alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Индиктион

Индиктионът (или индикт) е единица за измерване на времето в Римската империя, равен на 15 години.

С императорски указ (едикт) е разпоредено веднъж на всеки 15 години в Римската империя да се прави преоценка на имуществата, за установяване на размера на дължимите данъци. С времето се наложил като система на летоброене. Номерът на индикта показва положението на годината в 15–годишен цикъл.

Самите цикли обаче не се номерирали или обозначавали по друг начин, затова индиктът може да се използва само ако се съотнесе с друга система за датиране – от Сътворението на света, от раждането на Христос, от управлението на владетел, и т.н.

Понякога обаче това съотнасяне не е сполучливо – например в Чаталарския надпис на кан Омуртаг, където 15-и индикт е свързан с датировката шегор елем по също цикличния прабългарски календар.

Годината по индикта във Византия започва на 1 септември. Изчислението по индикта е използвано в Свещената римска империя до 1806 г., както и понастоящем за някои календарни таблици.

Външни препратки 
 Бикерман, Хронология на древния свят

Единици за време
Римска империя
Календари
Саръгьол

Саръгьол, от турското sarıgöl, превеждано на български като жълто езеро, може да се отнася за:

 Саръгьол, град в Турция;
 Саръгьол, околиия във вилает Маниса, Турция, с център едноименния град;
 Саръгьол, село в Източна Румъния;
 Саръгьол, на гръцки Кристони, село в Северна Гърция;
 Саръгьол, котловина в Северна Гърция;
 „Саръгьол“, някогашен дворец на цар Борис III край Боровец, България;

Вижте също 
 Саригьол, село в Радовишко, Република Македония.
Мързян

Мързя̀н е заличено село в Южна България. То се намира в община Златоград, област Смолян.

География 
Село Мързян се намира в планински район.

История 
През август 2016 г. селото е закрито с решение на общински съвет Златоград, прието е с Решение на Министерски съвет през октомври 2016 г.

Източници

Външни препратки 

Исторически села в област Смолян
Айваджик

Айваджик () е разпространен топоним на Балканите и в Турция. Ayva (произнасяно айва) на турски означава дюля. Наставката cık, прочитана на съвременен турски език като джък, придава на думата айваджик или айваджък, смисъл на дюлище, място обрасло с дюли или място където има много дюли.

България 
Името Айваджик са носили следните населени места:

 Дюлево, село в Област Бургас, до 1934 година;
 Дюлево, село в Област Пазарджик, до 1934 година;
 Дюлино, село в Област Варна, до 1934 година;
 Дюлица, село в Област Кърджали, до 1934 година;
 Звезда, село в Област Бургас, до 1934 година;
 Панчево, село в Област Кърджали, до 1934 година;
 Айваджик дере е името на село Дюля до 1934 година.

Турция 
Името Айваджик носят:
 Айваджик, град във вилает Самсун;
 Айваджик, околия във вилает Самсун;
 Айваджик, град във вилает Самсун;
 Айваджик, околия във вилает Самсун.
 Айваджик, село във вилает Ушак;
 Айваджик, село във вилает Кайзери;
 Айваджик, село във вилает Ескишехир;
 Айваджик, село във вилает Маниса.
Константинос Мицотакис

Константинос Мицотакис () е гръцки политик, министър-председател на Гърция, лидер на дясната партия Нова демокрация.

Биография 
Роден е в махалата Халепа на град Ханя на Крит. Женен за Марика Януку. Има четири деца. Произхожда от семейство с дългогодишна традиция в гръцкия политически живот. Има роднински връзки с Елевтериос Венизелос. Завършил е право и икономика в Атинския университет. Говори немски, английски и френски език.

По време на Втората световна война участва в боевете срещу германците в Северна Гърция. Участва в съпротивителното движение (1941 – 1944), като един от ръководителите на движението Критска национална организация. За тази си дейност два пъти е осъждан на смърт. Награден с медал на Британския парламент (1986).

През 1964 г. е избран за депутат от Либералната партия. След военния преврат (1967) е арестуван. Успява да избяга и през август 1967 г. напуска страната. Установява се в Париж, Франция. В този период сътрудничи тясно с Константинос Г. Караманлис. Завръща се в Гърция в края на 1973 г. Веднага е арестуван и хвърлен в затвора в Ханея. Освободен е през 1974 г.

През 1977 г. основава Неолибералната партия и същата година е избран за депутат. През 1978 г. влива партията си в Нова демокрация на Караманлис. С.г. е назначен за министър за координацията. През 1980 г. при правителството на Н. Демокрация (министър-председател Георгиос Ралис) оглавява министерството на външните работи. В периода 1981 – 1984 г. е парламентарен говорител на Н. Демокрация. На 1 септември 1984 г. с голямо мнозинство е избран от парламентарната група за председател на партията.

На изборите произведени през юни 1989 г. Нова демокрация печели, но не може да състави самостоятелно правителство. Съставено е коалиционно правителство с партията Лява коалиция. С цел да се улесни коалирането Мицотакис отстъпва и предлага за министър-председател Дзанис Дзанетакис. С.г на предсрочни парламентарни избори Н. Демокрация печели, но отново не може да състави самостоятелно правителство. За министър-председател на коалиционното правителство е избран Ксенофонт Золотас.

На 9 април 1990 г. отново се произвеждат предсрочни парламентарни избори и този път партията печели и съставя самостоятелно правителство. За министър-председател е избран К. Мицотакис. Основната политическа линия на правителството е „освобождаване на икономиката от административно-бюрократичните ограничения и раздържавяване“.

След произвеждането на предсрочни парламентарни избори през октомври 1993 г. Н. Демокрация губи и минава в опозиция. Във връзка със загубата на 26 октомври същата година Константинос Мицотакис подава оставка като председател на партията. На 2 ноември е избран за почетен председател на Нова демокрация.

Министър-председатели на Гърция
Участници в Съпротивата през Втората световна война
Министри на външните работи на Гърция
Хора от дем Ханя
Депутати от избирателен район Солун I
Бамако

Бамако () е столица на Мали. Градът е разположен в живописна местност край река Нигер. Населението наброява 1 810 366 жители.

Бамако е сравнително млад град, възниква през 17-век като малко селище. Разраства се сравнително бързо, особено през 19-век, когато страната е колонизирана от Франция. При обявяването на независимостта на Мали, градът е обявен за столица. Както повечето колониални градове в Африка, градът е разделен на две части, обособил в себе си старите квартали и новите, които са с европейски облик. Градът е основен административен и промишлен център на страната.

