alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Овчарово (област Хасково)

Овчарово е село в Южна България. То се намира в община Харманли, област Хасково.

География 
Село Овчарово се намира в планински район.

История 
Името на селото до 1906 година селото е Куланлии или Коюнлии.

През ХVІІ век Коюнлу е част от хас в казата Джиср-и Мустафа паша. Според документи от 1698 година местното население е избягало от селото и се е установило на други места в същата каза и по-надалеч.

Културни и природни забележителности 
Край селото се намира един от малкото известни менхири в България, известен като Чучул камък.

Известни личности 
 Родени в Овчарово
 Вълчо Стоев (р. 1952), гюлетласкач

Бележки

Външни препратки 

Села в област Хасково
Населени места в община Харманли
Овчарово (област Търговище)

Овчарово е село в Североизточна България. То се намира в община Търговище, област Търговище. Заселено е предимно с етнически турци, част от които, по време на Възродителния процес, се изселват в Турция през 1989 год.

География 
Селото се намира на 13 km от гр. Търговище.

История 

Землището на селото е от особен археологически интерес. Тук са открити свидетелства за непрекъснато населяване на района още от дълбока древност. В района са открити пет селища, чиято материална култура се класифицира в обособен раздел. 

Първото разкрито селище е от периода на ранния неолит. Наречено е „Земника 1“ и е с площ от 10 дка, разположено на 1 км южно от селото, в източната част на платото Земника, на левия бряг на река Чобан дере. 

Второто селище е също от ранния неолит – „Земника 2“, на 1 км южно от селото, над чешмата на десния бряг на река Чобан дере, в съседство със селището „Земника 1“. 

Трето селище от ранния неолит и прехода към бронзовата епоха, „Овчарово–платото“, се намира се на 2,5 км югозападно от селото, на северния склон на плато, в местност Папазтърлъсъ, югоизточно от стената на язовир Овчарово. 

Археологически разкопки през 1976 на Илка Ангелова разкриват четвъртото селище от неолита в района, наречено „Овчарово-гората“. То е с четири жилищни хоризонта и е разположено на 3,5 км северозападно от селото, на брега на река Отекидере. 

Последното разкрито древно поселение в близост до Овчарово е селищна могила, населявана през ранния, средния и късния халколит, разположена на 3 км западно от селото в долината на река Ахмед чаирдере. Съставена е от 13 жилищни хоризонта с дебелина на културния пласт 4,50 м. Западно от селището се намира неговият некропол. Археологически разкопки са направени от Хенриета Тодорова.

Край селото са открити останки от трикорабна базилика от V век с необичайни за региона архитектурни елементи, свързвани с тогавашния стил в Близкия Изток.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Забележителности 
Има добре поддържана джамия в центъра на селото и чешма до нея с арабски мотиви.

Късноантична и средновековна крепост „Калето“ се намира на 1.8 km западно от село Овчарово. Разположена в западната част на хълма, който се издига южно от язовира над река Отекидере. Крепостния зид е разрушен до основи, но трасето му на места се очертава под насип. Изграден е бил от ломени камъни и бял хоросан. Върху терена няма културни останки, тъй като цялата площ е покрита от храсти и дървета.

Други 
В селото има модерна винена изба с хотелска част, ресторант и дегустиционна зала – Chateu des Berges.

Източници

Външни препратки 
 Mенхирът при с. Овчарово 
 Язовир „Овчарово“

Села в област Търговище
Населени места в община Търговище
Огняново (област Добрич)

Огняново е село в Североизточна България. То се намира в община Крушари, област Добрич.

Външни препратки 

Села в област Добрич
Населени места в община Крушари
Огняново (Софийска област)

Огняново е село в Западна България. То се намира в Община Елин Пелин, Софийска област. Селото няма канализация и е доста малко.

География 
Село Огняново се намира в подножието на язовир Огняново. През селото минава река Лесновска, на която е построен язовир „Огняново“. Намира се на 40 км от гр. София. Климатът е умерено-континентален, студена и дълга зима, и не много горещо лято.При ясно време се вижда цялото софийско поле с Витоша и възвишенията на Вискяр планина.

История 
Старото име на селото е Гюреджия. През 1934 година е преименувано на Сгледници, а през 1950 – на Огняново в чест на Илия Генев - Огнян, партизанин от бригада „Чавдар“ .

Религии 
Населението е изцяло българско и са християни.

Културни и природни забележителности 
Манастирче, което е построено със средствата на жителите на Огняново върху нивата на един огнянчанин. Според местните баба Елена от селото, сънува, че на това място трябва да се построи манастир, но собственикът на нивата отказва. След известно време на нивата му пада гръм, който убива няколко от овцете му. Тогава той дава съгласието си, а старата жена посочва къде да се копае. Селяните откриват в изкопа кандило и икони. Манастирчето е построено на това място и всяка година на Симеоновден се прави курбан на това място, на което пристигат жителите на село Огняново и от околните села.

Над селото се намира язовир Огняново. Мястото е подходящо за отдих и риболов, в района на язовира могат да се изграждат и палаткови лагери. Може да се лови уклей, костур, каракуда, шаран, речен кефал, бял амур и др.

Редовни събития 
 Последната събота на август се провежда празника на селото.
 Всяка година на 1 септември се състои празник на манастира в село Огняново в чест на Св. Симеон Стълпник.
 На 2 септември се поднасят цветя на паметника в селото в знак на признателност на загиналите за свободата на родината. Идеята и организацията за този паметник е дошла от генерал Стефан Илиев Стефанов, кмет на селото по онова време.
 В селото има хубава черква, която се казва „Свети Георги Победоносец“ и всяка година Гергьовден се празнува от цялото село.
 В манастира се празнува и празника на Св. Петка Българска, чиито патрон е светицата.

