alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Светослав (област Силистра)

Светослав е село в Североизточна България, в община Кайнарджа, област Силистра. До 1942 година селото се нарича Голяма Кайнарджа, а до 1878 Бююк Кайнарджа.

Личности 
 Александър Митев (р. 1918), български партизанин и генерал-лейтенант
 Петър Добрев

Празници 
В с. Светослав ежегодно се празнува като празник на селото храмовият празник Архангелов ден или денят на св. Архангел Михаил.

Вижте също 
 Договор от Кючук Кайнарджа

Външни препратки 

Села в област Силистра
Населени места в община Кайнарджа
Свобода (област Бургас)

Свободà е село в Югоизточна България, община Камено, област Бургас.

География
Село Свобода се намира на около 15 km северозападно от центъра на областния град Бургас и около 1,5 km източно от общинския център град Камено. Разположено е в Бургаската низина, върху равен терен с малък общ наклон на запад, към течащата от север на юг между Камено и Свобода Айтоска река. Климатът е преходноконтинентален с черноморско климатично влияние, почвите в землището са преобладаващо алувиално-ливадни, излужени чернозем-смолници, често засолени. Надморската височина в центъра на селото е около 24 m.

По източния край на село Свобода минава третокласният републикански път III-6008, който на изток от селото прави връзка с първокласния републикански път I-6 (Подбалканския път), а заобикаляйки Свобода от север, води на югозапад до град Камено. Общински път се отклонява от път III-6008 на запад и минава през Свобода към Камено. На около 2 km северно от Свобода минава Автомагистрала Тракия, с която селото има пътна връзка чрез северно общинско отклонение от път III-6008.

Западно край село Свобода минава железопътната линия Пловдив – Бургас, на която има железопътна спирка „Камено“.

На около 2 km южно от селото се намира петролната рафинерия Лукойл Нефтохим Бургас.

Село Свобода е разположено в землището на град Камено.

Населението на село Свобода, наброявало 1619 души при преброяването към 1975 г., намалява бързо до 503 към 1992 г. и наброява 385 (по текущата демографска статистика за населението) към 2020 г.

При преброяването на населението към 1 февруари 2011 г., от обща численост 414 лица, за 211 лица е посочена принадлежност към „българска“ етническа група, за 43 – към „турска“, за 120 – към „ромска“, за 9 – към „други“, за „не се самоопределят“ не са посочени данни, а за 31 е посочено „не отговорили“.

История 
През 1966 г. от квартала в Камено, съществувал до тогава край завода за захар „Свобода", е създадено отделното населено място село Свобода.

Село Свобода дава работници за Нефтохимическия комбинат и за завода за захар. Към 1988 г. в селото има здравна служба, две детски градини, основно училище, културен дом.

Училище в село Свобода е открито през учебната 1963/1964 г. като филиал на основното училище в Камено. За училищна сграда е приспособена една работническа барака с четири стаи. Обучението е до ІV клас и се извършва на две смени. През учебната 1964/1965 г. училището е вече самостоятелно начално училище, като към него е открита и предучилищна детска градина. От учебната 1967/1968 г. училището става основно. Построена е нова училищна сграда, открита на 26 декември 1967 г. Поради недостатъчен брой ученици, от 1 септември 2009 г. училището в село Свобода е закрито.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Бележки

Външни препратки 
Топографска карта, мащаб 1:100000 Картен лист: K-35-055
 Бургаска низина, Карнобатска и Айтоска котловина. Географска карта

Села в област Бургас
Населени места в община Камено
Свобода (област Добрич)

Свобода е село в Североизточна България. То се намира в община Добричка, област Добрич.

История 

В началото името на селото е било Мансърово (на турски означава победител, гъба), а после село Княз Кирил (до 1944 г.)

Външни препратки 

Села в област Добрич
Населени места в община Добрич-селска
Свобода (област Кърджали)

Свобода е село в Южна България. То се намира в община Момчилград, област Кърджали.

Източници 

Села в област Кърджали
Населени места в община Момчилград
Свобода (област Пазарджик)

Свобода е село в Южна България. То се намира в община Стрелча, област Пазарджик.

География 
Етническият състав е изцяло от българи.

История 
Старото име на селото е Кепелии. През 1934 година е преименувано с министерска заповед на Цар Борис, а със сегашното си име селото е преименувано отново през 1947 година.

Културни и природни забележителности 
Всяка година на 22 септември в село Свобода се провежда събор.

Източници

Външни препратки 

Села в област Пазарджик
Населени места в община Стрелча
Селище (област Габрово)

Сèлище е село в Северна България, община Севлиево, област Габрово.

География 
Село Селище се намира на около 23 km запад-югозападно от центъра на град Габрово и 20 km юг-югозападно от град Севлиево. Разположено е в Средния Предбалкан, в Черновръшкия рид, по левия долинен склон на река Негойчевица – ляв приток на река Росица. Селото е съставено от две махали, разпръснати на голяма площ – Горно Селище и Долно Селище. Горно Селище е разположено под връх Черешките (1094 м), а край река Негойчевица е Долно Селище. Надморската височина в селото на моста с двата лъва на Негойчевица (Лъвовия мост) е около 425 m, на около километър северно при църквата „Свети великомъченик Георги“ е около 536 m. В южния край на селото покрай реката минава третокласният републикански път III-6072, който на запад през село Кръвеник води до квартал Острец на град Априлци, а на североизток през селата Стоките, Попска и Батошево – до връзка с третокласния републикански път III-4402, малко преди село Горна Росица.

Населението на село Селище, наброявало 302 души при преброяването към 1985 г., намалява до 189 към 2001 г., 142 към 2011 г. и 93 (по текущата демографска статистика за населението) към 2019 г.

Климатът е умереноконтинентален, а почвите са предимно светлосиви горски – подобно на тези характеристики за село Стоките, в чието землище се намира село Селище. Поради разположението на горната махала високо по южен горист склон климатичните условия там са по-благоприятни – слънчево и прохладно лято и по-мека зима в сравнение с долната махалата ниско край реката, където през зимата снегът се задържа значително по-дълго.

