alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Крапец (област Враца)

Крапѐц е село в Северозападна България, община Мездра, област Враца.

География 
Село Крапец се намира на около 8 km изток-югоизточно от областния център Враца и около 7 km северозападно от Мездра. Разположено е в Мездренската хълмиста област, по източния долинен склон на река Крапешка бара, на около 200 – 300 m източно от реката. Надморската височина в центъра на селото при църквата „Свети Димитър“ е около 350 m.

Общински път свързва селото на югоизток през село Боденец с град Мездра, а на север след разклон – със селата Върбешница и Костелево и град Враца.

Землището на село Крапец граничи със землищата на: село Върбешница на север, изток и югоизток; село Боденец на югоизток; село Руска Бела на югозапад; град Враца на запад; село Костелево на северозапад.

В землището на Крапец южно от селото се намира на река Крапешка бара язовирът Крапец (Боденец).

Населението на село Крапец, наброявало 592 души при преброяването към 1934 г. и 650 – към 1956 г., намалява до 467 – към 1985 г. и 401 (по текущата демографска статистика за населението) – към 2020 г.

При преброяването на населението към 1 февруари 2011 г., от обща численост 356 лица, за 259 лица е посочена принадлежност към „българска“ етническа група и за 97 – към ромска.

Обществени институции 
Село Крапец към 2022 г. е център на кметство Крапец, община Мездра, област Враца.

В село Крапец към 2022 г. има:
 действащо читалище „Светлина – 2007“;
 православна църква „Свети великомъченик Димитрий мироточец“;
 пощенска станция.

Редовни събития 
Всяка година на 02.08., по стар стил „Илинден“, се организира курбан и тържествена литургия в чест на Св. Илия на специален оброк.

Други 
В село Крапец има запазени стари къщи правени от майстори на селото преди много години. Характерна за селото е каменната зидария. В селото има язовир и много хубава природа. Намира се в планинска област и има много добър климат през лятото.

Бележки

Външни препратки 
 Топографска карта, мащаб 1:100000 Картен лист: K-34-036

Села в област Враца
Населени места в община Мездра
Красен (област Добрич)

Красен е село в Североизточна България. То се намира в община Генерал Тошево, област Добрич.

География 
В село Красен е измерен абсолютният годишен минимум на валежите в България, откакто се правят климатични и метеорологични изследвания в България. Това се е случило през 1965 г., когато общото валежно количество за годината е било едва 146 mm.

История 
При село Красен при строеж на ледница е открита колона и фрагмент от паметник с гръцки надпис и уникална слонова кост, която свидетелства за съхранението на вярата в тракийското божество Хероса. Датирана е от VII-VI в. п.н.e. Ръката е с височина 11 см и с пръстите си държи орех. В черупката на ореха има изображение на тракийски конник, който държи копие, насочено срещу изобразена реалистично мечка. Заедно с него е разкрита трако-римска керамика. Това е основанието да се счита, че при Красен е имало селище от римската епоха. От всички материали намерени в община Генерал Тошево най-голям интерес представлява Каменната колона от VI в., употребена вторично. Върху трите и открити страни са нанесени рунически и други знаци. Колоната е намерена при Красен. Намира се в музея в Букурещ и като архитектурен детайл е публикувана отдавна от румънския учен В. Първан. Според начина на врязваните знаци те са нанесени на три етапа, но no форма те се разделят на две групи – знаци, които изобразяват геометрични фигури, и знаци, които означават букви от руническото писмо на номадските племена.

През османския период селото носи названието Каралии. През 1942 г., след връщането на Южна Добруджа в българските предели, е наименувано Красно село. Промяната предизвиква силна критика от страна на местната управа и те скоро променят със свои решения наложеното им название в съвременния му вид. От 27 юни 1942 г. селото носи името Красен. През 1944 Николай Николаев е посланик в Швеция, където остава след Деветосептемврийския преврат.

Източници

Културни и природни забележителности 
Тук някога е бил учител Йордан Йовков. Филиповата кръчма, строена през 1901 г., е безспорен източник на творчески идеи и колоритни прототипи в творчеството на Й. Йовков. Тук се развива действието на неговия разказ „Жътваря“. Върната е на собствениците и не функционира. През 2005 г. кръчмата е реставрирана със средства на общината по проект на Красива България.

Има музейна сбирка „Й. Йовков“ в селото, която съдържа фотоси и лични вещи на Й. Йовков.

Църква, открита през 1860 г.

Училището е от 1865 г. В него е работил писателят Й. Йовков, имало е и вечерно училище за възрастни.

Редовни събития 
Сборът е на 22 май.

Личности 
 Данаил Папазов (р. 1959), министър на транспорта от 2013 г.
 Живко Желев - роден в с. Красен, общ. Г. Тошево, Музикален ръководител на ПФА "Добруджа", кавалджия, композитор и диригент.

Външни препратки 
 Радио и телевизия в Красен 

Села в област Добрич
Населени места в община Генерал Тошево
Красен (област Русе)

Крàсен е село в Северна България, област Русе, община Иваново.

География 
Селото се намира на 16 км южно от Русе. Най-близки са селата Щръклево от изток, Божичен от запад, Басарбово от северозапад. В селото има много забележителности, които могат да се видят.

В началото си селото е възникнало на югозапад от сегашното си местоположение и с течение на годините постепенно се е премествало, докато достига сегашната си територия. През земите на Красен е преминавал пътя от Търново, през Червен към Дунава. Днес Красен е разположен в центъра на националния природен парк Русенски Лом.

История 
Село Красен има богата история. Останали са следи от тракийска дейност още от Античността. Има няколко известни тракийски жертвеника, вдълбани в скалите. По-късно селището е било под контрола на Византия. Бурно развитие и разцвет търпи по време на Второто българско царство. Развива се християнството, изграждат се скални църкви, останки от които могат да бъдат открити и до днес, а в Иваново могат да бъдат разгледани и запазените до днес.