Източници 

Села в Софийска област
Населени места в община Елин Пелин
Одринци (област Добрич)

Одринци е село в Североизточна България. То се намира в община Добричка, област Добрич.

География

История

Културни и природни забележителности 
 язовир Одринци

Села в област Добрич
Населени места в община Добрич-селска
Одринци (област Хасково)

Одринци е село в Южна България. То се намира в община Ивайловград, област Хасково.

География 
Село Одринци се намира в планински район.

История 
До 1934 година името на селото е Халачли.

През 2015 г. в селото се заселват 22 души основно от германски произход.

Личности 
 Починали в Одринци
 Александър Александров (1876 – 1965), войвода на ВМОРО

Бележки

Външни препратки 
 Галерия със снимки от Одринци

Села в област Хасково
Населени места в община Ивайловград
Омарчево (област Шумен)

Омарчево е село в Североизточна България. То се намира в община Каолиново, област Шумен.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Шумен
Населени места в община Каолиново
Омарчево (област Сливен)

Омарчево е село в Югоизточна България. То се намира в община Нова Загора, област Сливен.

История 
Към старите имена на Омарчево могат да се отнесат: Умарджа, Омурджалии, Марча, Юмерча. Първото може да се отнесе към Второто Българско царство. Последното, Юмерча, може да се отнесе към средата на османската власт. То е свързано с името на турския феодал Юмер бей, чиито владение (тимар) е било селото, построил чешмата в западната част на селото. Чешмата стои и до днес, но е пресъхнала, и до днес се нарича Юмерчевата чешма.

Около средата на 19-ия век селото е било посетено от Г. С. Раковски. Селото е родно място на хайдушкия главатар и сподвижник на Индже войвода Кара Кольо.

Името на селото носи и един от министрите в кабинета на Александър Стамболийски, просветния министър Стоян Омарчевски. Като деятел на БЗНС той е избиран най-много като народен представител: от 1914 г. до 1940 г. Като министър на народната просвета през 1920-1923 г., за три години, той прави множество реформи. Той е и един от инициаторите за празнуването на деня на народните будители.

Религии 
Източно православие.

Обществени институции 
 Читалище „Стоян Омарчевски 1906“

Редовни събития 
На 2 август има празненства по случай празника на селото.

Личности 
 Кара Кольо – български хайдутин;
 Гълъб войвода – роден в Омарчево около 1798 г. Занаятът му бил абаджилък. Бил едър, хубавец. Никой не могъл да го „надвещи“ с оръжие. Станал хайдутин поради несполучливата му любов със Станка, дъщеря на Иван Дерменджията от същото село. Хайдутувал само за лично отмъщение. Дружината била издадена от Гол Кольо, който избягал уж от турците и дълго време стоял с хайдутите. Гълъб избягал в Румъния, където се заловил за търговия. Любовта му към Станка не угаснала. Всеки път, когато отивал на Узунджовския панаир, ѝ пращал подаръци. Тя умряла в 1879 на 84-85 г. Била хубава и на старини. Гълъб е умрял в Румъния
 проф. Петър Детев – роден и учителствувал в Омарчево. Впоследствие се отдава на научна работа в Регионален археологически музей в Пловдив. Написва историята на селото. Издадена от сина му Йордан Детев

Бележки 

Села в област Сливен
Населени места в община Нова Загора
Опанец (област Добрич)

Опанец е село в Североизточна България. То се намира в община Добричка, област Добрич.

География 
Намира се на 12 km от град Добрич.

Други 

Дом за възрастни с деменция с. Опанец

Външни препратки 
 www.facebook.com

Села в област Добрич
Населени места в община Добрич-селска
Орешене (област Ловеч)

Орешене е село в Северна България. То се намира в община Ябланица, област Ловеч.

География 
Село Орешене е разположено в Предбалкана, на 8 km от Ябланица и на 6 km от Златна Панега. В непосредствена близост е до Дунавската равнина и е изходен пункт за туризъм. Удобно е за посещение, защото магистрала Хемус достига до Ябланица и е само на 88 km от София.

Много столичани се ориентират към селото с оглед близостта, удобното пътуване и прекрасната природа. Надморската височина не е голяма. Срещат се широколистни гори, храсти, залесени площи. В околностите на селото, на недалечни разстояния се намират множество чешмички, местности с местно значение и два микроязовира.

История 

Селото е създадено в началото на 19 век от преселници от с. Манаселска река. Според легендата, разказана от жителя на Орешене Найден Цанов Вулев, село Манаселска река е нападнато от кърджалии и оцелелите бягат към непристъпната орехова гора, която се намира на мястото на днешното Орешене. От там идва и името на селото, заради гъстите орехови гори. Там, където сега са площадът на селото, чешмата с колектор за вода и кметството, е имало голям извор, около който са построени и първите къщи.

С времето ореховите гори са изсечени и са насадени черничеви дървета, като през 19 и 20 век един от основните поминъци става бубарството.

Над селото в местността Богой, в горната част до циганската махала, е имало друг голям извор с езера и воденица. Сега той е пресъхнал и на мястото му остава само едно полублато. Според легендата местността е кръстена на болярина Богой, който отказва да се подчини на турците и загива в битка с тях.

През 1941 година в село Орешене е организирано предприятие за производство на колелета и бицикли под марка „Балканъ“. С това е положено началото на производство на велосипеди в България. В периода 41 – 46 година са произведени повече от 25 000 екземпляра от три модела, голяма част от тях използвани в българските пощи и армията. След 1946 година производството е национализирано и преместено в гр. Ловеч. Производството на велосипеди е възстановено през 1957 година и продължено до 1988 година. Марката Балкан е запазена и е била много популярна в България.

Към 1893 година в селото са останали само 6 помаци.