История 
Село Селище е създадено през 1983 г. при отделяне от село Стоките. Записването на село Стоките като „село Стоките (Селището)“ в списъците на общините (населените места) е започнало от Списъка на общините в Княжество България, издаден от Министерството на вътрешните работи през 1891 г. и е приключило до списъка на населените места в НРБ към 1960 г. включително.

През 1911 г. в махала Селище на село Стоките е открито Народно начално училище. То е отделено като клон от първоначалното училище в Стоките. Започнало в частна къща, от учебната 1913/1914 г. училището се помещава в собствена паянтова сграда. Училището е действало вероятно до 1966 г.

На 26 октомври 1936 г. е тържествено осветен от Великотърновския митрополит Софроний храмът „Свети Георги“ в Селището, чийто строеж е започнат около 1926 – 1927 г.

Село Селище към февруари 2021 г. е в състава на кметство Стоките.

Религия 
Селото е изцяло християнско. Повредената преди това стара църква „Свети великомъченик Георги“ в селото е възстановена напълно през 2008 г. с помощта на средства, отпуснати от Междуведомствената комисия за възстановяване и подпомагане към Министерството на държавната политика при бедствия и аварии и от дарения и доброволния труд на съселяните.

Личности 
Свещ. Петър Т. Цанков

Фотогалерия

Бележки

Външни препратки 

Села в област Габрово
Населени места в община Севлиево
Селище (област Благоевград)

Сѐлище е село в Югозападна България. То се намира в община Благоевград, област Благоевград.

История 
Доказателства за древния произход на селището се съхраняват в Рилския манастир. Църквата „Свети Илия“ е от 1864 година.

В 1891 година Георги Стрезов пише за селото:

В 1901 година Яне Сандански основава в селото комитет на ВМОРО.

Население 
Към 1900 година според известната статистика на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) населението на селото брои 800 души, всичките българи-християни.

Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
Читалище, библиотека, училище.

Личности 
Родени в Селище
  Георги Чавеов (Чавеев, 1904 – ?), македоно-одрински опълченец, IV клас, 2 рота на 13 кукушка дружина
  Никола Чавеов (Чавеев, 1867 – ?), български революционер, македоно-одрински опълченец
  Петър (Пешо) Михайлов Байрактаров (Байрактарски) (1884 – 1913), български революционер, взводен командир по време на Балканската война в партизанската рота на подпоручик Никола Лефтеров, трансформирана по-късно в 4-та рота на X Прилепска дружина. Отличава се в боя при връх Ченгене кале на 13 октомври 1912 година. Умира от холера на 28 май 1913 година, край село Полаки.
  Спас Йотов, български революционер от ВМРО
  Стоян Манов Мирчев (07.02.1896 – ?), български революционер, член на ВМРО (Иван Михайлов)

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Благоевград
Селище (област Смолян)

Селище е село в Южна България. То се намира в община Смолян, област Смолян.

География 
Село Селище се намира в планински район.

Източници 

Села в област Смолян
Населени места в община Смолян
Селце (област Добрич)

Селце е село в Североизточна България. То се намира в община Каварна, област Добрич.

География 
Селото се намира на 8 км от град Каварна. В него живеят около стотина души. Основния поминък на хората е растениевъдство.

Редовни събития 
Всяка година на 22 септември в селото се организира събор. Представят се фолклорни програми и традиционния футболен мач.

Външни препратки 

Села в област Добрич
Населени места в община Каварна
Селце (област Стара Загора)

Селце е село в Централна България. То се намира в община Мъглиж, област Стара Загора.

География 
Село Селце се намира в планински район, на 14 км от гр. Мъглиж, и на 40 км от Стара Загора. Достига се до селото по асфалтиран път. По стар римски път се достига до хижа „Българка“ и природната забележителност „Виканата скала“, намираща се на около 12 км северно от селото.

Културни и природни забележителности 
През селото минава река Селченска. Реката е златоносна и се посещава от любители златотърсачи.

Отдих и туризъм 
Етно комплекс „Канарата“ е построен в село Селце през 2013 г. по европейска програма за развитие на селския туризъм. Комплексът се състои от три къщи за гости с леглова база за 40 души, бистро, в което се предлага традиционна кухня, рибарник с жива риба и открит басейн. Комплекс „Канарата“ е туристическа атракция за региона и се посещава от български и чуждестранни туристи.

В селото има няколко къщи за гости – „Елите“, „Къщи Селце“, „Дядо Стоян“, и др. Има почивни бази на Горско стопанство „Стара Загора“, и на ловно-рибарското дружество – вила „Марио“.

Източници

Външни препратки 
 Етнокомплекс „Канарата“ 
 Невероятният свят на с. Селце – документален филм на Е-тв
 Да избягаш на края на света в приказното село Селце, Венета Николова

Села в област Стара Загора
Населени места в община Мъглиж
Сенокос (област Добрич)

Сенокос е село в Североизточна България. То се намира в община Балчик, област Добрич.

История 
Старото име на село Сенокос е Чорлу гьол. То се намира точно по средата на шосето между Балчик и Добрич. Вероятно това име има връзка с блатото (гьола), което се е намирало в непосредствена близост до селото от южната му страна.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Обществени институции 
В селото функционират основно училище „Георги Стойков Раковски“, библиотека, медицински и стоматологичен кабинет.

Има детска градина, площадки, хранителни и увеселителни заведения.

Редовни събития 
На 2 юни се провежда съборът на селото.

Източници 

Села в област Добрич
Населени места в община Балчик
Сенокос (област Благоевград)

Сеноко̀с () е село в Югозападна България. То се намира в община Симитли, област Благоевград.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

География 
Село Сенокос се намира в Северен Пирин и е най-близко разположеното до Националния парк от всички села на община Симитли. Селото е удобен изходен пункт за изкачването на връх Пирин – най-северния алпийски връх на планината.