За името на селото съществуват множество легенди. Най-близо до истината е историята за съществуването на човек, наричан Дяда Красан, който е управлявал селището в зората на неговото създаване.

Село Красен е известено с ка­мен­ни­те си кариери. Варовикът е из­пол­з­ван от ве­ко­ве като строителен материал. Много сгради в гра­до­ве­те са об­ли­цо­ва­ни с ка­мен­ни плочи, из­ря­за­ни от ска­ли­те край селото. В из­кус­т­ве­ни­те га­ле­рии по-късно започва про­из­вод­с­т­во­то на кул­ти­ви­ра­ни гъби и е пос­т­ро­ен гъ­бо­за­вод за тяхната преработка, който впоследствие е затворен.

Религия 
Жителите на с. Красен са християни.

В се­ло­то се на­ми­ра ед­на от най-ста­ри­те цър­к­ви сред се­ла­та от Поломието, пос­т­ро­ена ве­ро­ят­но през XVII век, която е вко­па­на в земята. Тя и днес се из­пол­з­ва за богослужения.

През 1942 г. до нея е пос­т­ро­ена нова църква, която не се поддържа и се саморазрушава.

Традиции 
Традиционният събор на селото е винаги през първата събота на септември.

Фестивалът на гъбата е в последната събота на май и събира хора от близките селища, за да се насладят на ястия, приготвени с основна съставка гъби.

Източници 

Села в област Русе
Населени места в община Иваново
Кремен (област Кърджали)

Кремен е село в Южна България. То се намира в община Кирково, област Кърджали.

География 
Село Кремен се намира в планински район.

История 

Села в област Кърджали
Населени места в община Кирково
Крета (област Враца)

Крѐта е село в Северозападна България, община Мездра, област Враца.

География 
Село Крета се намира на около 15 km югоизточно от областния център Враца и около 2 km юг-югозападно от общинския център Мездра. Разположено е в Мездренската хълмиста област, на около 0,5 km от левия бряг на река Искър. Надморската височина в центъра на селото е около 243 m и нараства на запад и северозапад.

Общински асфалтиран път на север свързва село Крета с Мездра, а черен път на югозапад води към село Ребърково. Крета е спирка „Горна Крета“ на минаващата по югоизточния край на селото железопътна линия София – Горна Оряховица – Варна.

Землището на село Крета граничи със землищата на: град Мездра на север; село Дърманци на изток; село Ребърково на юг и югозапад; село Моравица на северозапад.

Населението на село Крета, наброявало 500 души при преброяването към 1934 г., 285 – към 1985 г. и 200 (по текущата демографска статистика за населението) – към 2020 г.

При преброяването на населението към 1 февруари 2011 г., от обща численост 218 лица, за 185 лица е посочена принадлежност към „българска“ етническа група, за 24 – към „ромска“ и за останалите не е даден отговор.

Обществени институции 
Село Крета към 2022 г. е център на кметство Крета.

В село Крета към 2022 г. има православна църква „Свети архангел Михаил“ (отворена отново през ноември 2020 г. след ремонт).

Културни и природни забележителности 
Църквата в центъра на село Крета е реставрирана основно в края на 1990-те години. Тя има стар иконостас.

Бележки

Външни препратки 
 Топографска карта, мащаб 1:100000 Картен лист: K-34-036

Села в област Враца
Населени места в община Мездра
Крива бара (област Враца)

Крѝва ба̀ра е село в Северозападна България. То се намира в община Козлодуй, област Враца

География 
Село Крива бара се намира в плодородната местност Златия.

Най-близката до селото извивка на река Огоста сега е превърната в три езера, наричани „Локвата“. Известни местности покрай реката също са „Новков брег“, „Лъката“, и два естествени нейни вира „Върбата“ и „Язът“, любимо и удобно място за пране и къпане на местните хора. На левия бряг на старото речно корито, до отдавна изсечената селска гора се намира „Гуновия брег“, където зимата деца, пораснали такива и техните придружители се упражняват в зимните спортове.

История 
Селото е основано от преселници от Вършечкия балкан(с. Драганица, селата Долна и Горна Бела Речка) слезли в равнината след османската власт. Името му идва от факта, че е разположено на извивка на р. Огоста (балканджиите са наричали реката „бара“). Официално е заселено през 1880 г, като дядовците ни купували земя от хората от съседните села Хайредин и Бутан.

В началото на 20 век около дузина кривобарчени отиват да работят в Америка (основно като дървосекачи по Тихоокеанското крайбрежие на САЩ). След известен период повечето се завръщат в Крива бара.

По време на Втората световна война, в периода на съюзничеството на България с Германия, немски войски преминават и лагеруват в селото. В селото живеят наследници на преселници торлаци.

Религии 
Православни християни.

Обществени институции 
Кметство, читалище, библиотека, здравна служба, ресторант и две заведения, три магазина с хранителни стоки. Селото разполага с детска градина и основно училище, както и асфалтова база, разположена по пътя към село Бутан.

Редовни събития 
Съборът на селото се провежда на 8 и 9 ноември всяка година.

Кухня 
Много популярни са чушките, пълнени с боб. Също така наречената чорба – саламура от пиле, пиле лютика.

