alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Норвежки език

Норвежкият език е северногермански език, който се говори като майчин от около 5 милиона души, предимно в Норвегия, където е официален. Той се говори също от около 50 – 60 хиляди норвежки емигранти в САЩ, предимно в Средния запад. Норвежкият, шведският и датският образуват континентално-северните езици, донякъде взаиморазбираеми. Норвежкият език може да се проследи до западния клон на старонордския език, от който също така водят началото си исландският и фарьорският език. Днес норвежкият език е по-близък до шведския и датския, които са произлезли от източния клон на старонордския език, отколкото до островно-северните езици, именно исландския и фарьорския. Норвежкият език не може да се разграничи като такъв от шведския и датския, ако се използват чисто езиковедски критерии. В действителност може да се твърди, че норвежкият език е тази част от северногерманските диалекти, която се говори на територията на Норвегия.

Норвежкият правопис се измества частично от датския в късното Средновековие. Едва през 19 век възниква ландсмол (език на норвежкото село), който по-късно започва да се нарича ниношк (нов норвежки език). Това събитие поставя началото на споровете около норвежкия език. В днешно време около 85 – 90 процента от населението в Норвегия използва букмол, езикът на книгите, който се основава на датския правопис.

Норвежки език може да се отнася за някой от следните езици и диалекти:
 източноскандинавски езици
 букмол – традиционния официален език на Норвегия, говорен от 90% от населението
 риксмол
 западноскандинавски езици
 нюношк – също официален език на Норвегия
 йогношк

Бележки
Венда

Венда е език от групата банту, говорен от около 750 000 души в ЮАР, Зимбабве.

Външни препратки 
 Венда на Ethnologue

Езици банту
Виетнамски език

Виетнамският език (tiếng Việt, [тjенг вjет]) е официалният национален език на Виетнам. Той е австроазиатски език, говорен от около 80 000 000 души във Виетнам и по света. По-голямата част от виетнамския речник е зает от китайския език.

История 
 Периоди във виетнамския език
 Предвиетнамски
 Протовиетнамски
 Архаичен виетнамски
 Древен виетнамски
 Средновиетнамски
 Съвременен виетнамски език

В резултат от френското колониално управление над Виетнам, виетнамският език е силно повлиян от френския, ползва латиница с допълнителни диакритични знаци за тонове.

Диалекти 
Виетнамският език традиционно се дели на три основни диалектни области, които от своя страна се разклоняват на многочислени диалекти и говори:
 северни (център е гр. Ханой)
 централни (гр. Хюе)
 южни (гр. Хошимин).

В централните диалекти са се съхранили повече архаични черти. Диалектните различия са видими основно във фонетиката и лексиката.

Писменост 
През 13 – 14 век на основата на китайската писменост е създадена виетнамска йероглифна писменост, на виетнамски – 字喃, chữ nôm [тjъй ном], букв. народна писменост. Тя е използвана до началото на 20 век, макар че за това време не е получила широко разпространение, а също така не е имала и официален статус.

Съвременната виетнамска писменост, на виетнамски 字國語, chữ quốc ngữ, [тjъй куок нгъй], букв. национална писменост, е базирана на графичната основа на латинската азбука и е създадена от европейския католически мисионер Александър де Род през 17 век и е официално въведена през 1910 г. В нея за обозначение на тоновете се използват диакритични знаци.

Към стандартните букви от латинската азбука, в азбуката на съвременния виетнамски език се използват 134 (2×67) допълнителни символа:

 Áá Àà Ãã Ảả Ạạ Ăă Ắắ Ằằ Ẵẵ Ẳẳ Ặặ Ââ Ấấ Ầầ Ẫẫ Ẩẩ Ậậ
 Đđ
 Éé Èè Ẽẽ Ẻẻ Ẹẹ Êê Ếế Ềề Ễễ Ểể Ệệ
 Íí Ìì Ĩĩ Ỉỉ Ịị
 Óó Òò Õõ Ỏỏ Ọọ Ôô Ốố Ồồ Ỗỗ Ổổ Ộộ Ơơ Ớớ Ờờ Ỡỡ Ởở Ợợ
 Úú Ùù Ũũ Ủủ Ụụ Ưư Ứứ Ừừ Ữữ Ửử Ựự
 Ýý Ỳỳ Ỹỹ Ỷỷ Ỵỵ.

Външни препратки 
  Виетнамският език на сайта Етнолог
 Уикипедия на виетнамски
Волоф

Волоф е нигер-конгоански език, говорен от около 3 200 000 души в Сенегал, Гамбия, Мавритания и други.

Външни препратки 
 Волоф на Ethnologue
 Уикипедия на волоф
 Leipoldt's Wolof Language Project 
 Wolof Online
 An Annotated Guide to Learning the Wolof Language 

Нигер-конгоански езици
Гуарански език

Гуаранският език (самоназвание: ava-ñe’ẽ – букв. „език на народа“) е тупийски език, един от двата официални езици в Парагвай (заедно с испанския). Говори се от около 4 850 000 души.

Това е най-говореният език в Парагвай, където половината от селското население не говори друг език. Говори се и от общности в съседни държави – в североизточна Аржентина, югоизточна Боливия и югозападна Бразилия. Той е втори официален език в аржентинската провинция Кориентес от 2004 г. и е един от официалните езици в Меркосур (заедно с испанския и португалския).

Освен че е един от най-широко говорените индиански езици, гуаранският е уникален с това, че парагвайците продължават активно да използват традиционния си език, докато по принцип навлизането на испанския език като официален е универсално явление в Латинска Америка.

Йезуитският свещеник Антонио Руис де Монтоя публикува през 1639 г. първата писмена граматика на гуарани в книгата си Tesoro de la lengua guaraní. Той го описва като език, който е толкова многословен и елегантен, че може да се съревновава и с най-известните езици по света.

Правопис 
Гуаранската писменост е базирана на латиницата, като има и два диакритични знака и шест диграфа. За поставяне на ударение над гласна се използва акут.

Съответствия между графеми и фонеми в гуарани:

Източници

Външни препратки 
 Гуаранският език в Ethnologue

Индиански езици
1 (число)

Едно е естествено число, предхождано от нула и следвано от две. С арабски цифри се изписва 1, с римски – I, а по гръцката бройна система – Αʹ. Цифрата 1 (едно) се нарича още единица. В поредица едно се превръща в първа, първи, първо (1-ва, 1-ви, 1-во). Наречието за един път (еднократно) е „веднъж“.

