alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Хетеросексуалност

Хетеросексуалността е най-често срещаната сексуална ориентация сред хората, представляваща полово и романтично влечение към представители на противоположния пол. В обекта на привличането е и разликата между хетеросексуалността, хомосексуалността и бисексуалността.

Не всички, които осъществяват хетеросексуални контакти са само и единствено хетеросексуални. Някои хора могат да се самоидентифицират като хетеросексуални, но да имат сексуални отношения и с мъже, и с жени. От друга страна, има хомосексуални хора, които по една или друга причина поддържат хетеросексуално поведение.

В някои западни страни хетеросексуализъм се използва като синоним на хетеросексизъм (схващането за хетеросексуалността като по-добра или единствено нормална сексуалност). В българския език думата не съществува.

Определение 
Хетеросексуалност идва от гръцката дума heteros (различен) и латинската sexus (пол). Прилагателното хетеросексуален е въведен от Карл Мария Кертбени около 1860 г., скоро след появата на думата хомосексуален.

Хетеросексуален за пръв път е включено в „Нов международен речник“ на Мериам-Уебстър като медицински термин за обозначаване на „патологично сексуално влечение към човек от противоположния пол“. В изданието на същия речник от 1934 г. обаче дефиницията е променена на „проява на сексуално влечение към човек от другия пол; нормална сексуалност“.

История 
Историята на хетеросексуалността е част от тази на сексуалността.

Жаргон 
Една от основните гей жаргонни думи за хетеросексуален е чуждицата стрейт. Оригиналното ѝ значение е прав, правилен. Стрейт е прилагателно (стрейт хора, стрейт поведение) и употребата му като съществително (един стрейт или стрейтове) е неуместна. По-широкоприет термин е хетеро, съкращение от хетеросексуален.

Вижте също 
 Портал:Сексуалност – систематизиран портал
 Сексуалност
 Пол
 Хомосексуалност
 Бисексуалност
 Асексуалност

 Хетеронормативност

Книги 
 Ендсьо, Даг Ойстейн, Сексът и религията. София: Персей 2012. ISBN 978-619-161-001-3
 Kinsey, Alfred C., et al., „Sexual Behavior in the Human Male“. Indiana University Press. ISBN 0-253-33412-8
 Kinsey, Alfred C., et al., „Sexual Behavior in the Human Female“. Indiana University Press. ISBN 0-253-33411-X

Външни препратки 
 Международна организация за хетеросексуални права

 
Социология
Махмуд Абас

Махмуд Абас (), известен още като Абу Мазен, е палестински политик от най-голямата политическа партия Фатах.

Ръководител е на Организацията за освобождение на Палестина (ООП), след като е избран на 11 ноември 2004 г., като заема мястото на починалия Ясер Арафат.

От март до октомври 2003 г. е министър-председател на Палестинската автономия, но си подава оставка след борба за надмощие с Арафат.

Избран е за президент на Палестинската автономия на 9 януари 2005 г.

Президенти на Палестина
Министър-председатели на Палестина
Палестински политици
Членове на Фатах
Почетни доктори на МГИМО
Възпитаници на Дамаския университет
Сафед

Сафед (; ) е град в Израел. Населението му е 35 276 души (по приблизителна оценка от декември 2017 г.). Градът си е спечелил славата на център на кабалистиката и свещен за еврейската религия град.

История 
През 1102 г. кръстоносците построяват тук крепост, която през 1188 г. е завладяна от Саладин. През 1240 г. френските тамплиери възстановяват крепостта, която 26 г. по-късно е окончателно овладяна от мюсюлманите. През 16 век Сафед се превръща в един вид еврейски град под властта на османците. В средата на века тук живеят приблизително 10 хил. евреи, мнозина от които са бежанци от Испания. Много известни еврейски учени се заселват в града, което го превръщат в център на науката и кабалата. През 1563 г. тук е открита и първата еврейска печатница в Палестина.

През 17 век градът става център на шабатизма-месианско еврейско движение. От 18 век броят на юдейското движение рязко спада в Сафед.

При основаването на Израел в града живеят 12 хил. араби и хиляда и седемстотин евреи. През май 1948 г. арабите напускат града и оттогава Сафед е изключително еврейски град.

Днес важно значение за града играе туризмът. По време на последната израело-ливанска война от 2006 г. Сафед е поразен от няколко ракети изстреляни от Хизбула от Ливан.

Известни личности 
 Родени в Сафед
 Махмуд Абас (р. 1935) – политик, президент на Палестинската автономия
 Салма Джаиуси (р. 1926) – писателка

 Починали в Сафед
 Соломон Алкабец (1505-1584) – равин
 Йосиф Каро (1488-1575) – равин
 Исак Лурия (1534-1572) – равин

Източници 

Градове в Израел
До Чикаго и назад

„До Чикаго и назад“ е книга от българския писател Алеко Константинов. Това е първият негов пътепис, който той издава през 1893 г.

