alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Промени в праславянската вокална система

В ранния праславянски език се извършва съществени за по-нататъшния езиков развой качествени промени в системата на гласните.

Преминаване на квантитета в квалитет 
Първата такава промяна е позната под наименованието преминаване на квантитета в квалитет. Това е изменение в качеството на дългите гласни, които първоначално се превръщат в дифтонги или само изгубват дългото си звучене.

По този начин квантитетът на гласните престава да има фонологична стойност в праславянски.

Монофтонгизация на възходящите дифтонги 
Преминаването на квантитета в квалитет в праславянски е последвано от т.нар. монофтонгизация на възходящите дифтонги , т.е. превръщането на дифтонгите в монофтонги – прости гласни:
 oĭ, aĭ > ĕ
 eĭ > i
 oŭ, aŭ > u
 eŭ > ’u (ü); u

Тази промяна също е основна черта на славянската фонетика и е свързана с типичните славянски фонетични закони за синхармонизма и възходящата звучност в рамките на сричката.

Характерна за праславянски е появата на назални (носови) гласни:
 on, om; an, am > ọ
 en, em; ņ, m (сричкотворни), in (в заети думи)> ę

Вокализъм в краесловието 
В праславянски при промяна на дългите гласни и дифтонгите, в края на думите понякога се получават различни рефлекси, което се дължи най-вероятно на отслабената артикулация, но и на граматична аналогия (например, при падежните окончания).

В краесловието кратките високи вокали ĭ и ŭ се развиват така:

 ĭm, ĭn > ь (запазва се краткостта)
 – * gastin > gostь (винителен падеж, единствено число)
 ŭm, ŭn > ъ
 – * sūnun > synъ (винителен падеж, единствено число)
 ĭns > i : * gastins > gosti
 ŭns > y : * sūnuns > syny

Подобно на u в краесловна позиция се развива и старото o:
 om, on > ъ
 os > ъ
 ons > y

Краесловното ēr се променя в i:
 – * mater > mati

В края на думите дифтонгите oĭ и aĭ дават при различна интонация различни рефлекси:
 при низходяща интонация oĭ, aĭ > ĕ:
 при съществителни имена от a-основи:rọcĕ (дателен падеж, местен падеж, единствено число)
 при съществителни имена от o-основи: rabĕ (местен падеж, единствено число)

 при възходяща интонация oĭ, aĭ > i
 при съществителни имена от o-основи: rabi, vlъci, bodzi < * bogoĭ (именителен падеж, множествено число)

В краесловието голямата носовка (назално ọ) във винителен падеж единствено число при съществителни от женски род, a-основи и при глаголите в първо лице сегашно време е рефлекс на am, an:
 ženọ, dvignọ, nesọ

Използвана литература 
 Иван Куцаров, Сравнителна граматика на славянските езици (лекции в СУ, 1978–1979)
 Увод в изучаване на южнославянските езици, БАН, С. 1986

Праславянски език
Автотроф

Автотроф е организъм със самостойно хранене, тоест произвеждащ самостоятелно органичната си маса от неорганична. Всички растения и някои бактерии (цианобактериите, Chlorobiaceae, Chromatiales, Rhodospirillaceae, Chloroflexi и др.) са фототрофи – добиват необходимата за органичния синтез енергия от светлината (фотосинтеза). Хемотрофни са някои бактерии (Nitrobacter и Nitrosomonas), които черпят тази енергия от неорганични съединения (хемосинтеза), например чрез окисляване на сероводород. Последните изследвания сочат, че някои гъби могат да използват енергията на радиоактивното лъчение. Такива гъби са намерени да растат във вътрешността на избухналия реактор на Чернобилската АЕЦ.

От гледна точка на екологията, автотрофите са първични продуценти. Те са източник на енергия за всички останали живи същества, затова би трябвало те да са първите организми, обитавали Земята.

Екология 
Автотрофите са от съществено значение за хранителната верига във всички екосистеми по света. Те приемат енергия от околната среда под формата на слънчева светлина или неорганични химикали и я използват, за да създават молекули богати на енергия, като например въглехидрати. Този механизъм се нарича първична продукция. Хетеротрофите приемат автотрофите като храна, като по този начин могат да изпълняват жизнените си функции. Хетеротрофи са всички животни, почти всички гъби и повечето бактерии и протозои. Те зависят от автотрофите, от които си набавят необходимата енергия чрез разграждане на органичните молекули (въглехидрати, мазнини, протеини). Месоядните животни зависят косвено от автотрофите, тъй като хранителните вещества, които си набавят от хетеротрофната плячка, идват от приетите от тях автотрофи.

Повечето екосистеми се поддържат от първичната продукция на автотрофните растения, които улавят фотоните на Слънцето. Растенията могат да използват само малка част от тази енергия чрез фотосинтеза. Процесът на фотосинтеза разделя водна молекула (H2O), при което се отделя кислород (O2) в атмосферата и се редуцира въглероден диоксид (CO2), за да се отделят водородни атоми, които да захранят метаболитния процес на първичната продукция. Растенията преобразуват и съхраняват енергията на фотоните в химичните връзки на монозахариди в хода на фотосинтезата. Тези растителни захари се полимеризират за съхранение под формата на въглехидрати с дълга верига, като например други захари, нишесте и целулоза. Глюкозата се използва за образуване на мазнини и протеини. Когато автотрофите биват изяждани от хетеротрофи, въглехидратите, мазнините и протеините в тях стават източници на енергия за хетеротрофите. Протеини могат да се образуват чрез използването на нитрати, сулфати и фосфати в почвата.

Вижте също 
 Хетеротроф

Източници 

Трофична екология
Монте Карло (писта)

Писта Монако () е градска писта, разположена по улиците на Монако. Известна е като Монте Карло, защото е разположена главно в квартал Монте Карло.

Пистата се използва всяка година за един уикенд през месец май, когато домакинства Голямата награда на Монако, част от календара на ФИА за световния шампионат от Формула 1, както и съпътстващи състезания от Формула 2 и Формула 3000 в миналото, и ГП2 в днешно време.