Древногръцката математика третира единицата като принцип на броене, а не собствено като „число“, което според дефиницията на Евклид е „някакво множество от единици“.

Математика 
 По дефиниция числото 1 не е нито просто, нито съставно число, защото има само един делител – 1.
 1 е делител на всички естествени числа.
 1 е взаимно просто с всяко цяло число.
 1 е първото и най-малко естествено число.
 1 е първото и най-малко нечетно число.
 1 е първото и най-малко положително число.
 1 е разликата между всеки две последователни естествени числа.
 При умножение, деление, степенуване и тетрануване на произволно число n с 1 се получава същото число. (n = n × 1 = n ÷ 1 = n1 = n ^ 1).
 1 на произволна n-та степен е 1 (1n = 1).
 Всяко число n, различно от 0, на степен 0 е 1 (n ≠ 0, n0 = 1).
 1 разделено на определена стойност n се нарича реципрочна стойност, а получената дроб 1/n се нарича аликвотна дроб.
 1 се означава с плътна точка () в цифрите на маите.
 1! = 1, но и 0! = 1 (по конвенция).
 1 е първото и второто число на Фибоначи в неговата редица (0, 1, 1, 2, 3, 5, 8, ...).
 1 е първото триъгълно число (T1 = 1).
 1 е първото безквадратно число и второто квадратно число (след 0), като е единственото, което е едновременно безквадратно и квадратно.
 1 е първото щастливо число.
 Цифрата 1 присъства във всички бройни системи, включително в двоичната, която има само два знака 0 и 1.
 1 = 0,(9)
 Единична окръжност е окръжност с радиус 1.

Други 
 1 е атомният номер на химичния елемент водород.
 Първият месец на годината е януари.
 Първият ден от седмицата е понеделник според ISO 8601, но в някои държави неделята е начален ден на седмицата (заради почитането на Шабат).
 Първата планета в Слънчевата система е Меркурий.
 Нотата до е мнемоническо обозначение на първата степен на естествения звукоред на диатоничната мажорна тоналност.
 Октавиан Август е 1-вият император на Римската империя.

Думи с подобно значение 
 Думи, образувани чрез гръцката представка mono
 монарх – монада – моно – моногамия – моногенеза – монокъл – мономания – монолит – монолог – монопол – монотеизъм – монотонност

 Думи, образувани чрез гръцката представка alpha
 алфа-частица – алфа-разпад – алфа-лъчение – алфа-мъжкар

 Думи, производни на латинската дума solus
 солист – соло

 Думи, производни на латинската дума unus
 универсален – университет – уникат – униформа – уния

 Думи, производни на латинската дума prima
 прима – пример – примат – примабалерина – примадона – прима виста – примавера

Вижте също 
 Имена на числата

Източници 

Цели числа
Дари

Дари (или форсие дари, персийски дари) е официалното име на персийския език, говорен в Източен Иран, Афганистан, Пакистан и Туркменистан.

Според иранския лингвист Зана Вахидиан причината дари да се използва като език, който почти всички в Афганистан могат да разбират и говорят, е, че Афганистан премества столицата си от Кандахар в Кабул през 18 век.

История 
Произходът на името дари не е изяснен. Има няколко теории:
 дари означава дворцов език, понеже е използван в двора на Сасанидите.
 свързан е с думата за яма, пещера, понеже е говорен от планинско население, живяло в пещери.
 свързано е с името на цар Дарий.

Граматика 
Не се различава от персийската граматика. Има малки разлики в произношението както е при всички диалекти.

Външни препратки 
 Дари на Ethnologue

Ирански езици
Езици в Афганистан
Диула

Диула е нигер-конгоански език, говорен от около 2 500 000 души в Буркина Фасо, Кот д'Ивоар, Мали.

Външни препратки 
 Диула на Ethnologue

Нигер-конгоански езици
Дзонгкха

Дзонгкха е китайско-тибетски език, говорен от около 160 000 души в Бутан и от около 640 000 души общо. Това е единственият официален и национален език в страната. Използва тибетската азбука за писане. Наименованието означава „езикът на крепостите“.

Външни препратки 
 Дзонгкха на Ethnologue
 Уикипедия на дзонгкха

Източници 

Китайско-тибетски езици
Култура на Бутан
Дивехи

Дивехи (самоназвание: ދިވެހިބަސް), наричан още малдивски език, е индоарийски език, говорен от около 350 хиляди души на Малдивските острови.

Има статут на официален език на Малдивите, но е разпространен и на принадлежащите към Индия острови Лакшадвип. Езикът използва собствена писменост, наречена тана, която се чете от дясно наляво и се основава на арабско-персийското писмо.

Фонетика 
Особеността на малдивския език е това, че две съседни гласни не се обединяват при произнасянето в дифтонг, а се отделят една от друга чрез глотална пауза. В изначалния дивехи не присъстват струпвания от съгласни, като максималната словесна структура е CVC. Фонетиката на заимстваните думи обикновено се изменя под тази структура.

Граматика

Номинална морфология 
Номиналната система на малдивския език включва съществителни, местоимения, прилагателни и числителни като част на речта.

Съществителни 
Съществителните в малдивския език се склоняват до определеност, число и падеж. Числото може да е единствено или множествено. Съществуват седем падежа.

Азбука 
Стара азбука:
ހ ށ ނ ރ ބ ޅ ކ އ ވ މ ފ ދ ތ ލ ގ ޱ ސ ޑ ޝ ޒ ޓ ޏ ޔ ޕ ޖ ޗ

Нова азбука:
ހ ށ ނ ރ ބ ޅ ކ އ ވ މ ފ ދ ތ ލ ގ ޏ ސ ޑ ޒ ޓ ޔ ޕ ޖ ޗ

Вежлива форма 
Съществуват три форми на обръщение, приложими в различни части на обществото. Най-вежливото обръщение се прилага по отношение на представителите на обществения елит. То също така е стандартно в малдивската телевизия и радио. Втората форма на обръщение, почти в същата степен вежлива, служи за разговори с възрастни хора и непознати. Третата форма се използва в ежедневното неформално общуване.