Обществени институции 
Кметство: ул. „Панайот Хитов“ 1
кметски наместник: Люба Христакиева

Галерия

Външни препратки 
 Радио и телевизия в Орешене.

Източници 

Села в област Ловеч
Населени места в община Ябланица
Орешене (област Силистра)

Орешене е село в Североизточна България. То се намира в община Дулово, област Силистра.

География 
Село Орешене се намира на 66,9 км от град Силистра, на 25,8 км от град Дулово, на 20,8 км от град Главиница и на 17,4 км от град Исперих.

Селото се намира на 386 км от столицата София и на 160,4 км от град Букурещ. Разположено е на територията на историко-географските области Южна Добруджа и Лудогорието.

Климатът е умереноконтинентален с много студена зима и горещо лято. Районът е широко отворен на север и на североизток. През зимните месеци духат силни, студени североизточни ветрове, които предизвикват снегонавявания. През лятото често явление е появата на силни сухи ветрове, които пораждат ерозия на почвата. Преобладаващата надморска височина е от 214 до 230 м. Почвите са плодородни – черноземи. Отглежда се главно пшеница, царевица и слънчоглед.

История 
Старото наименование на село Орешене е Керимлер (Kerimler). От 1913 до 1940 година, село Орешене попада в границите на Румъния, която тогава окупира Южна Добруджа. По силата на Крайовската спогодба село Орешене е върнато на България през 1940 г.

Религии и етнически състав 

Населението на село Орешене е съставено изцяло от етнически турци, изповядващи религията Ислям.

Източници 

Села в област Силистра
Населени места в община Дулово
Орешец (област Видин)

Орѐшец е село в Северозападна България, област Видин, община Димово.

География 
Село Орешец се намира на 1,5 километра южно от новото село Гара Орешец, на 3 километра североизточно от Белоградчик, на 10 км южно от общинския център гр. Димово.

Населението му се състои само от 2 жители. Мнозина от бившите жители имат вили в селото. То е изоставено, няма обществено водоснабдяване, няма и работещ магазин, нито работа.

История 
По-голямата част от жителите са се изселили, за да търсят работа – главно при едноименната железопътна гара (на 2 км северно), където е възникнало село Гара Орешец.

Селището край гарата се разраства. Със статут на гара (вид населено място) е център на едноименната Община Гара Орешец (1949 – 1978), в която попада в миналото и старото село Орешец.

Забележителности 
На 1 км югозападно от селото се намира новооткритата пещера Венеца, благоустроена в периода 2013 – 2015 г. и отворена за посещения от 1 юни 2015 г. Заради запазените природни форми е нареждана сред най-красивите пещери в България. 

В селото има старинна църква „Свети Георги Руян“, датираща от началото на XIX век. Построена е върху основите на по-стара църква.

Камбанарията и подът на храма са дело на дебърския майстор Велко Иванов от Сушица, починал в селото в 1896 година.

През последните години събира хора на църковни празници, особено на 15 август (Успение Богородично), когато представители на Видинската митрополия донасят чудотворна икона за поклонение.

Църквата има забележителни стенописи. Обявена е за паметник на културата от местно значение през 1973 г. Състоянието на сградата е много тревожно, нуждае се от спешни укрепителни действия по оценка от 2010 г..

Личности 
 Иван Илиев (р. 1925), политик от БКП
 Петър Джорински (1860 – 1936), бивш кмет на Видин

Бележки 

Села в област Видин
Населени места в община Димово
Орешец (област Хасково)

Орешец е село в Южна България. То се намира в община Харманли, област Хасково.

География 
Село Орешец се намира в планински район.

История 
Първите писмени сведения в османски архиви за съществуването на село Орешец (до 1906 г. Козлуджа, на старотурски коз значи орех) датират от 1688 г., когато то е имало около 30 къщи. След Освобождението (1878) е имало около 60 къщи, като жителите му по това време са били около 500.

Част от тогавашните жители на селото са били преселници от съседното село Ефрем (Урумкьой), което до 1922 г. е с предимно гръцко население. През 1870 г. е построена църквата „Св. Константин и Елена“ на мястото на по-стара църква със същото име. През същата година към църквата е основано гръцко училище. До 1882 г. обучението се е водило само на гръцки език, а по-късно на гръцки и български език. Българско училище е оснвано през 1889 г. Преподаването на гръцки език е прекратено окончателно през 1895 г. През 1906 г. след оказан натиск населението преминава от Цариградската патриаршия към Българската екзархия.

До 1922 г. населението на Орешец е било преобладаващо гръцко. В периода 1922–1931 година настъпват големи промени в етническия състав. Голяма част от местните жители, 92 семейства, са принудени да се изселят в Гърция и се установяват в селата Орменион (Чермен), Пиргос (околия Орестиада) и други. В Орешец се заселват няколко десетки семейства на българи, бежанци от Беломорска Тракия (Суфлийско и Дедеагачко).

Бележки 
 

Села в област Хасково
Населени места в община Харманли
Орешец (област Пловдив)

Орешец е село в Южна България. То се намира в Община Асеновград, област Пловдив.

География 
Село Орешец се намира в планински район, в северната централна част на Родопите. Намира се на 40 км от град Пловдив и на около 20 km югоизточно от Асеновград, между селата Горнослав (на 6 km) и Добростан (на 4 km). На 7 км. на юг, след местността „Юрти“ се намира с.Мостово.

На югоизток от селото се открива прекрасна гледка към връх Драгански камък (Драганица), в. 1338 м., а долу в низината се вижда коритото на река Голяма Сушица.

