alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Ломница (област Перник)

Ломница е село в Западна България. То се намира в община Трън, област Перник.

География 
Село Ломница се намира в планински район по долината на малка рекичка, която извира от подножието на връх Руй. По склоновете на двата хълма, които обграждат селото, има махали от по няколко къщи, които са пръснати още от времето на османското владичество. Селото е дълго около 6 километра. Последните къщи на махала „Карчини“ се намират в подножието на „Сип“ на не повече от километър от границата със Сърбия. Ако се застане с гръб към ждрелото на река Ерма хълмовете от лявата страна са от планината Руй, а отдясно се намира „Буни Камик“. По склоновете на тези планини са кацнали кошари, в които до 70-те години на 20 век през лятото са живеели хора, отглеждащи животни (основно овце и кози). Планинските пътища са в лошо състояние. В горната част на селото (на 2 километра от ждрелото), където се намира и кметството, живеят около 10 семейства, като в летния период стават двойно повече. В долната част на селото, което започва от ждрелото на река Ерма живеят около 15 семейства. В хижа „Ерма“, която се намира между град Трън и ждрелото, също може да се пренощува. Транспорт от Трън до селото вече няма, но пътят е ремонтиран.

История 
В стари записи селото фигурира като: Ломница в 1448 г.; Ломнидже в 1453 г., Ломниче в 1624 г.; Д. Ломница в 1570 г.. Названието идва от думата „лом“ (стръмно място).

Културни и природни забележителности 
Близо до селото се намира Ждрелото на река Ерма. Там природата е изключително живописна като реката минава през впечатляващ каньон. Изградена е екопътека, която дава възможност за прекрасна разходка. Пътеката минава през малко мостче над реката, като започва от левия ѝ бряг по посока на течението. След мостчето следва стръмно изкачване и преминаване през тунела към село Петачинци. След тунела вляво има спускане, което отново води до живописно мостче над реката.

Личности 
 Иван Вукадинов – художник

Бележки 

Села в област Перник
Населени места в община Трън
Лъка (област Бургас)

Лъка̀ е село в Югоизточна България. То се намира в община Поморие, област Бургас.

География
Селото се намира на 12 km от общинския център Поморие, на 16 km от областния център Бургас и на 19 km от Несебър.

История 
До 1925 г. селото носи османското име Ески пасли. В землището на Лъка е направено археологическо откритие на сребърното съкровище, съдържащо 122 османски, 7 византийски и 1 българска монета, укрито между 1410 – 1416 г.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религии 
През 2006 г. е изграден православен храм „Св. св. Константин и Елена“.

Източници 

Села в област Бургас
Населени места в община Поморие
Лъка (област Смолян)

Лъ̀ка е село в Южна България. То се намира в община Смолян, област Смолян.

География 
Село Лъка се намира в планински район.

Източници 

Села в област Смолян
Населени места в община Смолян
Любен (област Пловдив)

Любен е село в Южна България. То се намира в община Съединение, област Пловдив.

География 
Село Любен се намира на 27 км северно от град Пловдив. Наблизо се намира язовир „Пясъчник“ и река Пясъчник.

История 

През 1906 г. с указ на княз Фердинанд село Карамустафаларе се преименува на село Любен.

Обществени институции 
Народно читалище „Напредък“ в Любен е основано през 1927 година. Създадена е библиотека. Читалището участва при провеждане на събора на селото и други празници с местно значение.

Редовни събития 
Всяка година на 24 май се организира събор. Тогава се провеждат състезания по борба, стрелба и надпиване.

Галерия 

Села в област Пловдив
Населени места в община Съединение
Обекти, наречени на Любен Каравелов
Любен (област Силистра)

Любен е село в Североизточна България. То се намира в община Ситово, област Силистра.

География 
Село Любен се намира на 40 km от Силистра и на 15 km от Ситово.

История 

Името на селото на турски е било Кара-Вели-кьой (Karaveliköyü), буквално преведено „Селото на черния Вели“. Селото е преименувано на Любен поради сродното звучене на имената Кара-Вели-кьой и фамилното име на писателя-революционер Любен Каравелов.

Външни препратки 

Села в област Силистра
Населени места в община Ситово
Обекти, наречени на Любен Каравелов
Любеново (област Хасково)

Любеново е село в Южна България. То се намира в община Хасково, област Хасково. Има около 100 къщи. Любеново е село на столетници. Повечето от сградите – жилищни и стопански са със здрава каменна зидария.

География 
Село Любеново, Хасковска област, се намира в Южен-Централен регион на България. Разстоянието до град Хасково е 19 км.

История 
Край селото, в местността „Калето“, са открити останки от антична и ранносредновековна крепост. В нея е разкрита еднокорабна църква от V век, на мястото на която през средновековието се развива некропол.

Любеново е основано в средата на 19 век, след Кримската война. В горната му част е имало турски къщи, българите аргати живеели в отделна махала. Първоначално името е било Гюнели (в превод от турски – Слънчево село).

Население 
 Численост
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религии 
Църквата е вдигната през 1896 година.

Културни и природни забележителности 
В селото има Паметна плоча на загиналите от с. Любеново във войните през 1912 – 1913 и 1915 – 1918 г.

Други 
Любеново единственото населено място в община Хасково без питейна вода. Повечето жители си наливат вода от 6-те улични чешми, направени през 1936 година. От септември 2007 година трикилометров водопровод идва от село Родопи и захранва Любеново. 21 къщи вече имат прекарани тръби, останалите ще се водоснабдяват поетапно.

Източници 

Села в област Хасково
Населени места в община Хасково
Любеново (област Плевен)

Лю̀беново е село в Северна България. То се намира в община Никопол, област Плевен.

География 
Село Любеново е известно с историческата местност Манастира, която се намира южно от селото.