Има производствени предприятия за безалкохолни напитки, мебели, обработка на селскостопански продукти и за металообработване. Има добре развита рибарска промишленост, свързана с голямата река Нигер. В района наречен „Кулуба“ се намира президентският дворец, седалището на правителството и повечето обществени сгради и посолства.

Има добре уредена Зоологическа градина. Тук е институтът по приложни изкуства. Има добре изградена шосейна мрежа и международно летище.

Побратимени градове 
  Анже, Франция (от 1974)
  Ашхабад, Туркменистан
  Банджул, Гамбия
  Бобо Диаласо, Буркина Фасо
  Дакар, Сенегал
  Лайпциг, Германия
  Рочестър, САЩ (от 1975)
  Сао Паоло, Бразилия

Фотогалерия

Източници 

Столици в Африка
Градове в Мали
Административно деление на Мали
Конакри

Конакри ( или Konakry) е столица на Република Гвинея.

Разположен на брега на Атлантическия океан, градът е основан през 1885 година на мястото на две малки селища, едното от които дава името на столицата – Конак Ри и Келеганга. Населението наброява 3 121 347 жители. Първоначално градът е бил преден пост на френските и белгийските колониални войски, който служел за опорен пункт за разширяване на френските колониални територии, но по-късно остава в дълбокия тил на колониалните войски, които достигат до Чад, Уганда и Източна Африка. Вследствие на националноосвободително движение Гвинея обявява своята независимост през 1958 година и Конакри е обявен за столица на младата държава.

Конакри е главният политически, икономически и търговски център на страната. В промишлено отношение градът е добре развит. Преобладават предприятията на леката промишленост – хранително-вкусовата (местни ястия и закуски), мебелната и сувенирната, предприятия за бутилиране на минерална вода, много фризьорски и козметични салони. Много важна част от икономическия живот на страната играе пристанището на Конакри – половината от продукцията на страна се изнася за Китай или се внася оттам. Има добра инфраструктура с множество улици и площади. На 13 km от града е международното летище – „Конакри“ с полети до Алжир и Сенегал.

Столици в Африка
Градове в Гвинея
Кашгар

Кашгар (на китайски 喀什噶爾, на пинин Kashgar и Kāshí, наричан също Каши) е град-оазис в Синдзян-уйгурския автономен регион на Китай.

Разположен е западно от пустинята Такламакан в подножието на Тяншан, на 1270 м надморска височина. Намира се на древния Път на коприната. Населението му през 2010 година е 321 042 души, предимно уйгури.

Известни личности 
 Родени в Кашгар
 Махмуд от Кашгар (1029-1101), езиковед
 Нури Туркел (р. 1970), общественик

 Починали в Кашгар
 Адолф Шлагинтвайт (1829-1857), германски изследовател

Източници 

Градове в Китай
Оазиси в Китай
Синдзян-уйгурски автономен регион
Escape!

Escape! ( – „бягство“) е радиопредаване по CBS (1947 – 1954).

Първото предаване се състои на 7 юли 1947. За разлика от сродното предаване Suspense Escape! няма постоянен спонсор и заради това се излага на промени в програмата и ниски бюджети.

Въпреки тези проблеми Escape! има забележителна 7-годишна история. Едно от най-запомнящите се неща около него е въвеждащата част, често декламирана от Уилям Конрад:
„Tired of the everyday grind? Ever dream of a life of romantic adventure? Want to get away from it all? We offer you escape!“ („Уморени сте от всекидневната тежка работа? Мечтали сте си за романтично преживяване? Искате да се измъкнете от всичко? Предлагаме ви бягство!“).

На 25 септември 1954 завършва последното предаване на Escape!. Записи от повечето предавания са запазени до днес и могат да се закупят.

Американски радиопредавания
Основани в САЩ през 1947 година
Джеймс Блиш

Джеймс Бенджамин Блиш () е американски писател на фантастика.

Биография и творчество 
Джеймс Блиш е роден на 23 май 1921 година в Ист-Ориндж в щата Ню Джързи, САЩ. Завършва Колумбийския университет и по време на Втората световна война влиза в армията. Известно време след края на войната започва да се занимава с литература. Неговите най-известни произведения са „A Case of Conscience“ и тетралогията „Okie“. Негов принос е термина газов гигант.

Библиография

Цикъл „Okie“ 
 Earthman, Come Home
 They Shall Have Stars
 The Triumph of Time
 A Life for the Stars

Цикъл „Okie“ (разкази) 
 Bindlestif
 Okie

Цикъл „After Such Knowledge“ 
 A Case of Conscience
 Doctor Mirabilis
 Black Easter
 The Day After Judgement

Романи 
 A Torrent of Faces
 And All the Stars a Stage
 Jack of Eagles
 Mission to the Heart Stars
 The Duplicated Man
 The Frozen Year
 The Night Shapes
 The Quincunx of Time
 The Seedling Stars
 The Star Dwellers
 The Vanished Jet
 Titan's Daughter
 VOR
 Welcome to Mars!

Повести и разкази

Вижте също 
 Златен век на научната фантастика

Външни препратки 
 

Американски писатели фантасти
Носители на награда „Хюго“
Улисес де ла Крус

Улисес де ла Крус () е еквадорски футболист (полузащитник), благодетел и политик.

Кариерата му на футболист е от 1991 до 2013 г. Играл е в еквадорски и британски (шотландски и английски) клубове, както и в националния отбор на Еквадор.

Биография

Спортна кариера 
Започва кариерата си в „Депортиво“ (Кито), но преминава в „Барселона“ (Гуаякил), където печели първата титла в държавното първенство през 1995 г. В състава на „Лига Депортива Университария“ (Кито) печели още 2 титли през 1998 и 1999 г.

Сред забележителните му мачове е плейоф срещу „Емелек“ (Гуаякил) през 1998 г., когато във втората среща прави хеттрик и отборът му побеждава със 7 : 0.

Де ла Крус отива във Великобритания през лятото на 2001 г., като преминава в шотландския „Хибърниън“ за сумата от 700 000 бр. лири. Там остава само сезон и изиграва 25 пълни мача, а 7 пъти влиза като резерва. От лятото на 2002 г. е играч на английския отбор „Астън Вила“, като трансферът му струва 1,5 млн. лири.