История 
Първите документални исторически данни за съществуването на селото датират от 1576 г. Село Орешец е споменато в документите на Конушенската околия. Данни от по-ранен живот дават намерените монети от времето Александър Македонски, така също и оброчна плоча на Тракийския конник, монети от Римско и Византийско време. В непосредствена близост до селото в местността „Калето“ има останки от антична крепост, от която при ясно и слънчево време се открива прекрасна гледка към Тракийската низина и с невъоръжено око се виждат високите върхове на Стара планина.

Забележителности 
В района на село Орешец се помнят 10 параклиса и църкви. В селото има църква – „Св. Никола“. То е водоснабдено, има изградена канализационна и телекомуникационна мрежа. През селото всекидневно минава автобус за съседните села. Голямо преимущество на този район е, че до голяма степен е недокоснат и незамърсен от човешките дейности.

Естествената и уникална природа е предпоставка за развитието на екотуризъм, който може да бъде интегриран и с други видове туризъм. Пътищата и пътеките на полегатите склонове на тази част на Родопите откриват чудесна възможност за велотурове. Налице е потенциал за развитие на орнитоложки туризъм. Разнообразният релеф, благоприятният климат, липсата на опасни животни, предлагат на любителите на приключения възможности през цялата година. Спелеоложкият туризъм също има бъдеще тук. Със своята девствена и чудно красива природа, със своя богат дивечов парк село Орешец е подходящо както за екологичен и селски, така и за ловен туризъм.

В близост до село Орешец е и местността Царичин връх. По този път е минал цар Борис ІІІ, когато е носил на Кръстова гора кръста, подарен в знак на благодарност за изцеряването на неговата сестра. Село Орешец събужда любопитството на много хора, попаднали случайно в него. Много от тях, след кратък захлас, купуват къщи и така започва новият живот на Орешец. Много хора вече реставрират своите собствени къщи и благодарение на тях селото възкръсва.

В местността „Пещури“ има няколко пещери, една от които дава началото на река Голяма Сушица, на която е изграден язовир „Сушица“. Тази пещера носи името „Майката“, в самото начало водата е изваяла в скалите няколко малки вирчета.

Външни препратки 
 Снимки на Орешец

Села в област Пловдив
Населени места в община Асеновград
Оризари (област Пловдив)

Оризари е село в Южна България. То се намира в община Родопи, област Пловдив.

География 
Селото се намира на десния бряг на р. Марица, на 5 км западно от Пловдив. Землището е равно и подходящо за оризища, но местните жители твърдят, че такива сега не знаят да има. През 19 век тук се е сяло ориз, макар че в последно време каналите са занемарени и вода от р. Въча не идва, но подпочвената вода е на 4 – 5 метра и е лесно за напояване с моторни помпи. Тук в землището могат да се отглеждат много доходни култури: лозя, овощни градини, дюли, ябълки, круши, сливи, праскови и кайсии, домати, краставици, пипер, ягоди, дини, пъпеши и други зеленчуци.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
 Църква;
 Стадион и Спортна база на Европейски колеж;
 Военен самолет

Редовни събития 
 2 юни – Традиционен народен събор

Галерия

Литература 
 Илия Зоински, „Оризари Пловдивско“, Пловдив, 2006

Източници

Външни препратки 

Села в област Пловдив
Населени места в община Родопи
Орлово (област Хасково)

Орлово е село в Южна България. То се намира в община Хасково, област Хасково.

География 
Орлово е разположено на 12 км югоизточно от Хасково. Надморската височина на селото е 220 м.

Население 
 Численост
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
Има каменна чешма към село Мандра, и дванайсет могили около село Орлово.

Източници 

Села в област Хасково
Населени места в община Хасково
Орлово (област Сливен)

Орлòво е село в Югоизточна България, община Котел, област Сливен.

География 
Село Орлово се намира на около 37 km север-североизточно от областния център град Сливен, около 11 km северно от общинския център град Котел и около 14 km юг-югоизточно от град Омуртаг. Разположено е в западната част на историко-географската област Герлово, в южните разклонения на Лиса планина, по левия долинен склон на река Голяма Камчия, която тече на около километър от селото и около 100 – 120 m по-ниско от него. Надморската височина намалява от около 450 m в северния край на селото до около 390 m в южния му край, а в центъра при джамията е около 425 m.

Общински път от Орлово на юг води до връзка с третокласния републикански път III-706, който води на запад към връзка с второкласния републикански път II-48, а на изток – през селата Филаретово, Малко село, Ябланово, Звездица и Величка към връзка с първокласния републикански път I-7.

Землището на село Орлово граничи със землищата на: село Пъдарино на север; село Топузево на североизток и изток; село Филаретово на изток; село Тича на юг и запад.

Населението на село Орлово, наброявало 246 души при преброяването към 1934 г., нараства до 361 към 1965 г. и намалява до 154 (по служебен документ на НСИ от 2021.12.31) към 2021 г.

При преброяването на населението към 1 февруари 2011 г., от обща численост 173 лица, за 167 лица е посочена принадлежност към „турска“ етническа група и за 2 – „не отговорили“, а за принадлежност към „българска“ етническа група, „други“ и „не се самоопределят“ не са посочени данни.

История 
До 1934 г. селото се нарича Вайслàр.

Обществени институции 
Село Орлово към 2023 г. е център на кметство Орлово.

В село Орлово към 2023 г. има:
 действащо читалище „Васил Левски – 2003“;
 джамия.

Природни и културни забележителности

Бележки

Външни препратки 
 Топографска карта, мащаб 1:100000 Картен лист: K-35-041
 Топографска карта, мащаб 1:50000 Картен лист: K-35-041-2 Актуалност 1984 г. Издание 1988 г.
 Източна Стара планина. Географска карта

Села в област Сливен
Населени места в община Котел
Оселна (Софийска област)

Оселна е село в Западна България. То се намира в община Етрополе, Софийска област.

География 
Село Оселна се намира в планински район.