История 
Село Любеново носи името на местния партизанин Любен Дочев от 26 септември 1949 г., когато и всъщност жителите му се преместват на сегашното си местоположение. Преди тази година те са живеели на близките хълмове и баири, а селото се е казвало Мършовица. По обясними причини жителите му предпочитат да запазят новото име на селото си.

Старото название е свързано с голяма чумна епидемия, която и всъщност е разделила някогашното поселище Три кладенци, намиращо се на няколко километра в южна посока. Там в днешно време няма нищо.

Културни и природни забележителности 
В махала Малка шума или местността Пасището се намират три паметника на загинали руски войни от Руско-турската Освободителна война 1877-1878 г.

 Паметник над братска могила на 48 нисши чина от 123-ти Козловски полк, загинали при превземането на Никопол на 3 юли 1877 г.
 Надгробен паметник на щабс-капитан Александър Озеров от 123-ти Козловски полк, смъртоносно ранен в Битката при Никопол на 3 юли 1877 г.
 Надгробен паметник вероятно на подпоручик Кременецкий от 122-ри Тамбовски полк, убит при превземането на Никопол на 3 юли 1877 г. и погребан в с. Мършевица (Любеново).

Източници 

Села в област Плевен
Населени места в община Никопол
Любеново (област Стара Загора)

Любеново е село в Южна България. То се намира в община Раднево, област Стара Загора.

География 
Село Любеново (старото име – Джедъгьол) се намира в община Раднево, област Стара Загора. Селото е на 12 километра от град Раднево. В северния край на селото тече река Сазлийка.

Културни и природни забележителности 
В селото има паметник на 16 починали руски войници на път към Русия след победата над турците в Руско-турската освободителна война. От нивите идва една голяма вълна и обръща влака с руснаците и те загиват, въпреки че са оцелели след войната. През 2008 година паметникът се реставрира със съдействието на „Мини Марица-изток“ и със съдействието на починалия на 30 май 2009 кмет на град Раднево – Нончо Воденичаров. Името на паметника е КАЗАШКИЯ ГРОБ.

До спирката на ЖП линията има паметник на мястото, където е обявено Септемврийското въстание през 1923 г. Сега е разрушен.

До селото има две големи могили. Едната в югоизточния край, а другата в югозападния край на село Любеново. В края на частта от селото, наричана „Спирката“, има старо турско гробище, но вече върху него от много години се сеят различни сечива.

В северозападната част на селото по черния път за съседното село Априлово има голям язовир. В североизточната част на селото по пътя за другото съседно, село Константиновец има сонда, чиято вода става и за пиене.

Други 

В центъра на село Любеново през 2008 година е построен хотел в сградата на бившата здравна служба. По-късно основното и прогимназиалното училище също са превърнати в хотел. 

През 2007 е ремонтирано читалище „Искра“, което навършва 80 години. На него е поставена паметна плоча, на която е написано, че от това село е родът Крачолови на поета Пею Яворов. То се намира в центъра на селото.

Личности

Родени в Любеново 

 Теньо Минчев (* 1954), български футболист

Източници

Външни препратки 

Села в област Стара Загора
Населени места в община Раднево
Лясково (област Бургас)

Ля̀сково е село в Югоизточна България, община Айтос, област Бургас.

География
Село Лясково се намира на около 4 km североизточно от общинския център град Айтос. Разположено е в западната част на Айтоска планина, по склон с преобладаващ слаб наклон на юг. Надморската височина в северния край на селото е около 250 – 260 m, в южния и югоизточния – около 230 – 240 m, а в центъра при църквата – около 243 m. Общински път го свързва с Айтос.

История 
Източно от Лясково е имало черкезко село, чиито жители се изселват през 1878 г. Местността, където е било, носи името „Черкез кьой“.

След края на Руско-турската война 1877 – 1878 г., по Берлинския договор село Лясково остава на територията на Източна Румелия. От 1885 г. – след Съединението, то се намира в България с името А̀птаразак. Преименувано е на Лясково през 1934 г.

През 1899 г. е създадено Народното основно училище „Васил Друмев“. Училището е закрито (предполагаемо през 1949 г.).

От периода 1948 – 1957 г. в Държавния архив – Бургас се съхраняват документи на/за Трудово кооперативно земеделско стопанство (ТКЗС) „Станке Димитров“ – с. Лясково, Бургаско След 1957 г. ТКЗС „Станке Димитров“ се влива в Обединено трудово кооперативно земеделско стопанство (ОТКЗС) „В. И. Ленин“ – Айтос.

Население
Населението на Лясково намалява постепенно от 833 души към 1946 г. до 128 (по текущата демографска статистика за населението) към 2018 г.

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религии 
В село Лясково се изповядва православно християнство.

Обществени институции 
В село Лясково към 2020 г. има действаща само на големи религиозни празници православна църква „Свети Архангел Михаил“.

Природни и културни забележителности 
На площада, в градинката на селото, има паметни плочи, поставени върху каменен блок с височина 2,5 m и ширина 1,5 m, посветени на загиналите във войните: Балканска война; Първа световна война; Отечествена война 1944 – 1945 г. Има списък на загиналите.

Източници

Външни препратки 

Села в област Бургас
Населени места в община Айтос
Пантомима

Пантомимата ( [пантомимос] – подражаващ на всичко) е театрално представление, в което художественият образ се изгражда без думи – с мимика, жестове и ритмични движения.

История 
Този вид театрално изкуство съществува от древни времена. Например в Древен Рим представлява солов драматичен танц с митологичен сюжет. 

Става доминиращ театрален жанр в Римската империя, макар и с различен прием според императора: Траян прогонва мимовете; Калигула ги покровителства; Марк Аврелий ги прави свещеници на Аполон, Нерон играе като мим.

Отличавана е от другите жанрове с отсъствието на маски и с участието на актьори и актриси.