Участва в Световното първенство по футбол през 2002 г. в Япония и Южна Корея, но националният му отбор отпада още в групите.

Обществена дейност 
Произхождащ от долината Чота – изостанал район в крайния север на страната, Круз основава фондацията FundeCruz (регистрирана във Великобритания като благотворителна организация с името Friends of FundeCruz) за подпомагане на негови земляци и развитие на региона. Още докато играе, внася 10 % от заплатата си в нея. Провежда акции за набиране на средства за нейната благотворителна дейност. Определен е за посланик на добра воля на УНИЦЕФ.

След като прекратява състезателната си кариера през 2013 г., като представител от Алианс ПАИС Крус е избран на парламентарните избори същата 2013 г. за член на парламента на Еквадор.

Източници 

Еквадорски футболисти
Футболисти на Хибърниън
Футболисти на Астън Вила
Футболисти на Бирмингам Сити
Футболисти на ФК Рединг
Еквадорски политици
Посланици на добра воля на УНИЦЕФ
Благодетели
Бот

Бот (скъсено от „робот“) се нарича компютърна програма, която използва мрежови услуги, предназначени за хората, с цел да извършва автоматични действия, например обработка на данни. Използването на бот позволява иначе трудоемки задачи да бъдат решени автономно. В редица обстоятелства използването на ботове обаче не се счита за етично.

Етимология 
Думата „бот“ (англ. bot) произлиза от robot („робот“), отразявайки автономния характер на концепцията.

Думата ботнет е комбинация на бот и network (мрежа) и има негативна конотация.

Видове 
Едни от най-често срещаните ботове са т.нар. „уебкроулъри“ или „уебпаяци“. Такъв е примерно ботът на Google, който обхожда рекурсивно уеб пространството, за да индексира уеб страници в машината за търсене. Друго приложение за ботове в уеб е претърсването и манипулацията на отделни уеб сайтове, например eBay в търсене на по-добри оферти.

В мрежите за чат също често се срещат ботове, които могат да се ползват за достъп до информация, забавление, технически операции и др. В мрежовите компютърни игри ботовете може да се ползват като помощници на играчите или дори като самостоятелни играчи. В повечето случаи такива практики се смятат за нечестна игра.

Ботнет 
Ботнет е вид малуер – мрежа от свързани по интернет устройства, на всяко от които работи един интернет бот или повече. Чрез тях може да се инициира атака за отказ на услуга (DDoS атака) от разпределен тип, да се крадат данни, да се разпраща спам и най-общо хакерът да получи достъп до устройството и неговата свързаност. Собственикът най-често не знае за това, но при узнаване може да получи контрол върху ботнета със софтуер от типа „command and control“ (C&C).

По-специализиран злонамерен софтуер е т.нар. DDoS бот – (скрипт), който е маскиран като човек (представя се като браузър) или като добронамерен робот (например от търсеща машина), за да измами защитата.

Източници

Вижте също 
 Уикипедия:Бот – за програмите, с които си служат редакторите за автоматично актуализиране на енциклопедията

Мрежов софтуер
Хосе Севальос Старши

Хосе Франсиско Севальос Вилявисенсио (), познат с краткото име Хосе Севальос, е еквадорски футболен вратар. Бил е също председател на футболен клуб, министър на спорта на Еквадор и управител на провинция.

Той е баща на едноименния еквадорски футболист Хосе Севальос Младши, роден през 1995 г.

В спорта 
Играе професионален футбол от 1990 г., когато започва кариерата си във ФК „Барселона“ (Гуаякил). На турнира за Копа Либертадорес през 1992 г. помага на отбора си с победа над „Серо Портеньо“ (Парагвай) да достигне до полуфинал, на който губи от носителя на купата „Сао Пауло“ (Бразилия). Със Севальос отборът печели 3 пъти титлата в държавното първенство – през 1991, 1995, 1997 г., а 3 пъти е на 2-ро място.

Играл е още в „Онсе Калдас“ (Колумбия) през 2005 г. и „Депортиво Азогес“ през 2007 г., а после е в „ЛДУ“ (Кито) от 2008 до 2011 г.

Има над 60 мача за националния отбор на Еквадор. Първият му мач за него е срещу Перу на 21 септември 1994 г. Играе с него на Световното първенство по футбол през 2002 г. в Япония и Южна Корея, когато Еквадор отпада още в групите.

В периода от 27 септември 2015 до 3 декември 2019 г. е президент на ФК „Барселона“ (Гуаякил).

В политиката 
Севальос е министър на спорта на Еквадор (от Алианс ПАИС) от 24 май 2011 до 8 октомври 2014 г. Управител е на провинция Гуаяс от 24 май 2017 до 31 август 2018 г.

Източници 

Председатели на футболни клубове
Еквадорски футболисти
Еквадорски политици
Еквадорски министри
Спорт в Еквадор
Аугусто Поросо

Аугусто Порозо () е еквадорски футболист и защитник. Играе с националния отбор по футбол на Еквадор на Световното първенство по футбол през 2002 в Япония и Южна Корея, но отпадат още в групите.

Играе в отбора Емелек от 1993. През 1993, 1994 и 2001 с него печели титлата в държавното първенство.

Има над 30 мача за националния отбор. Първият му мач за него е на 28 януари 1999, когато Еквадор играе срещу Коста Рика.

Еквадорски футболисти
Родени в Гуаякил
Спиридон Палаузов

Спиридон Николаевич Палаузов (1818 – 1872) е руски историк от български произход, изследвал средновековната и новата история на България, Румъния, Чехия, Унгария и Австрийската империя.

Участва и в организирането на Априловската гимназия в Габрово.

Биография 
Син е на Николай Ст. Палаузов. През 1832 – 1840 г. учи в Ришельовския лицей в Одеса, а през 1840 – 1843 г. следва в университетите в Бон, Хайделберг и Мюнхен. Защитава дисертация в Мюнхенския университет, посветена на древногръцкото стопанство на 24 август 1843 г. После (1844 – 1846) посещава семинара на проф. Осип Бодянски в Историко-филологическия факултет на Московския университет, където защитава дисертация за кандидатска степен. След това в Санктпетербургския университет защитава дисертация „Век болгарского царя Симеона“ за магистърска степен (1852).