История 
Първото състезание се провежда през 1929 година, когато състезанието е спечелено от Уилям Гроувър-Уилямс с Бугати. В календара на световния шампионат във Формула 1 Монако е от дебютния му сезон – 1950 година, като в периода 1951 – 1954 г. състезания не се провеждат. Победител в първото състезание през 1950 е аржентинската легенда – Хуан Мануел Фанджо с Алфа Ромео. От 1955 г. състезанието е кръг от шампионата всяка година без прекъсване.

Конфигурацията на трасето е променяна незначително 9 пъти през годините без да се нарушат основните му характеристики. В последната конфигурация, използвана от 2003 г. насам, най-бързата обиколка е с време 1:14.439 постигнато през 2004 г. от Михаел Шумахер с Ферари.

Характеристика 
Провежда се ежегодно през месец май, по улиците на княжеството, и е най-популярната писта в света.

Най-известните участъци от пистата са завоя „Фибата“ и „Тунела“.

Състезанието е изключително напрегнато, поради близостта на бетонните заграждения около трасето.

Натоварва изключително много пилотите, както физически, така и психически. В края на състезанието някои от пилотите губят около 5% от теглото си.

Пистата „Монте Карло“ е известна и с това, че тук времето се променя много рязко, и е с най-много състезателни инциденти.

Победители във Формула 1

Предишни конфигурации на пистата

Формула Е 

На съкратен вариант на пистата се провежда кръг от дебютния сезон 2014/2015 на Формула Е. Вместо след първия завой да се продължи с изкачването към казиното, машрутът на тази конфигурация води успоредно на пристанището, където след обратния трети завой трасето отново става идентично с това за Формула 1. По този начин освен изкачването и казиното, в съкратения вариант не влизат и завоят Фибата и тунелът. С дължина от 1,76 км това е най-късата писта от календара на Формула Е. Тя няма да бъде част от сезон 2015/2016, защото се редува със стартовете от Историческото Гран При, което се провежда през година.

Победители

Вижте също 
 Формула 1

Монте Карло
Автомобилен спорт в Монако
Голяма награда на Монако
ЕПри на Монако
Монте Карло

Монте Карло () е административен градски район на Монако, където се намира известното едноименно казино – Casino de Monte-Carlo. Район Монте Карло (заедно с още 3 района) е част от квартал Монте Карло, понякога погрешно смятан, както и старият град Монако-Вил (сега също квартал), за град или за столица на княжество Монако. Постоянното население на район Монте Карло е около 3500 души, а на целия квартал – около 15 000.

История 
Монте Карло е основан през 1866 г., когато принц Шарл III, който построява казино в тогава западналата територия. Името идва от италиански: monte – „планина“ и Carlo – италианския вариант на френското име Шарл.

Събития 
В самото Монте Карло се провежда ежегодно автомобилното рали Монте Карло и състезанието от Формула 1 за Голямата награда на Монако.

Други 
На Монте Карло е кръстен ежегодният турнир по тенис Монте Карло Мастърс (основан 1897 г.), но той реално се провежда в съседния френски район Рокебрюн-Кап-Мартин.

Източници 

География на Монако
Квартали
Хуан Мануел Фанхио

Хуан Мануел Фанхио () е пилот от Формула 1.
Роден е на 24 юни 1911 година в Балкарса, Аржентина. Умира на 17 юли 1995 година в Буенос Айрес, на 84 години.

Той е автомобилен пилот, който за 51 старта има пет световни титли във Формула 1. Известен е и като първият аржентински пилот, който е печелил 4-ри пъти Гран При на Аржентина.

Започва кариерата си в Аржентина през 1934 г., състезавайки се с Форд (модел А 1929). По време на състезанията от Националния шампионат на Аржентина Хуан Мануел Фанхио кара коли Шевролет и става шампион през 1940 и 1941 г. За първи път се състезава в Европа през 1949 г., подпомогнат от Аржентинския автомобилен клуб и Аржентинското правителство.

Източници

Вижте също 
 Формула 1

Аржентински пилоти от Формула 1
Почетни граждани на Буенос Айрес
Починали в Буенос Айрес
Богиня

Богинята е женско Божество, което притежава свръхестествени сили в политеистичните религии. В тях богините са асоциирани обикновено с определени богове като техни съпруги или дъщери, макар това невинаги да е така. Богините най-често притежават характерните за жените качества, които са изведени в божествена висота при тях, тоест са в изчистен и величав вид, но в някои случаи притежават общи за хората характеристики като мъдрост (Атина Палада), а друг път по-скоро нехарактерни за жените качества като способността да се побеждава в битка или успехът в лова (Артемида).

Силно търсене към жената богиня и женското божествено начало, особено в Индуизма (с неговото разнообразие и значимо място на преклонение към женските божества), има след Ню Ейджа и модерния феминизъм.

Богини в Древен Египет: Тефнут, Нут, Нефтида, Изида; Амунет; Сатис, Анук

Месопотамия: Ищар

Славянска митология: Лада, Морана

Скандинавска митология: Фрейя, Гефьон, валкирии

Вижте също 
 Бог
 Богиня-майка
 Божество
 Матриархат
 Религия

Източници 

Богини
Политеизъм
Приск

Приск Панийски (още известен като Приск Тракиец) е късно-античен византийски софист и историк, живял през 5 век. През 448 той придружава Максимин, посланик на Теодосий II в двора на Атила. По-късно извършва пътувания до Рим, Дамаск и Александрия придружавайки византийски официални посещения. При управлението на Марциан (450–457) участва в мисии в Арабия и Египет. Приск е автор на исторически труд (Византийска история), вероятно обхващащ периода от идването на власт на Атила до това на Зенон (433–474). От него са оцелели само фрагменти, най-вече включени в Гетика на Йорданес, но описанието на двора на Атила е ценен исторически източник.

Творби 
 „Византийска история и за нещата, които са свързани с Атила“

Външни препратки 
 Приск в двора на Атила  (превод на английски)
 Готска история (превод на руски)

Източници 
 Атанасов, Щ. и др. Българското военно изкуство през феодализма, София, 1958, Държавно военно издателство при МНО

Византийски историци
Йордан

Йордан може да се отнася за:

 Йордан (река), река в Близкия изток
 Йорданес, готски историк
 Йордан (консул 470 г.)
 Йордан (име), мъжко име
Йорданес

Йорданес е остготски историк от 6 век, живял в Мизия. Неговата книга наречена по-късно „Getica“ / De origine actibusque Getarum – За произхода и делата на гетите (готите), написана около 551 г. и базирана на изгубената история на Касиодор е основен източник за ранната история на готите. По майчина линия произхожда от рода на остготския крал Теодорих.