Личности 
 Петър Салтиров (р.1930), български офицер, генерал-майор
 Никола Христов Костов е бивш български футболист, нападател, роден и отрасъл в Крива бара. Клубна легенда на Дунав. Играл е също в ЦСКА и Ботев. Общо в „А“ група има 251 мача с 87 гола, а в „Б“ група 83 мача с 53 гола. На 2-ро място във вечната ранглиста на голмайсторите на Дунав в елитното първенство с 59 попадения. 
 Дилян Христов Иванов - дълги години играч, а сега действащ треньор във ФК "Монтана" - Монтана.
 Върбан Иванов Димитров - Бебо, роден също в Крива бара - детски писател, поет и общественик.
 Виктор Грънчаров - Фори. Музикант, соло китарист на групите: " Импулс", "Спринт" и "Диана Експрес" - роден в Оряхово, но татко му е от рода на "Грънчарите" в с. Крива бара. Сега живее в Лас Вегас.

Бележки 

Села в област Враца
Населени места в община Козлодуй
Кривня (област Варна)

Кривня е село в Североизточна България. То се намира в община Провадия, област Варна.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници

Външни препратки 
 Информация за селото  в prikachi.com

Села в област Варна
Населени места в община Провадия
Крумово (област Варна)

Крумово е село в Североизточна България. То се намира в община Аксаково, област Варна.

География 
Почвите в село Крумово са тип сиви горски, с почвена реакция pH от 5,4 до 5,5.

История 
През Османския период и след Освобождението селото носи името Горна Кумлуджа.

През 1896 г. селото вече се нарича Крумово и е част от Варненска околия. През 1908 г. в селото учителства Антон Борлаков.

През 1959 г. с Указ № 582/обн. на 29 декември 1959 г. село Пясъчник е присъединено към село Крумово.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религии 
Жителите на Крумово са предимно православни християни, а в Пясъчник има и мюсюлмани шиити (алевии).

Културни и природни забележителности 
Близо до селото се намира действащият манастир „Св. Марина“. В селото се намира паметник на загиналите Втората световна война.

Външни препратки 
 Николов, Пламен. В Крумово – достойни българи градят история за поколенията . Добруджанска трибуна on line, 2 юни 2008 г., посетен на 7 юни 2011 г.

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Аксаково
Крумово (област Ямбол)

Крумово е село в Югоизточна България. То се намира в община Тунджа, област Ямбол.

География

История 
Селото е основано през 1609 година и първото му име е Гюкмен. (небесен човек) През 1672 година е преименувано в Гюкмен обасъ. През 1804 година е с. Гювенли. От 1829 година до 1888 година носи името Гюмли и през 1888 година е преименувано на с. Крумово носи името на хан Крум.

През 1879 година се открива първото училище, което няма сграда и се помещава в частни жилища.

През 1884 година се построява първата училищна сграда. Инициативата за построяване на църква се поема през 1895 година и същата се строи през 1896-1897 година.

На 25 януари 1908 година се основава потребителна кооперация.

През 1910 година е построена първата моторна мелница от братя Сярови. През 1936 година започва работа мината за добив на желязна руда. През 1945 година в селото е прекаран водопровод, а през 1948 година е снабдено с електричество
Населението изповядва християнството. Мюсюлмани в с. Крумово няма.

Обществени институции 
 Читалище „Съгласие“, основано на 24 ноември 1929 година.

Културни и природни забележителности 
 В мина край селото в миналото е добивана желязна руда.

Личности 
 Денка Илиева – българска писателка
 Куню Стоев (1914 – 1982) – български агроном, академик на БАН

Бележки 

Села в област Ямбол
Населени места в община Тунджа
Крумово (област Кюстендил)

Крумово е село в Западна България. То се намира в община Кочериново, област Кюстендил.

География 
Село Крумово се намира в планински район. В близост са селата Бураново, Боровец и Мурсалево.

История 
До 1919 година името на селото е Текия.

Бележки 

Села в област Кюстендил
Населени места в община Кочериново
Круша (област Варна)

Круша е село в Североизточна България. То се намира в община Аврен, област Варна и е на около 5 км от село Китка. Старото му име е Дюлгер („Зидар“). Круша е близо до река Камчия – на около 3 км от нея.

Население

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
Селото е разположено в близост до река Камчия, заобиколено е от дъбови гори, пълни с много дивеч. Надвечер могат да се видят цели стада сърни да пасат спокойно в полето. Недалеч се намира бившата ловна резиденция на Тодор Живков, заедно с няколко големи изкуствени езера за развъждане на шарани. Тези езера и близката лонгозна гора на р. Камчия привличат изключително много и разнообразни птици. Могат да се видят черни щъркели, корморани, различни видове хищни птици. Селото и околностите му, особено заради водоемите, са отправна точка за прелетните птици наесен, важно кръстовище на т.нар. Виа Понтика – пътят на прелетните птици по Черноморското крайбрежие.

Източници

Външни препратки 
 Уебсайт на село Круша, община Аврен

Села в област Варна
Населени места в община Аврен
Крушево (област Благоевград)

Кру̀шево е село в Югозападна България. То се намира в община Гърмен, област Благоевград.

География
Село Крушево се намира в планински район. То попада в историко-географската област Чеч.

История 
В списък на селищата и броя на немюсюлманските домакинства във вилаета Неврокоп от 13 март 1660 година село Крушево (Куршева, ) е посочено като село, в което живеят 40 немюсюлмански семейства.

В XIX век Крушево е мюсюлманско село в Неврокопска каза на Османската империя. В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Крушево (Krouchévo) е посочено като село с 60 домакинства и 160 жители помаци. Съгласно статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) към 1900 година Крушево (Крушово) е българо-мохамеданско селище. В него живеят 340 българи-мохамедани в 55 къщи.. Според Стефан Веркович към края на XIX век Крушево има мюсюлманско мъжко население 200 души, което живее в 60 къщи.

В 1891 година Георги Стрезов пише за селото:

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Гърмен
Чеч
Крушево (област Пловдив)

Крушево е село в Южна България. То се намира в община Първомай, област Пловдив.