История 
Дивехи се отнася към индоарийските езици и възниква наред със синхалския език преди около 1500 г.

Заимствания 
Малдивския език изпитва влиянието на много други езици, особено арабския, който от 12 век оказва голямо въздействие на неговата писменост и речников запас. Наред с други езици, оставящи следа в малдивския, се намират и синхалския, хинди, персийски, малаялам, а в днешно време и английски.

Диалекти 
Поради голямото разстояние между островите на Малдивския архипелаг са се образували няколко диалекта със съществено различия в произношението и речниковия запас. Между жителите на северните острови от архипелага и жителите на 1жните острови могат да възникнат трудности в комуникацията.

Вижте също 
 Уикипедия на малдивски език

Източници

Външни препратки 
 Дивехи на Ethnologue

Индоарийски езици
Култура на Малдивите
Естонски език

Естонският език (eesti keel) принадлежи към балто-финската група на угро-финското езиково семейство. Говорен е от около 1 150 000 души. Освен в Естония, значителни естонскоговорещи общности има също в Русия, Швеция, Финландия, Съединените щати и Латвия.

История 
Първите писмени паметници с текстове на естонски датират от 16 век. Съвременният естонски книжовен език се базира на северноестонския книжовен език (16 – 19 век). Наследник на южноестонския книжовен език, съществувал между 17 и 19 век, е въруският.

Една от широко разпознаваемите особености на езика е наличието на звука , записван с буквата Õ. Този звук е почти еднакъв с българското Ъ .

Азбука 
Съвременната естонска писменост е изградена въз основа на латиницата, като за записването на някои присъщи звукове се използват букви, пригодени с диакритични знаци.

 Õ [ъ] не трябва да се бърка с еднаквата по вид Õ (о с тилда) в португалския, където тя обозначава носовия звук [он]. Знакът също така наподобява по облик унгарското Ő [øː] (дълго о-умлаут)
 F, Š, Z и Ž не са присъщи за естонския език, но въпреки това присъстват в азбуката. Употребяват се основно в заемки и чуждици
 C, Č, Q, W, X, Y не присъстват в официалния облик на естонската азбука, но се използват за правилното изписване на чужди имена

Източници 

 Използвана литература

Външни препратки 

 Естонският език на Ethnologue
Зулуски език

Зулуският език (isiZulu) е език от групата банту, говорен от около 9 100 000 души в ЮАР, Есватини и други.

Външни препратки 
 Зулуският език на Ethnologue
 Уикипедия на зулуски

Езици банту
Филип Вуянович

Филип Вуянович () е политик от Демократическата партия на социалистите в Черна гора и президент на Черна гора.

Избран е за президент на 11 май 2003 г., след като получава 63,3% от гласовете. През 2013 година е преизбран с малко мнозинство при оспорвани от опозицията избори.

Роден е на 1 септември 1954 г. в Белград. Следва в Юридическия факултет на Белградския университет и се дипломира през 1978 г.

Женен е и има 2 дъщери и син.

Външни препратки 
 Биография

Родени в Белград
Президенти на Черна гора
Министър-председатели на Черна гора
Черногорски политици
Възпитаници на Белградския университет
Носители на орден „Стара планина“
Почетни граждани на Скопие
Воислав Кощуница

Д-р Воислав Кощуница () е юрист и политик от Сърбия.

Той е бивш министър-председател на Сърбия, както и последният президент на Югославия (2000 – 2003). Член е на Демократическа партия на Сърбия. Женен е за адвокатката Зорица Радович.

Биография 
Кощуница произхожда от белградско семейство на юристи. Баща му Йован е съдия в Кралство Югославия.

Не е бил член на Югославската комунистическа партия. Завършва Юридическия факултет на Белградския университет. През 1989 г. заедно със Зоран Джинджич основава Демократическата партия. През 1992 г. основава Демократическата партия на Сърбия. Причина за отделянето му от Демократическата партия е подкрепата му за босненските сърби на Радован Караджич.

Президенти на Югославия
Президенти на Сърбия
Министър-председатели на Сърбия
Сръбски политолози
Родени в Белград
Франц Лехар

Ференц Лехар (често изписван по аналогия от немски като Франц Лехар) (, ) е унгарски и австрийски композитор и диригент, известен най-вече със своите оперети. Роден е в Комаром (дн. Комарно в Словакия).

Признание 
 Избран е за почетен гражданин на Шопрон през 1940 г.
 През 1940 г. Хитлер го отличава с Гьотевия медал за изкуство и наука.

Произведения

Оперети 
Някои от оперетите (ок. 30) на Лехар включват:

 Веселата вдовица
 Граф фон Люксембург
 Ева
 Циганска любов
 Синята мазурка
 Фраскита
 Най-после самичка
 Кло-Кло
 Джудита
 Страната на усмивките

Опери 
Лехар е автор на една опера – Кукушка.

Външни препратки 
 Пълен анотиран списък на оперетите на Лехар 

Унгарски композитори
Австрийски композитори
Оперни композитори
Композитори на Романтизма
Почетни граждани в Унгария
Оперета
Макларън

Макларън-Мерцедес () е отбор от Формула 1. Основан е през 1963 година от Брус Макларън (1937 – 1970). Осем пъти е печелил световния шампионат при конструкторите във Формула 1, а негови пилоти 12 пъти са ставали шампиони. Болиди, конструирани от Макларън, са печелили още Индианаполис 500, Канадско-американската челъндж къп и „24-те часа на Льо Ман“. Към декември 2021 г. собственик и изпълнителен директор на отбора е Зак Браун, а пилоти са Оскар Пиастри и Ландо Норис. 

Макларън е един от най-успешните отбори в историята на Формула 1, има 156 победи, 12 титли при пилотите и 8 при конструкторите.

Брус Макларън, създателят на тима, носи първата победа за отбора в ГП на Белгия 1968, но най-големият им успех е в Кан-Ам сериите, където са недостижими през периода от 1967 до 1971. Следват и победи в Индианаполис 500 от Марк Донихю през 1972 и Джони Ръдърфорд през 1974 и 1976.