В своето произведение той излага подробно историята на готите, като започва от описание на тяхната прародина – остров Скандза (предполага се поради звуковата прилика, че става дума за днешна Скандинавия). После описва преселенията им към Черно море и разгрома им. Описва и създаването на Остготското кралство в Италия. Дава и ценни сведения за славяните.

Външни препратки 
  Историята на Йорданес на руски и латински
  Историята на Йорданес 

Византийски историци
Готи
Неутралитет

Неутралитетът в международните отношения е политика на ненамеса във въоръжени конфликти. Неутралитетът се различава от политиката на необвързаност, доброволният отказ от участие във военни съюзи.

Бележки 

Международни отношения
Военна политика
Конституционна монархия

Конституционна монархия (понякога и като конституционална монархия) е форма на управление, при която монархът действа като глава на държавата в параметрите на писана (тоест кодифицирана), неписана (некодифицирана) или смесена конституция. Различава се от абсолютната монархия по това, че абсолютният монарх служи като единствен източник на политическа власт в държавата и не е правно обвързан с каквато и да било конституция.

Конституционната монархия е форма на държавно управление, установено в конституционна система, която признава избран или наследствен монарх за държавен глава. Съвременните конституционни монархии обикновено осъществяват концепцията „разделение на властите“ (trias politica), при която монархът е или глава на изпълнителната власт, или има просто церемониална роля. За разлика от констутиционната монархия при абсолютна монархия монархът притежава цялата политическа власт и не е ограничен от конституцията.

Повечето конституционни монархии имат парламентарна система, при която монархът е държавен глава, а министър-председателят, чиято власт произтича пряко или непряко от избори, е глава на правителството.

Въпреки че сегашните конституционни монархии са предимно представителни демокрации (наричани „конституционни демократични монархии“), исторически това не винаги е било така. Имало е монархии, съществуващи заедно с конституции, които са били фашистки (или квазифашистки), като в Италия, Япония и Испания, или с военни диктатури, както е сега в Тайланд.

Списък на конституционни монархии към 2007 г.

Вижте също 
 Абсолютна монархия
 Диархия

Монархия
Урду

Урду (اردو) (местно известен като лашкари (لشکری')) е индоарийски език, говорен от около 60 милиона души. Официален език в Пакистан и един от 23-те официални езика в Индия.

История 
Урду е индоевропейски език, възникнал през 13. век.

Граматика

Фрази

Източници

Външни препратки 
 Урду на Ethnologue
 Уикипедия на урду
 Урду

 
Езици в Пакистан
Индоарийски езици
Езици в Индия
Магреб

Ма́греб (, изписвано също Магриб и рядко Могреб, произнасяно и Магре́б – от френски), е историческо наименование на областта от Африка, обхващаща северна Сахара на запад от Нил. В най-тесен смисъл съвпада с района на Атласките планини.

От геополитическа гледна точка се счита, че областта включва Мароко, Западна Сахара, Алжир, Тунис, понякога Либия и рядко Мавритания. Съюзът на Арабския Магреб включва всички изброени държави освен Западна Сахара, заради нейния политически статут - за арабските страни е окупирана от Мароко (което поради тази тяхна позиция не членува в Арабската лига), за редица други е провинция на Мароко.

В различните езици и контексти може да включва различни държави. Във френския език и култура по-специално под Магреб се разбират само бившите френски колонии Алжир, Мароко и Тунис, по-рядко също Либия и Мавритания.

На арабски името Ал-Магреб („намиращото се на запад“) обозначава само Мароко (т.е. за арабите Мароко означава Западът).

Смесеното арабско-берберско население на региона в миналото е наричано в Европа маври.

Вижте също 
 История на Магреб
 Машрик
 Юдео-арабски език

 
Арабски свят
Жар-птица

Жар-птица в славянската митология е вълшебна птица с многоцветни, сияещи като огън пера. Жар-птица е магическа птица, тя е носител на многозначието на магическа чудноватост, щастие, но и в някои случаи на опасност или съдбовност, както и надеждата за изкупление. 

Жар-птица обитава короната на Световното дърво и е вестител на божествената воля, тъй като има способност да мигрира между света на боговете Прав и света на хората Яв. Също така огнената птица охранява плода на живота – златната ябълка, която расте по клоните на Дървото.

За Жар-птица се вярвало също, че може да се преражда. При смъртта си тя се превръщала в пепел, а след това отново можела да се възроди от пепелта. Това вярване е славянското проявление на общо-индоевропейската идея за прераждащата се огнена птица Феникс.

Вижте също 
 Руска литература, Руска филология, Факултет по славянски филологии, Славянска филология
 Славянски митични същества
 Световното дърво

Допълнителни 
 Славянска религия
 Храм на огъня
 Весталки

Източници 

Славянска митология
Митични същества
Компютърна кутия

Kомпютърната кутия е основна част на компютъра. Кутиите за различните видове компютри се различават по дизайн и предназначение. Съществуват сървърни кутии, кутии за персонални компютри (които се делят на вертикални и хоризонтални кутии), кутии за промишлени компютри и кутии-уникати. Правилният избор на кутия е от съществено значение за въздушния поток, шумоизолацията, както и за задържането на прах.

Персонален компютър 
В кутията на персоналния компютър са поместени дънната платка, твърдият диск, контролерите, захранването, входно-изходните четящи устройства и голямо количество кабели, свързващи отделните компоненти. Огромно значение за съвременните компютри и процесора има температурата в кутията. За поддържането на температура в нормални граници е важно кутията да е добре затворена и с достатъчен брой вентилатори – нагнетяващи и извеждащи необходимия дебит въздух.

Размери 
Размерът и формата на компютърната кутия обикновено се определят в зависимост от дънната платка, тъй като тя е най-големият компонент в повечето компютри. Вертикалните компютърни кутии обикновено се произвеждат като mini-tower, mid-tower, и big-tower/full-tower. Кутиите full-tower обикновено са 22 инча или повече по височина и са предназначени да стоят на пода. Midtower кутиите са по-малки, около 18 инча по височина, а кутията minitower е обикновено 14 до 16 инча.