География 
Крушево се намира на 7 км североизточно от Първомай, на двата бряга на река Омуровска, при вливането ѝ в река Марица. На север се издигат последните хълмове на Чирпанските възвишения, а на юг кротко тече река Марица. От запад, недалеч е село Градина, а на изток на около седем-осем км се намира малкото селце Добри дол.

История 
От досегашните изследвания за този край името на селото е открито в два документа-от 1605 – 1607 г. е наречено Халъдлар и Халъдлу. Тогава Хеброс, днешна Марица е плавателен търговски център, а по левият му бряг е минавал утъпкан коларски път, който от турците е наречен Улуйол. Той е вървял по оцедливата и песъклива част на полето. Този коларски, утъпкан път е свързвал по-важните селища и укрепени пунктове по бреговете на Марица. Днешното Крушево е възникнало върху основите на едно от тия стари населени места. Първият българин, дошъл да се засели в Халътово бил Васил Ташев от Буково. Това станало през 1883 г. След това започнало масово заселване от Родопската яка, Средна гора, та чак и от Беломорска Тракия. До1886 г.всички турци напуснали селото. Останали само няколко колиби с турски цигани. Първият кмет на селото е Костадин Тянев. През неговото кметуване, селото от Халътово става Крушево. Някогашните крушаци около селото и по къра още стояли, затова и българите сметнали, че селото си върви с името.

Религии 
Cелото е около 1000 души-800 православни християни,160 турски цигани и 30 мюсюлмани.

Обществени институции 
 Кметство, с първата избрана жена за кмет на селото-госпожа Радка Велева Петкова,
 Народно читалище „Максим Горки-1929“,
 ЦДГ „Пролет“,
 Паметник на загиналите воини в руско-турската война.

Културни и природни забележителности 
Открити са множество древни гробници на траки, живели по тези места на изток от селото.

След сондаж за уран на около 1850 метра е открита вода с 45 градуса по Целзий, лекуваща доста болести.

Редовни събития 
Събора на селото е на Петковден, понеже църквата в селото е „Света Петка“. Църквата е зографисана от Николай Ростовцев

Източници 

Села в област Пловдив
Населени места в община Първомай
Крушовица (област Враца)

Кру̀шовица е село в Северозападна България, община Мизия, област Враца.

География 
Село Крушовица се състои от две части: Старо село и Ново село. През селото минава река Скът, която е малка река, но в миналото е давала много риба и миди (скойки) на селяните от селото.

История 
Селото се споменава в турски регистри от 1579 г. с името Корушувиче и от 1673 г. с името Куршувиче. В местностите „Бряста“ и „Възович“ са открити останки от тракийски и антични поселения, а на югоизток от селото и от ранносредновековни селища.

При избухването на Балканската война двама души от Крушовица са доброволци в Македоно-одринското опълчение.

През 1896 година е построена църквата „Света Троица“ от майсторите Дено и Къно Денови от Трявна. Иконописта и дърворезбата в храма са дело на дебърските майстори Велко Илиев и Мирон Илиев.

Известни личности 
 Иван Митев (1924 – 2006) – лекар, откривател на шестия сърдечен тон
 Атанас Александров (Герчо) (1917 – 1944), български партизанин
 Корнелия Нинова – политик от БСП родена 1969 г.
 Александър Миланов – експерт по корпоративни комуникации, роден през 1983 година в София, но прекарва значителна част от детството си в с. Крушовица. Занимава се активно с правозащитна дейност.
 Христо Младенов – футболист и треньор по футбол.
 Гълъбина Митева – поетеса, родена 1966 г.

Бележки 

Села в област Враца
Населени места в община Мизия
Крушовица (област Плевен)

Кру̀шовица е село в Северна България. То се намира в община Долни Дъбник, област Плевен.

География 
Село Крушовица е разположено на 22 km югозападно от областния център Плевен.

То е географски център на община Долни Дъбник.

На 9 km северно е разположен общинския център гр. Долни Дъбник; на 9 km североизточно е с. Градина; на 5 km източно е с. Петърница; на 9 km югоизточно е с. Бъркач; на 7 km югозападно е с. Садовец; на 5 km западно е с. Горни Дъбник.

На един километър от селото тече река Вит, която никога не го е наводнявала, тъй като то е разположено на малка естествена височина.

В селото има 5 обществени чешми – една над селото (Лукач) и четири под селото (Танината, Ваткинската, Янината и Орешковец).

Повечето от земята в землището на селото е чернозем и е обработваема.

История 
В началото на османското владичество, а вероятно и по време на Втората българска държава, селото е влизало в кааза (област) Мроморнича (бълг. Мраморница).

През 2005 г. село Крушовица отпразнува много тържествено 1000 (хиляда) години от своето създаване.

При избухването на Балканската война един човек от Крушовица е доброволец в Македоно-одринското опълчение.

Забележителности 
Църквата в селото е „Свети Архангел Михаил“.

Покрай реката има места за отдих и почивка: Белилката, Мечата дупка, Станчовото, Писашкото, Тръпката, Рогуля, Плочата, Бента.

Паметници

Редовни събития 

Традиционни местни празници са панаирът на селото на 28 август (Голяма Богородица по стар стил) и сборът на селото на 21 ноември (Архангеловден по стар стил).

Крушовица е описана като село пълно с образи и зевзеци в хумористичната книга на Васил Крумов – „Не си случила със снахата“.

Бележки 

Села в област Плевен
Населени места в община Долни Дъбник
Крушовица (Софийска област)

Крушовица е село в Западна България. То се намира в Община Елин Пелин, Софийска област.

География 
Село Крушовица се намира в Средна гора в близост до лозенския масив.