История 
В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Сенокос (Sénokoss) е посочено като село с 95 домакинства и 330 българи. Към 1900 година според статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) населението на Сѣнокос (Клисе) е 800 души, всички българи-християни.

В 1901 година Яне Сандански основава в селото комитет на ВМОРО с председател, касиер и един-двама съветници.
Януш Чакъров от село Сенокос бил под домашен арест от михайловистите, защото бил санданист. В къщата имало по един часови от ВМРО на пост, един път Януш поканил часовия на масата да обядват заедно, но получил отказ и старият харамия грабнал трикракото столе и утрепал пазача, отишъл и се предал сам. Организацията го арестувала и изпратила в Горна Джумая при окръжния войвода на ВМРО, който го попитал насаме: „Защо го направи?“ Чакъров му отговорил: „В дома ми идва с пушка, нейсе претърпях, но аз го поканих на софрата, а той отказа и ме обиди, това не претърпях и го утрепах.“ ВМРО не убива Януш и той се връща в селото жив и здрав.

Личности 
Родени в Сенокос
  Поп Илия, деец на ВМОК, войвода на чета в Горноджумайското въстание, сражавала се при Сърбиново на 23 септември 1902 година.
  Милан Дяков (1893 – 1960), български революционер, син на Сотир Дяков, войвода на ВМРО
  Сотир Дяков (1854 – 1940), български революционер, участник в Кресненско-Разложкото въстание, деец на ВМОРО
  Януш Чакъров, български революционер и деец на ВМОРО, четник на Яне Сандански
 
Починали в Сенокос
  Андрей Казепов (1878 – 1904), български революционер, кресненски войвода
  Петър Гърков (1912 – 1948), български революционер и горянин

Свързани със Сенокос
  Александър Янушев, експерт по българско изобразително изкуство, правнук на българския революционер Януш Чакъров

Външни препратки 
 Сайт за село Сенокос

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Симитли
Септемврийци (област Видин)

Септемврѝйци е село в Северозападна България. То се намира в община Димово, област Видин. Населението на селото е 280 души.

Село Септемврийци се намира в област Видин (Северозападна България) и е от съставните селища на община Димово. Отстои на 27.13 км източно от общинския център гр. Димово и на 4 км от главния път Видин-Лом. Съседни на с. Септемврийци са селата Ярловица и Добри дол. През селото преминава река Скомля, а само на 5 км северно е река Дунав, подходящи за отдих и риболов.

Редовни събития 
24 май селски събор и празник

Външни препратки 

Села в област Видин
Населени места в община Димово
Септемврийци (област Добрич)

Септемврийци е село в Североизточна България, община Каварна, област Добрич.

География

Разположение 
Село Септемврийци се намира в Южна Добруджа, на 15 – 16 км от границата с Румъния на север и от брега на Черно море при село Крапец – на изток. Релефът е равнинен с лек наклон на изток, надморската височина при входната пътна табела от запад е около 108 м, а при изходната на около 1,6 км на изток – 98 м.

Съседни села са Белгун на около 3 км на запад от Септемврийци, Било на 4 – 5 км на североизток и Нейково на около 4 км на изток.

Население 
При преброяването на населението в България през 2011 г., от общо 439 души население на Септемврийци 149 лица са се самоопределили като българи, 43 – като етнически турци, а 232 не са се самоопределили. .

От данните за населението по населени места в Националния регистър на населените места  следва, че през периода от 1934 г. (175 души) до 1956 г. (814 души) населението е нараснало с около 365% и до върховата 1965 г. (888 души) – с около 407%, след което настъпва период на спад – до 1975 г. (647 души) с около 27% и до 1985 г. с около 39% (543 души) спрямо 1965 г.

История 
Турското име на селото е било Делне бей кьой. Преименувано е на Цар Борис с Указ 462, обнародван на 21.12.1906 г., а на Септемврийци – с министерска заповед 5011, обнародвана на 15.08.1947 г. 

Селото е в България от 1878 г. до 1913 г., когато след Междусъюзническата война и последвалия Букурещки мирен договор България отстъпва на Румъния Южна Добруджа, и от 1940 г., когато Южна Добруджа е възвърната на България съгласно Крайовската спогодба.

Обществени институции 
Село Септемврийци е център на кметство Септемврийци.  

Началното училище „Христо Ботев“ в село Септемврийци е построено през 1958 г. В годините сградата е поддържана с текущи ремонти, извършвани основно от колектива. През 2014 г. е направен цялостен ремонт на една от учебните стаи. В училището се обучават средно годишно  около 35 деца от различен етнически произход. 

Читалище „Никола Вапцаров – 1954“ в село Септемврийци разполага с библиотека и библиотечен фонд от 1470 библиотечни единици. Към читалището има изграден състав за автентичен фолклор.

Източници

Външни препратки 

Села в област Добрич
Населени места в община Каварна
Септемврийци (област Монтана)

Септемврийци е село в община Вълчедръм, област Монтана, Северозападна България.

География 
Селото се намира в Дунавската равнина и по-точно в периферията на географското плато Златията. Намира се на 10 км. от общинския център Вълчедръм, на 39 км. от областния център Монтана и на 30 км. от Лом, което е второто най-важното пристанище по Българското крайбрежие на река Дунав, тъй като е най-близкото до столицата София.

Климатът е умерено-континентален със студена и много снежна зима и горещо лято – това се случва заради липсата на големи възвишения, които да спират студените или топли течения.

История 

До 70-те години на 20 век името на селото е Горна Гнойница. Произходът на името се обяснява с това, че в Септемврийци и съседното Михайлово (навремето наричано Долна Гноеница) са се отглеждали много овце. Имената идват от „угоявам“, „гноя“.

При избухването на Балканската война един човек от Горна Гнойница е доброволец в Македоно-одринското опълчение.

Културни и природни забележителности 

Вдигнати са паметници в центъра на селото и в местността Черновръшки шумак, където са били разстреляни 72 души през 1923 г. заради Септемврийското въстание.