История 
Някога това е била най-голямата махала на село Брусен. Много от жителите му са се изселили в село Брестовене, Балбунарско.

Други 
Едни от родовете в Оселна са Цаполи, Адревци, Вековци, Плюшковци.

Бележки

Външни препратки 

Села в Софийска област
Населени места в община Етрополе
Осен (област Враца)

О̀сен е село в Северозападна България. То се намира в община Криводол, област Враца.

География 
Намира се на около 30 км северно от гр. Враца и на 8 км от гр. Криводол. През него минава пътя Монтана – Плевен.

Селото е разположено в хълмиста долина. В центъра се намира „Голямата чешма“, около която впоследствие са възникнали по околните склонове махали във всички посоки.

История 
Селото се е намирало в местността „Мали(я) Осен“, но след кърджалийските погроми от началото и средата на XIX век се премества на север, в сегашното си местоположение.

В 1884 година е завършена църквата „Света Параскева“. Зографията в нея е дело на дебърския майстор Велко Илиев.

Културни и природни забележителности 
На центъра на селото има вековен извор, който през 1921 година е каптиран и изграден като голяма чешма с две корита, с дължина около 15 метра. Едното служи за напояване на добитъка, а другото хората от селото са го превърнали в обществена пералня. Оттичащите се води от чешмата са основен източник за язовира, който се намира между селата Осен и Галатин. Селото е известно и с читалищната сграда, построена през 1962 година. Тя има голям и малък салон и голяма библиотека. В селото има църква, изградена 1884 година с доброволния труд и даренията на хората от селото. През 2004 година покрива на черквата е подменен и обновен и в черквата се извършват всички християнски обреди и ритуали.

Редовни събития 
Едно от най-редовните събития е съборът на селото. Той се провежда в последната събота и неделя на месец октомври, и честване на Иванов и Йорданов ден.

Други 
Сред жителите на селото и района е разпространена легендата, че с. Осен е родното място на поета-революционер Христо Ботев. Тази хипотеза е обект на множество публикации в регионалния и някои в националния печат, както и книги на местни любители историци и краеведи. Твърденията се основават най-вече на откъс от художествено произведение на Ботев. В очерка „Примери от турско правосъдие“, поместен във в. „Дума на българските емигранти“ през 1871 г., художественият герой-наратор отбелязва: „Такива чувства изпитвах, кога влизах и в родното си село Осен до Враца, но там аз колкото седях, със злобен смях повтарях думите: „Сен кардаш, бен кардаш“ (Ти си брат, аз съм брат) – думи на крадливите черкези към врачанския управител“. През 80-те години на ХХ век в селото е поставен паметник на Христо Ботев, върху който е гравиран горният цитат. Хипотезата е многократно опровергавана от професионалните историци и изследователи на Ботев, като едно от най-недвусмислените доказателства е фактът, че Ботев собственоръчно пише през септември 1868 г. в заявлението си за постъпване в букурещкото медицинското училище: „Аз, долуподписаният, по вероизповедание православен, народност – българин, роден в град Калофер, окръг Пловдивски, желая да усвоя медицинското изкуство...“.

Селото е едно от малкото в района, в което не живеят представители на други етноси, а е населявано само от българи, което е и причина за постоянно намаляващия му брой.

Бележки 

Села в област Враца
Населени места в община Криводол
Осен (област Търговище)

Осен е село в Североизточна България. То се намира в община Търговище, област Търговище.

География 
Разстояние от общинския център Търговище – 12 км.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Личности 
 Страхил Сотиров (1929-2002), български офицер, генерал-майор

Религии 
 Православие

Забележителности 
 Паметник на партизани;
 Туристически обект – Партизанска поляна;

Източници 

Села в област Търговище
Населени места в община Търговище
Осен (област Силистра)

Осен е село в Североизточна България. То се намира в община Главиница, област Силистра.

География

Културни и природни забележителности 
Природна забележителност е красивата гора Ирихисар (голямхисар), която е в непоследствена близост до селцето.

Източници 

Села в област Силистра
Населени места в община Главиница
Осеново (област Варна)

Осеново е село в Североизточна България. То се намира в община Аксаково, област Варна.

География 
Осеново отстои на 3 км от Златни пясъци (пресечен терен), на 4 км от с. Кранево, на 7 км от Албена (но директен път не е изграден), и на 17 км от Варна. Има черен път до село Кранево, като се предвижда асфалтирането му. Когато това стане, селото ще е още по-привлекателно за инвестиция. Разположено е в малка котловина, която е обградена от всички посоки освен от изток с хълмове, които през зимата са естествена преграда пред северните ветрове, а в същото време има красива гледка към морето.

Селото има добра пътнотранспортна връзка с град Варна и е свързано с него с постоянна автобусна линия (No 28).

История 
В областта, където е разположено Осеново, е имало и друго, по-старо селище. Останки от него са открити в местността Калето, разположена във високата част на селото. Калето е било крепост на Римската империя. В земята близо до „Калето“ са намерени медни монети от времето на византийския император Константин Велики – IV век. В Археологическия музей във Варна се съхраняват ритуални погребални предмети и ценности от Осеново, сред които запазени нагръдници, както и тракийски погребения.

В античната крепост са открити и останки от базилика от края на IV век с декоративни релефи, един от които (мъж, който държи в лявата си ръка голям латински кръст) е вграден в съвременната църква на селото. Северно от църквата е открита и раннохристиянска гробница със стенописи, добре проучена и описана от Ал. Минчев и П. Георгиев през 1981 г.

В днешния си вид селището е създадено през 19 век след Кримската война между Русия и Турция. Старото име на селото е Дишбудак („Ясен“) и до 1877 г. е било заселено с черкези, които го напускат след Освобождението. Преименувано е на Осеново с МЗ 2820 (обн.14.08.1934 г.).

