alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Кулон

Кулон (означение C) е производна единица от международната система единици SI за измерване на електрически заряд. Когато електрически ток със сила един ампер тече в продължение на една секунда, той пренася електрически заряд един кулон, т.е.:
 

Заряд от един кулон е приблизително равен на заряда на 6,24 x 1018 електрона.

Един кулон също така е заряд на положителния електрод на кондензатор с капацитет 1 F, зареден до потенциална разлика от 1 V:
 

За измерване заряда на акумулаторните батерии се използва единицата амперчас, която е производна на кулон:
 1 Ah = 3,6 kC

Единицата е наречена на френския физик Шарл дьо Кулон, който прави редица важни изводи за природата на електрическото взаимодействие. Той доказва, че взаимодействието е правопропорционално на големината на електрическите заряди и обратно пропорционално на разстоянието между тях (виж Закон на Кулон).

Дефиниция 
Системата SI определя кулона чрез величините ампер и секунда: 1 C = 1 A × 1 s. Амперът е дефиниран, като е определено фиксираната числова стойност на елементарния заряд да бъде 1,602 176 634, изразена чрез единицата A·s, където секундата е дефинирана чрез ∆νCs.

Тъй като зарядът на един електрон е −1,602 176 634 C, то −1 C е зарядът приблизително на 6,241509 електрона, а +1 C е зарядът на също толкова позитрона или протона, където числото е реципрочното на 1,602 176 634.

Източници 

Единици за измерване
Електрическо съпротивление

Електрическото съпротивление е физична величина, характеризираща способността на материалите да се съпротивляват на електрическия ток, който протича през тях. Прието е да се означава с R или r.

Съпротивлението при постоянен ток се определя като отношението на електрическата потенциална разлика към тока в проводник, в който няма електродвижещо напрежение.

Законът на Ом за съпротивлението на част от веригата е:

.

При това различаваме постоянна стойност на съпротивлението или моментна стойност (при промяна на тока или напрежението с времето).

Активното съпротивление при променлив ток е реалната част от комплексното съпротивление (импеданса).

Реактанс (реактивно съпротивление) се нарича имагинерната част от комплексното съпротивление.

Измервателната единица за електрическо съпротивление според системата SI е ом и се означава с гръцката буква Ω. 1 Ω (един ом) е електрическото съпротивление на проводник, върху който ток от 1 A (един ампер) предизвиква пад на напрежение 1 V (един волт).

Понастоящем най-точното възпроизвеждане на единицата става с помощта на квантовия ефект на Хол, като еталонът се намира при температура под 4 К.

Източници

Вижте също 
 Специфично електрическо съпротивление
 Резистор
 Международна система единици

Физични величини
Електричество
Волт

Волт (означение V) е производна единица от системата SI за електричен потенциал и напрежение и се определя чрез мощността и силата на тока. Дефинира се чрез отношението:

1 V = 1 W/A,

което означава, че 1 волт е потенциалната разлика между две точки от проводник, между които ток със сила 1 ампер разсейва 1 ват мощност.

Волтът може да се изрази и като джаул енергия за кулон заряд, т.е.

1 V = 1 J/C

Единицата за напрежение е наречена в чест на италианския физик Алесандро Волта, който през 1800 г. е изобретил първия изкуствен химичен източник на електричен ток, т.нар. първичен или галваничен елемент. Наречен е в негова чест „Елемент на Волта“.

В популярните издания на български понякога вместо официално приетото в България международно означение V може да се срещне и означението В (например далекопровод 20 кВ вместо по-правилното 20 kV).

Единицата волт (V) в системата за измерване SI не е основна и се изразява чрез основни единици така:

, където 
V – единицата напрежение; 
kg – масата, изразена с мярката за маса (kg);
m – разстоянието, изразено с мярката за дължина метър (m); 
А – електрическият ток, измерен в ампери (A); 
s – времето, изразено с единицата за време секунда (s).

Единици за измерване
Електромагнетизъм
Електричен потенциал

Международната организация по стандартизация (ISO) разглежда електричния потенциал в 3 аспекта:

Електричният потенциал при електростатичните полета е скаларна величина, която изразява количествено работата на електричните сили за пренасяне на единица електричен заряд от дадена точка на полето до безкрайност. Обикновено се бележи с  или . Числено е равен на отношението на работата към електричния заряд:

Градиентът от електричния потенциал с обратен знак е равен на електричния интензитет:

Измервателната единица за електричен потенциал е волт ():
, или джаул върху кулон.

Потенциалната разлика (наричана още напрежение) между две точки O и N се определя като линеeн интеграл на електричния интензитет от т. O до т. N:
 

Равенството важи за случая, когато магнитното поле не се изменя във времето. За изменящи се във времето полета

за разлика от електростатиката.

Електродвижещото напрежение се получава, ако енергията, получена от един източник, се раздели на електричния заряд, пренесен през източника.

И трите величини се измерват във волтове. Международната електротехническа комисия е въвела като общо понятие за тези близки по значение величини английската дума voltage (напрежение).

Външни препратки 
 Страница на IEC

Източници 
 „Основи на електротехниката“, Л. Ананиев, П. Мавров, издателство „Техника“, София, 1995

Физични величини
Електростатика
Индуктивност

Индуктивност на токов кръг (токов контур) е отношението на обхванатия от кръга магнитен поток към електрическия ток в кръга. Означава се с L.

Зависимостта между индуктивността L, напрежението u(t) и тока i(t) в една верига е:

.

При фиксирана дължина на проводника максимална индуктивност притежава опънат проводник, а минимална – сгънатия на две проводник. Индуктивността на една навивка (на затворен контур) е пропорционална на обхваната площ S. При фиксирана дължина на проводника най-голяма площ обхваща навивката, чийто контур описва кръг. Затова навивките с кръгла форма пораждат висока индуктивност.

Индуктивността L на бобина с кръгло сечение (соленоид) с площ на сечението S е правопропорционална на квадрата на броя на навивките в намотката N и обратно пропорционална на дължината на бобината l:

 
Тук μ0 е магнитната константа (магнитната проницаемост на вакуума).

Измервателната единица за индуктивност в системата SI е хенри (символ: H). Наречена е на името на Джоузеф Хенри (1797 – 1878), американски учен, който е открил електромагнитната индукция независимо от Майкъл Фарадей (1791 – 1867).