Въздушен поток 
Една от важните характеристики на компютърната кутия е въздушният поток, охлаждащ всички компютърни компоненти. Доброто охлаждане удължава техния експлоатационен период. За да се постигне е желателно да се поставят няколко вентилатора, някои от които вкарват хладен въздух, а останалите изкарват топлия въздух навън.

Съществуват три основни модела на охлаждащ въздушен поток:
 изравнен въздушен поток – количеството всмукан въздух е равно на количеството изпуснат въздух.
 положително налягане, получава се когато налягането на входящия въздушен поток надвиши изходящия.
 отрицателно налягане – когато налягането на изпуснатия въздушен поток превишава налягането на входящия.

Източници

Външни препратки 

Компютърен хардуер
Периферно устройство

Периферни устройства (разделяни понякога на запаметяващи и входно-изходни устройства) е общ израз за всички спомагателни устройства, които увеличават функционалността на компютрите, като улесняват и разширяват връзката им с околния свят. Чрез тях се въвеждат и извеждат команди, информация и резултатите от изпълнението на зададените програми. Резултатите и информацията могат да се видят директно от човека или могат да бъдат препратени към друга машина, контролирана от компютъра: например принтер, факс, мрежови устройства за връзка с други компютри. В частния случай на робот крайното устройство е самият той.

Първото поколение компютри са били оборудвани с много ограничен набор от периферни устройства. Въвеждането на инструкциите е ставало с перфокарти или перфолента, а извеждането на резултатите - с телетип или чрез отпечатване на принтер. Преди навлизането на персоналните компютри за периферни са се считали почти всички устройства, свързани с централния процесор и оперативната памет. С годините се добавят все по-нови периферни устройства и например при персоналния компютър основните входни устройства са вече клавиатурата и мишката, а изходните – мониторът и принтерът. Все по-често мониторът и твърдият диск не се считат за периферни устройства, тъй като в днешно време са необходими за повечето конфигурации. Почти всички сървъри обаче нямат монитори, защото обикновено се управляват от разстояние. Има и други устройства за въвеждане и извеждане на информация: таблети, факс-контролери, цифрови камери, микрофони, високоговорители.

Съществуват две основни групи периферни устройства: запаметяващи устройства като твърд диск, флопи-диск, компакт-диск, USB памет и др., които представляват сравнително бавна памет с голям капацитет, в които информацията се съхранява временно. Втората група са входно-изходните, включително и устройствата, свързани с осъществяването на достъп до компютърни мрежи. Възможността за обмен на данни между различни компютри открива широки възможности за разгръщане на приложението им. Глобалната мрежа Интернет позволява милиони компютри да комуникират помежду си.

Видове периферни устройства 
 Запаметяващи устройства (устройства за постоянно съхранение на данни)
 CD-ROM устройство (Оптично устройство)
 DVD-ROM устройство
 Флопидисково устройство (ЗУГМД)
 Харддисково устройство (ЗУТМД)
 Устройство с магнитна лента (ЗУМЛ)

 Входно-изходни (биват и само входни и само изходни)
 Клавиатура
 Мишка
 Микрофон
 Джойстик
 Скенер
 Графичен таблет (дигитайзер)
 Монитор
 Принтер
 Уеб камера
 Плотер
 Тонколони

 Комуникационни (мрежови)
 Модем
 Мрежова карта

!
Славянски държави

Славянски държави днес условно се наричат всички държави, чийто официален държавен език е един от съвременните славянски езици.

Съвременни славянски държави

Исторически славянски държави 
 Блатненско княжество
 Великоморавия
 Карантания
 Киевска Рус
 Руянско княжество
 Самово княжество
 Първо Българско царство
 Второ Българско царство
Оптично дисково устройство

Оптично дисково устройство е вид дисково устройство – компютърен компонент, предназначен за четене или записване на информация върху оптични дискове. Носителите на информация могат да бъдат компактдискове (CD), DVD или Blu-ray диск. За четене и запис се използва лазерно лъчение от близката инфрачервена област за CD, червено (650 нм) за DVD и синьовиолетово за BD.

История 
В компютрите оптичните устройства се появяват на мястото на флопи-дисковите устройства, които имат капацитет от само 1.44 MB, бързо оказал се недостатъчен за нарастващите обеми от данни. След около 2003 г. оптичните устройства на свой ред биват изместени от USB флаш паметите, които са много по-малки като физически размер, а големи като капацитет.

Скорост 
Скоростта на четене на оптичните устройства се определя спрямо скоростта на четене на аудио CD. Съкратеното означение „1x“ е скорост на трансфер на данни 150 килобайта в секунда (kbps). Маркираната скорост върху устройството означава максималната скорост, с която се четат данни (напр. 8x, 16x, 24x, 40x ...).

При DVD-ROM устройствата „1х“ скорост на четене осъществява пренос на данни от 10,8 мегабита в секунда (Mbit/s) (=1,35 MB/s). Това съответства приблизително на скорост 9х при компактдиска. По-модерните DVD устройства четат/записват със скорости до 18х-24х.

Видове 
Има няколко вида устройства, според видовете оптични дискове:
 CD-ROM устройството е предназначено единствено за четене на компакт дискове.
 CD-RW устройството е предназначено за четене и записване на компакт дискове, които позволяват запис.
 Combo устройството е предназначено за четене и записване на CD и само за четене на DVD дискове.
 DVD-ROM устройството е предназначено само за четене на DVD дискове и компактдискове.
 CD-RW/DVD устройството е предназначено за четене на DVD дискове и четене и запис на компактдискове.
 DVD-RW устройството е предназначено за четене и запис на DVD дискове и компактдискове.
 DVD-RAM устройството действа като DVD-RW устройството, но предлага и четене и запис на DVD-RAM.

Периферни устройства
Запаметяващи устройства
Потребителска електроника
Карантания

Карантания е ранносредновековна славянска държава на Хорутаните в Централна Европа, възникнала през 7 век и просъществувала близо триста години.

През 611 г. карантански отряди нахлуват в Бавария по долината на река Драва и опустошават областта, този път без помощта на съседните авари. След 620 г. Карантания е включена в състава на Държавата на Само под името Винедска провинция (marca Vinedorum). Неин владетел бил княз Валук (Vallux dux Vinedorum). През 658 г. Само починал и държавата му се разпада, а Карантания продължава самостоятелно съществуването си.