Избран е за действителен член на Императорското общество по руска история и старини в Москва (1846). Впоследствие работи в Азиатския департамент на Министерството на външните работи в Петербург и в Министерството на народната просвета (като чиновник със специални поръчения). Успоредно с това се отдава на интензивна научноизследователска дейност, която му отрежда (наред с по-младия му съвременник Марин Дринов) мястото на родоначалник на критическото направление в развитието на българската възрожденска историография. Като член на руската Археографска комисия участва в редактирането и издаването на съставения от руския митрополит Макарий (1542 – 1563) монументален корпус от средновековни славянски текстове, известен като „Велики чети-минеи“ („Великие Минеи Четьи“).

Чете много гръцка литература. Въвежда понятието „Златен век“ в историографията на България. Участва активно в набавянето на исторически извори за българската история.

Някои произведения 
 Иоанн Гус и его последователи (1845)
 Исторический очерк Сербскаго государства до конца XV столетия (1845)
 Австрия со времени революции 1848 года (1850)
 Век болгарскаго царя Симеона (1852)
 Синодик царя Бориса (1855)
 Юго-Восток Европы в XIV веке (1857)
 Уния в царуванието на Ивана Асеня (1858)
 Румынские господарства Молдавия и Валахия (1859)
 По вопросу о болгарском патриаршестве (1860)
 Реформы и католическая реакция в Венгрии (1860)
 Венгрия в современных ее отношениях к Австрии (1861)
 Разпространение христианства в Болгарии (1870)

Бележки

Литература 
 Цанев, Д. Българската историческа книжнина през Възраждането: XVIII – първата половина на XIX в. София, 163 – 181, 1989 г.
 Спиридон Палаузов. Избрани трудове. Т. I. София, 1974 г.

Външни препратки 
 Великие Минеи Четьи

Български стопански историци
Български медиевисти
Руски медиевисти
Мюнхенски университет
Възпитаници на Московския университет
Възпитаници на Санктпетербургския университет
Българи в Руската империя
Българи в Украйна
Родени в Одеса
Фредерик Пол

Фредерик Пол () е американски писател на научна фантастика.

Биография и творчество 
Фредерик Пол е роден на 26 ноември 1919 г. в град Ню Йорк, САЩ. Завършва техническо училище в Бруклин. На 19 години заедно с Айзък Азимов, Сирил Корнблът и Деймън Найт основава Дружество на футурианците.

Публикува своите произведения под различни псевдоними в списанията „Astonishing Stories“ и „Super Science Stories“, които сам издава. Издава списанията „If“ и „Galaxy“ до 1969 година. След 1953 г. започва да издава произведения, подписани с неговото собствено име.

За разказа „Среща“ в съавторство със Сирил Корнблът е отличен с награда Хюго. „Звездното дете“ и „Сага за кукувицата“ са продукт на сътрудничеството на Фредерик Пол и Джак Уилямсън. Първият му роман „Човекът плюс“ е награден с наградата „Небюла“, а вторият – „Гейтуей“ – с „Небюла“, „Хюго“ и мемориалната премия на Джон Кембъл.

Произведения

Вижте също 
 Златен век на научната фантастика

Външни препратки 
 Frederik Pohl  Bibliography
 an Interview with Pohl, ca. 2005
 Locus Interview with Pohl, 2000
 Frederik Pohl Manuscripts Collection, The Department of Special Collections, The University of South Florida Tampa Library 
 The Way the Future Blogs, блогът на Фредерик Пол
 

Американски комунисти
Американски писатели фантасти
Родени в Ню Йорк
Президент на Гърция

Това е списък с президентите на Гърция.

Първа гръцка република (1924 – 1935)

Дикататура (1967 – 1974)

Втора гръцка република (от 1974)

Вижте също 
 Крал на Гърция
 Министър-председател на Гърция

 
Списъци на заемали длъжности
Майк Резник

Майкъл Даймънд Резник е американски писател на научна фантастика.

Биография и творчество 
Майкъл Резник е роден на 5 март 1942 г. в Чикаго, САЩ в семейството на писателя Уилям Резник.

Учил е в университета в Чикаго и е завършил университета „Рузвелт“. След това работи като журналист и редактор в списание.

Професионално с литература се занимава след 1969 г. Първата му публикация е повестта „Забравеното море на Марс“, която излиза през 1965 г., но той става популярен чак след 1980 г. Резник е написал около 200 романа. Майк Резник е четирикратен носител на награда Хюго и лауреат на награда Небюла.

Библиография

Цикъл „Tales of the Velvet Comet“ 
 Eros Ascending
 Eros at Zenith
 Eros Descending
 Eros at Nadir

Цикъл „Kirinyaga“ 
 One Perfect Morning, with Jackals
 Kirinyaga
 For I Have Touched the Sky
 Bwana
 The Manamouki
 Song of a Dry River
 The Lotus and the Spear
 A Little Knowledge
 When the Old Gods Die
 The Land of Nod

Цикъл „Widowmaker“ („Перфектният убиец“) 
 The Widowmaker (Перфектен убиец)
 The Widowmaker Reborn (Прераждането на убиеца) 
 The Widowmaker Unleashed
 A Gathering of Widowmakers

Цикъл „Ganymede“ 
 The Goddess of Ganymede
 Pursuit on Ganymede

Цикъл „Santiago“ („Сантяго“) 
 Santiago (Сантяго)h
 The Return of Santiago (Завръщането на Сантяго)

Цикъл „Tales of the Galactic Midway“ 
 Sideshow
 The Three-Legged Hootch Dancer
 The Wild Alien Tamer
 The Best Rootin' Tootin' Shootin' Gunslinger in the Whole Damned Galaxy

Цикъл „Chronicles Of Lucifer Jones“ 
 Adventurers
 Exploits
 Encounters

Цикъл „Chronicles Of Distant Worlds“ ("Хроники на човешкият вид") 
 Paradise (Раят)  t
 Purgatory (Чистилището) h
 Inferno (Инферно)h

Цикъл „Oracle“ („Оракула“) 
 Soothsayer (Гадателката)h
 Oracle (Оракула)h
 Prophet (Пророчицата)

Романи 
 A Hunger in the Soul
 A Miracle of Rare Design (Преобразеният)h
 Birthright: The Book of Man (Господарите)
 Bully!
 Bwana
 Dog in the Manger (& Бари Малцберг)
 Ivory
 Redbeard
 Second Contact
 Stalking the Unicorn
 The Branch
 The Dark Lady
 The Outpost
 The Red Tape War (& Джордж Ефинджър, Джак Чокър)
 The Soul Eater (Гълтачът на души)
 Walpurgis III

Източници 

Американски писатели фантасти
Носители на награда „Небюла“
Носители на награда „Хюго“
Починали в Синсинати
Родени в Чикаго
Константинос Цацос

Константинос Цацос () е гръцки политик, президент на Гърция.