При променливи токове индуктивността е като индуктивно съпротивление за веригата а отдаваната енергия е реактивна.

Електромагнетизъм
Панаир

Панаирите () са временни пазари и/или увеселения, периодично провеждани в даден град (по-рядко в село или дори в манастир), често свързани с определен празник през годината. Разграничават се търговски и нетърговски панаири.

Произход и развитие 
Често се приема, че панаирите водят началото си от Античността. През 11 век ти се възраждат в Западна Европа, като ролята им е „да разкъсат твърде тесния обръч на обикновената размяна“. Ползват се с подкрепата на църквата и закрилата на местните владетели, които осигуряват на търговците редица облекчения. През 17 век ролята на панаирите в европейския икономически живот намалява, а с развитието на търговията през следващия век се забелязва и известен упадък.

В българските земи 

До Освобождението на много места в българските земи всяка година в разни краища стават големи търговски панаири на Гергьовден, Света Богородица, Петковден, Никулден, Димитровден и пр. Те са не само пазари за обмяна и покупко-продажба на стоки, но и места за активни контакти и широка изява на творческия дух на българина. Там най-добре се виждат етнографските особености в бита и културата на отделните етнографски области в България.

След 1878 година нараства ролята на постоянната магазинна търговия, поради което намалява значението на търговските панаири.

От всички области в българските земи най-големи и прочути търговски панаири, с международно значение, в миналото са били Узунджовският, Ескиджумайският, Серският, Прилепският, Долянският, Сливенският, Неврокопският.

Днес в България търговски е единствено международният Пловдивски панаир, където към традиционния есенен панаир (специализиран сега за производствени стоки) през 1980-те години се добавя пролетен панаир (за потребителски стоки), като възможностите на изложбения комплекс се използват целогодишно за организиране на търговски и други изложения, както и за културни прояви.

В някои градове панаирите (Видински панаир, Тарла в Русе) освен търговци привличат и други посетители, за които се предлагат развлечения, и те се превръщат във важно ежегодно събитие за населението. Аналозите на панаирите в българските села, все още широко разпространени и днес, са съборите, със силно преобладаващ увеселителен характер, играещи роля на ежегоден празник на селото.

Бележки

Външни препратки 
 Зъбовадачи, фокусници и най-вече търговци на Узунджовския панаир
Пазар (икономика)

Пазарът (от османскотурското پازار, pazar, което е от персийското پازار, bâzâr) е сфера на икономиката, в която се разменят и разпределят ресурси и блага между икономическите субекти – купувачи и продавачи, в т.ч. държавата.

Пазарът обединява интересите на икономическите субекти. Пазарите могат да бъдат:
 продуктови пазари (на потребителски стоки и услуги), ресурсни пазари (на труд, земя, капитали)и парични пазари;
 свободен пазар, без влияние на държавата, и направляван от държавата пазар;
 местен, национален, международен пазар.

Съвкупността от пазарите на съответстващата им пазарна инфраструктура (складове, магазини, тържища, палати, борси, панаири) образуват пазарната система на една държава. В основата ѝ седят т.нар. пазарни сили – търсенето на купувачите, предлагането на продавачите и конкуренцията. Под тяхно влияние се разпределят ресурсите и благата и спонтанно се координират действията на икономическите агенти, т.е. установява се определен икономически ред.

В миналото в България са разпространени седмичните пазари в градовете и по-големите селища. Такъв пазар се прави в определен ден от седмицата, различен за отделните селища.

Вижте също 
 Пазар

 
Икономическа терминология
Електрическа проводимост

Електрическа проводимост или електропроводимост е свойството на даден проводник или електронен компонент да провежда електрическия ток. Определя се като реципрочна стойност на съпротивлението. Означава се с G.

Мерната единица за електропроводимост според международната система единици SI е сименс и се означава с S.

Проводимостта може да се изрази математически по следните начини:

откъдето следва, че

Тук:
 е проводимостта;
 е съпротивлението;
 е напрежението;
 е токът.

Вижте също 
 Ом
 Специфична електропроводимост

Източници 

Единици за измерване
Електромагнетизъм
Аероб

Аероб (от гр. αηρ – въздух и βιοζ – живот) e организъм, който живее в среда с наличие на кислород в свободно състояние. Аеробът усвоява кислорода от природата и отделя въглероден диоксид.

Екология
Анаероб

Анаероб е организъм, който може да живее при отсъствие на кислород (използва други окислители за катаболитните си процеси). Възможно е кислородът да има негативно влияние върху анаеробния организъм и да е потенциално токсичен, включително и смъртоносен, за него.

Анаеробните организми включват множество представители на микроорганизмите – гъби, водорасли, растения, фораминифери, но също така и сравнително едри животни, а именно – болшинството паразитни червеи, сред които кръгли червеи, метили, тении. Същевременно многоклетъчен организъм и специално човешкият, може да съдържа клетки и тъкани, чието хранене и дишане действат на анаеробен принцип.

Видове анаеробни организми 
 Облигатен анаероб – организъм съществуващ изключително само в безкислородна среда. Наличието на кислород е пагубно за облигатните анаероби.

 Аеротолерантен анаероб – организъм, чийто метаболизъм не се нуждае от кислород, но е способен да се справя с токсичността му до определени нива на концентрация.

 Факултативен анаероб – организъм способен да осъществява клетъчно дишане при наличие на кислород, както и ферментация при безкислородни условия.

Бележки 

Екология
Биохимия
Циклично съединение

Цикличните съединения са органични съединения, свързани в затворена верига (пръстен). Според състава на веригообразуващите атоми разграничаваме: карбоверижни (карбоциклични) и хетероверижни (хетероциклични) молекули. Карбоцикличните съединения образуват веригата си само с въглеродни атоми, а в изграждането на пръстена на хетероцикличните влизат и други атоми елементи като кислород, азот, сяра, арсен и други.
Според вида на връзките между атомите, образуващи веригата, молекулите могат да са:
 циклоалкани с общ строеж – СnH2n; n≥3
 ароматни (арени) с общ строеж – CnH2n-6; n≥6

Най-нестабилни (с най-висока енергия) са молекулите на 3-циклените (n=3) съединения. Най-стабилни се оказват 6-циклените молекули.