Други 
В землището на селото са разположени складовете на 1-ва българска армия и жандармерия. Поради ограничения достъп в района има голяма популация на диви зайци, лисици, чакали и диви прасета.

Галерия

Източници 

Села в Софийска област
Населени места в община Елин Пелин
Купен (област Габрово)

Купèн е село в Северна България, община Севлиево, област Габрово.

География 
Село Купен се намира на около 17 km запад-югозападно от центъра на град Габрово, 19 km южно от град Севлиево и 16 km изток-североизточно от град Априлци. Разположено е между северозападните разклонения на Шипченска планина от юг и изток (рида Осениковец) и Черновръшкия рид от север, в долината на река Маришница, ляв приток на река Росица, при вливането в Маришница от север на река Голищица.

Общински път свързва селото на северозапад през село Тумбалово със село Стоките, където прави връзка с третокласния републикански път III-6072. Надморската височина в Купен на пътя при моста на река Голищица е 453 m, при църквата е около 444 m и значително нараства на север.

Населението на село Купен, наброявало 494 души при преброяването към 1934 г., намалява до 93 към 1985 г., 37 към 2001 г. и 24 души (по текущата демографска статистика за населението) към 2019 г.

История 
Към 1934 г. към махала Купен спадат махалите Гушевци, Имилево и Кладев рът.

През 1978 г. дотогавашното населено място махала Купен придобива статута на село.

Начално училище в село Купен е открито, вероятно, през учебната 1878/1879 г. Сградата на училището е построена през 1895 г. Като Народно начално училище то действа, вероятно, до към учебната 1970/1971 г.

Документи за Народното читалище „Просвета“ – село Купен от периода 1944 – 1976 г. се съхраняват в държавния архив – Габрово.

През март 1929 г. Купенското Църковно настоятелство взема решение да бъде построена църква в махала Купен. Храмът е завършен през 1934 г. и в него започва да се извършва богослужение.

Обществени институции 
Село Купен към 2020 г. е в кметство Стоките.

В селото към 2020 г. има православна църква „Света Параскева“;

Бележки

Външни препратки 

Села в област Габрово
Населени места в община Севлиево
Купен (област Смолян)

Купен е село в Южна България. То се намира в община Мадан, област Смолян.

География 
Село Купен се намира в планински район.

Бележки 

Села в област Смолян
Населени места в община Мадан
Къпиново (област Велико Търново)

Къпиново е село в Северна България. То се намира в община Велико Търново, област Велико Търново.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
До селото е разкопана тракийска могила с надпис, публикуван от Диана Гергова.

В близост до селото се намира Къпиновският девически манастир.

Селото е домакин на ежегоден рокерски събор, с който традиционно се открива летният рокерски сезон. Посещаемостта му е достигала 12 000 мотористи от страната и чужбина.

Личности 
 Хаджи Йордан Денчев Петков-Комитата (1853-1933) – четник в четата на Христо Ботев и на Филип Тотю. Участник в Сръбско-турската война. Доброволец в Освободителната война. Заселва се в село Бракница, Поповско. На 1 май 1878 г. се записва като доброволец в първия български набор войници. Участва в Сръбско-българската война – 1885 г. Произведен е в чин старши подофицер и е награден с кръст за храброст. В село Бракница се проявява като голям общественик. Става първия кмет на селото, дава средства за построяване на църквата, основател е и дарител на местното читалище и потребителска кооперация. Умира на 14 декември 1933 година. Като израз на дълбоката си почит към него съселяните му го погребват в черковния двор на селото.

Литература 
 Gergova, Diana, Skias – The Newly Discovered Inscription from the Thracian Tumulus near Kupinovo, Veliko Turnovo District. – Thracia, 11, 1995. Studia in honorem Alexandri Fol,

Източници 

Села в област Велико Търново
Населени места в община Велико Търново
Къпиново (област Добрич)

Къпиново е село в Североизточна България. То се намира в община Генерал Тошево, област Добрич.

География

История 
Старото име на селото е било Мелеклер. През 1963 г. се слива с близкото село Светлик.

Религии 
Населението на селото е от българи и татари.

Външни препратки 
 Информация от Официален сайт на Община Генерал Тошево

Села в област Добрич
Населени места в община Генерал Тошево
Лесковец (област Монтана)

Леско̀вец е село в Северозападна България. То се намира в община Берковица, област Монтана.

В периода след Деветоюнския преврат в граничното село на 19 юли 1924 са заловени от полицейски власти задграничните издания на вестниците „Земледелско знаме" и „Студенско знаме", издавани в Берлин и Прага. Пратките са адресирани поименно до известни лица в земеделската организация БЗНС, което довежда до арести.

Външни препратки

Източници 

Села в област Монтана
Населени места в община Берковица
Лесковец (област Перник)

Лесковец е село в Западна България. То се намира в община Перник, област Перник.

География 
Село Лесковец се намира в планински район. Намира се на 2 – 3 км от град Батановци.

Име 
Името му идва от леска – около селото има много лески и оттам идва Лесковец.

Културни и природни забележителности 
Под селото има язовир на име Бушляк; над селото е язовир Каваците, а още по-нагоре е язовир Лобош.

Личности 
 Цветана Джерманова (1928 –), българска анархистка

Бележки 

Села в област Перник
Населени места в община Перник
Лешница (област Благоевград)

Лѐшница е село в Югозападна България. То се намира в община Сандански, област Благоевград.

История
В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Лешница (Léchnitsa) е посочено като село с 16 домакинства и 20 жители мюсюлмани и 20 българи.

В 1891 година Георги Стрезов пише за селото:

Към 1900 година според статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) в Лешница живеят 55 души, от които 25 българи-християни и 30 турци.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
В селото има читалище „Никола Йонков Вапцаров“ с библиотека от 1800 тома литература. През 1936 г. е построена ВЕЦ, която електрифицира цялото село.