Читалище „Съзнание -1915 г.“ с постоянно действащ танцов състав „Надежда“ – носител на много награди, грамоти за отлично представяне, медали, дипломи и звания от проведените през годините фолклорни конкурси, празници и фестивали, като „Напеви от Северозапада“ – Монтана, „Балкан фолк“ и „Евро фолк“ – Велико Търново, Китен и Приморско, „От Тимок до искър по стъпките на траките“ – Белоградчик, „Златия пее и танцува“ – Вълчедръм, „Празник на минералната вода“ – Вършец, „Балканът пее и танцува“ – Берковица и други. Ръководителката на съставите и секретар на Народно Читалище „Съзнание – 1915 г.“, Галина Славейкова е удостоена със званието „Маестро“ от журито на фестивал „Евро фолк“ гр. Велико Търново през 2010 г. Всички изяви и репетиции на двата състава са съпровождани от оркестър с ръководител Борис Алексиев.

Има местно училище, което се казва Основно Училище „Петър Берон“, детска градина и църква.

Редовни събития 
 24 май – ежегоден събор

Бележки 

Села в област Монтана
Населени места в община Вълчедръм
Сираково (област Враца)

Сира̀ково е село в Северозападна България. То се намира в община Борован, област Враца.

История 
Първите обитатели в неговите околности са от каменомедната епоха IV хилядолетие пр.н.е. те основали селище в местността „Пчелиня“, където се открива керамика, оръдия от кремик и камък. В същата местност има останки от тракийско селище, обитавано през първото хилядолетие пр.н.е. на север оттук има две могили, а на запад една. това са могили гробници на местни тракийски владетели или герой живели в същото селище. По време на римското господство (I-IV век) върху естествената височина наричана калето римляните изградили укрепление чийто останки били сравнително добре запазени до края на миналия век. Селото е отбелязано с името Sirikovo в „Оригинална карта на Дунавска България и Балканът“ на Феликс Каниц от 1880 г.

Други 

Села в област Враца
Населени места в община Борован
Сираково (област Добрич)

Сираково е село в Североизточна България. То се намира в община Генерал-Тошево, област Добрич.

География

История 
Сведенията за историята на селото са оскъдни. В една от книгите на краеведа Георги Топалов е отбелязано, че селището се споменава в турски регистър от 16 век като Етимеле. Повечето от днешните жители на Сираково са изселници от тулчанските села Долна Чамурла, Чамурлия де Жос и Исеки чешме. Когато изселниците пристигнали тук, заварили няколко румънски чифлика и цинцарски къщи, в които били настанени. Освен куцовласи, през 1941 г. в селото имало няколко български рода. Един от местните чокои – Братяну, осигурявал прехраната на военен полк от Букурещ. Сред българите също имало заможни хора. Един от тях – Васил Вълков, притежавал няколко магазина в Кюстенджа.

Училището в Сираково е построено през 1946 г. В началото имало дори прогимназиални класове. Отдавна е закрито. Сградата, която е била общинска собственост, е закупена от местни хора и превърната в къща. Църква в селото никога не е имало. В началото на 40-те години румънските колонисти са имали намерение да издигнат православен храм, но след възвръщането на Южна Добруджа към България идеята отпаднала. Настанилите се тук изселници са имали по-неотложни задачи – да си построят къщи и да се устроят на новото място. След установяването на комунистическия режим през 1944 г. градежът на църква става немислим. На около километър-два от Сираково се е намирало село Крушово, закритото през 1955 г. и присъединено към село Сираково. Там е имало не повече от 20 къщи. Водило се е административно към кметство Сираково. През 40-те години на 20 век и в Крушово е имало богати чифликчии. Функционирали са бръснарница и кафене. След 1945 г. в Крушово е бил интерниран Величко Барев – активист на БЗНС. След закриването на селото той се преселил със семейството си в Спасово.

Обществени институции 
Единствената административна сграда в центъра на селото е помещава кметството

Население 
Постоянно живущите в Сираково са около петдесетина. Около 30 са къщите в Сираково, някои от тях не се обитават.

От 2009 г. в селото има купени имоти от 3 германски, 2 английски, както и 1 руско семейства.

Редовни събития 
Единственото редовно събитие е селския събор всяка година на 6 май (Гергьовден).

Промишленост 
Жителите на Сираково се занимават основно с животновъдство, като основно се отглеждат овце и по-малко – крави. Един от известните животновъди е Станчо Георгиев, който отглежда най-голямото стадо овце в региона. Землището на селото е 16 500 дка. Земята се обработва от арендатора Димитър Катранджиев и няколко частни земеделски стопани.

Преди май 2009 г. е ремонтиран основно пътят от с. Преселенци до с. Спасово.

Села в област Добрич
Населени места в община Генерал Тошево
Сираково (област Хасково)

Сираково е село в Южна България. То се намира в община Минерални бани, област Хасково.

Разстояния 
 Разстоянието от село Сираково до София е 192,10 km
 Разстоянието от село Сираково до Хасково е 16,67 km
 Разстоянието от село Сираково до Минерални бани е 7,67 km

Храм „Св. Пр. Илия”, местност „Чал Тепе” 
Храм „Св. Пр. Илия”, местност „Чал Тепе” с. Сираково, област Хасково

Храмът е строен две години – от 1905 г. до 1907 г., като през първата година е дълбано аязмото, върху което е построен храмът. Мястото е посочено от пророчица от Асеновград. Пет последователни години, точно когато дойде време за жътва, градушка е опустошавала всички посеви. Това е накарало хората от селото да потърсят помощ от пророчицата от Асеновград- Кортеза. Тя е посочила мястото, което е само камъни и челия на висок връх на 3 км. от с. Сираково, област Хасково. Казала е на хората, че трябва да копаят в камъка докато излезе вода и над водата да построят храма на Св. Пр. Илия. След построяването на храма градушките спрели.