Хомоциклични съединения

Циклоалкани

Циклоалкени

Циклоалкини

Хетероциклични съединения 

Органични съединения
Светлина (пояснение)

Светлина може да се отнася за:
 светлина - електромагнитно излъчване
 слънчева светлина – природно явление

Места 
Светлина - село в община Средец, област Бургас
 Светлина - село в община Димитровград, област Хасково
 Светлина - село в община Тополовград, област Хасково

Организации 
 „Светлина“ АД – компания в Сливен и Стара Загора
СофтУни Светлина - професионална гимназия за програмиране, дизайн и бизнес

Издания 
 „Светлина“ – български вестник (1882-1883)
 „Светлина“ – български вестник (1886)
 „Светлина“ – български вестник (1897-1898)
 „Светлина“ – български вестник, Солун (1912)
 „Светлина“ – български вестник (1920-1944)
Джон Уилкинс

Джон Уилкинс () е английски духовник и философ, епископ на Честър от 1668 до 1672 г. Уилкинс се занимава и с наука. Той е един от основателите на британското Кралско научно дружество.

Уилкинс е роден на 1 януари 1614 г. във Фаусли, Нортхемптъншир. Учи в Магдалин Колидж, Оксфордския университет (тогава Магдалин Хол). Посветен е в духовен сан и става викарий на Фаусли през 1637 г.

Почива на 19 ноември 1672 г. в Лондон.

Британски учени
Членове на Британското кралско научно дружество
Рубенс Барикело

Рубенс Гонсалвеш Барикело () е пилот от Формула 1.

Роден е на 23 май 1972 г. в Сао Паоло, Бразилия и поради това често е сравняван с именития си сънародник Айртон Сена.

Състезателната си дейност Барикело започва през 1981 г., вземайки участие в шампионати по картинг. През 1989 става 4-ти в бразилската Формула Форд 1600, а през 1990 г. печели титлата в евросериите Лотус с 6 победи. 1991 г. отново е шампион, но този път на Британия Ф3, където взема 4 победи. През 1992 остава трети във Формула 3000.

Формула 1

Джордан 
Дебюта си във Формула 1 прави в състезанието за Голямата награда на ЮАР през 1993 г., с отбора на Джордан. От 1993 до 1996 е пилот на този тим.

Стюарт 
През 1997 напуска отбора на Джордан и подписва договор със Стюарт. Следващия сезон завършва на седмо място в генералното класиране при пилотите и това се оказва достатъчно на Ферари, за да го вземат при себе си като съотборник на Михаел Шумахер от 2000 г.

Ферари 
2000 – 2005
През 2005 година е освободен от италианския тим и подписва договор за две години с Хонда.

Хонда 
През 2008 г. Барикело става пилотът с най-много стартове във Формула 1 изпреварвайки предишния рекордьор Рикардо Патрезе.

Браун 
През сезон 2009 кара за отбора на Браун заедно с Дженсън Бътън, като и двамата се борят за титлата заедно с Марк Уебър и Себастиян Фетел от отбора на Ред Бул.

Уилямс 
от 2010 година е пилот на Уилямс

Източници

Външни препратки 
 Официален сайт

Барикело, Рубенс
20 век пр.н.е.



Събития 
 Индоевропейски групи се преселват в Гърция
 2000 пр.н.е. – Стоунхендж

Личности

Изобретения, открития 
 ок. 2000 пр.н.е. – В Египет за пръв път се произвежда стъкло.
Магнитен поток

Магнитният поток е физична величина, характеризираща интензитета на магнитното поле и заеманата от него област. Магнитният поток през повърхностен елемент е скаларното произведение на този елемент и магнитната индукция. Означава се с Φ и се измерва във вебери (Wb). Изменението на магнитния поток с времето води до появата на вихрово електрично поле.

Магнитният поток е мярка за количеството магнетизъм в резултат от действието на магнитно поле.

Потокът се дефинира като произведение от лицето на единица площ и интензитета на магнитното поле в посока, перпендикулярна на тази площ.

По-общо магнитният поток се определя като скаларно произведение от вектора на магнитната индукция и нормалния вектор към единица повърхнина.

Законът на Гаус за магнетизма твърди, че магнитният поток през всяка затворена повърхнина е равен на нула.

Това е следствие от наблюденията, че в природата не съществува единичен магнитен дипол. Магнитният поток в SI се измерва във вебери, а единицата за интензитет на магнитното поле е Wb/m² (вебери на квадратен метър).

където  – магнитен поток, а B е интензитетът на магнитното поле, наричан още плътност на магнитния поток. 
dS  това е произведение на повърхностен елемент dS с единичния нормален вектор перпендикулярен на тази повърхност:

Законът на Гаус е:

Това уравнение, заедно с теоремата за дивергенция, дава следният резултат:

Магнитният поток, през която и да е затворена повърхнина, е винаги нулев.

За сравнение законът на Гаус за електрическия поток е:

 където E – интензитет на електрическото поле, е плътността на свободните електрически заряди.
 – диелектричната проницаемост.

Можем да обобщим разликата така: в природата свободни електрически заряди съществуват, но свободни магнитни заряди не съществуват.

Промяната на магнитния поток индуцира електродвижещо напрежение в проводник, описвано със закона на Фарадей:

 

където  е промяната на магнитния поток в затворения контур, обхванат от проводника.

Вижте също 
 Тесла (единица)
 Закон на Ампер
 Уравнения на Максуел

Магнетизъм
Физични величини
Вебер (единица)

Единицата за магнитен поток се нарича вебер (weber, съкратено Wb) и e равна на потока, който при намаляването си до нула в течение на една секунда създава в обхващащата го намотка електродвижещо напрежение от 1 V (волт). Носи името на германския физик Вилхелм Вебер (Wilhelm Eduard Weber, 1804–1891).

1 Wb = 1 V.s

Единици за измерване
Ферма (конструкция)

В строителството ферма (на френски: ferme, от латински: firmus — здрав, издръжлив, устойчив) се нарича конструкция, състояща се от прави стройни елементи, свързани ставно във възлите.