Запазени са конкретни сведения за селото като средище на културния живот и за местни културни дейци от първата половина на 1944 г.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

В селото има общност на Евангелската методистка епископална църква.

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
Осеново се намира между двата най-големи курорта в Северна България – Златни пясъци и Албена. Това дава възможности за лятна почивка и екскурзии в близките туристически атракции – Аладжа манастир, Ботаническата градина и Двореца в Балчик.

Редовни събития 
Съборът на селото е на 24 май.

Други 
Селото разполага с пощенски клон и лекар. Днес в него живеят повече от 15 английски семейства, чиито модерни къщи му дават съвременен облик. Постепенно Осеново се обособява като вилна и жилищна зона на Варна.

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Аксаково
Осиково (област Благоевград)

Осѝково е село в Югозападна България. То се намира в община Гърмен, област Благоевград.

География
Село Осиково се намира в планински район. Осиковски рид на Антарктическия полуостров е наименуван на селото.

История 
В списък на селищата и броя на немюсюлманските домакинства в част от вилаета Неврокоп от 16 ноември 1636 година село Осиково (Осикова) е посочено като село, в което живеят 65 немюсюлмански семейства.

В XIX век Осиково е смесено християно-мюсюлманско село в Неврокопска каза на Османската империя. В 1846 година в селото е построена църквата „Свети Димитър“.

В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Осиково (Ossikovo) е посочено като село с 80 домакинства, 90 жители помаци и 175 българи.
В 1889 година Стефан Веркович („Топографическо-этнографическій очеркъ Македоніи“) отбелязва Осикуво като село със 145 български и 35 турски къщи.

В 1891 година Георги Стрезов пише за селото:

Съгласно статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) към 1900 година Осиково (Осиково) е смесено българо-мохамеданско и християнско селище. В него живеят 464 българи-християни и 240 българи-мохамедани в 60 български и 65 помашки къщи.

Запазени килийно училище от XIX век.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Личности 

Родени в Осиково
  Ангел Георгиев, доброволец в четата на Иван Атанасов – Инджето през Сръбско-българската война в 1885 година
  Богдан Апостолов, македоно-одрински опълченец, 21-годишен, четата на Георги Мяхов
  Васил Пасков (1872 – 1934), български революционер и публицист
  Георги Иванов, български революционер, деец на ВМОРО, умрял преди 1918 г.
  Илия Пасков (1837 – 1912), български просветен и църковен деец
  Стоимен Ангелов, македоно-одрински опълченец, 36-годишен, четата на Стоян Мълчанков

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Гърмен
Осиково (област Смолян)

Осиково е село в Южна България. То се намира в община Девин, област Смолян.

Осиковски рид на Антарктическия полуостров е наименуван на селото.

География 
Село Осиково се намира в планински район.

История 
През 1872 година в селото има 50 къщи. От 1878 до 1886 година то попада в т. нар. Тъмръшка република. През 1920 година в селото живеят 401 души, през 1946 – 446 души, а през 1965 – 503 души.

Религии 
В османски списък на селищата и броя на немюсюлманските домакинства в тях от Пловдивско и Пазарджишко от 8 ноември 1636 година се посочва, че броят на немюсюлманските домакинства в Осиково е 25. В друг документ от 28 февруари 1651 година се посочва, че в село Осиково с друго име Дереджик броят на немюсюлманските семейства е 10 + 2 нови. Според Любомир Милетич към 1912 година населението на село Осиково се състои изцяло от българи.

В документ от главното мюфтийство в Истанбул, изброяващ вакъфите в Княжество България, допринасяли в полза на ислямските религиозни, образователни и благотворителни институции в периода 16 век – 1920 година, съставен в периода от 15.09.1920 до 03.09.1921 година, като вакъфско село се споменава и Осиково (Osikovo).

В селото съществува и общност на Българска Божия църква.

Обществени институции 
 Кметство Осиково;
 Основно училище „Димитър Благоев“;
 Народно читалище „Съединение“;
 Мюсюлманско джамийско настоятелство;
 Християнско църковно настоятелство;

Външни препратки 

 Село Осиково – страница в сайта на град Девин 
 Официален сайт на село Осиково, област Смолян

Допълнителна литература 
 „Тъмръш“ – Ангел Вълчев, 1972 г.;
 „Сага за древните българи“ – Петър Добрев, 2005 г.;

Източници 

Села в област Смолян
Населени места в община Девин
Остра могила (област Сливен)

Òстра могѝла е село в Югоизточна България, община Котел, област Сливен.

География 
Село Остра могила се намира на около 37 km северно от областния център Сливен, около 14 km север-северозападно от общинския център Котел и около 11 km южно от Омуртаг. Разположено е в южните разклонения на Лиса планина, по стръмния десен (западен) долинен склон на река Черна (ляв приток на река Голяма Камчия), на около 600 – 700 m от реката и около 120 m по-високо от нея. Надморската височина в селото намалява от около 680 m в югозападния му край до около 570 m – в североизточния.

Общински път от Остра могила на север прави връзка с второкласния републикански път II-48, който на юг води през село Тича към град Котел, а на север – към град Омуртаг.

Землището на село Остра могила граничи със землищата на: село Горско село на север; село Зелена морава на север; село Пъдарино на североизток и изток; село Тича на югоизток; село Братан на югозапад и запад.

Населението на село Остра могила, наброявало 420 души при преброяването към 1934 г. и 544 към 1965 г., постепенно намалява до 118 (по Служебен документ на Националния статистически институт от 2021-12-31) към 2021 г.

При преброяването на населението към 1 февруари 2011 г., от обща численост 151 лица, за 3 лица е посочена принадлежност към „българска“ етническа група и за 148 – към „турска“.