След смъртта на Брус Макларън при катастрофа през 1971, Теди Мейър заема мястото му като директор на отбора. През този период тимът печели конструкторската титла и при пилотите, благодарение на Емерсон Фитипалди през 1974 и Джеймс Хънт през 1976.

От 1974 започва сътрудничеството им с „Филип Морис“ (Марлборо), което продължава до 1996 година.

През 1981 Макларън се сливат с отбора на Рон Денис Проджект 4 след неуспешния 1980 сезон. Това се оказа добър ход, като те печелят първата ГП, след като Джеймс Хънт за последно финишира първи с Макларън в ГП на Япония през 1977. Благодарение на MP4 тимът отново се върна в челото на колоната заедно с отборите на Брабам, Рено, Ферари, Лотус и Уилямс. Макларън също така се преместват от Колнбрук в новата им база в Уокинг.

От началото на 2021 г., отборът използва задвижващи системи на Мерцедес.

Статистика

Световни шампиони при пилотите

Световни шампиони при конструкторите

Пилоти, участвали за Макларън

Двигатели, доставяни за Макларън

Гуми, доставяни за Макларън

Победи на Макларън във Формула 1

Сезони

Вижте също 
 Формула 1
 Пилоти от Формула 1
 Конструктори от Формула 1

Бележки

Външни препратки 
 Официален сайт
 Страница във f1db 

Конструктори от Формула 1
Мерцедес-Бенц
Автомобилен спорт във Великобритания
БМВ във Формула 1

БМВ Заубер (предишно име: Заубер Ф1) е отбор от Формула 1. Негов създател и президент е Петер Заубер. През 2005 година тимът е закупен от автомобилния концерн БМВ и от 2006 година носи името БМВ Заубер.

Отборът е основан през 1970 година, първото му участие в Световния шампионат на Формула 1 е през 1993 година.

Преди да направи дебюта си във Формула 1, екипът на „Заубер“ участва повече от 20 години в различни автомобилни серии.

БМВ Моторспорт 
Германският автомобилен концерн БМВ се присъединява към Формула 1, като доставчик на двигатели през 1982 след което в разгара на Турбо ерата през 1987 решава да напусне надпреварата.

Завръщат се през 2000 като доставчици на двигатели за тима на Уилямс. Решават да създадат собствен тим и го правят през 2005 година, когато след края на сезона закупуват тима на Петер Заубер – Заубер Ф1.

Петер Заубер остава в „БМВ Заубер“ като консултант.

Първа Световна титла при пилотите във Формула 1 с двигател доставен от „БМВ“ печели трикратният Световен шампион от Формула 1 – Нелсън Пикет, през 1983 година с тима на Брабам-БМВ.

Формула 1
Спорт в Мюнхен
Автомобилен спорт в Германия
БМВ
Дико Илиев

Дико Илиев Диков е български композитор, музикант и диригент.

Създава няколко духови оркестъра във Врачанско и Монтанско. В основата на творбите му лежи народното творчество. Той е създателят на жанра хорà за духови оркестри, който придобива широка популярност. Неговите прави хора за духов оркестър са придобили изключителна известност и се възприемат като съвременни фолклорни образци на северняшките прави хора.

Биография 

Дико Илиев е роден през 1898 година в Карлуково, Луковитско, в селско семейство. След като завършва четвърто отделение в родното си село, през 1911 година постъпва като музикантски ученик в духовия оркестър на 16-и пехотен ловчански полк в Орхание. Заедно с полка участва в Балканските войни и в Първата световна война. През 1917 година пише на Добруджанския фронт първото си авторско хоро – „Искърско хоро“.

Оркестрант във Военното училище в София (1919 – 1920). След Първата световна война преустановява тази дейност, като свири само допълнително по селски сватби във Врачанско (1920 – 1931). Почти цялата му по-нататъшна служба е свързана с оркестъра на Тридесет и шести пехотен козлодуйски полк (1931 – 1958). Този период, в който си сътрудничи активно с диригента на оркестъра Александър Вейнер (1931 – 1941), е особено плодотворен и в него той пише някои от най-популярните си хора и маршове. През 1948 г., след успешно положен изпит, до излизането си в пенсия е диригент на оркестъра. Диригент на духовия оркестър към читалището в Оряхово. Създава много духови оркестри във Врачанско и Монтанско.

В своята продължителна кариера Дико Илиев аранжира народна музика за духови оркестри и създава десетки свои авторски хора и китки, най-известни сред които са „Дунавско хоро“, „Александрийка“, „Добруджанско хоро“, „Майски цветя“, няколко еленини и дайчови хора. Автор е още на самоковски хора, ръченици, коконяци, както и на около 20 марша, музикални китки и др.

Почит 

Илиев ледник на остров Александър в Антарктика е наименуван на Дико Илиев.

В Монтана се провеждат наречени на прочутия композитор Празници на духовите оркестри „Дико Илиев“.

В Оряхово ежегодно през месец август се провеждат Панаирните дни, които в програмата си включват изпълнения на духови оркестри и творби на Дико Илиев.

През 2014 година посмъртно е удостоен със званието „Почетен гражданин на Община Луковит“.

Известни произведения

Хора

Ръченици

Маршове

Валсове

Танга 
 „Безденица“

Рапсодия 
 „Танцът на жетварките“ – 1950 г.

Народни китки 

Много други малки произведения, писани за различни поводи – тържества и др.

Източници 
 Биография в сайта на Съюза на българските композитори
 „Енциклопедия български композитори“

Български композитори
Български диригенти
Северозападна фолклорна област
Герои на социалистическия труд на България
Заслужили деятели на културата
Почетни граждани на Луковит
Оряховци
Починали в София
Български народни композитори
Български народни диригенти
Гайда

Гайдата е музикален инструмент от групата на дървените духови инструменти.

Устройство 
Инструментът се състои от следните основни части.
 Гайдуница – дървена тръба, основната част от гайдата, подобна на дудук. Понякога за настройка на тоновете се използва восък, който се прилепва към съответния отвор на гайдуницата. По този начин чрез корекция на оттичането на изходящия въздух се коригира съответният музикален тон. За поддържане на доброто състояние на гайдуницата някои гайдари я смазват отвътре и отвън със зехтин.
 Ручило – дълга дървена тръба, която издава монотонен звук.
 Духало – къса дървена тръба (наустник), в който се вдухва въздух.
 Главини – съединяват тръбите с меха.
 Мях – съд за въздух, от кожа на яре/агне.