Биография 
Роден през 1899 г. в Атина, умира там през 1987 г. Женен за Йоана Сефериаду, има две дъщери. Писател, поет и преводач.

Завършва (1921) право в Атинския университет. Завършва следдипломна квалификация по право и философия на правото в Хайделберг.

В периода 1922 – 1929 г. работи в гръцкото представителство в Париж, Франция. През 1929 г. става доктор по право, а през 1932 г. професор в Атинския университет. Интерниран на остров Скирос по време на диктатурата на Йоанис Метаксас.

През 1941 г. е уволнен от университета и избягва в Близкия изток. Завръща се през 1945 г., след освобождението на страната, и отново се заема с преподавателска работа.

През 1945 г. е назначен за министър на вътрешните работи в правителството на Петрос Вулгарис и за министър по печата в последвалото правителство на Панайотис Канелопулос. Напуска преподавателската работа през 1946 г. и започва политическата си дейност като член на Либералната партия. Два пъти е министър на координацията в правителствата на Темистоклис Софулис (1949) и на Софоклис Венизелос (1951).

През 1956 г. се включва в новоучредената партия Национален радикален съюз на Константинос Г. Караманлис. Оттогава е избиран за депутат на всички парламентарни избори. Бил е държавен министър и министър на социалните грижи в правителството на К. Караманлис (1961, 1963); министър на правосъдието в правителството на Канелопулос (1967).

След възстановяването на демокрацията (1974) е министър на културата в правителството на националното единство. През същата година е избран за депутат от Нова демокрация.

На 20 юни 1975 г. Константинос Цацос е избран за президент на Гърция. На президентския пост остава до края на мандата си – май 1980 г.

През 1961 г. е избран за постоянен член на Гръцката академия на науките. Бил е неин заместник-председател и председател. През 1979 г. е избран за член-кореспондент на Френската академия на науките и почетен доктор на Сорбоната. К. Цацос е член-кореспондент на Академията на науките на Мароко и на Румъния (1980) и на Европейската академия за наука, изкуство и литература (1981). Публикувал е голям брой статии, монографии, научни публикации и трудове в областта на правото и философията. Издал е 2 тома стихове и театрални новели под псевдонима Ивос Делфос.

Бележки 

Президенти на Гърция
Възпитаници на Атинския университет
Родени в Атина
Починали в Атина
Христос Сардзетакис

Христос Сардзетакис () е гръцки юрист и политик, президент на Гърция от 1985 до 1990 година.

Биография 
Роден е през 1929 г. в Солун. Завършва право в Солунския университет. Баща му е от Крит, а майка му от Зелениче. Няколко месеца работи като адвокат, а после като държавен служител в Съдебната система. В периода 1965 – 1967 г. завършва следдипломна квалификация по търговско право и право на ЕО в Париж, Франция. Женен за Ефи Аргириу.

По време на военната диктатура е уволнен и арестуван два пъти. След възстановяване на демокрацията е освободен и е назначен за апелативен съдия (1974). През 1981 г. е назначен за Председател на апелативен съд, а през 1982 г. е избран за член на Висшия апелативен съд на Гърция.

По време на президентските избори (1985) е предложен за кандидат за президент от ПАСОК. Получава подкрепата и на левицата и на 29 март 1985 г. е избран за президент на Гърция. Завършва мандата си на 5 май 1990 г.

Христос Сардзетакис е почетен член на Върховния съд на Португалия, почетен доктор на Университета „Демокрит“ и член на научни институции в Гърция и Европа. Автор е на множество статии и научни трудове в областта на правото.

Бележки 

Президенти на Гърция
Македонски гърци
Възпитаници на Солунския университет
Родени в Солун
По произход от Зелениче
Починали в Атина
Близък Изток

Близкият изток е политически термин, с който се обозначават различни географски райони около южните и източни части на Средиземно море – от източната част на Средиземно море до Персийския залив. Близкият Изток е трансконтинентален подрегион на Африка-Азия, и в отделни части – Африка. Трите влиятелни култури в региона са арабската, тюркската и персийската. Те имат три генетично различни езици и етноси – араби, тюрки и перси.

Терминът някога се е отнасял за държавите на Балканския полуостров, но в наши дни под Близък Изток се разбират държавите от Западна Азия, разположени между Средиземно море и Иран. Близкият Изток може да бъде разделен на няколко историко-географски района – Анадол (Турция), Левант (Сирия, Ливан, Йордания, Кипър, Израел и Палестинската територия), Месопотамия (Ирак), Арабия (Саудитска Арабия, Йемен, Оман, Кувейт, ОАЕ и Катар), Персия (Иран) и в някои случаи Задкавказието (Грузия, Армения и Азербайджан).

Граници 

„Близък Изток“ е общо понятие и по тази причина границите не са категорично определени. Обикновено в тази област се включват Бахрейн, Египет, Иран, Ирак, Израел, Йордания, Кувейт, Ливан, Оман, Катар, Саудитска Арабия, Сирия, Турция, Обединените арабски емирства, Йемен и палестинските територии Ивицата Газа и Западния бряг.

Държавите от Магреб (Алжир, Либия, Мароко и Тунис), както и Судан, често са свързвани с Близкия Изток, тъй като имат силни езикови, етнически, исторически и културни връзки с него. Африканските държави Мавритания и Сомалия също имат връзки с региона. Въпреки че Кипър е в или близо до Близкия Изток, смята себе си за част от Европа и е пълноправен член на Европейския съюз. На изток Афганистан и Пакистан понякога се свързват с Близкия Изток (виж Широк Близък Изток).

Близък изток и Среден изток 
В някои западни езици се използват две понятия: Близък Изток () и Среден Изток (), което внася объркване. Като Близък изток се схващали земите в източната част на Средиземно море, включително североизточна Африка и понякога Балканският полуостров, докато Среден изток включвал целия Близък изток, Иран и Афганистан. Тази употреба на Среден и Близък изток е остаряла и води началото си от първите модерни западни географи, които са разбирали под Близък изток само близките части на Ориента, които общо взето по онова време са в рамките на Османската империя. След Втората световна война понятието Близък изток се налага по-устойчиво, макар и често двете да се използват взаимозаменяемо.