Вижте също 
 Каринтия
 Хорутани

История на Австрия
История на Словения
Исторически славянски държави
Лижие

Лижие () е бивш френски отбор от Формула 1.

Създаден през 1970 година от пилота Ги Лижие. Болиди с марката Лижие имат 343 старта във Формула 1 в периода 1976 – 1996 г.

След като изкупува активите на отбора на Матра, дебютът на Лижие е през 1976 за Голямата награда на Бразилия с пилот Жак Лафит, който печели и първата победа за отбора още през 1977. В началото на 1980-те години Лиже е един от най-силните отбори, но след това постепенно запада. През 1996 Оливие Панис печели неочаквана макар и напълно заслужена победа в хаотичното състезание за Голямата награда на Монако, което е последната победа на Лижие, както и единствената в кариерата на Панис.

Ги Лижие поддържа тесни връзки с тогавашния президент на Франция Франсоа Митеран и премиера Пиер Береговоа. Това позволява на отбора да придобие държавни спонсори, в лицето на цигарите „Житан“ и Френската национална лотария. Връзките с френското правителство също така му позволяват да ползва турбодвигателите на „Рено“ безплатно, както и горивата „Елф Акитен“. Към 90-те финансовото състояние на екипа се влошава и е продаден на Сирил де Рувър, който после го продава на Том Уокиншоу и Флавио Бриаторе.

През 1996 година тимът е закупен от бившия пилот от Формула 1 – Ален Прост и преименуван на Прост Гран При. През 2002 отборът банкрутира.

Победи на Лижие във Формула 1 

Лижие
Автомобилен спорт във Франция
Сремска Митровица

Сремска Митровица () е град в Сърбия, автономна област Войводина, административен център на Сремски окръг и община Град Сремска Митровица.

Има население от 37 751 души (2011).

Названието на града Митровица произхожда от името на Свети Димитър, а средновековното му българско име Срем вероятно идва от това по времето на Римската империя когато градът е бил известен като Сирмиум, античното название на Сремска област.

История 
Областта Срем е част от Първата българска държава. Крепостта и градът, който е център на областта, носят това име до ХІІ век. Той е център на епархия, която през ХІ - ХІІ век е част от Охридската архиепископия.

След 1180 г. името на града се променя първо на Civitas Sancti Demetrii, после на Дмитровица, Митровица, а след това получава сегашното си име, към което е прибавено определението „Сремска“, за да се отбележи, че градът се намира в Срем и за да не се бърка с Косовска Митровица.

Източници 

Градове във Войводина
Градове в Сремски окръг
Инстинкт

Инстинктите ( – „да подтикна, да инициирам“) представляват вродени предразположености на даден жив организъм да следва определено поведение. Те не се заучават, а са унаследени фиксирани модели на действие (ФМД), активизирани от повече или по-малко конкретен набор от вътрешни или външни стимули. Вродените емоции, които могат да бъдат изразени по по-гъвкави начини и заучените модели на реакция, не инстинктите, формират основното мнозинство от реакции на външни стимули у някои видове, докато при други всички те могат да бъдат отхвърлени от действията, основани на когнитивни процеси с повече интелект, креативност и транс-интелектуална интуиция.

Според Иван Павлов инстинктите са сложни безусловни рефлекси, обезпечаващи осъществяването на жизненоважните функции на организма. Според Владимир Вагнер инстинктите не са: „стереотипи, които еднакво се повтарят от всички представители на вида, а способност, неустойчива и колебаеща се в определени наследствено фиксирани предели (шаблони) за всеки от своя вид“. В психоанализата Фройд говори за различни инстинкти, като половия, инстинкта за смъртта и др.

Бележки 

Психология
Етология
Физиологични процеси
Ги Лижие

Ги Камий Лижие (, 12 юли 1930 – 23 август 2015) е бивш френски ръгбист, пилот и собственик на тима от Формула 1 – „Лижие“.

Става известен още в края на 40-те години на XX век, като ръгби играч. По същото време работи като касапин в родния си град Виши. Остава сирак, за това е отдаден на идеята да изгради собствен бизнес в сферата на строителството. Когато ръгби кариерата му приключва поради множество контузии – играе дори в националния отбор на Франция – започва да се състезава първо с мотоциклети, после със състезателни болиди.

В началото на 60-те години на XX век Лижие навлиза в строителния бизнес. В този период се запознава с Франсоа Митеран и Пиер Береговоа – тогава местни политици от Френската социалистическа партия.

Състезателна Кариера 
Най-доброто му класиране в стартовете за Формула 1 е 6-о място на Голямата награда на Германия през 1967 г.

Вижте също 
 Формула 1
 Пилоти от Формула 1
 Конструктори от Формула 1

Френски пилоти от Формула 1
Родени във Виши
Лиеж

Лиеж (; ; ; ; ) е град в източна Белгия, административен център на провинция Лиеж в региона Валония. Населението му е 197 355 души (по приблизителна оценка от януари 2018 г.).

Девизът на града е „Лиеж – пламенният град!“ (Liège – la ville ardente!).

География 

Лиеж е разположен на река Мьоза и се намира на 25 километра южно от Маастрихт (Холандия) и на 40 километра на запад от Аахен (Германия).

История 

Земите на Лиеж са населени от праисторически времена (най-старите находки са от 200 000 г. преди Христа), но основаването на града датира от около 700 г. и се свързва с убийството на епископ Ламбер и пренасянето на епископския престол от Маастрихт в Лиеж.

Население

Управление

Икономика 

Индустриален град със силно развита металургия, Лиеж е важен стопански център през XIX век, но през XX век изживява значителен упадък. През последните години, Лиеж и областта залагат на логистиката.

Инфраструктура 

Градът разполага с летище и пристанище на река Мьоза и канала Албер. Гарата Лиеж-Гиймен (Liège-Guillemins) е обновена по проект на испанския архитект Сантяго Калатрава. Лиеж е възел на няколко значими пътни магистрали.