Материалът, който се използва за дървените части е слива или череша.

Съществуват два типа българска гайда:
 Джура гайда – има права конусовидна гайдуница. Звучи високо и ясно.
 Каба гайда или родопска гайда – тя е по-голяма по размер, има шестоъгълна, закривена гайдуница и по-ниска и мека звучност.

Сходни инструменти 
Гайдата е традиционен народен инструмент главно на Балканите, но се среща и в цяла Европа, Северна Африка и Близкия изток. Примери за варианти на гайдата в различни държави /по азбучен ред/:

Галерия

Източници

Външни препратки 
 Гайдари – За българската гайда 

Дървени духови инструменти
Български народни музикални инструменти
Народни инструменти в Турция
Народни инструменти в Гърция
Народни инструменти в Северна Македония
Гайда (вестник)

„Гайда“ е български сатиричен вестник, редактиран от Петко Славейков и издаван в Цариград. Подзаглавието му е „Сатирический вестник за свестявание на българите. Издава се всеки 15 дена. Годишен абонамент 2 бели меджидиета“.

Първият му брой излиза на 15 юни 1863 г., а последният – на 15 април 1867 г. Спрян от турската цензура за периода 24 април 1865 г. – 1 януари 1866 г. След подновяването излиза като филологично списание, „нравствената цел на което ще е със занимателното си съдържание да приучи на прочитание нашите съотечественици“. Изданието дава възможност на Петко Славейков да се утвърди като национална фигура в публичнопо пространство на нацията.

Първото публикувано стихотворение на Христо Ботев – Майце си, е отпечатано в последния брой на „Гайда“. Вестникът дава поле за изява на обществено-политическите възгледи на своя редактор. Важна е ролята му за отстояване позициите на крайното крило на църковнонационалното движение на българите срещу Цариградската патриаршия.

В анкета, организирана от СБЖ сред журналисти от българските национални медии, проведена през 2003 г. и посветена на 140-годишнината на вестника, „Гайда“ е посочен на първо място в отговора на въпроса „Кои са 15-те най-значителни български хумористично-сатирични вестници и списания през периода 1863 – 2003 г.?“

Бележки 

Хумористични вестници в Османската империя
Сатирични вестници в Османската империя
Спрени вестници в Истанбул
Вестници на български език
Петко Славейков
Възрожденска литература
Основани в Османската империя през 1863 година
Поет

Поетите и поетесите са писатели, които пишат и творят предимно в литературния жанр поезия, или поне са по-скоро известни с поезията си, отколкото с прозата си.

Фигурата на поета в историята 
В течение на векове хората, които са се занимавали с писане на поезия, са разчитали на финансовата подкрепа от богати покровители - първоначално от видни представители на аристокрацията. Така в Древния Рим Гай Цилний Меценат, близък до император Октавиан Август, е значим покровител на големи поети, сред които Хораций и Вергилий. В същото време в определени периоди от историята поезията може да бъде сред важните форми за усвояване на свободното време за самите аристократи – в Европа, например в епохата на Развитото средновековие, сред трубадурите има много благородници, включително едри феодали като Шарл Орлеански.

С настъпването на модерната епоха пред поетите се отварят възможности за издръжка с литературна работа – първоначално от театъра, който се превръща в основен източник на доходи например за Уилям Шекспир (класическата драматургия често използва стихотворна форма). Към 19. век в европейските страни вече съществува ефективно търсене на книги от сравнително широка читателска публика, включително и на поезия, което позволява на най-популярните поети като Уилям Уърдсуърт и Робърт Бърнс да се препитават от продажбата на книгите си.

Вижте също 
 Писател
 Поезия

Бележки

Цитирана литература

Външни препратки 

 Венцеслав Константинов, „Поетическото съществуване през погледа на Кенет Уайт“. – В: „Писатели за творчеството“, изд. ЛИК, София, 2007 (LiterNet)
 Александър Пушкин, „Поет“, 1827, в превод на Кръстьо Станишев
 Иван Вазов, „Поет“, в стихосбирката „Звукове“, 1882
 Пенчо Славейков, „Поет“
 Веселин Ханчев, „Поет“
 Атанас Далчев, „Поет“, 1971

Професии в изкуствата
Учител

Учител или преподавател е професия, упражнявана от хора, които преподават своите теоретични знания и практически умения на учениците. Те работят в сферата на образованието.

Образование и квалификация 
В различните страни съществуват известни различия към изискванията за учители, но в повечето от тях едно от условията е учителят да има завършено висше образование – поне бакалавър, като се предпочита магистърска степен. Освен висше образование по преподавания предмет много страни изискват допълнителна подготовка във формата на педагогически курсове.

Видове 
В зависимост от възрастовата група на учениците, учителите се делят на начални и гимназиални. Началните учители преподават всички предмети, докато гимназиалните учители преподават в специфична област – например физика, математика или биология.

Методи на преподаване 
 Активно обучение
 Електронно обучение
 Обучение в действие

Вижте също 
 Образование
 Педагогика

Външни препратки 
 Мрежа за учители новатори
 Българският учител и обучението по физика  – за използването за образователни програмни продукти
 Учениците оценяват учители , 24 септември 2007

Професии
 
Хора, които работят с деца
Димитър Туджаров

Димитър Неделчев Туджаров – Шкумбата е български комик. По време на държавния социализъм, Шкумбата става популярен изразител на чувствата и отношението на хората към правителството и строя. Запазва популярността си и след установяването на демократичния режим в страната. Шкумбата е най-добре познат като разказвач на вицове.

Биография 
В 1979 година Туджаров завършва ВМЕИ – София, магистър по Автоматика и телемеханика. В 2009 година се дипломира с магистърска степен по Реторика в СУ „Св. Климент Охридски“, във факултета по философия. 