Мимове 
Изпълнителите в пантомиманата, наричани мимове ( [мимос] – имитатор, актьор), обикновено имат бял грим на лицето и бели ръкавици.

Сред най-известните мимове са Марсел Марсо и Жан-Луи Баро от Франция. Към мимовете е причисляван и комикът Чарли Чаплин.

Източници

Външни препратки 
  Pantomime Mime Portal, pantomime-mime.com
  E. Barba & N. Savarese, „A Dictionary of Theatre Anthropology“
  Рудольф Евгеньевич Славский, Искусство пантомимы. М.: „Искусство“, 1962 г.
  А. Румнев, Пантомима и её возможности. М.: „Знание“, 1966 г. 
 Театърът на пантомимата, plasticon.com.ua (невалидна препратка)
Лясково (област Добрич)

Лясково е село в Североизточна България. То се намира в община Добричка, област Добрич.

Външни препратки 

Села в област Добрич
Населени места в община Добрич-селска
Лясково (област Кърджали)

Лясково е село в Южна България. То се намира в община Черноочене, област Кърджали.

География 
Село Лясково се намира в района на Източните Родопи.

Външни препратки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Черноочене
Лясково (област Смолян)

Лясково е село в Южна България. То се намира в община Девин, област Смолян.

География

История 
Според османски списък на селищата и немюсюлманските семейства в тях, предвид облагането им с джизие от 8 ноември 1635 година, броят на немюсюлманските семейства в Лясково и Настан е общо 17.

През 1872 година в селото има 80 къщи. От 1878 до 1886 година то попада в т. нар. Тъмръшка република. През 1920 година в селото живеят 790 души, през 1946 – 1049 души, а през 1965 – 1252 души.

Безспорно Лясково е било старо селище с вековни традиции. Почти всички от жителите му са запазили българските си имена, които са приели по време на многократно проведените „Възродителни процеси“.

Културни и природни забележителности 
В покрайнините на село Лясково се намират 2 забележителности – скалата „Астанета“ и скален масив „Глухите камъни“ за които се разказва в местни легенди свързани с османската власт.

Редовни събития 
Традиционен селски събор се провежда на 8 август. С тенденция изместване последната седмица на месец Август.

Външни препратки 
 Село Лясково

Източници 

Села в област Смолян
Населени места в община Девин
Лясково (област Стара Загора)

Лясково е село в Южна България. То се намира в община Стара Загора, област Стара Загора.

География 
Село Лясково се намира в планински район, на 10 км северозападно от град Стара Загора. Разположено е в полите на Средна Гора. През селото минава река Сазлийка. Климатът е умерено-континентален със средиземноморско влияние. Преобладават широколистни, има и иглолистни гори. Зимата е мека, лятото е прохладно.

История 
Селото е старо. Старото му име е Пъндъкли или Фъндъкли (tur. Findikli) – ляска, леска, лешник. Имало е много лешници (лески) и оттам името му: Лясково.

Религии 
Източно-православно християнство.

Обществени институции 
Кметството се намира в центъра на селото. От 14 януари 2008 г. кметски наместник е Георги Симеонов Бакалов, а от 25.10.2015 г. започва третият му мандат. От 2019 г. кмет на селото е Николай Жеков.

Културни и природни забележителности 
В селото започва развитие на екотуризъм. Тихо и спокойно е, идеално за почивка. В селото има вилна зона. Старата църква, кметството, магазин, автобусна спирка на мегдана в центъра на селото, реката, панорамна гледка към селото. В селото има покритие за мобилни телефони, има и интернет.

Има туристически маршрут в околностите.

Редовни събития 
 Празник на селото – Свети Дух – на 51 ден след Великден, винаги в понеделник

Личности 
 Георги Абрашев (1924 – 2012), български хореограф и учен
 Иван Славов, български учен в областта на овцевъдството, зооинженер

Източници 
http://nts-sz.org/

Села в област Стара Загора
Населени места в община Стара Загора
Ляхово (област Добрич)

Ляхово е село в Североизточна България. То се намира в община Балчик, област Добрич.

География 
Селото е кацнало на скалите над село Оброчище и курортен комплекс Албена.

История 
Първите заселници са турци, които работели като ратаи при двама братя-чифликчии – Хамза и Али. Те притежавали имоти в съседните села Хамзалар (Храброво) и Кую кьой (Карвуна). Преданието разказва, че един от ратаите поискал от двамата братя да му дадат парче земя. Смята се, че оттук идва и турското име на селото – „Евлеклер“ (парцели). Между средата на 19 век и Освобождението тук се настаняват няколко български семейства. Видно е, че селото още от основаването се е било с преобладаващо мюсюлманско население. И изповядващите исляма са 100% от населението. Регистрите на населението от средата на 50-те години на миналия век сочат, че след Освобождението местните турци не са се изселили към южната ни съседка, а са останали тук. През 1942 г. селото е преименувано на Лехово. През 1960 г. с административен акт е направена корекция на името и то вече е Ляхово.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници

Външни препратки 
 Жилищен комплекс HOLLY LODGE ESTATE до Ляхово 
 Albena Cliffs residential complex 

Села в област Добрич
Населени места в община Балчик
Ляхово (област Пазарджик)

Ляхово е село в Южна България. То се намира в община Пазарджик, област Пазарджик.

География 
Селото се намира в подножието на Родопите. Разположено е на 8 km югозападно от град Пазарджик, на около 250 m надморска височина.

История 
Според историка от началото на ХХ век Васил Миков селото е основано от полски заселници.

Източници

Културни и природни забележителности

Редовни събития 
 Общоселски събор на празника на Св. Илия – 20.07

Външни препратки 

Села в област Пазарджик
Населени места в община Пазарджик
Малево (област Хасково)

Малево е село в Южна България. То се намира в община Хасково, област Хасково.