История 
От 1934 г. дотогавашното село Сьобджилèр носи името Остра могила.

Липсват сведения откога в село Остра могила съществува училище. По спомени на хора от селото, събирани от бившия директор на училището Христо Иванов Дочев, през 1900 г. до джамията е построена сграда, която се използва за училище. Първият учител в него същевременно е и ходжа. През 1957 г. е построена нова сграда на училището. Преди 1967 г. директор на Народното основно училище „Васил Левски“ е бил редовният учител по турски и френски езици Сюлейман Хюсеинов Мустафов. През тази учебна година се строи общежитие за учителите при училището, които са 9 души. От май 1983 г. започва разширение на училището. Строят се училищна работилница и две класни стаи с хранилища, които се завършват през 1985 г. Реконструира се и полудневната детска градина. През учебната 1986/1987 г. се построява ново учителско общежитие. От учебната 1996/1997 г. се водят вече два слети класа – II и IV и VI и VIII, тъй като учениците са намалели до 51. Водят се занимания и по турски език 4 часа седмично в началния и средния курс. Училището в село Остра могила действа до 2003 г., когато документацията му се предава за съхранение в Основно училище „Христо Ботев“, село Тича.

Обществени институции 
Село Остра могила към 2023 г. е център на кметство Остра могила.

В село Остра могила към 2023 г. има:
 действащо читалище „Нов живот“;
 джамия.

Културни и природни забележителности

Бележки

Външни препратки 
 Топографска карта, мащаб 1:100000 Картен лист: K-35-029
 Топографска карта, мащаб 1:50000 Картен лист: K-35-029-4. Актуалност 1984 г. Издание 1988 г.
 Източна Стара планина. Географска карта

Села в област Сливен
Населени места в община Котел
Остра могила (област Стара Загора)

Остра могила е село в Южна България. То се намира в община Стара Загора, област Стара Загора.

География 
Село Остра могила се намира в планински район.
Разположено е на около 15 км северозападно от град Стара Загора.
и на 15 км южно от град Казанлък в полите на Средна гора. В околностите има няколко дупки и пещери, както и древни мегалитни руини с наименованието „Градища“, вероятно още от тракийско време.

История 
Историята на селото е много богата. Тук са намерени монети от тракийско и османско време. Те се съхраняват в РИМ – Стара Загора. Местните жени са известни в региона със запазването на стари рецепти.

Културни и природни забележителности 

Остра могила е с балкански климат. Идеално място за почивка. Има много красиви гори, които крият много тайни от времето на турското владичество.

Съборът на Остра могила се провежда на 8 септември. Този ден е храмовият празник на най-старата църква в региона „Въведение Богородично“.

Личности 
Там живее видният български поет и певец Генко Танев.
В селото живеят и други известни личности: Д-р Иван Жеков – анестезиолог и реаниматор,Нели Филипова – дългогодишен кореспондент на вестниците „Труд“ и „Континент“, първият демократично избран кмет на Стара Загора Антон Андронов.

Източници

Външни препратки 

Села в област Стара Загора
Населени места в община Стара Загора
Острица (област Смолян)

Острица е село в Южна България. То се намира в община Чепеларе, област Смолян.

География 
Село Острица се намира в планински район.

История 
Според преброяването на населението в Царство България през 1910 година, към 31 декември същата година в Острица живеят 213 помаци.

Бележки

Външни препратки 

Села в област Смолян
Населени места в община Чепеларе
Падина (област Варна)

Па̀дина е село в Североизточна България. То се намира в община Девня, област Варна. Старото му име е Копузджу („Кълбовиден“).

История 
До 1934 година името на селото е Копузджу. Преименувано е със заповед от 14 август 1934 г.

През 1985 година Падина има 543 жители.

Село Падина разполага с етнографски музей и църква, създадена в средата на XX век.
В етнографския музей се съхраняват автентични носии, произведени саморъчно от жители на селото. Там могат да се видят и вещи от времето на комунистическата епоха.
Сградата представлява зала, издигаща се над правоъгълна основа. Интериорът е изцяло от дърво и включва хорова част и олтар в източната, и издигнат като втори етаж балкон, в западната част на църквата. До него се достига по малка стълба.
Църквата разполага със седалки за вярващите, желаещи да участват в литургиите. Иконите, килимите и свещниците са закупени със средства, събрани от жителите на селото.
Дворът е ограничен с правоъгълна ограда, а в неговата западна част, зад църквата, се намира камбанария. Тя не е свързана с църквата и във външното си офомление имитира три етажно разделение.
Целият екстериор на църквата, със своите декоративни заоблени аркади и белия цвят, в който е иззидана сградата напомня средиземноморски стил.
Почти идентични църкви са изградени в цяля област Девня, вероятно от един и същ майстор.
През 2011 година в Падина беше сложено началото на „Работилница за бъдеще България“, чийто инициатор е германският предприемач Франц Йозеф Гренцебах.
„Работилница за бъдеще България“ беше открита на 18.06.2011 от премиера на Република България Бойко Борисов и оттогава организра работни срещи и форуми, подкрепящи диалога между предприемачи, политици и учени на особено решаващи за съдбата на страната теми.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Личности 
 Велико Стоянов (1943) – български актьор
 Франц Йозеф Гренцебах – предприемач и основател на инициативата Работилница за бъдеще България
 Недко Недев(1948)- български спортист(класическа борба)

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Девня
Падина (област Силистра)

Падина е село в Североизточна България. То се намира в община Главиница, област Силистра.

География 
Село Падина се намира на 56,3 км от Силистра, на 7,4 км от Главиница и на 32,3 км от Тутракан.

Селото се намира на 401 км от столицата София и на 147 км от град Букурещ.

Селото се намира на територията на историко-географската област Южна Добруджа.

