Руски език

Ру̀ски езѝк () – географски най-разпространеният език в Евразия, също така е и най-използваният славянски език в света. Говорен е от около 258 милиона души, включително от 154 милиона като първи език, руският е на осмо място в света по общ брой говорещи и по брой говорещи го като първи език. През 20 век той придобива голямо политическо значение и днес е официален език на няколко държави – Русия, Казахстан, Беларус, Киргизстан и Таджикистан, региони в други страни (Приднестровие, Абхазия, Южна Осетия), както и на Организацията на обединените нации.

Руският е индоевропейски език, част от източнославянската група, включваща още три говорени и днес езика – беларуски, русински и украински. Макар да запазва източнославянската синтетично-флексионна структура и общославянската лексикална основа, съвременният руски включва и голям брой чужди думи от областите на политиката, науката и техниката. Официален е в четири държави, в самоуправляващата се монашеска общност Атон, както и в някои градове в Украйна. Руският е международен език, използван от около 260 млн. души по света, на него има написано голямо количество специализирана литература, използва се за съхраняване на информация във всички сфери на живота, както и е работен за повече от 20 международни организации като ООН, Червения кръст, ОНД, ШОС и т.н.

Класификация 
Руският е славянски език, принадлежащ към индоевропейското езиково семейство. Той е близък до останалите два източнославянски езика – украинския и беларуския. В много случаи в източни Украйна и Беларус местните езици се говорят наравно с руския, в определени територии дори традиционният билингвизъм е дал в резултат смесени езици като суржик в източна Украйна и трасянка в Беларус.

Смята се, че във формирането на съвременния руски език значима роля има древноновгородският диалект, въпреки че е изчезнал към 15 – 16 век. Речниковият запас (повечето абстрактна и книжовна лексика), принципите на словообразуване и до известна степен флексиите и литературният стил на книжовния руския език са повлияни и от старобългарския език чрез използвания от Православната църква църковнославянски. В същото време в различните диалекти, намиращи се в наши дни в бърз упадък, се използват предимно местни източнославянски форми. В някои случаи източнославянските и църковнославянските форми се използват успоредно с известни нюанси в значението.

Руската фонология и синтаксис, особено в северните диалекти, са повлияни и от местните угро-фински езици – мерянски, мокшански, муромски, мешчерски, вепски и други. Тези езици, някои от тях изчезнали, в миналото са говорени в централната и северната част на днешна Европейска Русия. Уралските народи влизат в контакт с източнославянските езици още през ранното Средновековие и с времето се превръщат в субстрат на съвременния руски език. Диалектите, говорени на север, североизток и северозапад от Москва използват значителен брой думи с угро-фински произход.

Освен това лексиката и литературният стил на руския език са повлияни от европейски езици, като полски, латински, нидерландски, немски, френски и английски. В съвременния руски език има и известно количество думи, заети от татарския и други тюркски езици.

История 
Руският език се формира върху основата на старовеликоруския език, обособил се около 14-15 век от староруския език. Важна роля в този процес има засилването на политическото влияние на Московското княжество, около което се образува руската държава. До края на 17 век официален език в страната остава старобългарският в неговата руска редакция, което става причина за по-силното старобългарско влияние върху руския, отколкото върху останалите източнославянски езици.

Император Петър I предприема широки обществени реформи, сред които е промяната на азбуката и секуларизацията на образованието и литературната дейност. През този период в езика започват да навлизат много специализирани термини от западноевропейските езици. Западното влияние е толкова силно, че през 19 век голяма част от аристокрацията говори в ежедневието си френски, по-рядко немски. Обикновено се приема, че съвременният литературен език води началото си от времето на Александър Пушкин през първата трета на 19 век. Той коренно променя руската литература, като отхвърля архаизмите и ги заменя с граматиката и лексиката на говоримия език по негово време.

Разпространение 
Основната територия на разпространение на руския език е Руската федерация. По данни от общоруското преброяване на населението от 2010 г., числеността на говорещите на руски език е приблизително 137 и половина милиона души (99,4 % от броя на отговорилите на въпроса за владеене на руски език), от които – около 111 милиона руснаци. В качествата на роден, руският език е указан от 118,6 милиона души, от тях – 110,7 милиона руснаци, 1,5 милиона украинци, 1,1 милиона татари. Съгласно преброяване на населението от 2010 г., владеене на руски език са указали 142,6 млн. души (99,2 %).