Първата му роля е във филма „Дисонанси“ (1981) на режисьора Александър Раковски, продуциран от БНТ. През 1995 г. излиза първата му не апокрифно, а легално издадена аудио касета със заглавие „Първо частно-честно нелегално радио“. В периода 1996 – 1999 г. той има самостоятелни хумористични рубрики в предаванията „Добро утро“ и „Събота късен следобед“. В периода 1996 – 1998 г. води своя рубрика, озаглавена „Неделя късен следобед“ по БНР. От 1997 до 1998 г. по телевизия 7 дни води собствено шоу, наречено „Шоуто на Шкумбата“. Автор на много продукции и моноспектакли, някои от които са: „Смях до сълзи“, „Тежко е, но няма как!“, „Животът иска жертви, но няма да сме ние“, „Параграф 23“. През 1996 г. излиза първата авторска хумористична книга „Шкумбата се смее“, която е преиздадена няколко пъти. През 2000 г. издава диска „Тежко е, но няма как!“ (продуцирано от Музикаутор, БМК), в което всички текстове и изпълнения са авторски.

От 25 май 2020 г. е водещ на хумористичното предаване „Tonight with Шкумбата“ по 7/8 ТВ.

Има многобройни участия и самостоятелни шоу-програми в много страни по света – от Русия през Мароко до САЩ. Владее и играе на български, френски, английски, немски и руски.

Филмография 
 Дисонанси (1981)
 Живот до поискване (1987)

Източници 

Български актьори и актриси
Български творци от Македония
Родени в Петрич
Български комици
Имперска единица

Имперски единици () обикновено се наричат единиците от почти излязлата от употреба Британска (или Английска) система от единици, основаваща се на фунт, ярд и галон. Приета е от Английския парламент през 1824 г. и е използвана в Обединеното кралство и в бившите британски колонии, включително в т. нар. Британска общност. През 1963 и 1985 г. имперските единици се предефинират в единици от SI.

Разпространение по света 
Официално имперските единици се използват само в 4 страни в света: Либерия, Мианмар, Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия и САЩ, като в Либерия и Мианмар на практика се използва метричната система.

Обединеното кралство е в процес на нейно приемане. Във Великобритания, особено с навлизане на законодателството на ЕС, имперските единици биват постепенно измествани от употреба от метричната система SI.

Имперската система активно се употребява в САЩ (където се използва по-старият стандарт „Wine gallon“ със същите наименования). Още през 1960-те години започва широка кампания (инициирана от Конгреса) за преминаване към SI, но процесът е бавен. Днес се отчита, че в много области, преди всичко в науката, преходът е завършил (НАСА например изцяло работи само с единици SI). В други области, като медицината, ползването на единиците е смесено. Строителството също бавно преминава към „новата“ система, а нормативните документи са едновременно в SI и в имперски единици. В обществото преобладава мнението, че приемането на метричната система е в интерес на нацията, но има и много инерционни нагласи.

Разпространение в България 
Има няколко случая на разпространение на имперските единици в България.

При автомобилните гуми и тръбопроводните инсталации от много години за измерване на диаметри се използва германската единица цол, която е идентична на инча.

Поради американското господство в информационната терминология някои имперски единици неофициално навлизат в България и в тази област. Например диагоналът на екрана на монитора се измерва често в инчове, докато допреди 10 – 15 години се измерваше предимно в сантиметри (cm). Напълно възприета е и единицата dpi (dots per inch – точки на инч), с която традиционно се измерва разделителната способност на изходни устройства като екрани, принтери, печатарски машини и др.

Вижте също 
 Международна система единици
 Извънсистемна единица
Асатру

Асатру (Ásatrú) е съвременно религиозно движение, вдъхновено от древното скандинавско езичество. Началото на движението е поставено през 19 век. В последните десетилетия то е в процес на възраждане, като основното му разпространение е в Северозападна Европа и САЩ.

Исторически корени 
Нордическата религия води началото си от праисторическата индоевропейска религия. По тази причина тя е родствена на останалите европейски предхристиянски религии, както и на ранния индуизъм. Нейните корени се смята, че са над 40 000 години, според думите на Stephan MacNallen, но реално са около преди 30-35 000 г.

Автентичните източници за скандинавската религия са изключително малко и твърде фрагментарни. Основни източници са т.нар. еди и саги, писани в Исландия в периода 1150–1400 г. Особено важна е поемата Хавамал (издадена на български език в превод от английски под названието „Словата на Один“, С., 2001, изд. „Шамбала“), която е писана в чест на бог Один. Други източници са фолклорът, обичаите и народната митология на скандинавските и германските народи.

Етимология 
Терминът асатру има старонорвежки произход и се състои от две понятия. Първото е Ása и означава рода Аезир, а второто понятие е trú и значи „истина, лоялност“.

Като синоним на Асатру, често се използват и термините Одинизъм и Форн сед

Езичество
Съюз на българските писатели

Съюзът на българските писатели (СБП) е творческо сдружение, създадено на 8 септември 1913 г. с пръв председател Иван Андрейчин. През 1919 г. Иван Вазов приема предложението на ръководството да стане почетен председател.

В различните години СБП издава десетки литературни периодични издания, сред които, сп. „Пламък“, сп. „Септември“, в. „Литературен фронт“, в. „Български писател“, в. „Словото днес“, сп. „Съвременник“, сп. „Славейче“, сп. „Факел“, сп. „Картинна галерия“, два бюлетина на СБП и др. Издателството на Съюза „Български писател“, като едно от най-големите издателства в България, и днес дава възможност да се издава и преиздава литературната класика и да се утвърждават нови имена в литературата.

Председатели 
Пръв председател на съюза е Иван Андрейчин. Други негови председатели са:
 Кирил Христов (1914)
 Божан Ангелов (1915 – 1919)
 Димитър Стоянов с псевдоним Елин Пелин (1920 – 1921), (1940 – 1941)
 Михаил Арнаудов (1922 – 1927) (1931 – 1934)
 Тодор Влайков (1928 – 1930)
 Никола Атанасов (1935 – 1936)
 Екатерина Каравелова (1935 – 1937)
 Добри Зарафов с псевдоним Добри Немиров (1937 – 1940)
 Димитър Стоянов с псевдоним Елин Пелин (1940 – 1941)
 Стилиян Чилингиров (1941 – 1944)
 Трифон Кунев (1944 – 1945)
 Константин Константинов (1945 – 1946)
 Людмил Стоянов (1946 – 1949)
 Христо Радевски (1949 – 1958)
 Георги Караславов (1958 – 1962)
 Петър Калчев с псевдоним Камен Калчев (1962 – 1964)
 Димитър Димов (1964 – 1966)
 Георги Джагаров (1966 – 1972)
 Пантелей Пантев с псевдоним Пантелей Зарев (1972 – 1979)
 Любомир Левчев (1979 – 1988)
 Павел Матев (1989 – 1990)
 Кольо Георгиев (1990 – 1993)
 Николай Хайтов (1993 – 1999)
 Никола Радев (1999 – 2003)
 Николай Петев (2003 – 2013)
 Боян Ангелов (2014 – )