География 
Селото се намира на 12 км югоизточно от Хасково. Съседни села са Манастир, Корен и Книжовник.

История 
Село Малево, община Хасково, е с това име от 1907 г., когато с постановление на Министерския съвет е заменено старото му турско име Тете-кьой. (тете на турски „леля“ или „баба“)Новото му име е взето от местността Малево на 2 км югоизточно от селото, където се намират следи от старото селище. Сегашното име на селото идва от старо селище, което се е разполагало в местността Малево, до крепостта Хасара.

Население 
 Численост
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
Ямача с аязмото, параклиса и железния кръст; Шейтанца, Железния мост, Хасара, Дережик Бойно, Кордережи, Бели Кория, бивше летище, строено от немците по време на Втората световна война, Белият бряг.

Каратопрака, Балъка, Старото дълбоко, кариера за добив на камък, Големият камък, големите вирове по реката с голямата щука, Кандака. Ташкоом дережике, Руселоом Карача, Елламъта, Бароноом лозет, Котьоом пъте, Чуката, Чебаноом гераня, Марчоом речката и Старото Малево – старото землище на селото от преди 1100 г.

Личности 
 Родени в Малево
 Руси Александров Дяков (1891 – 1902), кмет на селото
 Илка Александрова (р. 1954), българска народна певица, правнучка на Руси Александров Дяков

Източници 

Села в област Хасково
Населени места в община Хасково
Малево (област Смолян)

Малево е село в Южна България. То се намира в община Чепеларе, област Смолян.

География 
Село Малево се намира в Родопите. Разположено е в центъра на Хвойненската котловина в Средните Родопи, наричана и Ропката. Малево се намира в близост до селата Хвойна и Орехово, на 25 километра от Бачковския манастир и на 35 km северно от Пампорово.

В района около селото се намират следните природни забележителности:
 Чудните мостове – оформени са от река, която постепенно е издълбала стените и част от тавана на дълбока пещера. След оттеглянето на реката са останали две мраморни арки, или така наречените мостове;
 Челевешка пещера, входът на която по време на османското владичество е запушен и запален и така в нея загива по-голямата част от населението на село Орехово.
 Койловско дере/костен камък – дълго мраморно ждрело с карстови форми и поляни
 Персенския рид – верига от масивни остри върхове, която започва от връх Гургутевица и завършва при връх Голям Персенк; това е районът с най-голямо биоразнообразие в Родопите

История 
По време на голямото помохамеданчване в Родопите през втората половина на XVII век, избягали българи християни основават малко село в планината. Нарекли го Малево (от „мало“ или „ма'ала“ {махала}), защото се състояло първоначално само от 15 семейства.

Културни и природни забележителности 
 „Тепавицата“ или още наричана „Дъщата“, където можете натурално да изберете килимите си с изворна вода и да хапнете вкусни родопски гозби и скара в ресторанта.
 Водопада, който се намира от „Дъщата“ нагоре покрай реката.
 Параклис „Свети Власий“
 Параклис „Вяра, Надежда и Любов“
 Параклис „Св. Дух“
 Параклис „Въздвижение на Светия Кръст"
 Параклис „Св. Богородица“
 Параклис „Св. Пантелеймон“
 Параклис „Св. Георги“
 Параклис „Св. Илия“
 Параклис „Св. Варвара“
 Параклис „Св. Мина“
 Църква „Архангел Михаил“
 Църква „Възнесение Господне“
 Паметник на Васил Левски в центъра на селото
 Къщата на Згура, в която Васил Левски е пребивавал за кратко време.
 връх Персенк

Редовни събития 
 Празникът на село Малево е Илинден, 20 юли. На този ден цялото село се събира и прави курбан до параклиса „Св. Илия“. След това (или в близката до деня събота) има празненство с народни песни танци на хорището срещу селото.
 Селото е известно и с уникалния си празник на меда. Чества се на 15 август в параклиса на Света Богородица, още наричан „Медена Черква“.
 Честват се с курбан и празниците свързани с параклисите около селото -- Св. Дух, Св. Вяра, Надежда и Любов, Св. Мина, Св. Пантелеймон, Св. Георги, Св. Варвара и Кръстовден (Въздвижение на Светия Кръст).

Кухня 
Характерни ястия за района:
 Баница с ориз
 Тикалници
 Катми
 Пататник
 Качамак
 Зрял фасул

Личности 
 Атанас Згуровски, учител и революционер

Села в област Смолян
Населени места в община Чепеларе
Малиново (област Габрово)

Малѝново е бивше село в Северна България, присъединено към село Млечево, община Севлиево, област Габрово.

История 
 От 23 март 2013 г. село Малиново е присъединено към Млечево.

Население

Бележки

Външни препратки 

Исторически села в област Габрово
Населени места в община Севлиево
Маломир (област Ямбол)

Маломир е село в Югоизточна България, област Ямбол, община Тунджа.

География 
Намира се в югоизточната част на Тракийската низина, на 21 km южно от град Ямбол.

История 
Старото име на Маломир е Карапча, като според Васил Миков това е турцизирано произношение на средновековния топоним Крапец. В Карапча е живял най-известния ямболски хайдутин и войвода, оставил дълбоки следи в историята на националните освободителни борби на българския народ – Желю войвода.

Религии 
Селото разполага с голяма православна църква, която благодарение на няколко боголюбиви българи се поддържа в прекрасно състояние.

Обществени институции 
Село Маломир е малко населено място, но напоследък с доста добре поддържани обществени сгради.

Културни и природни забележителности 
Маломир е красиво и немного обитавано село. Има много автентични къщи, които красят селото. Има паметник на Желю войвода.

Редовни събития 
Ежегоден събор през месец септември.

Ежегоден събор – кукеров ден през месец февруари.