Международни организации като Световната банка често използват съчетанието Близък изток и Северна Африка (Middle East and North Africa, MENA), което изключва Турция от Близкия изток, но пък прибавя Иран и арабските страни от Южното Средиземноморие: Алжир, Тунис, Либия и Мароко.

Държави и територии 

Обща информация от CIA: The World Factbook

Бележки

Източници

Вижте също 
 Далечен Изток
 Широк Близък Изток
 Машрик
Самюъл Джаксън

Самюъл Лирой Джаксън () е американски актьор, участвал в много холивудски филми. Носител е на много филмови награди и отличия.

Биография 
Като млад Джаксън се занимава с движението на афроамериканските ученици. Завършва колежа „Морхаус“ в Атланта, Джорджия през 1972. Джаксън е запален по голфа.

Кариера 
Участва в няколко филми на Спайк Лий като Do The Right Thing, Mo' Better Blues и Jungle Fever. Играе и във филма на Куентин Тарантино Криминале (1994), като е номиниран за Оскар за най-добра поддържаща мъжка роля, както и в Джаки Браун, пак на Тарантино. Има роля и в Междузвездни войни, където играе джедая Мейс Уинду. Получава Сребърна мечка от фестивала в Берлин за ролята си в Джаки Браун (1997).

Типичната роля за Джаксън докато започне да играе в екшъни е тази на антигерой или на наркоман, както е в Дълга целувка за лека нощ (1996) и Умирай трудно 3 (1995).

Избрана филмография

Източници

Външни препратки 
 
 

Защитници на граждански права на афроамериканците
Американски филмови продуценти
Афроамерикански актьори
Носители на награда BAFTA
Родени във Вашингтон (ОК)
Михалис Стасинопулос

Михаил Стасинопулос е гръцки политик. Той изпълнява длъжността президент на Гърция от 18 декември 1974 до 19 юни 1975.

Роден е в гр. Месини. Завършил е право в Атинския унивеситет през 1934 г. През 1937 г. става доктор по право и започва преподавателската си дейност в същия университет, а през 1943 г. за редовен преподавател по право в Университета Пандион. Бил е ректор на Университета Пандион (1951 – 1958). Известен поет, писател и преводач.

През периода 1951 – 1953 г. е бил директор на Гръцкото национално радио. През 1952 г. е министър на труда в служебното правителство на Домитриос Кюсупулос, а през 1958 г. държавен министър в правителството на Константинос Георгакопулос.

През 1959 г. е референт на Държавния съвет, а в периода 1966 – 1969 г. е негов председател. През 1968 г. е избран за редовен член на Гръцката академия на науките, а през 1970 г. е предложен от Рене Касен за Нобелова награда за мир.

На парламентарните избори през 1974 г. е избран за депутат от Нова демокрация. След референдума от 8 декември 1974 г., когато Гърция е обявена за президентска република, Стасинопулос е избран за първия гръцки президент. Изпълнява длъжността на временен президент от 18 декември 1974 г. до 20 юни 1975 г. След 1975 г. се отказва от участие в политическия живот.

Умира на 31 октомври 2002 г. в Атина.

Бележки 

Президенти на Гърция
Възпитаници на Атинския университет
Хора от дем Каламата
Отглеждане на фъстъци



Място в сеитбообращението 
Най-подходящ предшественик на фъстъците са зърнено-житните култури със слята повърхност (пшеница, ечемик и др.). В поливните райони се допуска и отглеждане на фъстъци след памук, но при строго спазване на агротехниката.

Обработка на почвата 
 Основна – оран на дълбочина 28–35 см веднага след почистване на полето от следжътвените остатъци и торене с фосфорен тор;
 Предсеитбена – култивиране с брануване, като броят на обработките следва да се редуцира за запазване на почвената влага.
 Вегетационна – окопаване чрез култивиране, както и загърляне в подходящия срок.

Торене 
Оптималната азотна норма за условията на България е N6-8. Препоръчва се тя да се дава двукратно – предсеитбено и като подхранване по време на вегетацията.
Оптималната фосфорна норма е Р8-10. Внасянето на фосфорния тор става преди основната обработка на почвата.
Използването на оборски тор не се препоръчва поради причини от фитосанитарен характер.

Сеитба 
 Семена – за сеитба се използва автентичен семенен материал; семената се съхраняват с черупките (като плод) в сухи и проветриви помещения; лющенето става преди извършване на сеитбата;
 Време – оптималният срок за Пловдивски и Благоевградски райони е края на април – началото на май.
 Начин – Препоръчва се междуредово разстояние 70 см и вътрередово разстояние 10–15 см за планирана гъстота на посева 8–10 хил. растения на 1 дка. За сеитба се използват пневматични сеялки. Необходимото количество семена за 1 дка е 8–10 кг. Дълбочината на сеитба е 7–10 см за леки и 5–6 см за по-тежки почви.

Грижи през вегетацията 
 Борбата с почвената кора става с леки плевелни брани. Тя се налага и като стартова борба с плевелите, тъй като фъстъците са култура с бавен начален темп на развитие и са чувствителни на засенчване. Контрол върху плевелите се извършва и чрез използване на хербициди.
 Загърляне. Провежда се с тракторни култиватори, на които се поставят огърлячи. Това е задължителна практика, свързана с особеностите на растежа и развитието на културата. Извършва се няколкократно и започва в началото на цъфтежа.
 Напояване. Тъй като фъстъците се отглеждат в най-засушливите райони на България, напояването е практика с висок ефект.

Прибиране и съхранение 
Извършва се на 3 етапа: механизирано подразване на корените с нож-скоба; ръчно обръщане на растенията и подреждането им на редове; ръчно или механизирано отделяне на плодовете след изсъхването им. След това съхраняването им става в закрити и сухи помещения.

Вижте също 
 Фъстък
 Други маслодайни култури
 Други технически култури
 Списък на земеделски теми

Фъстъци
Лоис Макмастър Бюджолд

Лоис Макмастър Бюджолд () е американска писателка на фантастика и фентъзи.

