes GP PETRONAS Formula One’. От 2012 г. тимът с пилоти Михаел Шумахер и Нико Росберг вече се нарича ‘Mercedes AMG Petronas Formula One Team’. През 2013 г. Михаел Шумахер приключва кариерата си във Формула 1 и на негово място в отбора на Петронас влиза Люис Хамилтън.

През 2010 г. „Петронас“ завършва успешно трансформацията си от национална петролна компания в напълно интегрирана мултинационална петролна и газова корпорация.

Към 2012 г. групировката „Петронас“ е 12-ата най-печеливша корпорация в света с печалби от над 21 милиарда щатски долара и обороти от 97 милиарда щатски долара годишно. Активите на корпорацията надхвърлят 157 милиарда щатски долара. Петронас добива природен газ, нефт и произвежда техни продукти – базови масла, моторни масла, трансмисионни масла, индустриални масла и суровини за производство на пластмаси. Притежава химически заводи и корабна компания.

Компанията добива световна известност и с един от най-колосалните строителни проекти в света – Кулите на Петронас в столицата Куала Лампур. В кулите е и седалището на корпорацията „Петронас“. Неин президент от 2010 г. е Shamsul Azhar Abbas. В корпорацията работят около 28 000 души.

Адрес 

Petroliam Nasional Berhad (PETRONAS)

Tower 1, PETRONAS Twin Towers

Kuala Lumpur City Centre

50088 Kuala Lumpur

Malaysia

Външни препратки 
 Уебсайт
 Уебсайт

Икономика на Малайзия
Нефтодобивни предприятия
Куала Лумпур
Елф Акитен

„Елф Акитен“ (), наричана накратко и само „Елф“, е бивша компания във Франция за добив на нефт и производство на нефтопродукти.

Създадена е за добив на нефт от находищата в региона Аквитания (Aquitaine – Акитен), Югозападна Франция през 1976 г. Първоначално носи името Национално дружество „Елф Акитен“ (Société Nationale Elf Aquitaine, SNEA), по-късно съкратено на „Елф Акитен“.

След сливането през 2000 г. с „Тотал Фина“ е създадена новата компания „ТоталФинаЕлф“, преименувана през 2003 г. на „Тотал“.

Нефтодобивни предприятия във Франция
Предприятия в Париж
Основани във Франция през 1976 година
Тотал

„Тотал“ () е многонационална енергийна корпорация. Седалището на компанията е в парижкия бизнес район Дефанс, Франция. Тя е четвъртата корпорация по добив на нефт и природен газ. Оперира в над 130 държави, като за компанията работят около 110 000 служители.

История 
През 1999 година се сливат петролните производители „Тотал“ и белгийската „Петрофина“, образувайки ТоталФина. По-късно е присъединена и френската „Елф“, образувайки ТоталФинаЕлф. През 2003 година е върнато името „Тотал“.

Освен в нефтодобива „Тотал“ работи и в областта на химическата промишленост, чиито продукти съставляват около 12% от нейния оборот или 19,1 млрд. евро (2006). По продажби на химически продукти компанията е четвърта в Европа и осма в света.

Дъщерната компания „Атофина“ (Atofina S.A.) произвежда химически компоненти, полимери и други.

„Тотал“ печели договор с Ирак (при Саддам Хусейн) за доставка на храни срещу петрол. По този договор компанията експлоатира нефтените полета Нахр Умар в Южен Ирак.

Източници

Външни препратки 
 Официален сайт

Нефтодобивни предприятия във Франция
Нефтохимически предприятия
Енергийни компании във Франция
Газодобивни предприятия
Ил дьо Франс
Основани във Франция през 1924 година
Дож

Дож е титла, която носил държавният глава на някогашните градове-държави Венеция и Генуа. Думата идва от латинското „dux“ („водач“).

Венециански дож 

Титлата съществува във Венецианската република в продължение на повече от 10 века (от VIII до XVIII). Възниква през 697 година, когато Венецианската република е официално подчинена на Византийската империя. Първият дож е Паоло Луцио Анафесто. Предполага се, че първите дожи са били назначавани като наместници от Византия.