Личности

Родени в Маломир 
 Славчо Денчев – учен, професор
 Иван Димов – художник
 Стоян Илиев – литератор, професор
 Стоянка Лалова – народна певица, сопран в квартет „Славей“ – (март 1930 г. – 2003 г.).
 Тодор Гълъбов – (1938 г. – 2021 г.). Треньор по борба свободен стил. Помощник треньор на националния отбор по свободна борба за мъже и наставник на младежкия представителен тим.

Галерия

Източници 

Села в област Ямбол
Населени места в община Тунджа
Малчовци (област Велико Търново)

Малчовци е село в Северна България. То се намира в община Велико Търново, област Велико Търново.

География 
Село Малчовци се намира на 3 км от град Килифарево посока с.Нацовци, област Велико Търново в подножието на Стара планина. На 2 км от селото се намира Килифаревският манастир на река Белица.

История 
През 1857 г. двама братя Нено и Райко Малчеви от село Бърданите до град Трявна се заселват в тази местност в подножието на Стара планина. Така се образувала махала Малчевци. Всички жители са потомци на дядо Малчо от Бърданите.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
В тази местност се намират останки от основите на стария Килифаревски манастир, който е опожарен от османлиите.

В местността Бутора е издигната паметна плоча на партизаните от Килифаревския партизански отряд, там се е намирала землянката на отряда, има горски път до местността.

Източници 

Села в област Велико Търново
Населени места в община Велико Търново
Малчовци (област Габрово)

Малчовци е село в Северна България. То се намира в община Трявна, област Габрово.

География 
Село Малчовци се намира в планински район.

Бележки

Външни препратки 

Села в област Габрово
Населени места в община Трявна
Малък извор (област Хасково)

Малък извор е село в Южна България. То се намира в община Стамболово, област Хасково.

Източници 

Села в област Хасково
Населени места в община Стамболово
Малък извор (област Ловеч)

Малък извор е село в Северна България. То се намира в община Ябланица, област Ловеч.

География 

Село Малък извор се намира в Старопланинския Предбалкан, в подножието на Лисец планина.

През Малък извор минава единственият автомобилен път към живописния Гложенски манастир „Св. Георги Победоносец“. В началото на селото тръгва еко пътека, която, минавайки през манастира, достига до пещерата Моровица.

История 
В края на XVIII и началото на XIX век манастирското братство развива просветна дейност в селото. Под негово ръководство и с негови средства в Малък извор се създават метох и килийно училище.

Културни и природни забележителности 
Над селото още личат останките от стар римски път, а по утаечните скали наоколо се откриват различни морски фосили. На десетина километра от Малък извор се намира Гложенският манастир.

В селото се намира енорийска църква „Св. Кирил и Методий“. Иконите в нея са рисувани от основоположника на българското модерно изкуство Николай Павлович.

Литература 
 Георгиев, Павел. Едно мнение за творчеството и мирогледа на Николай Павлович. – Проблеми на изкуството, 1978, № 4, с. 48-52, 62, 21 ил.

Галерия 

Села в област Ловеч
Населени места в община Ябланица
Манастир (област Варна)

Манастир е село в Североизточна България. То се намира в община Провадия, област Варна.

География 
Село Манастир се намира в североизточна България. Това е малко село с около 559 жители и много красиви забележителности. Намира се между село Добрина и село Житница. На 9 km от Девня и на 9 km от Провадия.

История 
Село Манастир носи името си от скалния манастир „Кара пещера“, който се намира на 3,5 km северозападно от селото.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
Църквата „Света Петка“ е построена и осветена 1885 г., с красиви иконописи и висока камбанария.

В читалището е уредена богата музейна сбирка с повече от 1300 експонати. Открита е по случай 1300 години от създаването на българската държава 1981 г. В парка се издига паметник на загиналите във войните манастирци. На 3,5 km северозападно се намира скалния манастир „Кара пещера“, още известен като „Манастирът с 40-те одаи“.

Кметство Манастир, основно училище „Георги Стойков Раковски“, Народно читалище „Илия Добрев“, създадено 1899 г., църква „Света Петка“.

Личности 
 Васил Стоянов (р. 1938), български политик

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Провадия
Манастир (област Хасково)

Манастир е село в Южна България. То се намира в община Хасково, област Хасково.

Население 
 Численост
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Хасково
Населени места в община Хасково
Манастир (област Пловдив)

Ма̀настир е село в Родопите, част от община Лъки в Област Пловдив, което е разположено на 1500 м н.в.

География 
Село Манастир се намира в Преспанския дял на Родопите, в северните склонове на връх Преспа.

История 
Село Манастир е основано на 8 септември 1890 година. Според преданието селото е основано върху останките на старо селище, близо до срутен манастир, оттам идва и името му. Основателите на Манастир са преселници от село Давидково, чиито домове след Освобождението са останали отново в границите на Османската империя. В желанието си да избягат оттам, Тодор, Никола и Вълчо Куртеви заедно със сестра си Рада и майка им Ружа преминават билото, по което минавала границата с Османската империя. Така се озовали на родна земя и изградили селото.

Културни и природни забележителности 
Село Манастир се намира на 7 км. от историческата местност Хайдушки поляни. Селото се намира в природен резерват и горите изобилстват от диви животни и защитени растения. Оттук тръгват много маршрути из Родопите: до хижа „Свобода“ и хижа „Преспа“ – 2,30 ч., до хижа Момчил юнак – 3,00 ч. и др. Покрай селището се намират няколко малки параклиса – Св. Василий, Св. Неделя, Св. Дух, Св. св. Кирил и Методий, Св. Георги, Св. Илия и новият комплекс Св. Богородица. В района на селото има изградени екопътеки. Една от тях води до кът за отдих „Воденицата“ и красивия водопад „Свети Дух“.