Култура

Известни личности 
 Родени в Лиеж
 Якоб Аркаделт (1500 – 1568), композитор
 Шарлин Ван Сник (р. 1990), джудистка
 Жустин Енен (р. 1982), тенисистка
 Мари Жилен (р. 1975), актриса
 Йожен Изаи (1858 – 1931), цигулар
 Елвис Помпилио (р. 1961), моден дизайнер
 Дидие Рендерс (р. 1958), политик
 Жорж Сименон (1903 – 1989), писател
 Лиз Тири (р. 1921), биоложка и политик
 Жозеф Фолиен (1884 – 1968), политик
 Цезар Франк (1822 – 1890), композитор
 Жан-Жозеф Шарлие (1794 – 1886), революционер

 Починали в Лиеж
 Емил дьо Лавеле (1822 – 1892), политикономист
 Жан-Жозеф Шарлие (1794 – 1886), революционер

 Други
 Юбер Лиежки (656 – 727), епископ на Тонгерен, пренася седалището на диоцеза в Лиеж
 Козма Пражки (ок. 1045 – 1125 г.) е бохемски свещеник, писател и историк. Между 1075 и 1081 г. учи в Лиеж.

Вижте също 
 Лиежки университет

Източници
Турне

Турне () е град в западна Белгия, административен център на окръг Турне в провинция Ено. Населението му е 69 554 души (по приблизителна оценка към 1 януари 2018 г.).

География 

Турне е разположен на 18 метра надморска височина в Средноевропейската равнина, на бреговете на река Схелде на 8 километра от границата с Франция и на 24 километра източно от центъра на Лил.

История 

Наред с Тонгерен, Турне е най-старият град в Белгия и играе важна роля в нейната история. Градът е столицата на салическите франки преди времето на крал Хлодвиг I.

Население

Управление

Икономика

Инфраструктура

Култура

Известни личности 
 Родени в Турне
 Люк Варен (1914 – 2002), спортен журналист
 Бартелеми Дюмортие (1797 – 1878), ботаник
 Габриел Пети (1893 – 1916), разузнавачка

Източници 

Градове в Белгия
Общини в Ено
Тагалог

Тагалог или тагалски език е един от малайско-полинезийските езици, официален език на Филипините.

Говори се от около 13 млн. души. От XVII век оригиналното тагалско писмо е заменено от латиница.

Вижте също 
 Филипински език
 Тагалог на Ethnologue
 Уикипедия на тагалог

Източници 

Австронезийски езици
Езици във Филипините
Филипински език

Филипинският език (наричан още филипино, пилипино) е националният и един от двата официални езика на Филипините според филипинската конституция от 1987 г. Езикът е на практика стандартизирана версия на тагалог, австронезийски език, говорен като първи език от около 15 000 000 души във Филипините към 1995 г.

История 
Филипинският език е базиран на най-разпространения сред населението на островите местен език – тагалог (tagalog). Думата „тагалог“ означава „живеещ край река“. Много малко се знае за историята на езика преди идването на испанците през 16 век понеже няма запазени по-ранни текстове. Първата книга, за която се знае, че е написана на тагалог, е „Християнска доктрина“ от 1593 г. Тя е била написана на испански и две версии на тагалог – едната на местната писменост наречена „Baybayin“ (Уникод 1700-171F) и една на латиница.

През 1937 г., първото народно събрание на Филипините създава Националния Езиков Институт, който избира тагалог за основа на нов национален език. През 1961 г. този език е наречен „пилипино“ (pilipino), но по-късно е прекръстен на „филипино“ (filipino) в конституцията от 1972 г.

Понастоящем някои твърдят, че филипино е идентичен с тагалог, а според други филипино е смесица от тагалог, различни по-малко разпространени местни езици, английски и испански.

Вижте също 
 Тагалог
 Филипинският език на Ethnologue

Източници 

Австронезийски езици
Езици във Филипините
Фиджийски език

Фиджийският език е австронезийски език, говорен от около 350 000 души във Фиджи като роден език, което е по-малко от половината население на страната; други 200 000 души го говорят като втори език. Официален език на Фиджи заедно с английския и фиджийския хиндустани от 1997 г.

Външни препратки 
 Фиджийският език на Ethnologue
 Уикипедия на фиджийски

Култура на Фиджи
Австронезийски езици
Бан Гу

Бан Гу (на китайски: 班固) е китайски историк от 1 век.

Той наследява от баща си Бан Бяо службата по записване на историята на късната династия Хан, книга известна днес като Ханшу (漢書, или Книга на Хан). Негов брат е военачалникът Бан Чао.

Заради политически връзки с рода на вдовстващата императрица Доу Бан Гу е изпратен в затвора, където умира. Книгата му е довършена от неговата сестра Бан Джао и се превръща в модел за следващите династически хроники.

Библиография 
 Clark, Anthony E. Ban Gu’s History of Early China (Amherst: Cambria Press, 2008)
 Bielenstein, Hans. Pan Ku’s Accusations against Wang Mang. In Chinese Ideas about Nature and Society: Studies in Honour of Derk Bodde. Ed. Charles Le Blanc and Susan Blader. Hong Kong: Hong Kong University Press, 1987, 265 – 70.
 Синицын Е. П. Бань Гу-историк древнего Китая. М., 1975.

Китайски историци
Амиан Марцелин

Амиан Марцелин () е римски историк, автор на исторически труд, обхващащ периода 353 – 378. Той е считан за последния значим историк на западащата Римска империя.

Грък по произход, Амиан се предполага, че е роден в Антиохия, Сирия. Потомък е на знатен род. Служил е в армията със звание protector domesticus. Амиан взема участие в много военни походи, включително и в персийския поход на Юлиан през 363 г. След като излиза в оставка в Рим Марцелин пише своята книга (между 380 и 390 г.).

Главното му произведение е „Деяния“ (Res gestae) (понякога наричано „История“) – един от най-важните източници за историята на Римската Империя и съседните народи през IV век. Написан е на латински език. Този труд обхваща периода от упралвението на император Нерва (80 г.) до смъртта на Валент през 378.

От 31 книги на „Деяние“ до нас са стигнали само последните 18 книги, от 14 до 31, където са описани събитията от 353 – 378 г. Трудът му е предимно на военна тематика, но съдържа и географски описания и философски разсъждения.

Външни препратки 
  Марцелин
  Ammianus Marcellinus
  Ammien-Marcellin, L'Histoire romaine Римска история от Амиан Марцелин на латински с превод на френски

Римски историци
Родени в Антакия
Починали в Рим
Косуърт

Косуърт () е компания за проектиране, разработка и производство на двигатели за автомобилни състезания.