Дожите са били избирани от най-богатите и влиятелни семейства във Венецианската република. До 1032 година дожите са имали неограничена (еднолична) власт във всички държавни, военни и църковни дела. По-късно властта на дожа била ограничена с въвеждането на няколко алтернативни институции на властта. След 1172 година процедурата по избиране на държавния глава се усложнява. Комитетът на 40-те избирал дожа от 4-ма кандидати от състава на Големия съвет. На изборите през 1229 година Комитетът на 40-те се увеличил на 41 души, тоест нечетно количество членове.

От 1268 година до края на съществуването на титлата процедурата на избиране е включвала в себе си 11 гласувания. От 30 членове на Големия съвет се избирали 9; те са избирали 40 души, а от тези 40 са били избирани 12 души, които на свой ред са избирали 25 души. От тези 25 са били отсети 9-има, които избирали 45 гласоподаватели. След това от тези 45 души оставали 11 души. И накрая 11-те избирали 41 гласоподаватели, които избирали дожа.

Подобен метод на избиране бил създаден, за да зачете интересите на всички страни и да не допусне до висша длъжност наместник на каквато и да е партия или клан или човек, неспособен да управлява държавата. Когато дожът бил вече избран, той произнасял пред народа думите: „Това е вашият дож, ако това ви устройва“. След това давал обет, в който тържествено се заклевал да управлява съгласно закона и за благото на държавата. От 1268 година е въведена длъжност вицедож или консултант на дожа.

Генуезки дож 

Титлата дож носи и главата на Генуезката република. Длъжността и титлата са заимствани от Венеция през 1339 г. От 1384 до 1515 г. най-достойните и популярни граждани на Генуа заемат поста, с изключение на периодите на чужда окупация. През 1528 г. постът на дожа е възстановен от генуезките аристократи, но с ограничен срок за управление – две години. Длъжността престава да съществува, както и във Венеция, през 1797 г., когато френските завоеватели забраняват изборите за дожи.

Други дожи 
Изборни дожи управляват и 2 по-малки италиански републики – Амалфи (през ранните етапи от историята на града) и Сенарика (днес село, западно от Терамо, Централна Италия). В Сенарика титлата съществува от 1343 г. до присъединяването на Република Сенарика към Неаполитанско кралство през 1797 г.

Бележки 

 
Титли
Триполи

Триполи е столицата и област на Либия. Населението му е 1 158 000 души през 2018 г. Има стара и нова част.

История 
Основан е през 7 век пр.н.е. от финикийците. Първоначално градът е наричан с името Оеа. По-късно сицилианските гърци обединяват града с няколко от съседните селища под името Триполис.

След Втората пуническа война градът е предаден от Рим на Нумидия, а по-късно е включен в римската провинция Африка.

Много по-късно, през 1551 г. градът е включен в Османската империя. През 1963 г. Триполи става столица на Либия.

Забележителности 

Едни от най-атрактивните забележителности на града са римска триумфална арка от времето на император Марк Аврелий, джамията Караманлъ, както и испанска крепост от XVI век. Триполи разполага и с множество музеи: за естествена история, етнографски музей, археологически музей и др.

Личности, родени в Триполи 
 Клаудио Джентиле (р. 1953), италиански футболист

Побратимени градове и партньори 
  Бейрут, Ливан
  Бело Оризонте, Бразилия (След 2003)
  Измир, Турция
  Мадрид, Испания
  Сараево, Босна и Херцеговина (след 1976)

Източници 

 
Арабски столици на културата
Кит

Китът е едър морски бозайник от разред Китоподобни (Cetacea), който включва още делфините и други. Китът се храни с риби и други морски обитатели.

Той е най-голямото известно животно в света. Тялото му достига на дължина от 3,5 m при най-дребните видове до около 30 m (с тегло около 160 тона) при най-едрите.

Любопитно 

 През първите 6 месеца бебето на синия кит наддава с по 110 кг на ден.
 Максималната скорост, която китовете могат да развият, е 65 км/ч.
 Косатката притежава зъби, които могат да достигнат до 20 см дължина и 1 кг тегло.