Биография и творчество 
Лоис Макмастър Бюджолд е родена на 2 ноември 1949 г. в град Кълъмбъс, щат Охайо. Учи в Университета на щат Охайо в продължение на четири години, но не го завършва. През 1971 г. се омъжва за Джон Фредерик Бюджолд, а през 1995 г. се развежда с него. Лоис Макмастър Бюджолд започва да пише фантастика през 1982 г. и през 1985 г. излиза нейният първи разказ в списанието „Twilight Zone“.

Библиография

Бараярски цикъл 
По хронологичен ред на описваните събития:
 „Дилемата на съноплетачката“ (Dreamweaver's Dilemma, 1995 г.)
 „Без гравитация“ (Falling Free, 1988 г., печели награда Небюла)
 „За честта на Вор“ (оригинално заглавие – „Парчета чест“, Shards of Honor, 1986 г.)
 „Бараяр“ (Barrayar, 1991 г., печели Награда Хюго)
 „Наемниците на Дендарии“ (оригинално заглавие – „Чиракът на воина“, The Warrior's Apprentice, 1986 г.)
 „Границите на безкрая“ (Borders of Infinity, 1989 г., сборник от три новели: „Планините на скръбта“, „Лабиринт“ и „Границите на безкрая“)
 „Игрите на Вор“ (The Vor Game, 1990 г., печели Награда Хюго)
 „Сетаганда“ (Cetaganda, 1995 г.)
 „Етан от Атос“ (Ethan of Athos, 1986 г.)
 „Братя по оръжие“ (Brothers in Arms, 1989 г.)
 „Огледален танц“ (Mirror Dance, 1994 г., печели Награда Хюго)
 „Императорската гвардия“ (оригинално заглавие – „Памет“, Memory, 1996 г.)
 „Комар“ (Komarr, 1998 г.)
 „Цивилна кампания“ (A Civil Campaign, 2000 г.)
 „Подаръци за зимния празник“ (Winterfair Gifts, новела, издадена през 2003 г. на хърватски и руски, 2004 г. на английски)
 „Дипломатически имунитет“ (Diplomatic Immunity, 2002 г.)
 „Сделката на капитан Ворпатрил“ (Captain Vorpatril's Alliance, 2012 г.) (книгата е написана по-късно от „Криожега“, но описва по-ранни събития)
 „Криожега“ (Cryoburn, 2010 г.)
 „Джентълменът Джоул и Червената кралица“ (Gentleman Jole and the Red Queen, 2016 г.)

Фентъзи романи 
 „Оковният пръстен“ (The Spirit Ring, 1993 г.)
 Във вселената на Шалион:
 „Проклятието на Шалион“ (The Curse of Chalion, 2001 г.)
 „Рицарят на Шалион“ (оригинално заглавие – „Паладин на душите“, Paladin of Souls, 2003 г.)
 „Свещеният крал“ (оригинално заглавие – „Свещеният лов“, The Hallowed Hunt, 2005 г.)
 „Пенрик – Магьосникът от Шалион“
 „Споделящият нож" (The Sharing Knife) series:
 „Омайване“ (Beguilement, 2006 г.)
 „Наследство“ ( Legacy, 2007 г.)
 „Преобразяване“ ( Passage, 2008 г.)
 „Хоризонти“ ( Horizon, 2009 г.)

Повести и разкази 
 Barter
 Garage Sale
 The Adventure of the Lady on the Embankment
 The Whole Truth

Източници

Външни препратки 

 Официален сайт на Лоис Макмастър Бюджолд
 

Американски писателки
Американски фентъзи писатели
Американски писатели фантасти
Носители на награда „Хюго“
Носители на награда „Небюла“
Родени в Кълъмбъс
Градска легенда

Градската легенда е вид съвременен фолклор, който представлява устно предавани преразказвани случки, чийто произход не може да се проследи. Въпреки наименованието топосът (мястото на развитие на действието) в градските легенди не винаги е градът.

Градските легенди не са непременно неистина, но често са преувеличени, изкривени или превърнати в сензация. За тези истории се казва, че са се случили на „приятел на приятел“. Често стават обект на публикация в пресата, а в днешно време – и чрез електронна поща.

Терминът е употребен за първи път от проф. Ян Брунванд, който в своя публикация през 1981 г. застъпва мнението, че легендите, митовете и фолклорът са присъщи не само на т.нар. примитивни общества или така наречените традиционни общества, а че чрез съвременните легенди може да се научи много за днешната градска култура.

Известни легенди 
 Велика китайска стена – видимост от Космоса.
 Бермудски триъгълник – легенди за изчезнали кораби и самолети.

Външни препратки 
 Snopes.com – сайт, посветен на опровергаването на градски легенди
 alt.folkore.urban – активна новинарска група за опровергаване и обсъждане на градски легенди
 ТВ шоу „Ловци на митове“
Георгиос Ралис

Георгиос Йоану Ралис () е гръцки политик, министър-председател на Гърция през 1980 – 1981 г.

Биография 
Георгиос е роден в изтъкнато атинско семейство с дълги традиции в гръцкия политически живот. Дядо му Димитриос Ралис е петкратен министър-председател на Гърция. Баща му Йоанис Ралис е премиер на прогерманското колаборационистко правителство през 1943 – 1944.

Георгиос завършва право в Атинския университет през 1939 г. Участва в Итало-гръцката война (1940). След сключване на примирието се завръща в Атина и започва адвокатска практика.

През 1944 г. участва в Гражданската война в редовете на редовната правителствена армия. Уволнява се през декември 1948 г.

На парламентарните избори през 1950 г. е избран за депутат и оттогава е избиран на всички последващи избори, с изключение на 1958 г. През 1954 влиза за пръв път в правителството като държавен министър в кабинета на Александрос Папагос. След смъртта му Ралис е министър в повечето кабинети на Константинос Караманлис от 1955 до 1963 г.

След военния преврат през 1967 г. Ралис първоначално е арестуван и заточен, а впоследствие му е позволено да емигрира.

След възстановяването на демокрацията през 1974 г. Ралис се завръща в Гърция и се присъединява към кабинета на Константинос Караманлис. През 1978 – 1980 е външен министър на страната. След избирането на Караманлис за президент Ралис става лидер на Нова демокрация и министър-председател на Гърция от (май 1980 до октомври 1981).