Личности 
  Ангел Ангелов (р. 1930), български офицер, генерал-лейтенант
  Андон Анастасов (1837 – 1920), български духовник и просветен деец
  Страхил Точев (р. 1932), български архивист, дългогодишен ръководител на Държавен архив – Благоевград

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Сандански
Лешница (област Ловеч)

Лѐшница е село в Северна България. То се намира в община Ловеч, област Ловеч.

География 
Село Лешница се намира в планински район, и с жп спирка по линията Троян-Левски.

История 
До Освободителната война 1877-1878 г. в селото, което според стар документ е носело името Аллаединлер (Алаеддин=човек който дава борба, за да раздигне вярата), са живели само турци. По време на Освобождението всички турци избягали и през есента на 1877 г. дошли първите заселници – българи от опожарените през лятото на същата година Троян и Шипково. Първият следосвобожденски кмет на Лешница бил троянският революционер и кмет на града Иван Марковски. В продължение на 15 години (до 1892 г.) идват нови семейства от троянските села и махали. Лешница постепенно придобива чисто троянски облик, като до 1937 г. се числи към Троянска околия. Това е едната уникалност на Лешница – че от чисто турско село (дълги години то носи името Турска Лешница) се превръща в чисто българско.

Друга любопитна особеност е, че само след двайсетина години новите заселници, за един много кратък период – от 1902 до 1904 г., изградили своя храм, носещ името на свети Иван Рилски, който станал покровител на селото. Храмът бил осветен на 1 ноември 1904 г. През 2004 г., на стогодишния юбилей на храма, завършва реставрацията и зографисването на църквата му. Храмът е изографисан от известния художник Иван Мутафов от Черни Осъм, преподавател във Великотърновския университет, изписал и други църкви в Троянския край. Средствата, както и за построяването преди сто години, са дарени от заможни, почитащи корените си лешничани. Дарителски труд са вложили много хора, живеещи в селото, помощ е предоставила и Дирекцията по вероизповеданията, както и Областната управа в Ловеч.

Културни и природни забележителности 
Селски събор – през първата събота на месец ноември. Едно време местните са се завръщали специално за селския сбор дори от гурбет.

Повечето частни имоти в селото са били раздадени на съселяните след Освобождението от едрия земевладелец Гайдарски, на когото е и кръстена планинската местност около селото.

Личности 
Родени в Лешница
 Стойко Факиров, професор
 Тодор Кацаров, деец на БКП
 Христо Бояджиев, художник

Външни препратки 
 Официална Facebook група на село Лешница
 Радио и телевизия в Лешница 

Села в област Ловеч
Населени места в община Ловеч
Листец (област Бургас)

Листѐц е село в Югоизточна България, община Руен, област Бургас.

География
Село Листец е разположено между Карнобатската и Върбишката планина, Източна Стара планина, в долинното разширение на река Луда Камчия. и отстои на около 14 km северозападно от общинския център село Руен. До селото води общински път, който се отклонява между селата Планиница и Рупча на юг от общинския път Люляково – Рупча – Планиница – Вишна – връзка (северно от село Дъскотна) с третокласния републикански път III-208. Надморската височина в центъра на селото при джамията е около 160 m, в по-високия северен край достига около 180 m, а в ниския южен намалява до около 130 m. На около 400 m югозападно от Листец има железопътна спирка на железопътната линия Карнобат – Комунари, част от Главна железопътна линия № 3 Илиянци (София) – Варна.

История 
След края на Руско-турската война 1877 – 1878 г., по Берлинския договор селото остава на територията на Източна Румелия. От 1885 г. – след Съединението, то се намира в България с името Кара Алилер. Преименувано е на Листец през 1934 г.

Религии 
Религията, изповядвана в село Листец, е ислям.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Обществени институции 
Село Листец към 2020 г. е център на кметство Листец.

В село Листец към 2020 г. има постоянно действаща джамия.

Източници 

Села в област Бургас
Населени места в община Руен
Листец (област Силистра)

Листец е село в Североизточна България. То се намира в община Главиница, област Силистра.

География 

Село Листец се намира на 59,6 км от град Силистра, на 9,4 км от град Главиница ,на 33,8 км от град Дулово и на 34,8 км от град Тутракан.

Селото се намира на 386 км от столицата София и на 149 км от град Букурещ.

Селото се намира на територията на историко-географската област Южна Добруджа.

Климатът е умереноконтинентален с много студена зима и горещо лято. Районът е широко отворен на север и на североизток. През зимните месеци духат силни, студени североизточни ветрове, които предизвикват снегонавявания. През лятото често явление е появата на силни сухи ветрове, които пораждат ерозия на почвата. Преобладаващата надморска височина е от 189 до 200 м. Почвите са плодородни – черноземи. Отглежда се главно пшеница, царевица и слънчоглед. В околностите на селото има и лавандулово поле.

История 
Старото име на селото е било Месимлер (Mesimler). От 1913 до 1940 година, село Листец попада в границите на Румъния, която тогава окупира Южна Добруджа. По силата на Крайовската спогодба село Листец е върнато на България през 1940 г.

Религии и етнически състав 
В селото се изповядва религията ислям. Има построена нова джамия с високо минаре. Проектът е направен от Джеват Яшар – бивш кмет на Община Главиница.

Културни и природни забележителности 
На 1,5 км североизточно от селото има тракийска могила.

На 1 км югозападно се намира столетен дъб, където всяка година се провеждат молебени за дъжд и берекет.

Други

Кухня 
Основни ястия, характерни за местното население, дошло от Източните Родопи, са чевермето, капамата и баклавата.