Теоретично елементите на фермови конструкции, натоварени само във възлите, работят само на осов натиск или опън. В реалните конструкции по ред причини (невъзможност за реализиране на идеални стави, ексцентрицитети в съединенията, извънвъзлово натоварване) обикновено възникват също огъващи моменти и срязващи сили. В миналото те често са пренебрегвани, поради незначителния си ефект в повечето практически ситуации. При компютърен анализ обикновено се отчитат и тези допълнителни усилия.

Дунав мост е фермов мост. 

Строително инженерство
Архитектурни елементи
Съпротивление на материалите
Конструкции
Марсел Паньол

Марсѐл Паньо̀л (), (1895–1974), френски писател, драматург и кинорежисьор. През 1946 г. става първият кинаджия член на Френската академия.

Библиография 
 Topaze (1930, пиеса)
 Marius (1930, пиеса)
 Fanny (1932, пиеса)
 Cesar (1936, пиеса)
 Le Chateau de ma mere и La Gloire de mon pere (1957, автобиография)
 Le Temps des secrets (1960, автобиография)
 L'Eau des collines (Jean de Florette и Manon des sources) (1964, романи)
 Le Temps des amours (1977, автобиография)
 Le Secret du masque de fer (1965, есе)

Филмография 
Марсел Паньол е и режисьор на кинофилми:
 Jofroi (1933)
 Angele (1934)
 Merlusse (1935)
 Cigalon (1935)
 Topaze (1930)
 Cesar (1936)
 Regain (1937)
 Le Schpountz (1938)
 La Femme du boulanger (1938)
 La Fille du puisatier (1940)
 La Priere aux etoiles (1941)
 Nais (1945)
 La belle meuniere (1948, цветен)
 Topaze (1950, с участието на Фернандел)
 Manon des sources (1952)
 Les Lettres de mon moulin (1954)

Външни препратки 

   Официален сайт
  

Френски писатели
Френски драматурзи
Френски романисти
Френски режисьори
Членове на Френската академия
Носители на награда Сезар
Френски военни дейци от Първата световна война
Хора от Прованс-Алпи-Лазурен бряг
Починали в Париж
Обан

Оба̀н () е град в Прованс, департамент Буш дю Рон, Южна Франция, предградие на Марсилия. Разположен е в долината на река Ювон на 17 км на изток от Марсилия и населението му е около 45 000 жители към 2007 г.

Личности 
В Обан е роден Марсел Паньол (1895–1974), писател и кинорежисьор. Там се намира и командването на Френския чуждестранен легион.

Външни препратки 
 Официален сайт на града 

Градове в Прованс-Алпи-Лазурен бряг
Прованс-Алпи-Лазурен бряг
Курганна култура

Курганната култура е археологическа култура, доминираща в Централна Европа от средната бронзова епоха (около 1600 – 1200 година пр. Хр.).

Курганната култура е продължител на Унетицката култура и се развива главно в нейната предходна територия, с изключение на Бавария и Вюртемберг. Наследена е от къснобронзовата Култура на полетата с погребални урни. Дължи наименованието си на характерните погребални могили – кургани.

Бележки

Вижте също 
 Курганна хипотеза

Археологически култури в Европа
Археологически култури в Австрия
Археологически култури в Белгия
Археологически култури в Германия
Археологически култури в Нидерландия
Археологически култури в Полша
Археологически култури в Словакия
Археологически култури в Унгария
Археологически култури във Франция
Археологически култури в Чехия
Култури от бронзовата епоха в Европа
Лумен

Лумен (символ lm) е единицата за светлинен поток в системата SI.

Един лумен е равен на светлинния поток, излъчван от точковиден източник в пространствен ъгъл 1 стерадиан при интензитет на светлината 1 кандела.

Типичната стойност на светлинния поток, получаван от лампа с нажежаема жичка от 100 W, е 1100 lm. Това означава, че светлинният добив за един ват от такъв източник е 11 lm/W.

Единици за измерване
Осветеност

Осветеност е физична величина, характеризираща отношението между светлинния поток, падащ върху дадена повърхнина, и площта на тази повърхнина. Единицата за осветеност в SI е лукс, означава се с lx (1 лукс = 1 лумен на квадратен метър). Количеството светлина, отразено от повърхността, се нарича яркост.

Осветеността  се намира по формулата:

 

където  — силата на светлината в кандели;  — разстоянието до източника;  – ъгълът на падане на светлината спрямо нормалата.

Инструментът, с който се измерва осветеност, се нарича „луксметър“, но се среща и терминът „луксомер“. Използват се също понятията „светломер“ (най-често във фотографията) или описателно „уред за измерване на осветеността“.

Източници 

Оптика
Лукс

Лукс (означение: lx) е единица за осветеност.

Един лукс осветеност се създава от светлинен поток един лумен, падащ върху повърхност един квадратен метър, т. е:

1 lx = 1 lm/m²

Ето едно интересно сравнение:
 0,001lx светлина при облачно небе;
 0,002 lx – ясно небе без луна;
 0,01 lx – четвърт луна;
 0,27 lx – пълнолуние в ясна нощ;
 1 lx – пълна луна в тропическите ширини;
 3,4 lx – полумрак под ясно небе;
 50 lx – осветление в стая;
 80 lx – осветление в коридор;
 100 lx – много тъмен облачен ден;
 320 – 500 lx – осветление в офис;
 400 lx – изгрев или залез на слънце в ясен ден;
 1000 lx – облачен ден;
 10 000 – 25 000 lx – дневна светлина, на сянка;
 32 000 – 130 000 lx – директна слънчева светлина.

Единици за измерване
Акио Морита

Акио Морита () е японски предприемач, един от двамата основатели на корпорацията „Сони“.

Биография 
Акио Морита е роден на 26 януари 1921 година в Нагоя в заможно семейство, което от поколения се занимава с производство на саке. Той учи теоретична физика и по време на Втората световна война е на служба при Военновременния комитет за изследвания към японския военноморски флот. Там се запознава с Масару Ибука, заедно с когото на 7 май 1946 година основават „Токио Цушин Когио КК“ (Токийска телекомуникационна инженерна корпорация), по-късно наречена „Сони“. Компанията започва с двайсетина служители и начален капитал от 190 000 йени. По това време Ибука е на 38 години, а Морита на 25.

През 1949 година фирмата разработва магнетофонната лента и през 1950 година продава първия магнетофон в Япония. През 1957 година произвежда радиоапарат с джобен размер, а година по-късно е преименувана на „Сони“. През 1960 година Сони произвежда първия транзисторен телевизор в света.