Освен в Руската федерация руският език (и неговите отличаващи се варианти от използвания в Русия) е широко разпространен в редица други държави, влизащи в състава на бившия СССР. По различни данни, броят на говорещите руски език в тези страни е от 52 милиона (2005) до 94 милиона души (2010). Съгласно преброяването на населението в Укрийна през 2001 г., 8 милиона руснаци в Украйна наричат руския език роден, както и 6,3 милиона представители на други етноси в страната (от тях 5,6 милиона – украинци). Освен указалите руски като роден език, още 17,2 милиона души отбелязват, че го владеят свободно.

В Казахстан, съгласно преброяването от 2009 г., руският език е посочен за роден от 3,8 милиона души от руснаците в страната (98,8 %), освен това жителите на Казахстан от всички националности в категорията над 15 години заявяват, че разбират устния руски език – 11,5 милиона души (94,4 %), свободно го четат – 10,8 милиона души (88,2 %) и свободно пишат – 10,3 милиона души (84,8 %).
В Узбекистан числеността на владеещите руски език се оценя в пределите от 3,6 млн. (2005 г.) до 11,8 млн. (2009 – 2012 г.) при наличието на около 1,1 млн. руснаци в Узбекистан.

По данни от беларуското преброяване през 2009 г., руският език е посочен за роден от 4 милиона жители на Беларус (от тях 3 милиона етнически беларуси и 756 хил. руснаци). За език, на който говорят в къщи, руският е посочен от 6,7 милиона души (от тях 5,6 милиона беларуси и 758 хил. руснаци); за друг език, който свободно владеят, руският е посочен от 1,3 милиона души. В Киргизия, по данни от преброяването на населението на страната през 2009 г., руският език като роден владеят 482 хил. души, а в качеството на втори език е използван от 2,1 милиона души, общо – 2,6 милиона души или 48 % от населението на страната.
При преброяването на населението на Молдова през 2004 г., руският език е посочен за роден от 97,2 % от 201 хил. етнически руснаци, 31,8 % от 282 хил. украинци, 5,8 % от 147 хил. гагаузи и 2,5 % от 2,6 милиона молдовани. Като ежедневен език руският е използван от 16,0 % от 3383 хил. души от населението на страната.

В Латвия, според преброяването на населението на страната от 2011 г., като език за ежедневно общуване, руският е посочен от 699 хил. души, в това число 460 хил. руснаци, 90 хил. латвийци и 54 хил. беларуси.

Според резултати от преброяването на населението, броят на рускоговорещите в страните на бившия Съветски съюз извън Русия в периода 2009 – 2012 г. е:

Голям брой владеещи руски език живее в страни зад границите на Русия – в европейските държави, в САЩ, Канада, Израел и много други страни. Най-голям брой владеещи руски език като роден има в САЩ (730 хил. души, 2000 г.) и в Германия (над 350 хил. души, 2011 г.).

Броят на хората, които говорят руски като роден в целия свят, е оценяван на 166,2 млн. души (2015); а броят на тези, които говорят руски като втори език, се оценява на 110 милиона души (2009). Според различните оценки, общият брой на рускоговорещите по света е около 260 милиона души (2014 г.).
Освен в Русия и другите бивши съветски републики, руският език към 2010 г. е владян в Източна Европа и на Балканите от 12,9 млн. души, в Западна Европа – 7,3 млн., в Азия – 2,7 млн., в Близкия Изток и в Северна Африка – 1,3 млн., в Африка на юг от Сахара – 0,1 млн., в Латинска Америка – 0,2 млн., в САЩ, Канада, Австралия и Нова Зеландия – от 4,1 млн. души.

Страни извън Русия с най-голямо население на рускоезично население (като роден, втори или чужд език), по данни от 2010 г.:

По степени на разспространение (общ брой на владеещи езика хора), руският език към 2013 г. заема 6-о място в света след английския (1500 млн. души), китайския (1400 млн.), хинди/ урду (над 600 млн.), испански (500 млн.) и арабския език (350 млн.). Сред езиците, които са родни за техните носители, руският през 2009 г. заема 8-о место в света след китайския, испанския, английския, арабския, хинди, бенгалски и португалски език.