Източници 

Села в област Силистра
Населени места в община Главиница
Ловец (област Търговище)

Ловец е село в Североизточна България. То се намира в община Търговище, област Търговище.

История 
Първите българи се заселват в селото през 1925 година. Години преди това е било населено само с турци.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Култура 
 Читалище „Светлина“

Религия 
В селото се изграждат два храма:

 Джамия – от 2000 година, преди това опожарена до основи
 Църква „Свети Димитър“ от 2002 година

Източници

Външни препратки 
 Местоположение на селото в Уикимапия

Села в област Търговище
Населени места в община Търговище
Лозен (област Велико Търново)

Лозен е село в Северна България. То се намира в община Стражица, област Велико Търново.

История 
Учителят Симеон Даскалов в началото на XX век пише история на селото. Направена по-скоро като анкета, в нея са пресъздадени систематизирано легендите за селото, записани от автора. През 80-те години на 20 век излиза една нова история на селото писана от Георги Димитров „Село Лозен“ която общо взето хвърля светлина за периода след 1944 година. През 2016 година излезе от печат и книгата на Цветан Евтимов „Дървото на живота“, в която авторът успява да създаде генеалогия на 64 рода.

Легендата разказва, че жителите на селото са заварени от турците в местността Джамалджиево. Заради турски безчинства от турското село Кара Арнаут (днес село Паисий) се местят в местността Зад Лахналъците. След това отново се местят в местността Чешме яма, а след това намерили закрила при турчина Кара Хасан. Поради това и името на селото останало в паметта на хората.

Селото за пръв път се споменава в средата на 15 век, заедно със село Агатово (Севлиевско) като тимар на кятиб Дурхан. В регистъра е с името Плащани. С 20 домакинства неверници. След това обаче настъпва вълна на ислямизация. От началото на 16 век имаме регистър на тимари където мимоходом се съобщава за Блащене, близо до Арнаут Хасан (вероятно с. Паисий). В случая обаче има данни за съседното село Бахтавани с друго име Чаир кьой (дн.с Камен) където ясно се вижда, че имаме синове на Абдулах или от 13 домакинства мюсюлмани, 8 са синове на приели исляма българи. Предполагаме, че вълната на ислямизация е свързана с похода на Владислав Варненчик през 1444 година. През 1632 – 1633 година от регистър за плащане на джезие отново се споменава Блащене с 24 ханета (семейства) влизащо на територията на Разградска каза.

В документ открит в ДАА – Велико Търново, разбираме, че селото заедно с още пет села е било вакъф на Едикчи Мехмед паша (около 1732 г.), като отново се споменава като Плащна или Пласна. В същия документ от 1885 година освен, че вече било известно под друго име: Кара Хасан, се дават и границите на селото които са:

Кладенецът „Кара Агачъ“, лежащ на течащата вода Шейбе (р. Шипа) в полето; след този кладенец (но не по права линия) воденицата на Исмаил ага, Малките гробища, Големия Гюлджук, Големия кираджийски път и Арнаутския мост.

Църквата в селото е построена през 1862 година. Една от най-ранните в този край. Килийно училище съществува от 1855 г. През 1868 г. е построено и първото училище, през 1891 се строи ново, а на неговото място през 1939 година е построена нова училищна сграда.

В един от спомените си Стефан Стамболов разказва, че по време на Руско-турската война 1877 – 1878 година или по точно през август 1877, в Търново са дошли селяни от село Кара Хасан с молба да им бъде раздадено оръжие с което да се бранят от башибозуци и прочее турци.

Бележки 

Села в област Велико Търново
Населени места в община Стражица
Лозен (област Стара Загора)

Лозен е село в Южна България. То се намира в община Стара Загора, област Стара Загора.

География 
Лозен е разположено е в живописна котловина, заобиколена от гористи планини, залесени с бор и дъб.

История 
Първоначалното местонахождение на селото е било в планината. По-късно, в края на 17 век, селото възниква на сегашното място от двете страни на реката с 40 къщи, под името Балаклии. Основен поминък е лозарството, животновъдството, тухларството и добив на вар. Настъпва период на пробуда и разцвет, и през 1850 г. е открито първото училище, като същото помещение се е ползвало и за църква.

По време на освободителната Руско-турска война, селото е опожарено до основи, но жителите успяват да се укрият в планината. След освобождението те отново построяват своите домове, като започва период на развитие и в 1890 г.селото има 107 къщи и 732 жители. Те събират дарения и през 1892 г. построяват църква „Св. Димитър", която е запазена и функционира и до днес. От 1894 г. с държавен указ селото е преименувано на Лозен. До 1939 г. жителите надхвърлят 1000 души. През 1919 г. се създава народно читалище „Светлина". По време на войните от с. Лозен загиват 42 фронтоваци.

През Втората световна война германците в продължение на 3 години разработват и експлоатират в селото мина за добив на молибденова руда и пирит, която сега е затворена. Заради този факт името на селото е променено на Руда, което носи до 1997 г., след което селото връща старото си име Лозен.

Източници 

Села в област Стара Загора
Населени места в община Стара Загора
Лозенец (област Добрич)

Лозенец е село в Североизточна България. То се намира в община Крушари, област Добрич.

История 
Селото е създадено от две малки села: Стрелец и Лозенец, старите имена на които са съответно Кара балар и Омур кьой.

В тези две села са живели и живеят съвместно християни и мюсюлмани (българи и турци), но по времето на Възродителния процес много турци се изселват в Турция.

Външни препратки 

Села в област Добрич
Населени места в община Крушари
Лозенец (област Ямбол)

Лозенец е село в Югоизточна България. То се намира в община Стралджа, област Ямбол.