Самият храм е строен замо от камъни, дори християнският кръст, който е стоял над олтара е издялан от камък. По време на социализма храмът е изоставен и разрушен, а аязмото е затрупано с камъни и пръст. Така е било до 2007г. В с. Сираково живеят само християни, които решават да се възстанови храма и чрез община Минерални бани се отпускат 12 000 лева за изграждането му. През 2008 г. с помощта на спонсори се измазва и изографисва, а аязмото се почиства и се подменя тръбата от него по чешмата, в която тече излишната вода от аязмото.

Християнският кръст в близост до храма е висок 11 м. и е с метална конструкция, облечен в неръждаема ламарина. Храмът и кръстът са осветени на 20.07.2009 г. Всяка година на тази дата, когато е храмовият празник на Св. Пр. Илия, се коли курбан и в местността се събират хора с различни заболявания, след което намират облекчение.

От източната част на християнския кръст се намира и гробът на Св. Пр. Илия, който е маркиран с два големи камъка.

Села в област Хасково
Населени места в община Минерални бани
Ситово (област Ямбол)

Ситово е село в Югоизточна България. То се намира в община Болярово, област Ямбол.

География 
Намира се между селата Мамарчево, Лалково, Голямо Шарково и Иглика и отстои на 25 km южно от град Елхово.

История 
В ситовската мера най-добре виреят зърнените храни. Може би оттам е дошло наименованието Ситово – „ситос“ на старогръцки – „хляб“ (в смисъл: хлебни зърна).

Личности

Родени 
 Стоян Гъдев (1931-1999) - български актьор, участвал във филмите „Капитан Петко войвода“, „Иконостасът“...

Външни препратки 

Села в област Ямбол
Населени места в община Болярово
Ситово (област Силистра)

Ситово е село в Североизточна България, област Силистра. То е административен център на община Ситово.

География 
Село Ситово се намира в област Силистра. Югозападно от него има няколко микроязовира.

В селото живеят приблизително 700 жители през 2021 г. Община Ситово е с население около 5100 жители.

История 
При избухването на Балканската война човек от Доймушлар е доброволец в Македоно-одринското опълчение.

През периода 1919 – 1940 година селото е под румънско владение, заедно с цяла Северна и Южна Добруджа. Според запазените писмени свидетелства районът е арена на нападения, опити за самоуправство и побой над завареното население от страна на колонисти от Македония.

До 1942 година селото носи името Доймушлар. Според местната традиция, днешното име Ситово е на самите хора – заможни, богати и сити.

След 9 септември 1944  в село Ситово, както и в страната се създават ТКЗС-та (Трудово-кооперативни земеделски стопанства), които по-късно стават АПК (Аграрно-промишлени комплекси). През 1991 г. те се разпадат и с дялов капитал се връща отнетото имущество на населението.

Икономика 
В село Ситово е разположен заводът на „Провими Ситово“ – сред най-големите фуражни заводи в Североизточна България. В близост до селото има свинекомбинат, който е сред най-големите в страната. В мандрата за сирене работят над 180 души. През 2016 г. е създаден и месокомбинат "Месони".

В селото има изградени 5 земеделски кооперации, които обработват земеделската земя в интерес на населението под аренден договор.

Училището за основно и средно образование и читалището са културният живот в селото.

Село Ситово разполага и с детска градина, пощенски клон, няколко магазина за хранителни стоки, футболен отбор и стадион за подготовка и участие на футболни турнири, басейн за общо ползване за населението в региона.

Извън селото има поставени панели за слънчева енергия.

Забележителности 
Ситово разполага с хубав парк, с който малко от големите градове биха се похвалили.

В района на Ситово има 2 язовира, 2 пещери и гора в края на селото, която е добро място за пикник. Местната ловна дружинка ЛРД–Ситово е една от активните групи когато настъпи ловният сезон и се грижи за дивите животни в селото.

Бележки

Външни препратки 
 Общинска администрация Ситово

Села в област Силистра
Населени места в община Ситово
Скалак (област Бургас)

Скала̀к е село в Югоизточна България, община Руен, област Бургас.

География
Село Скалак се намира в югоизточна България, около 45 km северозападно от областния център Бургас и 17 km в същата посока от Айтос, около 20 km на север-североизток от Карнобат и около 16 km на запад от общинския център Руен. Общинският път до село Скалак е отклонение през село Череша от третокласния републикански път III-7305, който на запад води през селата Люляково, Съединение и Камчия към връзка с второкласния републикански път II-73 (Карнобат – Шумен), а на югоизток от село Череша – към село Вресово и връзка с третокласния републикански път III-208 (Айтос – Провадия).

Село Скалак е разположено в Източна Стара планина, в северните склонове на Карнобатска планина. Климатът е преходноконтинентален, в землището преобладават ранкери и лесивирани почви.

В землището на Скалак – по списъчните данни на Басейнова дирекция „Черноморски район“, актуални към 24 януари 2020 г. – има три малки язовира (микроязовира): № 147. „Край село“ на река Корудере от поречието на Бяла река; № 148. „Скалак“ на река Алмалъдере от поречието на Бяла река и № 223. „Зад стопански двор“ на река Корудере от поречието на Бяла река.

Населението на село Скалак наброява 760 души към 1934 г., 938 – към 1975 г. (максимум) и след спад и колебания в числеността – 519 души (по текущата демографска статистика за населението) към 2018 г.

При преброяването на населението към 1 февруари 2011 г., от обща численост 620 лица, за 33 лица е посочена принадлежност към „българска“ етническа група, за 304 – към „турска“ и за останалите не е даден отговор.

Жителите на Скалак са етнически турци и българи – преселници от Смолянско.

История 
След края на Руско-турската война 1877 – 1878 г., по Берлинския договор селото остава на територията на Източна Румелия. От 1885 г. – след Съединението, то се намира в България с името Сара̀ кая, Саръ̀ кая. Преименувано е на Скалак през 1934 г.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религия 
Религията, изповядвана в село Скалак, е ислям.

Обществени институции 
Село Скалак към 2020 г. е център на кметство Скалак.

В село Скалак към 2020 г. има:
 действащо читалище „Максим Горки – 1951 г.“;
 действащо общинско основно училище „Йордан Йовков“;
 постоянно действаща джамия;
 пощенска станция.

