Джордано Бруно

Джордано Бруно (), роден Филипо Бруно, известен още като Бруно от Нола или Бруно Ноланеца, е италиански монах доминиканец, философ, астроном, математик и драматург, който първи отстоява идеята за безкрайността на Вселената. Неговите космологични теории са естественото продължение на новата по онова време хелиоцентрична система на Николай Коперник и определят Слънцето като една от безбройно многото свободно движещи се други звезди.

Изгорен е жив на клада от властите на Римокатолическата църква през 1600 г., след като Светата инквизиция го обвинява в ерес. След неговата смърт идеите му стават популярни и през XIX и XX век на него се гледа като на мъченик за свободната мисъл и модерната наука, въпреки че основните обвинения срещу него са били на догматическа, а не на научна основа.

Биография

Произход и монашески години (1548 – 1581) 
Роден е като Филипо Бруно през 1548 година в Нола, близо до Неапол, Кампания, в религиозно семейство. На 17-годишна възраст е изпратен в Доминиканския манастир, където става монах и приема името Джордано. Но неговият свободолюбив характер не му позволява да се примири с манастирските порядки. Жаждата му за знания и непреодолимото желание да се учи и да предава своите знания на хората са много силни. В досег с богатата библиотека на манастира, Бруно развива траен интерес към философията. Тайно от управниците на манастира, той се запознава и с учението на Коперник и става негов последовател.

Париж (1581 – 1583) 
През 1581 г. монахът заминава за Париж, където започва да преподава наученото от книгите, както и своите собствени теории за живота. Бруно изгражда и собствен метод на преподаване, който сам определя като организирано познание. В резултат той си спечелва славата на човек, способен да накара всеки да запомни онова, което му се обяснява. Така Бруно става изключително популярен. Въпреки това славата му е противоречива, защото консервативните духовници го обвиняват в магьосничество. Те не виждат в Бруно учен, който се движи по каноните, а човек, който създава свои теории.

В крайна сметка слуховете за Бруно стигат и до крал Анри III, който е запленен от идеите на Бруно и го прави свой фаворит. Под неговата закрила италианецът издава редица книги като „Сенките на идеите“ (вдъхновена от Платоновата теория) и „Изкуството на паметта“.

Изучава природата, математиката, философията, теологията. По-късно води лекции в Оксфордския и Парижкия университет.

Години на пътешествия (1583 – 1585) 

През април 1583 г. той отива в Англия с писмо от Анри III, но през октомври 1585 отново се завръща във Франция след обявената от Френската монархия война срещу Англия.

Последни години (1585 – 1600) 
Заловен е от Римската църква и е предаден на Инквизицията. Осъден за еретизъм заради своите възгледи и учения. На 17 февруари 1600 година е изгорен на клада на римския площад Кампо деи Фиори на 52-годишна възраст.

Основни идеи 
Чрез своето предположение за безкрайната Вселена Бруно излиза отвъд хелиоцентричната система на Коперник и става предшественик на съвременната космология. Бруно вижда в звездите далечни слънца и съответно - безброй светове с възможен живот.

Основна единица на битието е монадата. Тя е единица в три смисъла:
 метафизична единица – монадата е най-малката субстанция на света;
 физична единица – монадата е атом, т.е. най-малкото и неделимо тяло;
 математическа единица – тя се приема като точка;

Творби 
 De compendiosa architectura et complemento artis Lullii, Париж 1582
 De umbris idearum, Ars memoriae, Париж 1582
 Cantus Circaeus, Париж 1582
 Candelaio, Париж 1582Свещник, София: Изток-Запад, 2019, прев. от итал. С. Савчев, ISBN	978-619-01-0376-9
Ars reminiscendi, Triginta sigilli, Triginta sigillorum explicatio, Sigillus sigillorum, Англия 1583
 Cena de le Ceneri, Лондон 1584Пепеляната вечеря, София: Изток-Запад, 2016, прев. от итал. В. Градев, ISBN 978-619-152-915-5
 De la causa, principio et uno, Лондон 1584За причината, принципа и едното, София: Изток-Запад, 2020, прев. от итал. Б. Паскалева, ISBN 978-619-01-0629-6
 De l'infinito, universo e mondi, Лондон 1584За безкрайното, вселената и световете, София: Изток-Запад, 2018, прев. от итал. Б. Паскалева (464 с.) ISBN 978-619-01-0240-3
 Spaccio della bestia trionfante, Лондон 1584
 Cabala del cavallo pegaseo, Лондон 1585
 De gli eroici furori, Лондон, 1585
 Centum et viginti articuli de natura et mundo adversus peripateticos, Париж 1586
 Figuratio Aristotelici physici auditus, Париж 1586
 Dialogi duo de Fabricii Mordentis Salernitani prope divina adinventione, Париж 1586
 Idiota triumphans - De somnii interpretatione, Париж 1586
 Mordentius - De Mordentii circino, Париж 1586
 Animadversiones circa lampadem lullianam, (1587), Аусбург 1891
 Lampas triginta statuarum (1587), Неепол 1891
 Artificium perorandi (1587), Франкфурт 1612
 De lampade combinatoria lulliana, Витенберг 1587
 De progressu et lampade venatoria logicorum, Витенберг 1588
 Libri physicorum Aristotelis explanati (1588), Неапол 1891
 Camoeracensis Acrotismus seu rationes articulorum physicorum adversus peripateticos, Витенберг 1588
 Oratio valedictoria, Витенберг 1588
 De specierum scrutinio et lampade combinatoria Raymundi Lullii, Прага 1588
 Articuli centum et sexaginta adversus huius tempestatis mathematicos atque philosophos, Прага 1588
 Oratio consolatoria, Хелмщед 1589
 De magia (1590), Флоренция 1891
 De magia mathematica (1590), Флоренция 1891
 De rerum principiis et elementis et causis (1590), Флоренция 1891
 Medicina lulliana (1590), Флоренция 1891
 Theses de magia (1590), Флоренция 1891
 De innumerabilibus, immenso et infigurabili, Франкфурт 1591
 De triplici minimo et mensura, Франкфурт 1591
 De monade, numero et figura, Франкфурт 1591
 De imaginum, signorum et idearum compositione, Франкфурт 1591
 De vinculis in genere (1591), Флоренция 1891
 Summa terminorum metaphysicorum (1591), Цюрих 1595
 Summa terminorum metaphysicorum. Accessit eiusdem Praxis descensus seu applicatio entis (1591), Марбург 1609

Бележки

Външни препратки 

  Giovanni Aquilecchia, Giordano Bruno в Енциклопедия Британика
  Giovanni Aquilecchia, BRUNO, Giordano. В: Dizionario Biografico degli Italiani – Volume 14, 1972
  Michele Ciliberto, Bruno, Giordano. В: Il Contributo italiano alla storia del Pensiero – Filosofia, 2012
  Bruno, Giordano. В: Dizionario di filosofia, 2009
  Anna Lisa Schino, Bruno, Giordano. В: Enciclopedia dei ragazzi, 2005

Преподаватели в Оксфордския университет
Италиански астрономи
Италиански астролози
Италиански философи
Мистици
Херметици
Екзекутирани хора
Починали в Рим
Изгорени