География 
Лозенец се намира на 5 км североизточно от град Стралджа, в подножието на Терзийски баир, който е част от Източна Стара Планина. На юг от него се простира Стралджанско поле, а на югоизток пресушеното през 1925 г. най-голямо вътрешно блато на България – Стралджанското. През селото преминава главен път София-Бургас. Селото е само на 3 километра от пътен възел „Петолъчката“ където се пресичат пет пътя – За Сливен, за Ямбол, за Стралджа, за Бургас и за Котел. Най-близките до Лозенец села са Горно Александрово, Зимница, Стралджа, Атолово, Венец, Терзийско, Пъдарево и Мокрен. През селото в посока север юг преминава главен път Зимница-Стралджа-Лозенец, по който се осъществява връзката на Община Стралджа с главния път за Бургас.

Общата площ на землището на село Лозенец е 28 737 декара от тях 13 754 дка. обработваема земя, 1890 дка лозя, 1996 дка пасища и мери 7699 дка горски фонд.

През землището на селото и в непосредствена близост до него протича река Мараш. Тя извира от Стидовската планина (Източна Стара планина), на около 1,5 км южно от връх „Ушите“ (988 м) и тече на изток в дълбока долина между Стидовската планина и рида Гребенец, след това продължава на юг и проломява Удвой планина между ридовете Гребенец и Терзийски баир. Там реката образува Марашкия пролом, след което образува меандри, а от Лозенец до устието си при село Воденичане в река Мочурица тече праволинейно през Стралджанското поле. Някога реката е подхранвала с водите си пресушеното Стралджанско блато.

Местности в землището на Лозенец: „Гейси бунар“, „Катарджишка чешма“, „Касаплийско“, „Соргуна“ (сивееща земя), „Домуз дере“ (свинско), „Мраш къра“ (мараш се свързва с арабската дума „мера“ пасище Каплан чейр (капладжа – сорт дребна пшеница), „Мал Търла“, „Каваците“, „Орман Арса“ (гъстата гора), „Дрянова кория“, „Соук бунар“, Орта чала, разлива Чеирите, „Гьоля“, „Дванайстях гроба“ (местните хора свързват със сурова зима, която станала причина за смъртта на 12 монаси от Хилендарския манастир), и др.

Население, поминък 
Селото е второто по големина село на община Стралджа, след село Зимница.

Населението е 645 души. Трудовата заетост на населението е в селското стопанство, горското стопанство и газокомпресорна станция. Развито е лозарството, зърнопроизводството и животновъдството (в това число ферма за биволи), работи сертифициран разсадник за разнообразни видове билки. Други фактори са добрите комуникации и пътни връзки, а също наличието на термални води.

Бележки 

Села в област Ямбол
Населени места в община Стралджа
Лозица (област Бургас)

Лозица е село в Югоизточна България. То се намира в община Сунгурларе, област Бургас.

География

Селото се намира на 7 km от общинския център Сунгурларе и на 78 km от областния център Бургас.

История

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Бургас
Населени места в община Сунгурларе
Лозица (област Плевен)

Лозѝца е село в Северна България. То се намира в община Никопол, област Плевен.

География 
Село Лозица разположено между трихълмие с излаз към река Дунав. От град Никопол селото отстои на 19 км, а от Свищов на 32 км. Землището на селото възлиза на 26 960 декара. Броят на населението през 2005 година е 330 жители. Селото е разположено на 300 метра надморска височина.

Личности 
 Борис Ганев (1902 – 1948), български офицер, генерал-майор
 Панайот Атанасов (1922 – 1990) – роден в с. Лозица, български офицер от ВВС.

Външни препратки 
www.facebook.com

Села в област Плевен
Населени места в община Никопол
Амброаз Паре

Амброаз Паре (; 1510 – 1590) е френски хирург.

Бил е хирург на крал Анри II, Франсоа II, Шарл IX и на Анри III. Автор е на многобройни научни съчинения. Въвежда артериалните лигатури.

Биография 
Роден е през 1510 г. близо до град Лавал в Шампан, Северозападна Франция.

 1523 г. – стажува при Виало (Vialot), главен бръснар-хирург на Витър (Vitre)
 1531 г. – стажува при бръснар-хирург в Париж
 1533 – 1535 г. – вътрешен студент по хирургия в болницата „Божи дом“ (Hôtel-Dieu), където учи анатомия чрез дисекция
 1535 г. – започва медицинската си практика в Париж като бръснар-хирург
 1536 – 1538 г. – хирург на военна служба при Дук дьо Монтежан
 1538 – 1542, 1552 – 1590 г. – практикува в Париж
 1541 г. – лицензиран като майстор бръснар-хирург
 1544 г. – издържа изпит пред Колегията на хирурзите в качеството на бакалавър по хирургия и получава диплома за заклет хирург
 1545 г. – публикува първия си труд „Метод за лечение на раните, причинени от аркебузи и други огнестрелни оръжия“ („La Methode de traicter les playes faites par les arquebuses et aultres bastons a feu“), където подчертава, че огнестрелните рани не са отровни сами по себе си и не се нуждаят от обгаряне при първичната им обработка; това произведение му донася мигновена популярност

Амброаз Паре почива на 22 декември 1590 г.

Френски хирурзи
Хора от Гранд Ест
Ломница (област Добрич)

Ломница е село в Североизточна България. То се намира в община Добричка, област Добрич.

История 
През Османския период, след Освобождението и през периода на румънско господство над Добруджа от 1919 до 1940 година селото се нарича Матлъм кьой. Името се среща и в адаптирания вариант Матлъново. През 1929 г. в селото е регистрирано оплакване от страна на местни жители поради провокации и опити за самоуправство от страна на румънски колонисти. 

Селото получава днешното си име със заповед на МЗ № 2191/обн. 27 юни 1942 г.

Източници 

Села в област Добрич
Населени места в община Добрич-селска