Културни и природни забележителности 
 Скални образувания „Сватбата“, „Амбар кая“ и „Таушан кая“
 Връх Острица
 Късноантична крепост "Калето"

Редовни събития 
В края на лятото – началото на есента, след като се прибере цялата реколта от полето, в селото се изпълнява и ритуалът Джамал.

Други 
Има футболен клуб – ФК „Острица“ и детска градина.

Източници и бележки 

Села в област Бургас
Населени места в община Руен
Скалак (област Кърджали)

Скалак е село в Южна България. То се намира в община Крумовград, област Кърджали.

География 
Село Скалак се намира в планински район.

Външни препратки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Крумовград
Скобелево (област Хасково)

Скобелево е село в Южна България. То се намира в община Димитровград, област Хасково.

География 
Селото разполага с жп гара по линията Свиленград-Пловдив-София, която е обновена и възстановена в първоначалния си вид през 2010 г. Самата сграда на гарата е музей на Яворов, който не работи.

История 
В селото е живял и работил великият поет Пейо Яворов.

Селото е кръстено на генерал Скобелев. Има история, която казва, че генерал Скобелев, когато бил в селото, наредил да се засади голяма дъбова гора, за да има къде да оставя конете на сянка и паша. Смята се, че вековната дъбова гора е оттогава.

Културни и природни забележителности 
 През селото преминава река Марица.
 Има красива дъбова гора и река Каялийка с водопад.

Редовни събития 
Всяка година на празника Петдесятница се провежда съборът на селото. Преминава с надпевки на самодейни състави от близките села.

Източници 

Села в област Хасково
Населени места в община Димитровград
Скобелево (област Ловеч)

Ско̀белево е село в Северна България. То се намира в община Ловеч, област Ловеч.

География

История 
Старо име на селото Метудово

Религии 
Голяма част от населението са православни християни.

Обществени институции 
В селото има кметство.

Редовни събития 
Всяка година на 6 септември се провежда събор.

Села в област Ловеч
Населени места в община Ловеч
Скобелево (област Пловдив)

Скобелево е село в Южна България. То се намира в община Родопи, област Пловдив.

География 
Скобелево се намира в планински район, на 16 км над гр. Перущица по пътя за хижа „Върховръх“ и на 40 км от Пловдив. Разположено е на 1300 м надморска височина.  Асфалтовият път е реновиран. Със своите 321 завоя през 2008 г. беше кръг от рали шампионат. Селото е разположено под връх Попова шапка с панорамен изглед на север към Стара Планина; на запад се виждат Рила и Пирин. На юг е заобиколено от борови гори. Вечер ще видите цялото Тракийско поле пламнало със своите светлини. Отглеждат се екологично чисти ягоди, малини и картофи. Питейната вода е много мека и много студена – само 6°C. На 4km се намира вилно селище „Върховръх“.

История 
Селото е основано през 1878 г. Първите заселници са от родовете Гълъбови, Батинови и Пенчеви от с. Чурен, които идват по тези места (където са имали кошари) по времето на сенклеристкия бунт. Наричат новата заселка Долни Чурен. През май или юни 1878 г. през заселката минава генерал Скобелев, което става повод по-късно селото да бъде наречено Скобелево.

През 1882 – 1883 г. в една стая е отворено училище, по-късно са построени читалищна и общинска сгради.

В продължение на 50 години в Скобелево е съхранявано плененото знаме на табора, разбит през 1912 г. при Тъмръш.

На 2km на север се намира местността Градището. Там се е намирала крепост. Извършвани са разкопки. Не мога да уточня дали става дума за крепостта Перистица, която се намира на 10 км на юг от Перущица. На 4km в местността Пролука се намира тракийска могила, която е разкопана от иманяри. На юг от селото е минавал римски път.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

 1880 – 17 души
 1900 – 188 души

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религии 
Православие.

Има отделна махала, в която живеят няколко семейства българи мохамедани.

Редовни събития 
Всяка първа събота на месец юни се организира традиционен събор

Литература 
А. Вълчев. Скобелево. сп. Родопи, 2/1968, стр. 9 – 11.

Източници

Външни препратки 

 Уеб страница на селото 
 Радио и телевизия в Скобелево 

Села в област Пловдив
Населени места в община Родопи
Тъмръш
Скобелево (област Сливен)

Скобелево е село в Югоизточна България. То се намира в община Сливен, област Сливен.

История 

Старото му име е Кюпеклий

Външни препратки 

Села в област Сливен
Населени места в община Сливен
Славеево (област Добрич)

Славеево е село в Североизточна България. То се намира в община Добрич, област Добрич, близо до курортен комплекс „Албена“.

География 
Село Славеево се намира в Североизточен регион на България и е част от община Добрич.

Разстояние до столицата: 383.95 km от София

Площ на селото: 21.824 km2 (НСИ)

История 
Старото име на селото е Топчилар (от турски – артилеристи).
 

Старото име на селото е Токчилар, а не Топчилар./Справка „Народописна карта на НОВА РОМЪНСКА ДОБРУДЖА отъ Д-ръ Ст. Ровански- Доцентъ въ Софийския Университет“/ и Карта на „Южна Добруджа от 1940 година“.

Други 

Пощенски код на Село Славеево: 9366

Външни препратки 

Села в област Добрич
Населени места в община Добрич-селска
Славеево (област Хасково)

Славеево е село в Южна България. То се намира в община Ивайловград, област Хасково, на три километра от общинския център - Ивайловград.

Други 
На 9 септември 2010 г. официално е открит граничният пункт Ивайловград–Кипринос, намиращ се близо до с. Славеево. На церемонията по откриването са присъствали държавните глави на България и Гърция, министри, областни управители и кметове.

Външни препратки 
www.facebook.com

Села в област Хасково
Населени места в община Ивайловград
Славейково (област Габрово)

Славейково е село в Северна България. То се намира в община Дряново, област Габрово.

История 
Старото име на селото е Малко Яларе.