Вижте също 
 Лов на китове

Източници 

Китоподобни
Уолтър Скот

Сър Уолтър Скот () е продуктивен шотландски писател на исторически романи, известен в цяла Европа.

Биография

Детство и образование 

Уолтър Скот е роден на 15 август 1771 година, в Единбург, Шотландия в семейство на адвокат. Поради крехкото си здраве той прекарва голяма част от детството си във фермата на дядо си, където се заражда интересът му към местните народни предания и легенди и фолклор, която го съпътства през целия му живот. 

Завършва право и става адвокат.

Литературна дейност 
Събира и издава няколко тома древни балади. Уолтър Скот чете в превод и в оригинал значителни поетични произведения на френски, италиански и немски писатели, което го подтиква към лично творчество и развива поетичния му усет. Едва по-късно през 1814 година, когато е утвърден и признат поет, Уолтър Скот издава „Уейвърли“ – първият от поредицата исторически романи. Написва множество романи, сред които „Айвънхоу“, „Кенилуърт“, „Единбургската тъмница“. Романите му повлияват на Пушкин, Достоевски, Оноре дьо Балзак, Виктор Юго. Силата на това въздействие се крие в различния тип литература, която предлага Скот: нов вид исторически роман, построен върху задълбочени проучвания и достоверно представящ отминалата епоха, според един изследовател на творчеството му, в романите на Скот има обрисувани 2836 действащи лица, включително 37 коня и 33 кучета. Според друг, подобна галерия от образи няма дори и в творчеството на Шекспир.

Последни години 
Признат за един от най-големите британски и шотландски романисти, през 1820 година Уолтър Скот получава благородническа титла.  

Той е собственик на издателска къща, с амбиции на просветител, представил на съвременниците си книги на Джон Драйдън, Даниел Дефо и Джонатан Суифт, документи, биографии, фолклор и литературни анализи.  

През 1825 година видният писател фалира и е принуден да работи усилено до смъртта си през 1832 година, за да изплати дълговете си.

Избрана библиография

Поеми 
 Песента на последния минстрел (1805)
 Мармион (1808)
 Дамата на езерото (1810)

Романи 
 Уейвърли (Waverley) (1814)
 Роб Рой (Rob Roy) (1818)
 Ламърмурската невеста (The Bride of Lammermoor) (1819)
 Айвънхоу (Ivanhoe) (1820)
 Абатът (The Abbot) (1820) – исторически роман, посветен на Мария Стюарт
 Кенилуърт (Kenilworth) (1821)
 Пиратът (The Pirate) (1822)
 Куентин Дъруърд (Quentin Durward) (1823)
 Ричард Лъвското сърце The Talisman (1825)

Външни препратки 

 
  (в оригинал, на английски език)

 
Шотландски романисти
Шотландски поети
Адвокати
Възпитаници на Единбургския университет
Британска аристокрация
Родени в Единбург
Ракообразни

Ракообразните (Crustacea) са подтип безгръбначни трипластни животни от тип Членестоноги.

Тялото им е съставено от главогръд и коремче. Имат 5 чифта крака, 2 чифта пипала и опашка за ходене и плуване. Предният чифт крака служи за хващане и раздробяване на плячката. Главата им е съставена от 5 слети членчета и носи 3 двойки челюсти.

Живеят във водата и (рядко) на сушата. Дишат почти винаги с хриле. Повечето видове са свободно живеещи, но са известни и паразити.

Класове 
 Branchiopoda – водна бълха и др.
 Cephalocarida
 Malacostraca (Висши ракообразни) – речен рак, езерен рак, поточен рак, мокрица, скарида, омар и др.
 Maxillopoda (Челюстнокраки) – циклопс и др.
 Ostracoda (Мидени рачета)
 Remipedia (Ремипедии)

Интересно 
Най-големите ракообразни са големите морски раци. Толкова са огромни, че между грамадните им предни щипки се побира кон. Наричат ги също „раци на кокили“, защото краката им са дълги. Най-големият документиран такъв е 2,5 m с разперени крака, тежащ 8 kg.