Вижте също 
 Ситняково, ловна хижа на Боровец, използвана от СБП за почивна станция

Външни препратки 
 Официален сайт на Съюза на българските писатели

Професионални организации в България
Българска литература
Нирвана (пояснение)

Нирвана може да се отнася за:

 Нирвана (група)
 Нирвана (песен)
 Нирвана (албум)
 Нирвана (филм)
 Нирвана (NEdit), текстов редактор
 Нирвана е философско понятие в будизма и джайнизма.
Красавицата и Звяра (филм, 1946)

„Красавицата и Звяра“ () е френски черно-бял филм от 1946 г., направен по едноименната приказка. Режисьор и сценарист на филма е Жан Кокто. Участват Жозет Де в ролята на Красавицата и Жан Маре, който изпълнява три роли, включително и тази на Звяра.

Сюжет 

Беден търговец има три дъщери и син. По-големите сестри се държат зле с най-малката Бел ( – красавица). Един ден търговецът се загубва в гората и попада в странен замък. Откъсва от градината една роза за Бел и с тази постъпка предизвиква гнева на собственика на замъка – ужасен Звяр, който притежава магически сили. Звяра осъжда търговеца на смърт, освен ако не получи някоя от дъщерите му за жена. Бел решава да се пожертва, за да спаси баща си. Заживявайки в замъка, тя открива, че в действителност Звяра не е толкова безчовечен и жесток, колкото изглежда.

В тази версия на популярната приказка е представена допълнителна сюжетна линия, включваща Авенан (Avenant), изигран от Жан Маре, който иска да спечели Бел и се съюзява с нейните сестри и брат. Те се готвят да убият Звяра и да заграбят богатствата му. Според плана сестрите трябва да попречат на Бел, прибрала се за известно време вкъщи, да се върне в двореца на Звяра. В това време Авенан отива до замъка и влиза в магическия павилион – източник на силата на Звяра, но мястото е охранявано от статуята на римската богиня Диана. Нейната стрела пронизва недобронамерения гост и го превръща в звяр. В същото време се разваля магията над истинския Звяр. Когато идва на себе си, той се превръща в човек с красивите черти на Авенан, но без неговите недостатъци.

Отзвук 
Филмът е считан за един от най-добрите в жанра за всички времена. Вероятно образът на Авенан е вдъхновил създаването на образа на Гастон в анимационната адаптация на Дисни от 1991 г.

Американската певица и текстописец Стиви Никс пише своята балада „Красавицата и Звяра“ през 1983 г., след като гледа филма за втори път.

Източници

Външни препратки 
 
  
 Beauty and the Beast в Rotten Tomatoes 

Филми на Жан Кокто
Филми от 1946 година
Френски романтични филми
Френски фентъзи филми
Черно-бели филми
Шабленско езеро

Шабленското езеро е езеро в Североизточна България. То представлява крайбрежен лиман, отделен от морето с широка до 230 м пясъчна коса. Влиза в границата на защитената територия от 510 ха, включено е в списъка на орнитологично важните места в Европа. Площта му е 0,8 – 0,9 кв. км, дълбочина от 0,4 до 4 м, максимална – 9,5 м, солеността е 0,4%. На север чрез изкуствено прокопан канал се свързва с Езерецкото езеро. Намира се на 1,6 км североизточно от град Шабла.

Флората в езерото е богата. Срещат се 32 вида водорасли и над 79 вида висши растения. Бреговете са обрасли с тръстика и папур, а по откритата, блестяща като огледало водна повърхност, се белеят изящните цветове на водните лилии. През есента папурът изсъхва и обгражда сините му води със златен ореол.

Езерото е богато на риба от видовете сом, шаран, платика, каракуда, червеноперка, белица, костур, щука, бяла риба и попчета. Езерото също така може да се похвали с многобройните си птици. Там гнездят 57 вида, от които 10 са редки, а по време на миграцията на птиците в езерото зимуват средно до 30 000 големи белочели гъски и почти цялата популация на червеногушата гъска, която е застрашен вид в световен мащаб.

Защитена местност „Шабленско езеро“ 
През 1887 г. езерото Шабленский гьол  е със статут на правителствено, но се отдава под наем на частни лица с цел риболов.

Днес общата площ на защитената местност възлиза на 5107,741 дка. Обща площ на защитената местност с международно значение е 4037,361 дка. Определена е от Министерството на околната среда със заповед РД-31 от 24 януари 1995 г. (ДВ бр. 15 от 10.02.1995 г.)

Вижте също 
 
 Езера в България
 Шабленска тузла
 Шабленска река

Външни препратки 
 Шабленско езеро, Защитена местност (Код в регистъра: 118)
 Шабленски езерен комплекс, ЗЗ по директивата за птиците (Код в регистъра: BG0000156)
  Профил на езерото

Източници 

 

Черноморски езера в България
Добруджанско крайбрежие
География на Добруджа
Рамсарски места в България
Защитени местности в България
езеро
Цигов чарк

Цигов чарк е български планински курорт. Намира се на югозападния бряг на язовир „Батак“, който е шестият по големина язовир в България.

География 
Цигов чарк се намира на 7 km от град Ракитово и на 7 km от град Батак, на 19 км от Велинград и на 43 км от Пазарджик. Курортът предлага възможности за лов и риболов, водни спортове и забавления.

Икономика 
В курорта се намират няколко по-големи хотела, много малки семейни хотели и частни вили. Основната леглова база (около 17 000) е във вилите и хотелските комплекси тип „еднофамилни къщички“. Курортът е от типа семейно развлекателен комплекс. Има развит „пазар“, хранителни магазини и множество малки заведения, те се конкурират с луксозните ресторантски и бар комплекси в хотелите. Има две напълно оборудвани писти. Едната е до контра-стената на язовира, а другата е на пътя от Ракитово за Батак около два километра след разклона за центъра на к.к. тя има ски влек, ски гардероб, пластмасови шейни, чук-и-гек и ски учители. Цените са достъпни за всички желаещи да посетят това място.