Редовни събития 
Всяка година на Петровден, последната събота на месец юни, в селото се организира празничен курбан. Денят е храмов празник на селото, тъй като така се казва реставрираната и обновена църква на селото „Св. св. Петър и Павел“. На този празник се събират всички, които поради една или друга причина имат връзка със селото. Там хората се срещат и разказват как се развива животът им. В селото има няколко големи рода, сред които е и Куртйоловският род. Определено е всяка втора събота на месец юли да се провежда родова среща.

Външни препратки 
 Сайт, посветен изцяло на село Манастир .
 Публична група във фейсбук за село Манастир.
 Ромон в манастирището – документален филм за село Манастир, 2016 г.

Известни личности

Източници 

Села в област Пловдив
Населени места в община Лъки
Марино поле (област Благоевград)

Ма̀рино полѐ е село в Югозападна България. То се намира в община Петрич, област Благоевград.

География
Село Марино поле е разположено в Санданско-Петричката котловина на левия бряг на река Струма. Западно от него преминава европейския път E79.

История 
Запазена е легенда, според която селото носи името на местна девойка - Мария, която побягнала със своя любим, но била настигната и убита от баща си. Тя била погребана в района на днешното село. По-късно костите ѝ били разнесени по полето, където възникнало съседното село Марикостиново.

През XIX век Марино поле е малко чисто българско село, числящо се към Демирхисарска кааза. В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873, Марино поле (Marino-polé) е посочено като село с 50 домакинства, като жителите му са 180 българи.

В 1891 година Георги Стрезов пише за селото:

Съгласно статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) от 1900 година селото брои 90 жители, всички българи-християни.

Според статистиката на секретаря на Българската екзархия Димитър Мишев („La Macédoine et sa Population Chrétienne“) в 1905 година селото вече се числи към Мелнишка кааза. Християнското население на Марино поле (Marinopolé) се състои от 80 българи екзархисти.

При избухването на Балканската война през 1912 година един жител на селото е доброволец в Македоно-одринското опълчение.

През 1913-1916 година в селото се установяват българи-бежанци, главно от селата Кумли, Сенгелово и Спатово - Демирхисарско, Кула и Хазнатар - Сярско.

През октомври 1925 година по време на гръцко-българския пограничен конфликт, известен като Петрички инцидент, Марино поле е окупирано от гръцката армия.

По време на Втората световна война през 1941 до селото възниква германското военно гробище.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Петрич
Марино поле (област Пловдив)

За другото българско село с име Марино поле вижте Марино поле (Област Благоевград). 

Марино поле е село в Южна България. То се намира в община Карлово, област Пловдив.

Част от данните не са попълнени, но бихте могли да ги добавите.

География 
Селото се намира по средата на Стрямската долина в най-равнинната ѝ част. Наблизо минават няколко малки рекички, спускащи се от Стара планина, най-голямата от които е Навалийската река на запад от селото.

История 
До 1934 г. селото се е казвало Ментешлий, а след това е прекръстено на Марино поле, тъй като според легендата тук е станало предаването на Кера-Тамара, сестрата на цар Иван Шишман на пратениците на султан Мурад. Най-голямата част от придружителите на Кера-Тамара, след като я предали на султановите хора, се упътили на изток от това място и се заселили в Средна гора, основавайки село Свежен, друга по-малка част заминала на запад от мястото и се заселила във Войнягово, а трета част останала там където предали царската сестра на султановите пратеници и основали селото. За пръв път селото е споменато в един османски джелепкешански регистър (регистър на овцевъди с над сто глави добитък) от 1576 г. под името Ментешлу.

Религии 
Източно-православни християни. Селото няма храм.

Външни препратки 

Села в област Пловдив
Населени места в община Карлово
Марково (област Шумен)

Марково е село в Североизточна България. То се намира в община Каспичан, област Шумен. Името на селото се среща и като Марковча.

История 
В миналото населението на селището се слави като едно от най-заможните в Шуменско, заради трудолюбието си и плодородната почва. Името на селото се среща в различни варианти в джелепкешанските регистри или документите за плащане на данъка джизие-Марковец/съседните села Косовец, Кулевец/, Марковча/с турския суфикс-ча/, Марково. В последните години, поради липса на поминък и масово изселване на българското население, в Марково се заселват компактни маси цигани-копанари.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
Еднокорабна и едноапсидна внушителна за селските мащаби църква с каменен градеж от 1856 година. През последните години храмът системно е подлаган на грабежи. Царският ред икони най-вероятно принадлежат на четката на Христо Беделев, шуменски майстор-зограф, а иконата на Христос Пантократор на архиерейския трон е с подписа на тревненския майстор Захария Цанюв.

Личности 
Родени в Марково

 Стоян Витлянов Стоянов (р. 1947) - български учен, професор в областта на археологията, специалист по етнология и стопанска история

Източници 

Села в област Шумен
Населени места в община Каспичан
Марково (област Стара Загора)

Марково е село в Южна България. То се намира в община Братя Даскалови, област Стара Загора.

География 
Село Марково е разположено в Горнотракийската низина. То се намира в хълмиста местност. На изток се издигат Чирпанските възвишения, на север — южните склонове на Сърнена гора, на запад — местността „Кайряка“, а на юг „Ташлъка“. Селото е разположено по течението на река Омуровска. Граничи със селата: Найденово, Медово, Верен, Голям дол и Малък дол. Отстои на 25 километра от Чирпан, на 50 километра от Пловдив и 55 километра от Стара Загора. Свързано е с шосейни асфалтирани пътища с градовете и околните села. Има редовен автобусен транспорт.