Сред ракообразните най-голям вид е гигантският крив рак, който достига 1,5 m с разтворени крака. Той живее край Японското крайбрежие.

Описание 
Ракообразните са предимно водни обитатели, но се срещат и сухоземни видове. Някои живеят на дъното на водоемите, други са активни плувци, трети са неподвижно прикрепени, а четвърти имат паразитен начин на живот. Сухоземните представители обитават влажна среда (паднали дървета, гниещи пънове и под камъни). В зависимост от устройството им ракообразните се групират на две групи – низши и висши.

Ракообразните са с размери от 0,2 mm до 80 cm. Висшите раци имат 8 гръдни членчета, а низшите от 4 до 40. При много видове хитинизираната кутикула е пропита с варовито вещество и на места е много дебела и здрава.

Характерните белези на ракообразните, които ги отличават от другите членестоноги, са:
 тялото е съставено от различен брой членчета;
 имат 2 двойки антени;
 начленените крайници са съставени от 2 клона, с различен размер и форма;
 главата и гърдите много често са слети в главогръд, който е покрит с твърда хитинова обвивка.

Речен рак 

Речният рак е типичен представител на висшите ракообразни, които имат 5 двойки ходилни крака. Тялото му е ръждивокафяво на цвят и на големина достига до 15 – 20 cm.

Първият чифт ходилни крака завършват с щипки. Те служат за улавяне на храната и защита. Коремчето е съставено от 6 членчета с крайници. При мъжките индивиди първите 2 двойки коремни крачка са видоизменени и се наричат полови. Те участват в предаването на сперматозоиди по време на копулацията. Коремните крачка на женските индивиди са плавателни.

При размножаване женската прикрепва оплодените яйца към коремните си крачка и ги носи до излюпването им. Тя се грижи за малките рачета, които остават известно време върху крайниците ѝ.

Речният рак обитава реки, езера и блата. През деня се крие под камъни до брега и коренища на растения, а през нощта търси храна. Речният рак е всеядно животно.

Бележки
Многоножки

Многоножките (Myriapoda) са подтип сухоземни членестоноги включващ стоножките и техни родствени групи. Включва около 12 000 описани съвременни вида, от които в България са установени около 240 вида и 23 подвида.

Външен вид 
Тялото е съставено от глава и сегментирано туловище. Тялото обикновено е силно издължено и с дължина от 1÷2 mm (Pauropoda) до около 30 cm при най-големите стоножки и диплоподи. Изкопаемите диплоподи от род Arthropleura са достигали дължина 2,5 метра, което ги прави най-едите сухоземни безгръбначни живели някога на Земята.

Главата има чифт обикновено къси антенки. Очи липсват при всички Pauropoda и Symphyla. Стоножките и диплоподите обикновено имат чифт очни полета представляващи групички от няколко прости очи, но много почвени и пещерни видове нямат очи. Само Scutigeromorpha (напр. Къщна стоножка) имат сложни очи съставени от множество оматиди.

Туловището е съставено от множество еднородни сегменти. Примитивният сегмент носи по една двойка крака, но при Diplopoda сегментите (освен първите 3-4) са слети по два, образувайки сложен сегмент (т.нар. „диплосомит“) с две двойки крачета. При останалите 3 класа многоножки, сегментите са запазили примитивното състояние с по една двойка крачета. Броят на чифтовете крачета варира от 3 при младите пауроподи, до няколкостотин при Diplopoda (375 чифта при Illacme plenipes). При повечето видове броят на сегментите (и съответно крачетата) нараства с растежа при линеенето (анаморфно развитие), но при стоножките от разредите Scolopendromorpha и Geophilomorpha броят сегменти се запазва един и същ през целия им живот (епиморфно развитие).

Анатомия 
Многоножките имат трахейна дихателна система – въздухът навлиза в тялото през отвори на телесната обвивка (дихалца) и се разнася от мрежа от разклоняващи се трахеи.

Отделителната им система се състои от малпигиеви тръбички.

Разпространение 
Многоножките са разпространени из целия свят, но най-голямо видово разнообразие има в тропиците.