Пистата е с дължина 1200 м. Има място за начинаещите и за вече утвърдилите се скиори. Около ски пистата има паркинг и места за хранене. Инфраструктурата е в развитие, като доста от върнатите земеделски земи не са в регулация. Това пречи за бързото израстване на курорта и заемането на място сред утвърдили се вече курорти като Банско и Пампорово.

Интересът на инвеститори в региона е осезателен. Пред старта на изграждането си са доста мащабни проекти – хотели, луксозни вилни селища с паркинги, ресторанти, басейни и всички удобства за туристите. Предстои добавянето на допълнителни писти, към вече изградената ски писта с модерни съоръжения.

Транспорт 
Основен проблем за курорта е и ограничения транспорт. Ежедневно оттук преминават само 3 автобуса за Ракитово и Велинград и 3 автобуса до град Батак. Недостигът на автобусен транспорт затруднява придвижването на много хора до местността край язовир Батак.

Курорти в България
Община Батак
Ски курорти в България
Три царства (Корея)

Трите корейски царства () или Трите корейски кралства в корейската история са раннофеодалните корейски държави Когурьо (고구려, 高句麗), по-късно Корьо ((고려, 高麗)), Пекче (백제, 百濟) и Шила (신라, 新羅), които заемат Корейския полуостров и Манджурия от 1 век пр.н.е. до 7 век. През 668 г. Шила завладява Когурьо, след като вече владее земите на Пекче, и по този начин започва нов период – този на Обединена Шила.

Тези държави се развиват в хода на борбата срещу китайските нашественици. В така наречения период на трите държави и по-рано тук са съществували и други, по-малки племенни образувания и държави, като Пуйо, Тамна и други.

Името „самгук“, или „трите царства“, е използвано в имената на класическите произведения Самгук Саги и Самгук Юса.

Източници 

История на Корея
Асемблер (пояснение)

Асемблер може да означава:
 Асемблер – програма, която създава обектен код
 Асемблерен език
Исландски език

Исландският език (íslenska) е северногермански език, говорен от над 300 хил. души в Исландия. Той е индоевропейски език, принадлежащ към северногерманския или нордически клон на германските езици. Исторически исландският е бил най-западния от индоевропейските езици преди колонизацията на Америките. Исландски, фарьойски, норн и западен норвежки съставят западнонордическата група; датски, източно норвежки и шведски съставят източнонордическата група.

Повечето западноевропейски езици значително са намалили нивата на инфлексия, най-вече склонение на падежи. За разлика от тях, исландският запазва синтетична система от четири падежа, подобна, но значително по-консервативна и синтетична, на тази в немския език. Исландският се отличава с широк асортимент от неправилни склонения. Консерватизмът на исландския език и произтичащият му изоморфизъм със нордическия език (който еквивалентно бива наричан от лингвисти староисландски) означава, че съвременните исландци лесно могат да четат Едите, сагите и други класически нордически литературни творби, сътворени през X — XIII в.

По-голямата част от говорещите исландски – около 320 000 – живеят в Исландия. Повече от 8000 говорещи исландски живеят в Дания, от които приблизително 3000 са студенти. Езикът също така е говорен и от 5000 души в Съединените щати и от повече от 1400 души в Канада, най-вече в провинцията Манитоба.

Докато 97% от населението на Исландия счита исландския за свой майчин език, езикът намалява в някои общества извън страната, най-вече в Канада. Говорещите исландски извън Исландия представляват скорошна емиграция в почти всички случаи, освен Гимли, Манитоба.

История 
Най-старите запазени текстове на исландски са написани около 1100 г. Голяма част от текстовете се основават на поезия и закони, традиционно запазени устно. Най-известните от текстовете, които са написани в Исландия от XII век нататък, са исландските саги. Те се състоят от исторически произведения и едически поеми. Езикът на сагите е староисландски, западен диалект на нордическия език. Датското присъствия в Исландия от 1380 до 1918 оказва голямо влияние в еволюцията на исландския език. Макар и по-древен от останалите живи германски езици, исландският се променя значително в произношението от XII до XVI век, особено при гласните (по-специално, а, æ, au и y/ý).

Фонология

Съгласни

Гласни

Правопис

Външни препратки 

 Исландският език на Ethnologue
 Уикипедия на исландски
Гренландски език

Гренландският език (Kalaallisut) е ескимоско-алеутски език.

Говори се от около 57 000 души в Гренландия и Дания.

Външни препратки 
 Гренландският език на Ethnologue
 Уикипедия на гренландски

Източници 

Ескимоско-алеутски езици
език
Езици в Дания
Александър Герчев

Александър Иванов Герчев е български лекар и ортопед, член-кореспондент на БАН.

Биография 
Роден е на 5 февруари 1930 г. в Етрополе. Основно и средно образование завършва в родния си град, а висше във Висшия медицински институт в София. Създава Републикански център по ендопротезиране на големите стави. Член-кореспондент на Българската академия на науките и на чуждестранни научни дружества. Автор е на 2 патента в областта на ортопедията и травматологията. Създава клиника по ендопротезиране в родния си град Етрополе.

Герчев е бил заместник-министър на здравеопазването и депутат в 37-ото народно събрание. Умира на 23 ноември 1997 г. На негово име от 2009 г. е преименувана болницата в родния му град.

Източници 

Член-кореспонденти на БАН
Български травматолози
Български ортопеди
Родени в Етрополе
Починали в България
Кабовердиански език

Кабовердианският език (самоназвание: Kabuverdianu) е креолски език, говорен от около 934 000 души в Кабо Верде.

Езикът произлиза от португалския, но много думи са заети от езика мандинка и други африкански езици. Кабовердианският език има 59% лексикално сходство с креолския в Гвинейския залив. От обявяването на независимостта на държавата през 1975 г. населението предпочита креолския език пред португалския. От 1975 г. той е национален език.

Външни препратки 
 Кабовердианският език на Ethnologue

Пиджини и креолски езици
Култура на Кабо Верде