Източници 

Села в област Габрово
Населени места в община Дряново
Славейково (област Ямбол)

Славейково е село в Югоизточна България. То се намира в община Елхово, област Ямбол.

Външни препратки 

Села в област Ямбол
Населени места в община Елхово
Славовица (област Плевен)

Сла̀вовица е село в Северна България. То се намира в община Долна Митрополия, област Плевен.

География 
Село Славовица област Плевен се намира на 30 километра от Плевен в северозападна посока разположено е между град Тръстеник и село Оряховица. Селото има шосейни връзки с Плевен и съседните села, през с. Гиген до с. Байкал на река Дунав.

История 

Според предание селото е назовано на името на киевския княз Светослав Светополк, който през IX век нахлува в България. Станувал в местността Манастира. Съществуващия манастир е разрушен от турците след потушаване и преследване на участници в Чипровското въстание.

Културни и природни забележителности 
Съборът на селото обикновено е последната събота и неделя от месец октомври.

Личности 
Родени:

Андрей Романов (р. 1926) – кмет на Плевен (1971-1979)

Източници 
Села в област Плевен
Населени места в община Долна Митрополия
Слатина (област Ловеч)

Сла̀тина е село в Северна България. То се намира в община Ловеч, област Ловеч.

География 
Село Слатина е разположено в долината на река Осъм на 15 км северно от гр. Ловеч и 20 км южно от гр. Плевен по склоновете на два хълма и малка долина, на височина около 220 м над морското равнище.

История 
За произхода на името на с. Слатина има няколко предположения. Думата „слатина“ е славянска и означава извор, който тече бавно, ниско място където се стича вода. В землището около селото действително има малки бавно изтичащи се, а не бликащи извори. Името на Слатина се отъждествява и с глагола „сливам“ т.е. образувано от сливането на няколко махали – „СЛЯТИНО“. По време на османското владичество, турците обяснявали името на селото с турското „татладън“ /сладък, меден/ или „насладън“ /сладина/, тъй като тогава се отглеждали много кошери. Първото заселване е в местността „Селището“/Блатото/ на около 2 км североизточно от сегашното село. Това се вижда от римската попътна карта Табула Пеутенгириана, преиздадена през 1888 г. от Конрад Миллер – преподавател в Щутгарския университет. Условията били отлични за образуване на голямо село – изобилна вода, плодородна почва и централен римски път Ескус – Мелта. Близо до м. „Селището“ се намира м. „Калугерец“, където от археологически находки се установява, че е било селище от римски период. От петте тракийски надгробни могили около селото, може да се съди, че първи заселници по тези земи са били траките. Предполага се, че по време на османските завоевания е станало преселването на населението от селището и близките махали в местностите „Суватя“, „Новоселци“, „Смърдичец“ в сегашното селище, където населението е избягало от повинностите на турските кервани, минаващи по централния път. Това ново заселване вероятно е станало през XIV, XV век. Първият писмен източник за съществуването на с. Слатина датира от 1445 г. По това време селото е било феодална владение на Якуб Челеби.

Първата кооперация в България е създадена в с. Слатина от големия българин Бочо Илиев. На 07.06.2015 г., на тържествена церемония, придружена от празничен водосвет площада в центъра на селото вече носи името на Бочо Илиев.

Язовир „Мишковец“, Язовир „Блатото“, както и останалите три микроязовира, локализирани на баира над селото са в непосредствена близост до бившата военна база „Венеца“.

Църквата „Света Параскева“ е изградена в от дебърския майстор строител Станчо Марков. Над вратата има надпис „Майстор Станчо Марков Дебралиѧ“.

Личности 
 Ивайло Цонков, главен аситент по наказателнопроцесуални науки в Софийски университет
 Бочо Илиев, стопански деец
 Йонко Панов, генерал – лейтенант
 о.з.полк. Васил Кипиров-следовател в Окръжна следствена служба-Ловеч

Други 
 Всяка година на 7 ноември в селото се провежда традиционния събор.

Местният ФК „Кърпачев“ е участвал в първенството на Зона „Мизия“ (сегашната Северозападна Трета лига).

Бележки 

Села в област Ловеч
Населени места в община Ловеч
Слатина (област Монтана)

Сла̀тина е село в Северозападна България. То се намира в община Берковица, област Монтана.

Селото се намира в котловина. От центъра на селото има прекрасен изглед към връх Тодорини кукли.

Над селото е построена пречиствателна станция към прилежащия язовир „Среченска бара“.

В съседство граничи със селата Драганица и Ягодово.

На около 5 км се намира един от най-старите манастири в България, Клисурския манастир. До него се стига по асфалтов път през другото съседно село Среческа бара.

История 

6 май – Гергьовден – празник на село Слатина. Най-голямото мероприятие е събирането на хора от всички краища на страната на 6 май (Гергъовден) по повод събора на селото. Във всяка къща се коли агне и се пече в пещ.

Други 
В селото, на левия бряг на реката, се намират два минерални извора, каптирани в чешми. Температурата е съответно 18,2 и 16 градуса. Общ дебит – 1,6 л/сек. Водата е с алкална реакция, сулфатна, натриева, с минерализация – 0,35 гр/л. Съдържа волфрам, германий и арсен. Подходяща за лечение. Идентична с тази в село Бързия.

В центъра е построен пенсионерският клуб в който се събират възрастните и кметският наместник. В селото има много проблеми с канализациятя и за това селяните нямат често вода през лятото. Но да не забравяме най-важното – природата, чистия въздух, красотата. Селото е прекрасно място за почивка.

Външни препратки 

Села в област Монтана
Населени места в община Берковица
Слатина (област Силистра)

Слатина е село в Североизточна България. То се намира в община Ситово, област Силистра.

География 
Село Слатина се намира в област Силистра, община Ситово. Селото се намира на 31 км от Силистра и на 4 км от Ситово.