Землището на село Марково заема 5660 декара от които – 4250 декара са обработваема земя. През селото преминава река Омуровска с ширина 2-5 м и дълбочина до 2 м. Дъното е предимно песъчливо. Реката е проходима. Има язовир, който се намира в местността Кара кория. Язовирът е на площ 100 декара, от които 80 декара на селото в 20 декара общинска земя. Язовирът е зарибен за риболов. Бреговете на язовира са полегати и лесно достъпни. Язовирът е с дълбочина 6 метра и с ширина 600 метра. Почвата на язовира е песъклива. Имало е изградена напоителна система която е покривала почти цялото землище.

В село Марково има два моста, от които единият е въжен /не може да се ползва – в процес на възстановяване/, а другият бетонен. Намират се в източния край на селото, на Омуровска река. Бетонният мост е дълъг 80 метра и широк 10 метра. Той е строен през 1994 година и е много стабилен. През селото минават третокласни и четвъртокласни пътища, които са асфалтирани и в добро състояние.

История 
Селото е било епицентър на Чирпанското земетресение.

Католическа и православна вяра.

Културни и природни забележителности 
Исторически музей съхранил миналото на селото е отворен за всички желаещи да го посетят. Входът е безплатен за ученици и пенсионери.

В близост до селото има язовир собственост на общината. Всяка първа събота след Гергьовден е насрочена за срещи от групата „Моето мило и родно Марково“

Външни препратки 
Информация за селото]

Села в област Стара Загора
Населени места в община Братя Даскалови
Медово (област Бургас)

Медово е село в Югоизточна България. То се намира в община Поморие, област Бургас.

География
Създадено от четирима братя, преселили се от с. Хухла, Ортакьойско. Името е сменено от „Балджиккьой“ – мед (тур.) и е дошло от богат турчин с много пчелни кошери. Село Медово се намира на 17 km от общинския център Поморие и на 25 km от областния център Бургас.

Смята се, че в непосредствена близост до селото се е провела битката при р. Ахелой, спечелена от цар Симеон. Според предположенията, византийският стан е бил разположен точно върху територията на селото.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
Селото се намира на хълм със северно изложение, съвсем близо до връх Биберна над Каблешково, откъдето се твърди, че цар Симеон е наблюдавал и ръководел Битката при Ахелой на 20 август 917 г. Веднъж изкачите ли се на върховете над селото, се открива прекрасна гледка към Слънчев бряг, Несебър, Равда, Ахелой и Поморие, а от Биберна се виждат и Бургас, Черноморец и Созопол. Това местоположение е особено благоприятно за развитие на пара- и делтапланеристките спортове, каквито са заявките от националните клубове по екстремни спортове.

Добре асфалтираният главен път Бургас – Каблешково – Дюлински проход минава на около 700 метра от първите къщи на селото. Изградени са читалище/библиотека/киносалон, нефункциониращи, и действащи детска градина, новореконструирана църква и построен модерен трафопост. Селището няма изградена канализационна мрежа, но това е сред приоритетите на настоящото ръководство, ведно с инфраструктурни проекти като подобряване на лошата пътна мрежа, изграждане на балнеоложки център и увеличаване дела на малкия бизнес в селището. В него има няколко малки магазинчета за хранителни продукти, 2 – 3 кафенета и един ресторант за екскурзии от типа „Българско село“.

Наличието на такъв благодатен ресурс като изключителната по своите качества минерална вода, течаща директно по ВиК мрежата на селото, както и близостта му до модерните рекреационни дестинации Слънчев бряг, Равда и Поморие (10 – 15 км) определя бъдещото развитие на селото като център на селския и балнеоложки туризъм.

Редовни събития 
От няколко години са възобновени редовните селски сборове и тържества като Коледуването, Лазаруването и др., които се провеждат на огромната поляна над читалището, и се честват по повод най-големите български празници Коледа, Великден, Заговезни и т.н.

Външни препратки 

Села в област Бургас
Населени места в община Поморие
Медово (област Добрич)

Медово е село в Североизточна България. То се намира в община Добричка, област Добрич.

Външни препратки 

Села в област Добрич
Населени места в община Добрич-селска
Метличина (област Варна)

Метличина е село в Североизточна България, в община Вълчи дол, област Варна. До 1934 година името му е Хамбърлък, а до 1966 Житница.

История 
Селото е гагаузко. Гагаузите се православни християни, говорещи гагаузки език. В селото се говори само на български език.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Редовни събития 
В центъра на селото е открит новоизграден паметник на загиналите във войните

В съботния ден на 24 октомври сутринта празникът на Метличина започна с откриването на новоизградения паметник на загиналите във войните от селото. Той е създаден с дарителството на бизнесмена Димитър Димитров и на ЗК”Съгласие” с председател Митко Павлов. Върху паметника са изписани имената на 25-има загинали от селото в Балканската война, в Първата и във Втората световна война.

При откриването присъства областният управител на Област Варна Данчо Симеонов, кметът на община Вълчи дол Веселин Василев, председателят на Общински съвет Вълчи дол Йорданка Колева, полк. Деян Михайлов – началник на Военно окръжие – Варна, о.з.полк. Васил Вълчев – председател на Областния съвет на Съюза на ветераните от войните в България – Варна, к-н I ранг Русин Борисов – председател на Областния съвет на Съюза на офицерите и сержантите от запаса и разерва във Варна, съветници от Общински съвет Вълчи дол, ръководители от управленския екип на община Вълчи дол, кметове на кметства от общината, много жители и гости на село Метличина.

Лентата пред паметника прерязаха кметският наместник Кирил Станоев и основният спонсор за изграждането му – Димитър Димитров.

Венци при паметника бяха поднесени от кметското наместничество в Метличина, от община Вълчи дол, от Областния съвет на ветераните от войните във Варна, а жители и гости на селото положиха свежи цветя.

Тримата живи участници в различни фази на Втората световна война от Метличина – Върбан Станков, Стоян Русев и Ганчо Желев, получиха от спонсорите на празника по един спален комплект.