Екология 
Многоножките са активни предимно нощем. Повечето се хранят с детрит, но стоножките са хищни.

Систематика 
Многоножките са разделени в 4 класа:

Монофилията на класовете е убедително установена, но няма консенсус за статута на Myriapoda като цяло, най-вече по отношение на положението на Chilopoda спрямо останалите групи. Групата Dignatha (Pauropoda + Diplopoda) обикновено се счита за монофилетична, както и Progoneata (Dignatha + Symphyla):

Източници
Египетски божества по животни

Тази страница съдържа списък на египетските божества, подредени по символно животно. Възможно е това животно да служи като божествено животно (превъплъщение на бога), но е възможно и само божеството по някакъв начин да е обвързано с животното. За повече подробности относно връзката между божеството и животното, моля разгледайте страницата на божеството.

Овен 
Вижте също: Овенът в митологията.
 Ageb
 Амон
 Andjty
 Bâ
 Banebdjeb (Banebdjebdêt)
 Heryshef
 Kerty
 Khnoum

Чакал 
 Анубис (или куче)
 Douamoutef
 Ophoïs
 Oupouaout

Котка 
Вижте също: Котката в Древен Египет.
 Бастет

Куче 
 Анубис (или чакал)
 Беду (червено куче)
 Khentyimenty (черно куче)
 Oupaout (Oupouaout) (черно куче)

Кобра 
 Хетепес-Сехус
 Керехет
 Уаджет

Крокодил 
 Khentykhety
 Собек

Сокол 
 Анти
 Аш
 Дедун (до Новото царство)
 Хароерис
 Хемен
 Хорахти
 Хор
 Хурун
 Хонсу
 Mekhentyirty
 Монту
 Нефтида
 Ур
 Qebehsenouf
 Ре
 Сокарис (Сокар)
 Сопду

Жаба 
 Ахекет
 Хекет

Хипопотам 
 Опет (Ипет)
 Тауарет (Таурет)

Ибис 
 Тот

Лъв 
 Акер
 Апедемак
 Чесму
 Дедун (след началото на Новото царство)
 Khentétkhas
 Mahes
 Мандулис
 Матит (Маттит)
 мехит
 Менхит
 Ментит
 Пашет (Пахет)
 Репит
 Сехмет
 Тефнут

Гъска 
 Амон (от него произлиза първичното яйце)

Птица 
 Дунауи

Риба 
 Хатмехит
 Хеддет

Скарабей 
 Юзаас
 Хефри

Скорпион 
 Хедедет
 Селкит
 Табитет
 Серкет

Змия 
 Ammon (в ролята му на оплодител на първичното яйце)
 Апофис
 Апеп
 Буто
 Icheneumon
 Хенсит
 Мехен
 Мертесжер (Мерт-Сежер)
 Nehebkaou (Nehet-kaou)
 Уаджет
 Рененутет
 Сомтус

Маймуна 
 Хеджур
 Иуф
 Тот

Бик 
Вижте също: Бикът в Древен Египет.
 Апис
 Бухис
 Кемур
 Ханутеф
 Мневис
 Tjaïsepef (Tjaïpesef)

Крава 
 Бат
 Чентаит
 Ихет
 Хатхор
 Хезат
 Ментиур (Ментиер)
 Небетхетепет
 Нейт
 Нут
 Секхатхор
 Шедит
 Шентаит

Лешояд 
 Мут
 Нехбет

!
Оракули в Древен Египет

Оракулите играят значителна роля, предимно в личния живот. Несъмнено оракулът на Амон потвърждава възшествието на трона на някои фараони, а и самите владетели се допитвали понякога до него по въпроси от политическо естество, но към оракулите се отнасят с по-голяма охота по маловажни въпроси. По този начин най-наивни въпроси зависели от божественото пророчество.