Диалекти 
В съвременното диалектно разделение на руския език, руските диалекти са разделени на две географски части: първата включва централните части на европейската част на Русия – територията на разселването на руснаците, въз основа на която първоначално, най-вече до 15 век, се формират руските диалекти и руския национален език; втората обхваща средното и долното течение на Волга, Кавказ, Урал, Сибир, Далечния изток и други територии, които са усвоени от руснаците след формирането на руската нация, руския език и неговите диалекти, което обхваща периода от 16 до 20 век.

На територията на ранното формиране на езика се образуват две големи групи руски диалекти – северно наречие и южно наречие, характеризиращи се редица противопоставяния едно на друго на диалектните явления.

За говорите от късното формиране е характерна липсата на ясно диалектно разнообразие; пъстротата на малките ареали; присъствието на смесени говори на преселенци от различни региони; предимно повтарящи се функции, известни в границите на териториите от ранното формиране.

Съгласно диалектното разделение на руския език, предложено през 1965 г. от Капитолина Захарова и Варвара Орлова, в състава на диалектите и централните руски говори влизат следните групи говори и говори, които не образуват самостоятелни групи:

 Северно наречие:
 Ладого-Тихвинска група говори;
 междузонални говори на северното наречие (Онежка група говори, лачки говори, белозерско-бежецки говори);
 Вологодска група говори, Костромска група говори;
 Архангелска (Поморска) група говори.
 Южно наречие:
 Западна група говори, Горноднепровска група говори, Горнодеснинска група говори;
 междузонални говори А на южното наречие;
 Курско-Орловска група говори;
 междузонални говори Б на южното наречие (Тулска група говори, елецки говори, осколски говори);
 Източна (Рязанска) група говори;
 Донска група говори.
 Централноруски говори:
 западни централноруски говори:
 западни централноруски окащи говори:
 новгородски говори;
 Гдовска група говори;
 западни централноруски акащи говори:
 Псковска група говори;
 селигеро-торжковски говори;
 източни централноруски говори:
 източни централноруски окащи говори:
 Владимирско-Поволжка група говори (с Тверска и Нижегородска подгрупи);
 източни централноруски акащи говори:
 Отдел А на източните централноруски акащи говори;
 Отдел А на източните централноруски акащи говори;
 Отдел А на източните централноруски акащи говори;
 говори на чухломския езиков остров.

Писменост 

33-те букви на руската кирилица сприблизителното имфонетично съответствие

Руската азбука е кирилицата. Тя почти съвпада с българската, но руската има три букви повече – Ё ё, Ы ы и Э э. Руската азбука произхожда от древната кирилица, претърпяла т. нар. гражданска реформа на цар Петър I през 1708 г. Последната промяна на азбуката е от 1918 г.

Граматика 

В руския език има шест падежа: именителен, родителен, дателен, винителен, творителен и предложен. Има три наклонения – повелително (пиши, пишите), изявително (пишу, пишет) и условно (писал бы). За разлика от българския, в руския език няма преизказно наклонение; неговата роля се поема от миналото време. В руския език има само три глаголни времена – сегашно, минало и бъдеще:

На четирите минали времена в българския език съответства едно-единствено минало време в руския. Основното миналото време на глаголите в руския език съответства на българското минало деятелно причастие. В зависимост от контекста на изречението глагола може да се преведе в различните времена на български език.

Глаголите от несвършен вид (като играть) образуват сложно бъдеще време с помощта на спомагателния глагол быть. Глаголите от свършен вид нямат специална форма за бъдеще време: тяхното сегашно време се използва със значение на бъдеще:
 Несвършен вид (настоящее време): Я читаю – аз чета;
 Сложно бъдеще време: Я буду читать – Аз ще чета;
 Свършен вид: Я прочту – Аз ще прочета („аз прочета“ няма смисъл).

Често различните представки пред инфинитива на глагола подсказват, че той е от свършен вид с редки изключения.

Глаголите имат две категории спрежения според това дали основата на глагола завършва на е, или и. Глагол от един вид има само едно спрежение.

Възвратни глаголи 
Глаголите имат също и възвратни форми формиращи се с окончанията: – СЬ и – СЯ.

В инфинитива на глагола е винаги – ТЬСЯ; (нравиться)

- СЬ: Пише се след гласни.

- СЯ: Пише се след съгласни и -ТЬ.

Някои глаголи нямат възвратна форма, докато други винаги са възвратни.