Празникът на селото продължи с надбягвания – юноши и мъже, конни надпрепусквания и надпревари с велосипеди и конски каруци, дърпане на въже и борби. Всички победители в отделтните състезания получиха от кметския наместник Кирил Станоев награди, а онези, които не се състезаваха, имаха възможност да участват в организираната томбола. Най-голяма бе наградата при борците – живо агне.

Спонсори на празника със свои лични пари бяха Димитър Димитров, Митко Павлов председател на ЗК „Съгласие“  в с. Метличина и кметският наместник Кирил Станоев, които дадоха по 500 лв. за наградния фонд при състезанията и за почерпката на всички присъстващи на празника. В центъра на селото до късен следобед жители и гости на Метличина се черпеха с кебапчета, вино от буре „на корем“ и хубави домашни ракии.

Личности 
 Желез войвода (ок. 1810 – 1878), хайдутин, живял в селото през 60-те години на 19 век
 Станко Димитров (р. 1922), български политик от БКП

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Вълчи дол
Гагаузки селища
Метличина (област Кърджали)

Метличина е село в Южна България. То се намира в община Кирково, област Кърджали.

География 
Село Метличина се намира в източната част на Родопите. Надморската височина е около 380 м.. През селото минава път I-508, по който на север се достигат Джебел на 17 км и Кърджали на 38 км. На един километър южно се намира село Дюлица.

История 
Комисията, работила по преименуването на българските селища през 1931–1932 г. спазва правила при преименуването, сред които е приемане на имена на личности от Българската армия. Така селото е наименувано Генерал Панайотово в прослава на Сава Панайотов Савов и запазва това име до 1947, когато е преименувано на Метличина.

Религии 
В селото има джамия.

Други 
В селото има детска градина.

Източници

Външни препратки 
 Профил в guide-bulgaria.com

Села в област Кърджали
Населени места в община Кирково
Методиево (област Добрич)

Методиево е село в Североизточна България. То се намира в община Добричка, област Добрич.

История 
На 29 декември 1959 г. е заличено село Верижари (бивше Кьостекчилер) и е присъединено като квартал на Методиево (бивше Кьопелер).

Културни и природни забележителности 
 Защитена област „Чаиря“ – Едно от малкото запазили се в Добруджа пасища с полуестествена степна растителност. През зимата и пролетта се образуват временно залети от вода площи, а водолюбиви птици ги използват за гнездене и хранене. Сред тях са и голямата белочела гъска, калугерицата и застрашената вечерна ветрушка. Територията на „Чаиря“ е обявена от BirdLife International за орнитологично важно място.

Източници 

Села в област Добрич
Населени места в община Добрич-селска
Методиево (област Шумен)

Метòдиево е село в Североизточна България, община Върбица, област Шумен.

География 
Село Методиево се намира на около 25 km югозападно от областния център град Шумен, около 14 km северно от общинския център град Върбица и около 22 km източно от град Омуртаг. Разположено е в историко-географската област Герлово, в южното подножие на Преславска планина, на около 5 km западно от най-високия ѝ връх „Голяма Въшкадалница“ (723,4 m). Надморската височина в центъра на Методиево е около 336 m.

Климатът е умереноконтинентален.

Общински път свързва село Методиево на югоизток в село Иваново с първокласния републикански път I-7, водещ на североизток през град Велики Преслав до връзка при град Шумен с автомагистрала „Хемус“, а на юг – през селата Конево и Менгишево, град Върбица и пътния възел „Петолъчката“ до връзка с автомагистрала „Тракия“.

В землището на село Методиево има два микроязовира (по данни към 11 юни 2023 г.) – поземлени имоти с кадастрални идентификатори 47915.29.115 и 47915.28.136.

Землището на село Методиево граничи със землищата на: село Кралево на север; село Имренчево на североизток и изток; село Иваноео на изток и югоизток; село Драгановец на югозапад; село Преселец на запад.

История 
Селото е в България от 1878 г. През 1931 г. дотогавашното му двойно име (Чауш кьой, Чаушово) е променено на Методиево. При преброяването на населението през 1881 г. селото е записано като Чауш-кьой.

Турско училище в село Чаушово (Методиево) е открито през 1924 г. като начално училище. До 1946 г. е частно, след което преминава на държавна издръжка. През 1950 г. е преобразувано в турско народно основно училище. През 1959 г. се слива с българското народно основно училище в селото и се създава Основно училище „Христо Ботев“. Училищната сграда е построена през 1962 г. Училището е закрито през 2008 г.

Народно читалище „Пробуда“ в село Методиево е основано през октомври 1930 г. Към читалището функционират библиотека, състави за художествена самодейност.

Население 
Числеността на населението на село Методиево според преброяванията през годините е както следва:

Етническият състав на населението на село Методиево по данните за етническите групи според преброяването на населението през 2011 г. е както следва:

Обществени институции 
Село Методиево към 2023 г. е център на кметство Методиево.

В село Методиево към 2023 г. има:
 действащо читалище „Пробуда – 1930“;
 джамия;
 пощенска станция.

Културни и природни забележителности 
На 2 km югозападно от селото се намира селищната могила Чуката с диаметър 40 на 50 m и височина 3 – 4 m, датирана от халколита.

Източници

Външни препратки 
 Топографска карта, мащаб 1:100000 Картен лист: K-35-030
 Топографска карта, мащаб 1:50000 Картен лист: K-35-030-3 Актуалност 1984 г. Издание 1988 г.
 Източна Стара планина. Географска карта

Села в област Шумен
Населени места в община Върбица
Миладиновци (област Добрич)

Миладиновци е село в Североизточна България. То се намира в община Добричка, област Добрич.

Редовни събития 
 Събор на 6 май (Гергьовден)
 Редовно се отбелязва народния празник Трифон Зарезан.

Външни препратки 

Села в област Добрич
Населени места в община Добрич-селска