Гадателските техники също така са разнообразни. Когато се поставя въпрос на божеството, докато то шества в ладията си, то „принуждавало“ носачите си да отстъпват назад или да избързват напред, за да обозначат неговите „да“ или „не“. Боговете-лечители изпращали на пациентите си сънища, в които им посочвали лечението; за улеснение на бога, жреците пригаждали акустични тръби в статуите и им „давали назаем“ собствените си гласове при отговорите на зададените им от вярващите въпроси; те можели да се задават и писмено, чрез остракони, на които също се отговаряло с да или не. И накрая пророчествата можели да бъдат предавани и от божествата, които в такъв случай обладавали тялото на даден човек, който изпадал в транс. От всички оракули, най-известният през късната епоха е този на Амон в оазиса Сиуа, когото познаваме най-вече от гръцките автори и от посещенията там на Александър Велики.

Оракул
Самоличност (филм)

„Самоличност“ () е американски трилър от 2003 година със сценарий от Майкъл Куни и режисиран от Джеймс Манголд. Филмът се базира на историята на 10 непознати, чиито съдби се преплитат в изолиран мотел. Тогава, един по един, започват да умират.

Участват 
 Пруит Тейлър Винс в ролята на Малкълм Ривърс
 Джон Кюзак в ролята на Ед
 Рей Лиота в ролята на Род
 Аманда Пийт в ролята на Парис
 Джон Хокс в ролята на Лари
 Клеа Дювал в ролята на Джини
 Уилям Лий Скот в ролята на Лу
 Ребека де Морни в ролята на Карълайн
 Алфред Молина в ролята на д-р Малик
 Кармен Ардженциано в ролята на Марти

Източници

Външни препратки 
 Официален сайт
 

Американски трилъри
Филми от 2003 година
Филми на Джеймс Манголд
Елф

Елф може да се отнася за:
 „Елф“, френска петролна компания
 Елфи, митически същества
 „Елф“, българско издателство
 „Елф“, бивша американска рокгрупа
 „Елф“, американски филм от 2003 г.
Джон Кюсак

Джон Пол Кюсак () е американски филмов актьор, сценарист и продуцент.

Биография 
Роден е на 28 юни 1966 г. в град Еванстън, Илинойс. Цялото му семейство са актьори: баща му Ричард, както и неговите братя и сестри Ан, Бил, Джоун и Сузи, са били или са актьори. Кюсак не е женен.

Филмография

Източници

Външни препратки 

 
 

Американски актьори и актриси
Родени в Еванстън
Рей Лиота

Реймънд Алън „Рей“ Лиота () е американски актьор от шотландско-италиански произход.

Биография 
Роден е на 18 декември 1954 година в Нюарк, Ню Джърси, САЩ. Учил е актьорско майсторство в университета в Маями. Известен е с ролята на Хенри Хил във филма на Мартин Скорсезе „Добри момчета“. Дава гласа си на Томи Версети, главния герой в компютърната игра Grand Theft Auto: Vice City.

Личен живот 
През февруари 1997 г. се жени за Мишел Грейс. Двамата се запознават на бейзболен мач на бившия ѝ съпруг Марк Грейс. Имат дъщеря на име Карсън, родена през декември 1998. Двойката се развежда през 2004 г. Лиота живее в Пасифик Палисейдс, Калифорния.

Избрана филмография

Източници

Външни препратки 

 
 

Американски актьори и актриси
Носители на награда Еми
Родени в Нюарк
Хора от Доминиканската република
Самоличност

За филма „Самоличност“ вижте Самоличност (филм)

Във философията самоличността е качеството да бъдеш „същия като“.

Самоличността е обект на интерес най-вече от страна на логиците и метафизиците.

В обществото самоличността е по-важна тема през XX и XXI век, включително заради кражбите на самоличност.

Източници 

Философия
Идентификация на личността
Анатол Франс

Анатол Франс () е псевдонимът на френския писател Жак Франсоа-Анатол Тибо.

Биография и творчество 
Ражда се в Париж, в семейството на известен книжар-букинист. Завършва колежа „Станислав“, след което сътрудничи в различни библиографски справочници, списания и кратки енциклопедии.

От 1873 г. започва да участва със статии и есета във вестниците „Льо Тан“, „Льо Голоа“ и други. През същата година издава първата си стихосбирка „Златни поеми“, а през 1876 г. – „Легенда за Таис“.

От 1876 г. Франс е чиновник в библиотеката на Сената. Носител е на Нобелова награда за литература (1921).