Залог в руския език няма, но съществуват т.нар. неопределено лични и безлични изречения. Синтаксисът е много близък до този на останалите славянски езици, в т.ч. българският.

Причастия и деепричастия 
Деепричастията в руския език имат несъвършен и съвършен вид и се образуват от основата на съответния вид глагол. Тези два вида съответно образуват и два вида възвратни деепричастия. От всичките 4 вида деепричастия само тези от несъвършен вид имат точен аналог с деепричастията в българския език. (читать – читая – четейки).

Падежите в руския език 
Имената в руския език (съществителните, прилагателните, числителните и местоименията) се скланят в шест падежа според рода и числото си и също така се групират в три склонения. Именителният падеж е основната форма на думите. В таблицата за съществителните имена са дадени окончанията за останалите пет падежа – родителен, дателен, винителен, творителен и предложен.

Падежи на съществителните имена

 1 Одушевените предмети поемат окончанията за родителен, а неодушевените – за именителен падеж.
 2 При едносрични думи и при думите берег и угол окончанието е -у, когато предлогът не е о (в лесу, на берегу, в шкафу, на полу, в углу, на лугу, в саду и др.).
 Някои съществителни имат форма само за множествено число: (брюки, очки).

Прилагателните имена се скланят по различна падежна схема. В множествено число прилагателните нямат мъжки, женски и среден род.

Сравнителна и превъзходна степен 
Сравнителната степен в руския език се образува само от прилагателни описващи качества на обекта. Качествените прилагателни имена могат да преминават от един вид в друг, когато се използват в преносно значение.

Сравнителната степен има две форми – проста и сложна. Простата се образува с окончание -ее, а сложната – с частицата более и противоположната по значение частица менее, последвани от прилагателно в начална форма:
 умен – умный; по-умен – умнее, более умный;
 по-малко слаб – менее слабый.

Прилагателните в проста сравнителна степен не се изменят по падеж, род и число. Частиците за сложна сравнителна степен: более, менее също не се изменят.

Голям брой прилагателни и наречия, често срещани в речта, образуват простата сравнителна степен по неправилен начин:
 короткий – короче;
 дальний – дальше;
 старый – старше;
 молодой – моложе;
 сладкий – слаще;
 глубокий – глубже;

и др.

- Превъзходната степен също притежава проста и сложна форма. Простата превъзходна степен се образува с наставката -ейш или -айш, а сложната – с частицата самый:
 умен – умный; най-умен – умнейший, самый умный;
 къс – краткий; най-къс – кратчайший, самый краткий.

Наставката -айш е винаги под ударение. Наставката -ейш заменя окончанието -ый на основната форма на прилагателното.

Сложната форма за превъзходна степен се използва значително по-често; тя е стилово неутрална. Простата форма звучи архаично и се използва само в т. нар. висок стил.

Числителни имена 
В руския език има три основни вида числителни:

 Бройни (количествени) числителни – нуль, один, два, три....
 Редни числителни – нулевой, первый, второй, третий...
 Събирателни числителни – оба, двое, трое, четверо...

Когато редното числително завършва с думите: тысячный, миллионы, миллиардный... то двете части се пишат като една цяла дума (двадцатитысячны – 20 000).

Други по специални са:

 Счетни числителни – единичны, двоичный, троичный...
 Мултиплициращи числителни – одиночной, двойной, тройной...

Фонетика 
1. Азбука на руския език

Азбуката на руския език съдържа 33 букви. В руския език има Ё ё, Ы ы, Э э.

1.1. Ето как се произнасят някои букви, различни от тези в българския език:

 Е е [йе]
 Ё ё [йо] или [ьо]
 Щ щ [шч]
 Ы ы [ъ] или [и]
 Э э [е]

В руския език буквата Щ щ се произнася като звучното съответствие на звука [шч].

1.3. Буквата Э э и се произнася [е].

 электричество [електричество]
 энергия [енергия]

Литература

Бележки

Вижте също 
 Руска литература
 Руско влияние върху българския език
 Международна олимпиада по руски език

Външни препратки 

Основни:
  Руският език на Ethnologue

Речници:
  Язык падонков (wiki)
  Онлайн руски речници и материали за руски език
 Онлайн Руски Речник 
  Онлайн руски речници
  Българско-руски онлайн речник

Изучаване:
 Многоезичен сайт за изучаване на руски език

 
Езици в Крим