Угърчин (община)

Община Угърчин се намира в Северна България и е една от съставните общини на Област Ловеч.

География

Географско положение, граници, големина 
Общината е разположена в централната и северна част на Област Ловеч. С площта си от 523,103 km2 заема 4-то място сред 8-те общините на областта, което съставлява 12,67% от територията на областта. Границите ѝ са следните:
 на изток – община Ловеч;
 на юг – община Троян;
 на югозапад – община Тетевен;
 на северозапад – община Луковит;
 на север – община Плевен, Област Плевен.

Природни ресурси

Релеф 
Релефът на общината е средно и ниско планински и хълмист, като територията ѝ изцяло попада в пределите на Средния Предбалкан, като на нейна територия се намират части от пет орографски единици.

Най-южната част на общината се заема от северните склонове на най-високата планина на Предбалкана – Васильовска планина, с връх Васильов 1490 m, издигащ се в най-южната точка на общината.

Северно от нея, през средата на община Угърчин се издига рида Гагайка. Той започва на запад от пролома Боаза на река Вит и завършва под името Кичера при село Микре. Най-високата му точка връх Агъла (523 m) се издига североизточно от село Сопот, а северно от селото Сопотска река го проломява с дълбока каньоновидна долина. Източно продължение на рида Гагайка са Микренските височини (връх Пашаалан 875 m), от които в пределите на общината попадат западните и северозападните им части.

Северно от рида Гагайка и Микренските височини са разположени ниските Угърчинските височини, които заемат почти 2/3 от цялата площ на община Угърчин. Тяхната максимална височина връх Палангурска могила (507 m) се намира в най-югозападната им част, северно осело Славщица. Угърчинските височини са разделени на две половини, западна и зточна от дълбоката, на места каньоновидна долина на река Каменица. В нейното корито, северно от село Драгана се намира най-ниската точка на общината – 191 m н.в.

Петата последна орографска единица в общината – Ловчанските височини се простират в най-източната ѝ част, със своите югозападни разклонения. Тук североизточно от заличеното село Киркова махала се издига най-високият им връх Гюнето (655 m).

Води 
Над 95% от територията на община Угърчин принадлежи към водосборния басейн на река Вит. Основна водна артерия е десния приток на Вит река Каменица (49 km). Тя извира под връх Гюнето в Ловчанските височини, тече на запад, северозапад и север в широка долина до махала Съботковци. След това реката навлиза в дълбок каньон, при село Драгана излиза от каньона, а след селото навлиза във втори и напуска пределите на общината. На нея, в широко долинно разширение е разположен общинския център град Угърчин. Основни притоци на Каменица са реките: Сопотска река (Батънска река, ляв) и Катунецка река (Тоша, десен).

Южната част на община Угърчин се отводнява от друг десен приток на Вит – река Калник (41 km) заедно с нейните леви притоци Лесидренска река (19 km) и Команска река.

На река Калник е изграден големият язовир Сопот, като в пределите на общината попада неговата долна част и преградната му стена.

В крайния изток на общината, през землището на село Голец протича река Дрипла, която е ляв приток на река Осъм и, която отводнява останалите 5% от територията ѝ.

Население

Етнически състав (2011) 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Населени места 
Общината има 11 населени места с общо население 5035 жители към 7 септември 2021 г.

Административно-териториални промени 
 през 1886 г. – заличена е м. Келеменли махла (Геджикли махла) без административен акт поради изселване;
 МЗ № 2820/обн. 14.08.1934 г. – преименува м. Селим махла на м. Киркова махла;
 МЗ № 2988/обн. 06.03.1944 г. – признава н.м. Василевски воденици за отделно населено място – м. Василковска махала;
 Указ № 5/обн. 8 януари 1963 г. – признава н.м. Диксан махлеси (от с. Катунец) за отделно населено място – с. Орляне;
 Указ № 546/обн. 15.09.1964 г. – признава с. Угърчин за с.гр.т. Угърчин;
 Указ № 960/обн. 4 януари 1966 г. – осъвременява името на м. Киркова махла на м. Киркова махала;
 Указ № 829/обн. 29.08.1969 г. – признава с.гр.т. Угърчин за гр. Угърчин;
 Указ № 562/обн. 06.04.1971 г. – преименува с. Помашка Лешница на с. Кирчево;
 На основание §7 (т.3) от Закона за административно-териториалното устройство на Република България (ДВ, бр. 63/14.07.1995 г.) всички махали, колиби, гари, минни и промишлени селища придобиват статут на села;
 Указ № 384/обн. 04.11.1996 г. – отделя с. Соколово и землището му от община Угърчин и го присъединява към община Ловеч;
 Реш МС № 489/обн. ДВ бр.52/10.07.2015 г. – заличава с. Василковска махала и го присъединява като квартал на с. Славщица;
 – заличава с. Киркова махала и го присъединява като квартал на с. Голец.

Транспорт 
През общината преминават частично 6 пътя от Републиканската пътна мрежа на България с обща дължина 87,1 km:
 участък от 24,7 km от Републикански път I-4 (от km 20 до km 44,7);
 последният участък от 19,5 km от Републикански път III-307 (от km 20,3 до km 39,8);
 началният участък от 10,1 km от Републикански път III-401 (от km 0 до km 10,1);
 началният участък от 5,6 km от Републикански път III-402 (от km 0 до km 5,6);
 участък от 12,7 km от Републикански път III-3005 (от km 31 до km 43,7);
 последният участък от 14,5 km от Републикански път III-3504 (от km 16,3 до km 30,8).

Топографска карта

Външни препратки 
Официален сайт на община Угърчин

Източници 

 

Угърчин