През 60-те година Морита публикува книга, посветена на това, че оценките в училище нямат значение за успеха и деловите способности на хората. Той е вицепрезидент на Японската федерация на икономическите организации и член на Японско-американската група за икономически връзки.

През 1982 година Морита става първият японец, награден с медал Алберт от британското Кралско общество за изкуства. Две години по-късно той получава Националният орден на Почетния легион, най-престижното френско отличие, а през 1991 година е награден с Орден на Свещеното съкровище първа степен от императора на Япония.

На 5 ноември 1994 Акио Морита оповестява оттеглянето си от ръководството на „Сони“. Той умира от пневмония на 78-годишна възраст. Биографичната му книга „Акио Морита и Сони“ се превръща в бестселър и понастоящем е един от най-увлекателните неофициални учебници по търговия и маркетинг.

Външни препратки 
 Портрет в списание Time  
 Биографични бележки 

Японски бизнесмени
Носители на ордена на Почетния легион
Родени в Нагоя
Починали в Токио
Починали от пневмония
Паскал (единица)

Паскалът е единицата за налягане и механично напрежение в системата SI. Означава се със символа Ра. Единицата е наречена в чест на френския физик и математик Блез Паскал.

Налягане един паскал създава сила от един нютон, приложена върху повърхнина с площ един квадратен метър:

 1 Pa = 1 N/m2

Връзка между единици от SI:
1 Pa ≡ 1 N•m−2 ≡ 1 J•m−3 ≡ 1 kg•m−1•s−2
Често срещани производни единици:
 1 hPa = 100 Pa
 1 kPa = 1000 Pa
 1 MPa = 1 000 000 Pa

Единици за измерване
Златна Панега (река)

Златна Панега или Панега (антично име Панакс, старо име до 1937 г. Алтън Панега), е река в България, област Ловеч – общини Ябланица и Луковит и област Плевен – община Червен бряг, десен приток на река Искър. Дължината ѝ е 50,3 km, която ѝ отрежда 85-о място сред реките на България.

Описание 
Река Златна Панега води началото си от най-големия в България карстов извор „Глава Панега“ (4000 l/s), разположен в югоизточната част на село Златна Панега, на 188 m н.в. Тече в северна посока, като преди град Луковит образува живописен пролом. При село Радомирци завива на северозапад и се влива отдясно в река Искър, на 94 m н.в., на 850 m северозападно от крайните квартали на град Червен бряг.

Площта на водосборния басейн на реката е сравнително малък – 350 km2, което представлява 4,0% от водосборния басейн на река Искър. Река Златна Панега отводнява най-северозападните части на Ловешка област.

Основни притоци: → ляв приток, ← десен приток
 ← Бреснишки дол
 → Батулска река
 ← Дъбенска река
 → Белянска река
 ← Крушов дол

Средногодишният отток на реката при село Петревене е 4 m3/s, като максимумът е през месец май, а минимумът – октомври-ноември.

По течението на реката са разположени 2 града и 5 села:
 Област Ловеч
Община Ябланица – Златна Панега;
Община Луковит – Румянцево, Петревене и град Луковит;

 Област Плевен
Община Червен бряг – Радомирци, Рупци и град Червен бряг.
Голяма част от водите на реката се използват за промишлено водоснабдяване, малка част, главно в долното течение – за напояване. Производство на електроенергия – ВЕЦ „Луковит“

По долината на реката от извора ѝ до село Радомирци, на протежение от 19,8 км преминава първокласен път път № 3 от Държавната пътна мрежа Ботевград – Плевен – Бяла.

По цялото протежение на реката от Златна Панега до Червен бряг преминава трасето на жп линията Червен бряг – Златна Панега.

Етимология 
Името се среща в средновековието като Πάναξ. Производно е на по-старото *Панек, *Паник, което идва от тракийското *panik(a), „река“. Краесловното -а е член от мъжки род. Сравними са Панега, река в Драмско, Панека над Павелско и Πάνυσσος, тракийското име на Камчия. Името е от индоевропейския корен *pan - „блато“, „тиня“.

Вижте също 
 Списък на реките в България
 Списък на реките в България по водосборни басейни
 Списък на реките в България по дължина

Топографска карта

Източници

Бележки 

Реки в България
Реки в област Ловеч
Реки в област Плевен
Притоци на Искър
Гангнихесу

Гангнихесу е първият от традиционните „дванадесет царе на Дахомей“ (Дахомей е днешен Бенин). Може би е управлявал около 1620 г. Символите му са мъжка птица гангнихесу (птицата е ребус за името му), тъпан и прътове за хвърляне/лов. Не е напълно изяснено дали той наистина е бил цар. Може да е бил влиятелен водач, който със своите съвети към по-малкия си брат Дакодону управлявял населението. Дакодону определено е бил смятан за цар по време на своя живот.

Монарси
История на Бенин
Бенинци
Нитроглицерин

Нитроглицеринът (известен още като тринитроглицерин, нитро и глицерилтринитрат) е естер на азотната киселина с глицерин.

Получава се при нитриране на глицерол. Представлява безцветна маслообразна течност, около 1,5 пъти по-тежка от водата. При разлагане придобива жълт цвят.

Използване

Като експлозив 
Нитроглицеринът е изключително силен експлозив. Тъй като избухва много лесно, е неудобен за употреба в чист вид. Обикновено се използва под формата на динамит – диатомитова пръст, обикновено оформена като пръчки, напоена с нитроглицерин. Нитроглицеринът се среща най-често в течна форма. Той има висока чувствителност към удар и огън, вреден е за природата и е доста токсичен.

В медицината

Срещу сърдечни болки 
Нитроглицеринът разширява кръвоносните съдове на сърцето (всъщност в цялата горна половина на тялото). Използва се за облекчаване на болки, предизвикани от недостиг на кислород в сърцето (ангина пекторис, гръдна жаба). В миналото са се капвали 1 – 2 капки 1% разтвор на нитроглицерин върху бучка захар, която се е поставяла под езика (за да може да се резорбира още в устата и така да се избегне преминаването през черния дроб, което би разградило нитроглицерина). В наши дни се използват таблетки за смучене, съдържащи обикновено 0,5 мг нитроглицерин.