Частична библиография

Източници

Външни препратки 

 
 
 Стихове на Анатол Франс в Двуезична библиотека

Френски романисти
Френски автори на исторически романи
Френски сатирици
Френски поети
Псевдоними
Френски социалисти
Делото Драйфус
Членове на Френската академия
Носители на Нобелова награда за литература
Френски нобелови лауреати
Носители на ордена на Почетния легион
Родени в Париж
Починали в Тур
Система сантиметър-грам-секунда

Системата CGS (сантиметър-грам-секунда) е кохерентна система единици, която през 19 век постепенно се налага при измерванията в физиката. Подобно на използваната днес международна система SI, и тя почива на метричните единици метър, килограм и секунда (т.нар. система метър-килограм-секунда или MKS, станала основа за SI), но основните ѝ единици имат други десетични представки. В областта на механиката тя е разширена с единиците келвин, кандела и мол. Днес се прилага рядко, като не трябва да се използва заедно с единиците от международната система SI.

В областта на електричните и магнитни единици системата сантиметър-грам-секунда има четири разновидности:

— електростатична CGS система;

— електромагнитна CGS система;

— Гаусова система, и

— система Хевисайд-Лоренц

Те се различават помежду си по избора на коефициентите в законите на Кулон (електрическа проницаемост), Ампер и Фарадей (електромагнитна индукция).

Производни на системата CGS са единиците дина, ерг, поаз, стокс, гаус, оерстед и максуел. Те също не трябва да се използват едновременно с единиците от SI.

През 1954 г. международна комисия препоръчва системата MKS като основа за една обща единна система в областта на науката и техниката. През следващите десетина години системата CGS постепенно е изместена от системата SI в учебниците и в практиката на специалистите. Някои физици обаче продължават да ползват системата CGS заради по-удобните в отделни случаи изчисления. Системата CGS се поддържа от Международния съюз за чиста и приложна физика (International Union of Pure and Applied Physics, IUPAP).

Дефиниции и производни на единиците CGS в SI

Вижте също 
 Международна система единици
 Извънсистемна единица

Източници 

Измерване
Рон Денис

Рон Денис е английски бизнесмен, председател и главен изпълнителен директор на „Макларън груп“, както и собственик на 15% от компанията. Той е директор на тима „Макларън“ от „Формула 1“.

Денис започва своята кариера в моторните спортове през 1966 година за „Купър Мотор Рейсинг“. В началото на 1968 година преминава на работа като главен механик в „Брабам Рейсинг“, поканен от собственика на тима сър Джак Брабам. Три години по-късно Денис основава своята компания „Рондел рейсинг“. Компанията създава болида „Прокар“ – сред най-успешните във „Формула 2“ и шампионата.

В средата на 1980 година компанията на Рон Денис закупува тима „Макларън“ (Team McLaren Limited) от „Формула 1“, запазвайки името му като „Макларън интернейшънъл“, превръщайки го в един от най-успешните в историята на автомобилните спортове. „Макларън интернейшънъл Формула 1 Рейсинг“ е световен шампион при конструкторите във Формула 1 през 1974, 1984, 1985, 1986, 1989, 1990, 1991, 1998 г.

Рон Денис е съосновател и на компанията за производство на спортни автомобили „Макларън“, създадена през 1989 година. Компанията започва производство на легендарния роудкар „Ф1“.

Личности от Формула 1
Британски бизнесмени
24 часа на Льо Ман

24-те часа на Льо Ман () е състезание за спортни автомобили и прототипи. Провежда се по трасе, включващо специални участъци и нормална шосейна мрежа в района на град Льо Ман, Франция.

Състезанието се организира от „Automobile Club de L'Ouest“.

Провежда се ежегодно от 1923 година, като състезание не е имало само през 1936 г. и по време на немската окупация и следвоенните години 1940 – 1948 г.

Традиционно старта се дава в събота в 15.00 часа местно време и състезанието продължава 24 часа. В последните 13 години 11 пъти състезанието печели Ауди, като през 2006 година за първи път побеждава болид с дизелов двигател – Ауди R10 TDI, а през 2012 записва първата победа на хибриден автомобил – Ауди R18 e-tron quattro.