Създадена е през 1958 г. в Нортхамптън, Англия, от Майк Костин и Кийт Дъкуърт (името на компанията е образувано от първата сричка на първата фамилия и втората сричка на втората фамилия).

Въпреки че в началото компанията е независима, тя е подкрепяна от автомобилния производител Форд. По-късно става част от концерна.

По-късно Косуърт се разделя на две – Косуърт Рейсинг и Косуърт Текнолоджис.

През септември 2004 Форд обявява за продажба както Косуърт, така и собствения си тим от Формула 1 – Ягуар Рейсинг.

На 15 ноември 2004 г. собствениците на Чемпкар световни серии (Джералд Форсайт и Кевин Калкховен) закупуват компанията.

Двигатели 
Косуърт започват производството на двигатели през 1959 г. за Формула 3, с обем 1000 cm³, базирани на двигателен блок, производство на Форд.

Двигателят Форд Косуърт V8 DFV е най-успешният в историята на Формула 1. Първа победа с този двигател печели болидът Лотус 49, управляван от Джим Кларк. През 90-те години на ХХ век Косуърт доставят двигатели за много от тимовете във Формула 1. Форд Косуърт Зетек е V-образен с 10 цилиндъра, разположени на 72°, използван от тима във Формула 1 Заубер през 1995 и 1996 г. Един от най-успешните и продължителни проекти на Косуърт е разработката и производството на двигатели за състезанията Индикар и Чемпкар. Програмата стартира през 1970 г. с производството на двигател с обем 2,65 литра V8 и турбокомпресор. Доставката на двигатели продължава до 2004 / 2005 г. Косуърт доставя осемцилиндрови агрегати за тима Уилямс във Формула 1, за сезон 2006.

В Косуърт работят не само върху агрегати за спортни състезания, но и за серийни автомобили. Разработвани са двигатели за Форд, Волво, Ауди, Астон Мартин, като последните две са разработвани от Фолксваген груп, която в края на 1990-те за кратко е собственик на компанията.

Външни препратки 
 Косуърт рейсинг 
 Косуърт текнолоджис

Вижте също 
 Формула 1
 Пилоти от Формула 1

Косуърт
Основани във Великобритания през 1958 година
Нортхамптъншър
Нортхамптън

За града в Съединените щати вижте Нортхамптън (Масачузетс).

Нортхамптън (, звуков файл и буквени символи за произношение ) е град в централна Англия. Той е най-голямото селище и административен център на графство Нортхамптъншър. Населението на самия град е 189 474 жители.

Нортхемптън е традиционен център на производството на обувки и кожарската промишленост.

Икономика 
В Нортхамптън се намира фирмата Косуърт за производство на автомобилни дивгатели.

Известни личности 
Родени в Нортхамптън
 Франсис Крик (1916 – 2004), физик и биохимик
 Пат Макграт (р. 1966), гримьорка

Починали в Нортхамптън
 Джеръм К. Джеръм (1859 – 1927), писател

Външни препратки 
 Уебсайт на града

Градове в Нортхамптъншър
Лукойл-България

„Лукойл-България“ ЕООД е търговско дружество със седалище в София, България, част от групата на „Лукойл“. Основната дейност на предприятието е пласментът на продукцията на нефтопреработвателния завод „Лукойл Нефтохим Бургас“ – течни горива, нефтохимикали и полимери. Това се осъществява, освен с продажби на едро и чрез верига от над 200 собствени и франчайзингови бензиностанции в цялата страна. През 2019 година „Лукойл-България“ има обем на продажбите 3,3 милиарда лева и нетна печалба преди облагане 76 милиона лева.

По обем на продажбите, 4,8 милиарда лева през 2008 година, Лукойл България се нарежда на трето място в страната и на шестдесето в Централна Европа.

От 2020 година управител на „Лукойл-България“ е Андрей Матюхов.

Бележки 

Търговски предприятия в София
Лукойл
Основани в България през 1999 година
Отношения между България и Русия
Животновъдство в Древен Египет

Още от неолита (за особеностите на епохата в земите на Египет, виж Древен Египет, неолит) египтяните умеели да опитомяват животните, които и до днес са типичен домашен добитък: волове и крави, кози и овце, свине и кучета.

Те били събирани в стада, които представлявали богатството на селата и впоследствие се превърнали в основа на личното състояние. Плячката по време на война и грабежи се изчислявала в глави добитък, а надписът върху главата на скиптъра на фараона Нармер гласи, че след една своя победа той взел като плячка 400 000 преживни и 1 422 000 кози. Същевременно, освен тези класически животни, египтяните опитвали да опитомяват и животни от пустинята: газели, муфлони, адакси, диви козли, орикси, африкански антилопи и дори хиени, които използвали при лов.

Но още през Средното царство тези опити били изоставени, въпреки че ориксът все още бил отглеждан в оборите на управителя на нома. наречен с името на това животно. Силните волове били отглеждани в блатистите места, пазени от пастири, които ходели почти голи и били придружавани от своите кучета с остри муцуни. Те се връщали само няколко пъти годишно в жилището си в имението на своя господар, където писарите се заемали с преброяването на стадото. Събирали биволите в обори, където заедно с други домашни животни били угоявани, преди да бъдат изпратени в кланицата. Фигуралните изображения от гробниците дават представа за живота на говедарите, за отглеждането на добитъка в оборите, както и за жизнените и многобройни стада от волове, кози, свине и осли. Домашните птици също представляват едно от богатствата на египтяните.

Древен Египет
Древен Египет
Път

Път е начин и система за комуникация, чрез която се осъществява преминаване или движение, по която преминава или се движи нещо или някой (търговски път, въздушен път, воден път, наземен път и т.н.).

 Търговският път е комуникационна система, чрез която се доставят стоки, например Великият път на коприната, пътят на кехлибара, пътят на подправките, пътят на тамяна и благовонията и т.н..

 Железен път е комплекс от структури и съоръжения, които образуват път с направляващо-носещи жп коловози.

 Наземен път е всяка земна площ или съоръжение, предназначени за движение на пътни превозни средства или пешеходци. В сегашно време това е комплекс от структури и съоръжения, които образуват пътно тяло и прилежаща инфраструктура с възможност за движение на хора и превоз на товари, с мобилни средства задвижвани с животинска, с човешка, или с механична сила.