Понеделнично главоболие 
В миналото при работници в заводи, където се използва нитроглицерин и вентилацията не е достатъчна, е забелязано т.нар. понеделнично главоболие – болки в главата в понеделник след работа. Причината е разширението на съдовете на главата заради вдишаните нитроглицеринови пари. През следващите дни организмът привиква към тях, и главоболието престава. В събота и неделя обаче отвиква, и в понеделник ефектът се наблюдава отново.

За избягването му е било препоръчвано на работниците да дишат по мъничко нитроглицеринови пари в събота и неделя, или да смучат веднъж дневно бучка захар със слаб нитроглицеринов разтвор.

Получаване 
Обикновено нитроглицеринът се получава чрез третиране на глицерин с концентрирана азотна киселина, също така трябва да се добави и сярна киселина за обезводняване за да се получи по-концентриран нитроглицерин:

C3H5(OH)3 + 3HNO3 <=> C3H5(ONO2)3 + 3H2O

Нитроглицеринът в изкуството 
 „Възнаграждение за страха“

Източници 

Нитросъединения
Взривни вещества
Пощенски код

Пощенският код е комбинация от цифри и понякога букви, добавяни към пощенския адрес, с които се означава (кодира) даден район с цел улесняване на сортирането и разпространяването на пощата.

Пощенският район се обслужва от отделен пощенски клон, като може да обхваща само част от град, отделно населено място или няколко населени места.

В отделните страни системите на пощенските кодове са различни.

Пощенският код е въведен в България от 1 януари 1975 г. Представлява 4-цифрено число (например 1000 е кодът на центъра на София). Първата цифра на кода означава областта (когато страната е имала само 9 области).

Във Франция и Германия кодът е от 5 цифри (може да започва с нула). Кодът в САЩ се състои от 2 букви за всеки щат (вижте Списък с пощенските кодове на щатите в САЩ) и 5 или 9 цифри (вижте ZIP кодове).

Пощенският код (наречен индекс) се въвежда за пръв път в СССР на територията на Съветска Украйна през 1932 г., като се състои от 3 групи знаци (по модела число-буква-число) със следното значение: с първото число се означава населеното място, с буквата се означава съюзната република (напр. „У“ за Украйна), а второто число означава пощенския клон. Например пощенският код на пощенски клон 10 в Киев е 12У10. Системата се ползва до 1939 г.; заменена е от 6-цифрен код (също наречен индекс).

Източници

Вижте също 
 Списък на градовете в България с пощенските кодове
 Списък на градовете в България по пощенски код
 Списък с пощенските кодове на щатите в САЩ
 ZIP код
 Телефонен код
 МПС-код

Код
Азербайджански език

Азербайджанският език (Azəri, Azərbaycan dili; آذربايجان ديلی; Азәрбајҹан дили; известен и като азерски, азери, Azəri, Türki azəri) е тюркски език.

Говори се от около 31 400 000 души в Азербайджан (официален), Иран, Русия (официален в Дагестан) и други страни.

Лингвистиката го класифицира към подгрупата на огузките езици, но притежава и някои белези, характерни за кипчаската подгрупа. В лексикално отношение е силно повлиян от арабския и персийския език

Граматика 
Не се различава от граматиката на турския език.

Писменост 
Понастоящем в Република Азербайджан официално се използва латиницата, макар неофициално кирилицата все още да не е излязла от употреба. В Иран южноазербайджанският език използва персийската редакция на арабска азбука. Между използваните кирилица и латиница има пълно съответствие на буквите при представяне на един и същ звук. Следната таблица сравнява латиницата, кирилицата и арабското писмо в употребата им за записване на азерска реч:

Речник 
Персийското влияние върху азербайджански е силно изразено в лексиката. В азербайджански се употребяват голям брой персийски думи, които отсъстват в турски или чиято употреба в турски е ограничена, например
асан „лесен“, бар „плод“, жаван „млад“, чәп „крив“, гирдә „кръгъл“, кар „глух“, көһнә „стар“, күчә „улица“, мис „мед (метал)“, пайыз „есен“, шәнбә „събота“, турш „кисел“; фразеологизми: хаһиш едирәм „моля“, гүзәшт елә „извинете ме“, худаһафиз „довиждане“, многобройни калки (хош гәл – „харесвам се на“, срв. перс. хош āмадан и др.). Някои местоимения са също заети от персийски: һәмин „същ“, һәр „всеки“, һәр кәс „всеки (за хора)“, һеч „никой“.

Фрази 
 Salam – Здравей
 Necəsən? – Как си? / Как сте?
 Nətərsən? – Как си?
 Mən yaxşıyam. – Аз съм добре.
 Çox sağol – Благодаря.
 Sabahınız xeyir! – Добро утро!
 Axşamınız xeyir! – Добър вечер! или Лека вечер!
 Gecəniz xeyir! – Лека нощ!
 Haradansınız? – Откъде сте?
 Mən Bolqarıstandanam. – Аз съм от България.
 Azərbaycanca danışa bilirsən? – Говориш ли азери? (Можеш ли да говориш азери?)
 Mən azərbaycanca danışa bilmirəm. – Не говоря азери. (Не мога да говоря азери.)
 Mən azərbaycanca bir az danışa bilirəm. – Говоря малко азери. (Мога да говоря малко азери.)
 Sağol – Довиждане. Чао.

Външни препратки 
 Северноазербайджанският език на Ethnologue
 Южноазербайджанският език на Ethnologue
 Уикипедия на азербайджански

 
Езици в Дагестан
Аймара

Аймара е език, говорен от около 2 200 000 души в Боливия и Перу. Той е един от най-разпространените индиански езици в Южна Америка.

История 
Аймара се говори от около 2,2 милиона души. По-голямата част от носителите на езика обитават платото Алтиплано в боливийските департаменти Ла Пас и Оруро, както и в перуанските региони Пуно, Моквегва и Такна. През последните десетилетия бива изместен от испанския, особено в градските райони.

Външни препратки 
 Аймара на Ethnologue
 Уикипедия на аймара

Индиански езици
Амхарски език

Амхарският език е семитски език, говорен от около 22 млн. души в Етиопия. Той е вторият най-разпространен семитски език в света, след арабския. Амхарският е официалният език в Етиопия. Говори се като майчин език от амахарите и е лингва франка за други хора населяващи големи градове в Етиопия.