През 2009 година за първи път в това състезание участва българския пилот Пламен Кралев. Кралев се състезава в клас GT2, като кара за екипа на Endurance Asia Team, чиято база е в Хонг Конг. Кралев, който дотогава е управлявал само състезателен автомобил Ферари, се състезава зад волана на Порше 997 GT3 RSR като негови съотборници бяха французина Филип Есно и китайския пилот Даръл О'Йънг.

Най-голямата трагедия в състезанието и в моторните спортове като цяло се случва на 11 юни 1955 година, когато френският пилот Пиер Левег удря отзад друг болид на старт-финалната права и излита в публиката, загивайки и убивайки 83 зрители.

На 22 юни 2013, по време на третата обиколка от състезанието, датският пилот Алън Симонсен катастрофира тежко. На пистата излиза кола на сигурността, като малко след катастрофата се появява информация за това, че Алън Симонсен е добре, в съзнание е и е без опасност за живота. Закаран е в болницата в Льо Ман, за да му бъде направен преглед. Около 18:00 местно време, той умира вследствие на раните си. Все още не е ясно защо се бе появила информация от достоверни източници, за това че той е без опасност за живота. За състезанието през 2014 на мястото на катастрофата са поставени допълнителни мантинели, тъй като на този завой много често пилоти допускат грешки.

Победители

Победи по състезатели

Победи по конструктори

Победи по нации

Вижте също 
 24-те часа на Льо Ман
 Миниатури на болидите шампиони на скала 1/43

Източници 

 
Автомобилни състезания
Международно бюро за мерки и теглилки

Международното бюро за мерки и теглилки (Bureau International des Poids et Mesures, BIPM) е стандартизационна организация, една от трите организации, създадени да поддържат системата SI по силата на Конвенцията за метъра (Metre Convention).

Намира се в предградието на Париж Севър, Франция, където се ползва с извънтериториален статус.

Съгласно нейния официален сайт:

Задачата на Международното бюро за мерки и теглилки е да осигурява на всички страни по света информация за измерванията и тяхната проследимост съгласно Международната система единици (SI). Тя извършва тази дейност по силата на Конвенцията за метъра, която е едно дипломатическо споразумение между 51 държави. BIPM действа чрез редица консултативни комитети, членове на които са националните метрологични центрове и лаборатории на държавите членки на Конвенцията, както и чрез собствени лаборатории.

BIPM провежда научни изследвания, свързани с измерванията. Тя взема участие в (а също и организира) международни сравнения на националните еталони на страните, както и калибрирането им за членовете на организацията.

Другите две организации са:

 Генерална конференция по мерки и теглилки (Conférence Générale des Poids et Mesures, CGPM)
 Международен комитет по мерки и теглилки (Comité International des Poids et Mesures, CIPM)

В България Националният център по метрология (НЦМ) е част от Българския институт по метрология (БИМ).

Външни препратки 
 Международно бюро за мерки и теглилки (BIMP)
 Държавна агенция за метрологичен и технически надзор

Измерване
Метрология
Президентски избори в Украйна (2004)

На 3 декември 2004 г. Върховният съд на Украйна се произнася по жалбата, внесена от кандидата на опозицията за президент Виктор Юшченко за нарушения във втория кръг на президентските избори.

Върховният съд отменя всички решения на украинската ЦИК за вота на 21 ноември, с които за победител е обявен Виктор Янукович. Централната избирателна комисия на Украйна официално насрочва нови президентски избори за 26 декември 2004 г. Датата за изборите 26 декември се гласува от парламента, а президентът Леонид Кучма подписва указ. Действащият премиер Виктор Янукович обявява, че ще участва в прегласуването.

„Министър-председателят Виктор Янукович ще уважи решението на Върховния съд, макар че е взето под натиска на улицата в противоречие на конституцията. Той смята, че няма друг избор освен отново да се яви на изборите и да спечели.“, заявява говорителката на министър-председателя Ана Герман.

2004
Украйна
2004 година в Украйна