Старо име на селото Капаклии/от турски/

Кметство с. Слатина, нар.читалище „Никола Йонков Вапцаров“

Културни и природни забележителности 
Църквата „Св. св. Константин и Елена“ старо римско селище в околностите на селото

Редовни събития 
Събор на селото 21 май Св. св. Константин и Елена

Външни препратки 

Села в област Силистра
Населени места в община Ситово
Слатино (област Перник)

Слатино е село в Западна България. То се намира в община Ковачевци, област Перник.

География 
Село Слатино се намира в планината Черна гора. На южния склон на връх Тумба (1128 м.). Слатино отстои на 5 км от общинския център Ковачевци.

История 
В 1955 година към Слатино е присъединено село Костуринци. През елинистическата епоха е имало малка крепост с 1 м дебели стени, с големи камъни без спойка. Крепостта се свързва с траките. Костуринци е старо средновековно селище, познато като тимар на кааза Радомир от средата на XV в. Малко по-късно, през 1576 г., името на селото е вписано в списъка на джелепкешаните като Костуринче. Името на село Слатино от изчезналото значение на думата слатино-солен извор. До Освобождението селото е било турски чифлик, а след това е заселено от преселници от други села. Миграционният процес в двете селища е бил много силен, като се има предвид, че през 1934 г. село Слатино е наброявало 354 души.

Села в област Перник
Населени места в община Ковачевци
Смилец (област Пазарджик)

Смилец е село в Южна България. То се намира в община Стрелча, област Пазарджик.

География 
Село Смилец попада в южната част на селищна система на Стрелча. Намира се в нископланинския район на Средна гора.

Село Смилец е с дълголетна история. Неговите корени датират още от времето на траките. Повече от 15 могили са открити в землището му. Настаняването на римляните по тези земи датира от II в. пр.н.е., а от VII в. започва трайно заселване със славяни. Село Смилец не остава незасегнато от набезите на османските турци. Селото е опожарявано два пъти. Жителите му активно участват в Априлската епопея от 1876 г. Смилец дава своя принос и за войните за национално обединение. Много бежанци от Македония и Одринско намират убежище и свой дом тук. Установяват се тук и стават основоположници на част от днешните родове. Името на селото писмено се споменава в сборника „Античен рапорт на българските книги и периодични издания 1806 – 1878 г.“, съставен от Маньо Стоянов. Старото име на селото е било Егрекли – Ерекли – Ерелий. Произходът на наименованието идва от турската дума „егре“ – пладнище, кошара. С ДВ от 14.август 1934 г. селото носи името на българския престолонаследник цар Смилец, управлявал от 1292 – 1298 г. Най-точна и пълна представа за историята на селото, за неговата култура и обичаи, за старите родове и техните потомци днес добиваме от един непресъхващ извор – книгата „Миналото на село Смилец Пазарджишко“, с автор Марин Цветанов Деянов, родом от Смилец: „...От север Средногорските върхове пазят селото от студените ветрове, а Родопите спират южняка. В настъпващата нощ, забулени в сив воал, остават трите хълма – Каратепе, Бакаджик и Къзълджатепе, в пазвите на които от векове е скътано родното ни Смилец.“ /из „Миналото на село Смилец Пазарджишко“, изд. 1999 г./.

Редовни събития 
В селото няма седмичен пазар. Характерен е празник, при който хора се маскират и носят голямо парцалено чудовище, наречено Джумал. На Великден има събор и традиционните за селото борби.

Личности 
 генерал Динчо Велев (1921 – ?), партизанин, военен
 Иван Гарелов (р. 1943), журналист
 Иван Динков (1932 – 2005), писател, почетен гражданин на град Пазарджик
 проф. Иван Ранчев (1921 – 2004)
 подполковник Игнат Петров Дончев, (1936-2011)
 Марин Цветанов Деянов, писател
 проф.д-р Марко Даскалов (1931 – 2012), хирург
 Петко Татаров, (1925 – ?), архитект
 доц. к.в.н. Стоян Алтаванов (р. 1926), летец
 проф.д-р Тодор Даскалов, кардиолог

Галерия

Външни препратки 
 pzhistory.narod.ru 
 smilec.1free.ws

Села в област Пазарджик
Населени места в община Стрелча
Смилец (област Силистра)

Смилец е село в Североизточна България. То се намира в община Силистра, област Силистра.

География 
Село Смилец се намира в община Силистра, на 17 km от град Силистра. Селото е кръстено на цар Смилец.

История 
Името на с. Смилец по време на османската власт е било Кара Омур.

Родените и живели в селото Христо и Илия Чобанови взимат участие в самоотвержената Ботева чета.

През петдесетте години на ХХ век в рамките на селото е направена археологическа находка от световен мащаб – открит е скелетът на праисторически мамут.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религия 
Изповядваната религия от населението е източноправославно християнство. Църквата на местната общност е била разрушена през 50-те години на ХХ век по поръчение на комунистическата власт. През месец юни 2009 г. с дарителски средства и помощта на населението е издигната и осветена нова църква „Св. Йоан Кръстител“ в служба на общността.

Забележителности 
Читалище „Светлина“, което е със стогодишна история, може да се похвали с богата библиотека и самодейни състави.

Източници 

Села в област Силистра
Населени места в община Силистра
Смирненски (област Монтана)

Смѝрненски е село в Северозападна България. То се намира в община Брусарци, област Монтана.

География 
Смирненски отстои на 4,4 км от общинския център Брусарци, 29 км от Лом, 54 км от Видин, 41 км от Белоградчик, 33 км от Монтана, 70 км от Враца и 140 км от София.

История 
Образувано е от сливането на две села – Луковица и Гайтанци. Селото е кръстено на известния български писател Христо Смирненски.

Културни и природни забележителности 
В селото има черква. Също така до селото има голям язовир, който носи името „Христо Смирненски“, който е открит на 4 ноември 1969 г. През селото минава река Нечинска бара, която извира от връх Типчен (940,8 м), най-високият връх на Широка планина.

Редовни събития 
 Събор или панаир в четвъртата седмица на месец август, който се празнува в центъра на селото.

Бележки

Външни препратки 
 Официален интернет сайт на община Брусарци

Села в област Монтана
Населени места в община Брусарци