Поради загубата на изборите през октомври 1981 г. Ралис подава оставка като лидер. Заради разногласия с наследника си Константинос Мицотакис той дори излиза от групата на Нова демокрация като независим депутат. След напускането на политиката Ралис се оттегля в семейното имение на остров Корфу.

През 1947 г. Георгиос Ралис публикува книгата „Йоанис Ралис говори от гроба“, написана в затвора от баща му Йоанис Ралис, в която авторът се разкайва за постъпките си.

Бележки 

Министър-председатели на Гърция
Министри на външните работи на Гърция
Възпитаници на Атинския университет
Родени в Атина
Починали в Атина
Дзанис Дзанетакис

Дзанис Дзанетакис () е гръцки политик, министър-председател на страната през 1989 г.

Биография 
Дзанетакис е роден на 13 септември 1927 г. в Гитио. Женен за Мария Рагузи, имат син и дъщеря.

Завършва Военноморското училище през 1950 г. и постъпва в гръцката флота. Бил е командир на артилерийския катер „Ласкос“ (1959 – 1960), зам. командир на подводница (1963 – 1967). Подава оставка като офицер от Военно морските сили след военния преврат на 21 април 1967 г. Арестуван е през юли 1969 г. и прекарва три години в затвора (1969–1971).

След възстановяването на демокрацията е главен секретар на Гръцката организация за туризъм (1974-1977). Депутат в парламента от дясната партия Нова демокрация в продължение на три десетилетия (1977-2007). Министър на обществените строежи в правителството на Георгиос Ралис (1980-1981).

След изборите през юни 1989 г., които не носят абсолютна победа на нито една партия, Дзанис Дзанетакис оглавява кратко коалиционно правителство на Нова демокрация с лявата партия „Синаспизмос“ до октомври 1989 г. Освен министър-председател той е и министър на външните работи.

Министър на отбраната и на туризма в правителството на националното единство на Ксенофон Золотас от ноември 1989 до февруари 1990 г. След победата на Нова демокрация той е заместник министър-председател в правителството на Константинос Мицотакис през 1990 – 1993 г. В началото на мандата от април 1990 до август 1991 г. той също е и министър на културата.

Проявява се като преводач от хинди на „Избор“ (Упанишаде, 1961) и от английски на „Мани“ (Патрик Л. Фермор, 1973). Издава книгата „Индия: един друг начин на живот“ (1994).

Външни препратки 
 Биография на Дзанис Дзанетакис на интернет-страницата на Министерство на културата на Гърция 

Министър-председатели на Гърция
Вицепремиери на Гърция
Министри на външните работи на Гърция
Министри на културата на Гърция
Министри на отбраната на Гърция
Министри на туризма на Гърция
Гръцки преводачи
Хора от дем Източен Мани
Починали в Атина
Тримата от запаса

„Тримата от запаса“ е български игрален филм (комедия, военна драма) от 1971 година на режисьора Зако Хеския, по сценарий на Павел Вежинов. Оператор е Христо Вълчанов. Музиката във филма е композирана от Симеон Пиронков.

Сюжет 

Иван Стайков (Парцалев), Пейо Вътов (Анастасов) и Спиро Стоименов (Господинов) са мобилизирани български войници, пратени през пролетта на 1945 г. в 3-ти украински фронт на унгарска земя, за да се бият с германците по време на Втората световна война.

За смях и съжаление у командирите, тези запасни войници са напълно негодни за война. За да се утежни още повече положението, Стайков е съботянин и не желае да използва пушката по предназначение, Спиро се е захласнал по красива унгарка на име Илонка, а Пейо съвсем скоро се е оженил и мисли само за булката си. Те са пред връщане към България, но остават.

Накрая обаче при едно форсирано нападение над вражеските позиции, тримата, които дотогава са били обект единствено на подбив и пренебрежение, също се включват в сражението. След като става свидетел на човешката трагедия, дори съботянинът Стайков не стреля по врага, а го удушава с ръце. Без да го разберат, те стават герои.

Състав

Актьорски състав 
Роли във филма изпълняват актьорите:

Технически екип

Награди 
На Фестивала на българските филми във Варна през 1971 г. филмът е отличен с наградата за сценарий, наградата за мъжка роля на Кирил Господинов и наградата на Министерството на отбраната за Георги Парцалев, Никола Анастасов и Кирил Господинов.

Външни препратки 

 
 
 

Български филми от 1971 година
Български филми за Втората световна война
Български комедии
Филми на Зако Хеския
Павел Вежинов
Кириакулис Мавромихалис

Кириакулис Мавромихалис () е гръцки политик, министър-председател на Гърция в периода 1909 – 1910 г.

Биография 
Роден е през 1850 г. в Атина, произхожда от областта Мани (Пелопонес), син е на известния гръцки революционен деец Петрос Мавромихалис.

Завършва политически науки във Франция. Първоначално е привърженик на Теодорос Займис, а по-късно влиза в партията на Теодорос Делиянис. Министър в правителствата на Делиянис и Димитрис Ралис – министър на вътрешните работи (1895, 1902, 1903) и министър на войската (1904).

След убийството на Делиянис става лидер на партията. Избран е за министър-председател на 17 август 1909. Поради разногласия с Военната лига подава оставка на 10 януари 1910 г.

Министър-председатели на Гърция
Министри на отбраната на Гърция
Родени в Атина
Починали в Атина
Маниоти
Педерастия

Педерастията (от гр. παῖς или παιδóς – момче; и ἐραστής – горещо любящ, любовник) е вид хомосексуална интимна връзка, при която единият партньор е по-възрастен мъж, а другият – по-млад.

Педерастията представлявала обществена норма в множество древни и средновековни култури (пр. в Древна Гърция, Древен Рим, Япония, Китай, Малайзия), а в някои от тях била и единствената допустима проява на хомосексуалност. В тези общества хомосексуалните отношения между равностойни по възраст и социално положение мъже били осъдителни.

Вижте също 

 Хомосексуалност
 Ефебофилия

Бележки

Допълнителна литература 
  Menasco, D. (2000). Pederasty. In G. E. Haggerty (Ed.), The Encyclopedia of Lesbian and Gay Histories and Cultures (pp. 1035 – 1039). New York: Garland Pub. ISBN 0-8153-3354-4
  Neill, J. (2009). The origins and role of same-sex relations in human societies. Jefferson, NC, USA: McFarland & Co. ISBN 978-0-7864-3513-5

Външни препратки 
 

 
Насилие срещу мъже