Разпростира се надлъжно и напречно.
 Надлъжно на платно/платна за движение.
 Напречно от бордюр до бордюр или от банкет до банкет за ограничение.
 Платното се оформя и разделя с хоризонтална механично нанесена химическа маркировка. Разделението е за посоки на движение и подреждане на движението по посоката.

„Чл. 63. (1) Надлъжната пътна маркировка се използва за очертаване на пътните ленти, на които е разделено платното за движение, и за очертаване на неговата граница.“

Когато платното е заснежено или заледено и маркировката е станала невидима, се прокарва мислена такава. Същото важи и за движението по грундова полоса (черен път).
 Платната може и да са две – автомагистрала (аутобан, аутострада), разделени надлъжно с ленти за движение в посока и разделени напречно с разделителна ивица, огради (парапети) и мантинели по средата.

Пътищата са необходими за осъществяване на пътния транспорт.

Пътищата свързват населени места, като села, градове и други.

По вида на използване могат да бъдат:

 пешеходна алея
 пътека
 шосе (за предвижване на ППС задвижвани с моторна, животинска, или човешка сила) – с трайна или нетрайна настилка
 велосипедна алея (път за придвижване само на велосипеди)

 Пешеходно-велосипедна алея (път, предназначен само за движение на пешеходци и велосипедисти)

и др.

Пътна лента 
Според Закона за движение по пътищата в България, пътна лента е „надлъжна част от пътя, очертана или не с маркировка и осигуряваща движението на недвуколесни пътни превозни средства в една посока едно след друго“.

Вижте също 
 авеню
 автомагистрала
 алея
 булевард
 велосипедна лента
 водосток
 мост
 пътен знак
 пътна мрежа
 пътна маркировка
 пътна сигнализация
 пътно строителство
 тротоар
 тунел
 улица
 Път на коприната
 Път на кехлибара

Други значения 
 Път (физична величина)
 Друм (тютюн)

Бележки 

2.ПРАВИЛНИК ЗА ПРИЛАГАНЕ НА ЗАКОНА ЗА ДВИЖЕНИЕТО ПО ПЪТИЩАТА
- Чл. 63. (1)
Хаитянски креолски език

Хаитянският креолски език (Kreyòl) е креолски език, говорен от около 7 800 000 души в Хаити и Доминиканската република. Езикът се базира на френски език, с влияние на няколко западно-африкански езика от нигер-конгоанската група, между които волоф, фон и еве.

Граматика 
Граматиката на хаитянския креолски език се различава коренно от граматиката на френския език. Глаголите не се съгласуват по род и число, в езика отсъства и категория род: съществителните, прилагателните имена и местоименията нямат род.

Словоредът в хаитянския креолски език е много близък до френския. Множественото число се образува чрез наставката yo, която най-често се изписва с тире след думата.

Глаголни времена се образуват чрез добавяне на спомагателни думе пред глагола (напр. mwen pale – аз говоря, mwen kon pale – аз говорех, mwen a pale – аз ще говоря).

Речник 
Повечете от думите произлизат от френски език, но са с опростено произношение. Много често определителният член на френски е възприет като част от думата в хаитянския креолски език.

 bagay (Fr. bagage, „baggage“) – „нещо“
 Bondye (Fr. Bon Dieu /bõ.djø/) – „Господ“
 dèyè (Fr. derrière /dɛ.ʁjɛʁ/) – „зад“
 diri (Fr. du riz /dy.ʁi/) – „ориз“
 kle (Fr. clé /kle/) – „ключ“
 kle kola (Fr. clé /kle/, „ключ“ + Eng. „cola“) – „отварачка за бутилки“
 lalin (Fr. la lune /la.lyn/) – „луна“
 matant (Fr. ma tante, „моята леля“) – „леля“
 nimewo (Fr. numéro /ny.me.ʁo/) – „номер“
 ozetazini (Fr. aux États-Unis /o.ze.ta.zy.ni/) – „САЩ“
 pwa (Fr. pois /pwa/) – „боб“
 vwazen (Fr. voisin /vwa.zɛ̃/) – „съсед“
 zwazo (Fr. les oiseaux /le.zwa.zo/) – „птица“
 zye (Fr. les yeux /le.zjø/) – „око“

Външни препратки 
 Хаитянски креолски език на Ethnologue
 Уикипедия на хаитянски креолски

Култура на Хаити
Култура на Доминиканската република
Пиджини и креолски езици
Монголски език

Монголският език е алтайски език, говорен от около 5 700 000 души в Китай, Монголия. Официален език е на Република Монголия.

История 

Историята на монголския език се дели на три основни периода.

 Старомонголски език – (до XIII век)
Старомонголският език е близък до монголския праезик, от който произлизат всички монголски езици. В речниковия състав се наблюдават много заемки от тюркските езици и китайския език от периода на династията Тан. По това време се създава и монголската писменост въз основа на староуйгурската азбука.

 Средномонголски език – (XIII – XVII век)
Средномонголският език е запазен в китайска транскипция на монголски текстове и в двуезични речници. През XVII век монголците приемат тибетския будизъм и езикът им се обогатява с религиозни термини от санскрит и тибетски език. През този период се наблюдава развитието на различни монголски диалекти.

 Съвременен монголски език – (от XVII век до днес)
От XVII век започва да се оформя книжовният монголски език. Разговорният монголски се различава значително от писмения.

Граматика 
 Монголският език е аглутинативен език, в който основна роля играе именното склонение (7 падежа). Множествено число се употребява рядко, няма категория род.
 Глаголната система е силно развита: 2 вида (свършен, несвършен), отрицателно спрежение, 3 наклонения (изявително с две времена (минало и сегашно-бъдеще), повелително, пожелателно), отглаголни съществителни и сложна система от причастия.

Писменост 
След образуването на Монголската Народна Република (през 1924 г.) се преминава към кирилицата.

Дългите гласни са удвоени кратки гласни. Произнасят се с натъртване, а не с удължаване.

Ако след буквата „н“ има гласна, гласната не се произнася.

Ако след буквата „н“ има съгласна, тогава „н“ се произнася като „нг“.

Външни препратки 
 Монголският език на Ethnologue 
 Уикипедия на монголски
 Monumenta Altaica – Алтайско езикознание 
 Funky Mongolian Language – Безплатни материали по монголски