История 
Ахмарският е езика използван в съдилищата, военните, езика на търговията и ежедневната комуникация от късния 12 век и остава официален език в Етиопия до днес. Според преброяване от 2007, амхарският се говори като роден от 21,6 милиона души и като втори от 4 милиона в Етиопия. Допълнително 3 милиона емигранти извън страната говорят езика. Повечето от еврейските общности в Етиопия и Израел говорят ахмарски. Във Вашингтон ахмарският става един от шестте не-английски езика в „Закона за достъп до език“ от 2004, с който се позволяват държавни услуги и образование на ахмарски. Растафарианската религия смята езика за свещен и е масово използван от последователите ѝ по света. Ахмарският е най-разпространеният език на Сомалийския полуостров.

Граматика

Местоимения

Лични местоимения 
Като повечето езици, ахмарският разграничава човек, число и род. Това включва и лични местоимения. Както и в останалите семитски езици, същото разграничение се появява и на три други места в тяхната граматика.

Връзка между подлог и сказуемо 
Всички амхарски глаголи се променят в зависимост от структурата на изречението; тоест, лицето, числото и (в единствено число от второ и трето лице) род на предмета на глагола са отбелязани с наставки или префикси на глагола. Тъй като приставките, които сигнализират за подлога, силно се различават в зависимост от конкретното време на глагола (аспект) настроение, обикновено те не се считат за местоимения.

Съществителни 
Ахмарските съществителни могат да бъдат първични или производни. Съществително като ǝgǝr 'крак' е първично, докато съществително като ǝgr-äñña 'пешеходец' е производно от съществително.

Род 
Амхарските съществителни могат да бъдат от мъжки или женски род. Има няколко начина да се изрази рода. Пример е старата наставка -т за женски род. Наставката вече не намира широка употреба и е ограничена до определени модели и някои изолирани съществителни имена.

Съществителни завършващи на -ауи обикновено приемат наставката -t за да образуват женски род.

Външни препратки 
 Амхарският език на Ethnologue
 Уикипедия на амхарски

Семитски езици
Езици в Етиопия
Петрохански проход

Пѐтрохански проход (Гински проход, Берковски проход, Клисурски проход) е планински проход – седловина, в централната част на Западна Стара планина, между планината Козница на изток и Берковска планина на запад.

Най-близките населени места, отстоящи в началото и в края на прохода, са селата Бързия (Община Берковица, Монтана) и Гинци (Община Годеч, Софийска област). Дължината на прохода е 24,1 km, а надморска височина на седловината – 1409 m.

Проходът свързва долината на река Нишава на юг с долината на река Бързия (десен приток на Огоста) на север. Той започва от северния край на село Гинци на 1130 m н.в., продължава нагоре по долината на река Нишава и след няколко обратни завоя, след 6 km се изкачва на седловината на 1409 m н.в. От там започва дълго 17,2 km спускане по северния склон на Стара планина, надолу по долината на река Бързия и завършва в южния край на село Бързия на 515 m н.в.

През него преминава участък от 24,1 km от второкласен Републикански път II-81 (от km 47,3 до km 71,4) София – Берковица – Монтана – Лом. Въпреки че проходът се поддържа целогодишно за преминаване на МПС, често през зимния сезон се затваря за преминаване на тежкотоварни автомобили поради обилни снеговалежи.

Проходът е използван още от римляните. През 1868 г. през него се прокарва шосеен път и на седловината Петър Ангелов от Берковица построява хан. Съчетанието от името на собственика и построения от него хан придобива популярност и проходът започва да се нарича Петров хан (Петрохан). Днес на седловината има изградени метеорологична станция, ресторант, бензиностанция, мотел и язовир-изравнител „Петрохан“. На северозапад от седловината се отделя камионен път за връх Ком.

Съществуват планове отпреди 1990 година за изграждане на тунел под седловината, който би улеснил пътуването до Северозападна България и би подобрил транспортните връзки с Румъния. Евентуален тунел би съкратил разстоянието от София до Видин със 100 km, а от него до Враца ще бъдат само 30 km. С напредването на проекта за втори мост над река Дунав при Видин проектът за тунел отново става актуален в контекста на Паневропейски коридор № 4. Финансирането му се планира като публично-частно партньорство.

Районът на прохода е единственото място в Стара планина, където се среща редкият вид земноводно алпийски тритон.

През декември 2013 г., след разговори в Китай на председателя на XLII НС Михаил Миков Китайската банка за развитие заявява готовност да инвестира в строителството на тунел под Петрохан.

Топографска карта

Източници 

 

Проходи в Стара планина (България)
Проходи в Западна Стара планина
Хаджи Димитър (пояснение)

Хаджи Димитър може да се отнася за:

 Хаджи Димитър (1840 – 1868) – български революционер;
 Хаджи Димитър (връх) – връх в Стара планина;
 Хаджи Димитър (квартал) – квартал на София;
 Хаджи Димитър (паметник в София) – паметник в София;
 Хаджи Димитър (поема) – стихотворение от Христо Ботев;
 Хаджи Димитър (село) – село в Област Добрич.
 Хаджи Димитър (метростанция)
Ампер

Ампер е мерна единица за силата на електрически ток (една от седемте основни величини в системата SI) и международното ѝ означение е A. Единицата е кръстена на името на френския физик Андре-Мари Ампер (1775 г. – 1836 г.), признат за откривател на явлението електромагнетизъм.

Дефиниция

Дефиниция от 1948 г. 

Приетата от 9-ата Генерална конференция по мерки и теглилки (Conférence Générale des Poids et Mesures, CGPM) през 1948 г. дефиниция на ампер гласи:

Един ампер е такъв постоянен ток, който при преминаването си през два прави линейни успоредни проводника с безкрайна дължина и пренебрежимо малко кръгло напречно сечение, разположени на отстояние 1 метър един от друг във вакуум, създава между тези проводници сила, равна на 2.10-7 нютона на метър дължина.