Климатът е умереноконтинентален с много студена зима и горещо лято. Районът е широко отворен на север и на североизток. През зимните месеци духат силни, студени североизточни ветрове, които предизвикват снегонавявания. През лятото често явление е появата на силни сухи ветрове, които пораждат ерозия на почвата. Преобладаващата надморска височина е от 140 до 157 м. Почвите са плодородни – черноземи. Отглежда се главно пшеница, царевица и слънчоглед.

История 
Старото име на селото е било Давулджълар (Daulgilar). От 1913 до 1940 година, село Падина попада в границите на Румъния, която тогава окупира Южна Добруджа. По силата на Крайовската спогодба село Падина е върнато на България през 1940 г.

Източници 

Села в област Силистра
Населени места в община Главиница
Памукчии (област Шумен)

Памукчии е село, разположено в Североизточна България. Намира се в Община Нови пазар, област Шумен.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Култура 
В селото има местен футболен клуб на име „Зенит“. Функционира основно училище „Христо Ботев“, което е на адрес пл. „Свобода“ № 2а.

В селото има православен храм „Св. Иван Рилски“. Той е последният храм осветен от Варненско-Преславския митрополит Симеон през 1927 г. Храмът е в добро състояние. Свещеник на селото е прот. Андрей Стефанов от гр. Нови пазар.

Редовни събития 
Всяка година в селото се организира мото събор. Съборът започва на 20 юни продължава до 23 юли.
За първи път е организиран през 1939 от „Шуменско пиво“, когато цар Борис III прочита официален манифест и по негово нареждане
фестивала става ежегоден.

Източници 

Села в област Шумен
Населени места в община Нови пазар
Памукчии (област Стара Загора)

Памукчии е село в Южна България. То се намира в община Стара Загора, област Стара Загора.

Културни и природни забележителности

Източници

Външни препратки 

Села в област Стара Загора
Населени места в община Стара Загора
Песнопой (област Кърджали)

Песнопо̀й е село в Южна България, община Ардино, област Кърджали.

География 
Село Песнопой се намира в най-източната част на Западните Родопи, на около 8 km на запад от река Боровица, която ги разграничава от Източните Родопи, на около 23 km на запад-северозапад от Кърджали и 12 km на север от Ардино.

Селото е разположено в стръмната падина между два хребета, разточено на почти 2 km в направление север-северозапад, на около 2 km западно от село Сполука.

Надморската височина в северния му край е около 930 – 940 m, а в южния – около 650 – 660 m. На около километър югозападно от най-южната му част към 2020 г. се намира ВЕЦ „Хладилника“, построена на Давидковска река, ляв приток на Арда.

До село Песнопой води път без настилка, отклоняващ се непосредствено преди село Русалско от пътя откъм село Сполука. Придвижването от пътя до селото и из селото е по пътеки.

Поради наличието в околността на подходяща за строителство слоеста скална порода, постройките в селото са изградени с каменна зидария и покрити с каменни плочи. Към края на второто десетилетие на 21 век повечето от тях са изоставени и се рушат.

Предполага се наличието на златни находища край Песнопой.

История 
Селото – тогава с име Ашиклар – е в България от 1912 г. Преименувано е на Песнопой с министерска заповед № 3775, обнародвана на 7 декември 1934 г.

Към 31 декември 1934 г. село Песнопой се състои от махалите Глоге (Кара бекирлер), Зимница (Къшла), Полевица (Шерифлер), Чапля (Палалар) и Черньово (Каралар).

Религии 
Религията, изповядвана в селото, е ислям.

Културни и природни забележителности 
Източно от селото има находище на родопски силивряк, включен в червената книга на България на защитените видове.

Източници и бележки

Външни препратки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Ардино
Песнопой (област Пловдив)

Песнопой е село в Южна България. То се намира в община Калояново, област Пловдив.

География 
На близо се намират вилните зони „Светлина“ и „Отдих“, със собствени жп спирки, на линията Пловдив-Карлово. През селото минава пътят Пловдив-Карлово – важна магистрала от републиканската пътна мрежа.

Климатът е благоприятен за растениевъдство, а напоследък се отглежда и маслодайна роза.

История 
До 1934 г. село Песнопой се нарича Чукурлий. Чукурлий се нарича и проходът между Същинска Средна гора и Сърнена Средна гора, образуван от река Стряма.

Културни и природни забележителности 
В Песнопой има няколко минерални извора, които се намират близо до селото. До Песнопой минава също и река Стряма.

С времето селото е започнало да се развива – има Дамски клуб, в който всяка година на 1 юни се организира празник на който се показват талантите на децата от селото. Има и училище, което е посещавано и от деца от съседни села, директор на това училище е завършилия ПУ „П.Хилендарски“ педагогическа специалност Биология, Химия г-н Тричков. Има магазини, хубави поляни, гора, язовирче (подходящо за риболов).

Галерия

Източници

Външни препратки 

Села в област Пловдив
Населени места в община Калояново
Пет могили (област Шумен)

Пет могили е село в Североизточна България. То се намира в община Никола Козлево, Шуменска област.

История

Средновековие 
Като свидетелство за култовата практика и присъствието на българско езическо население в района на днешното село, се приема идентифицирания каменен жертвеник от ранното средновековие.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
В селото има православен храм „Св. Архангел Михаил“. Построен е през 1908 г. След няколко направени ремонта, храмът е в добро състояние. На 12.02.2009 г. беше преосветен от Варненско-Великопреславския митрополит Кирил. Свещеник на селото е иконом Андрей Стефанов от гр. Нови пазар.

Има и две джамии.

Редовни събития 
През последната неделя на месец май се провежда ежегодният събор на селото.

Всяка година се провежда турнир по футбол и волейбол.

Източници 

Села в област Шумен
Населени места в община Никола Козлево