Дефиниция от 2018 г. 
На 16 ноември 2018 г. на XXVI Генералната конференция по мерки и теглилки е приета нова дефиниция на ампера, основана на използването на числената стойност на елементарния електрически заряд. Формулировката, влязла в сила на 20 май 2019 г., в превод на български гласи:

Връзка с други единици от SI 
 Когато по проводник тече електрически ток със сила 1 ампер, той пренася през напречното сечение в продължение на една секунда електрически заряд, равен на един кулон, или 6,24151⋅1018 елементарни електрически заряда.
 Ако кондензатор с капацитет 1 фарад се зарежда с ток 1 ампер, то напрежението между плочите му нараства с 1 волт всяка секунда.

Измерване 
В електрическите измервания се използват апарати, наречени амперметри, които са в състояние да измерят кратните по-големи или дробните по-малки стойности на основната единица ампер на протичащия електрически ток в една електрическа верига. Тези кратни и дробни наименования на основната единица ампер се образуват чрез представките SI и се използват както в техническата литература, така и при обозначаване обхвата на показанията на измервателните средства.

Бележки

Вижте също 
 Представки SI
 Амперметър

Единици за измерване
Електромагнетизъм
Беларуски език

Беларуският език, наричан още белоруски, (самоназвание: беларуская мова) е славянски език, говорен от около 6,4 милиона души в Беларус, Източна Полша и Литва. В Беларус е официален език, заедно с руския, но едва 11,9% от беларусите го използват, а повече от 50% не го владеят писмено.

История 

Историята на езика може да се раздели на следните периоди:
 Древноруски, общоруски (X—XIV век);
 Старобеларуски (XIV—XVIII век):
 Формиране на беларуския език (XV век),
 „Златен век“, беларуски става език на аристокрацията във Великото Литовско княжество (XVI век),
 постепенно изчезване и изместване от полския или руския, в хода на присъединяването на беларуските земи към Русия (XVII—XVIII век),
 период на изместване от руския (великоруски) и запазването му като домашен език на селските жители (XVIII век);
 Съвременен беларуски език:
 начално кодифициране на съвременния беларуски език (XIX век),
 окончателно кодифициране и развитие на езика, официалната му употреба в Белоруската ССР (XX век). В съвременния му вид беларуският правопис е приет през 1933 г., след като заменя тарашкевицата.

Граматика 
Беларуският език използва кирилицата, в по-ранни периоди също така е била употребявана латиницата (т.нар. łacinka), както и (за кратък период) арабска писменост, използвана от заселилите се в страната татари, които и след загубата на татарския и възприемането на беларуския език продължили да използват арабска писменост.

В беларуската правописна норма на кирилица е силно застъпен фонетичният принцип. При него се отразяват задължително в писмен вид някои характерни източнославянски фонетични особености, типични и за руския език, напр. т. нар. „акание“ или изговор на етимологично праславянско О като А в неударена позиция. Точно тази особеност на беларуския правопис е и косвената причина за двоякото изписване на названията „беларусин/белорусин“ и „беларуски/белоруски“ на български.

Писменост 
За изписването на беларуския се използва кирилица. Съществува и беларуска латинска азбука (), която се използва основно извън границите на Беларус и в някои указатели и карти (например Google Maps). В миналото беларуските татари са писали с беларуска арабска азбука.

В беларуската кирилица се използва апостроф (’) (например след префикси, завършващи на съгласна, пред „е“, „ё“, „ю“, „я“, ударено „i“ и др.). Заменянето на „ё“ с „е“ не е допустимо, за разлика от руския. Съчетанията „дж“ и „дз“ се считат за диграфи – един звук се обозначава с две букви, а в миналото са били считани за една буква.

Литература 
 Калита И. В. Современная Беларусь: языки и национальная идентичность. Ústí nad Labem, ISBN 978-80-7414-324-3, 2010, 300 s. s. 112 – 190.

Източници

Външни препратки 
 Беларуският език на Ethnologue
 Уикипедия на беларуски
 pravapis.org
 Английско-беларуски речник
 Łacinka.com  – сайт за латинската беларуска азбука
Бирмански език

Бирманският език е китайско-тибетски език, говорен от около 30 млн. души в Мианмар, Бангладеш и други.

Външни препратки 
 Бирманският език на Ethnologue
 Уикипедия на бирмански
 Virtual Myanmar Keyboard

Тонални езици
Китайско-тибетски езици
Култура на Мианмар
Бислама

Бислама (, ) е креолски език, говорен от около 128 000 души във Вануату и Нова Каледония. Повече от 95% от думите в бислама са с английски произход.

Външни препратки 
 Бислама на Ethnologue
 Уикипедия на бислама

Култура на Вануату
Култура на Нова Каледония
Пиджини и креолски езици
Ом (физика)

Единицата за електрично съпротивление в SI се нарича ом и се означава с главната гръцка буква омега (Ω). Тя носи името на немския физик Георг Ом (Georg Simon Ohm, 1789 – 1854), който е открил връзката между напрежението, тока и съпротивлението за всяка част от една електрична верига, наречена Закон на Ом. Този закон се изразява чрез уравнението

, където

 е съпротивлението,  е напрежението и  е токът.

Съгласно този закон, един проводник има съпротивление един ом, ако напрежение от един волт предизвиква в него електричен ток 1 ампер.

Съпротивлението може също така да се представи и чрез основни SI единици:

Изразено с думи, това означава, че проводник, който разсейва един ват мощност при протичащ през него един ампер ток, има съпротивление един ом.

Единицата ом се използва също за измерване на активното съпротивление и реактанса при комплексно съпротивление.

Реципрочната стойност на съпротивлението се нарича електрическа проводимост, означава се с G и се измерва в сименси (S):

Това означава, че:

Единицата за електрическа проводимост е наречена на името на Вернер фон Сименс (Ernst Werner von Siemens, 1816 – 1892), немски изобретател и индустриалец.

Електрическото съпротивление на един линеен проводник е правопропорционално на дължината му  и обратнопропорционално на сечението му :

Величината  се нарича специфично електрическо съпротивление и се измерва с единицата Ω.m (ом по метър). Тази величина зависи от температурата – при някои вещества се увеличава с увеличаване на температурата, а при други – намалява.

Реципрочната стойност на специфичното електрическо съпротивление се нарича специфична електрическа проводимост и се измерва с единицата S/m (сименс на метър):

Кратни и дробни единици 
Образуват се с помощта на представки SI.

Вижте също 
 Георг Ом
 Закони на Кирхоф

Единици за измерване