Повод за написването на пътеписа „До Чикаго и назад“ са приятелите на Алеко Константинов, които го подтикват да оформи своите впечатления на „леки“, „хвърчащи бележки“, т.е. едно увлекателно за онова време четиво, провокиращо към размисли. Пътеписът е създаден през 1893 г. след пътуването на Алеко до Новия Свят, с цел да посети Световното изложение в Чикаго, посветено на 400-ната годишнина от стъпването на Христофор Колумб на американския бряг. Като самостоятелно издание излиза през 1894 година и донася на автора литературна известност. „До Чикаго и назад“ пресъздава пътуване извън границите на България, като същевременно заявява отношението на автора към българската и чуждата действителност. Особено живописни са описанията на американската действителност и на водопада Ниагара.

Пътеписът е превеждан на много езици. В Чикагския университет на 1 ноември 1994 г. е издигнат паметник на писателя.

Източници 

Литература след Освобождението
Български книги
Книги от 1894 година
Алеко Константинов
Пещера (пояснение)

Пещера може да се отнася за:

 пещерá – вид земна кухина
 Пéщера – град в област Пазарджик
 Община Пещера
 Пещера (Област Перник) – село в област Перник
 Пещера (Област Смолян) – село в област Смолян
 ВЕЦ Пещера
 Пещера (връх) (3050 m) – връх в Кавказ
 Пещера (ледник) – ледник на остров Ливингстън в Антарктика.
Митница

Митницата е държавна институция, която контролира вноса, износа и транзита на стоки на територията на отделна държава и внася дължимите митни сборове в държавния бюджет.

Към 2004 г. над 40% от приходите в републиканския бюджет на България се събират от митническата администрация.

Български митници 
Българската митническа администрация е създадена през 1879 г. и е една от най-старите държавни институции в България. Понастоящем тя е централизирана система, в която работят 3337 души, структурно разпределени в Централно митническо управление, 11 митници и 66 митнически бюра и пунктове. Събира 45 % от данъчните приходи в държавния бюджет в т.ч. традиционните собствени ресурси и ДДС на границата. От години е на едно от първите три места сред митническите администрации в Европа по брой разкрития и по задържани количества хероин по т. нар. „Балкански път“. От 1973 г. е активен член на Световната митническа организация.

Мисията на митническата администрация се определя от развитието на обществото, от неговите повишаващи се изисквания към създаване на оптимална икономическа среда обусловена от либерална и ефективна търговска политика. Едновременно с това обществото изисква от митническата администрация да защитава достиженията му като се противопоставя ефективно на нарушенията и престъпленията спрямо фискалните интереси, културното наследство и интелектуалните продукти и да защитава живота и здравето на гражданите.

Нейни отговорности са:
 да облекчи функционирането на пазара,
 да осигури правилното прилагане на политиките на Европейския съюз,
 да осигури контрол на външните граници,
 да защитава обществото от опасни стоки,
 да прилага коректно Общата митническа тарифа, Общата система за преференциите, антидъмпинговите и други мерки, които са основни за функционирането на общата европейска икономика.

Основна функция на митническата администрация е събирането на митни сборове и други държавни вземания от нейна компетентност. Българската митническа администрация съдейства за опазване на културното наследство и за защита правата върху интелектуалната собственост. Администрацията събира и анализира статистически данни по международната търговия, участва в разработването и изпълнението на международните договори, които се отнасят до митническата дейност и осъществява международните митнически връзки.
Арий

Арий е древноримски християнски теолог, основоположник на арианството.

Арий е роден в Древна Либия, бил е възпитаник на Лукиан Антиохийски, бил е презвитер във Александрийската патриаршия. Осъден е на първия (Никейски) Вселенски събор от присъствалите на него 318 свети отци.

Древноримски философи
Християнски философи
Писма на Душевадеца

През 1942 г. К. С. Луис пише своите „Писма на Душевадеца“, които бързо се превръщат в класика на християнската литература на 20 век. Написани с духовно проникновение и английско чувство за хумор, „Писмата“ са интересни дори само като идеен похват – да се покажат духовните процеси в човека от гледна точка на един дявол.

С това рисковано и непрепоръчително от догматична гледна точка начинание К. С. Луис се справя блестящо, без да изпада нито в „диаболизъм“ (да разсъждава прекалено много за природата на дявола, в чието безспорно съществуване като христянин вярва), нито в психологизъм (неизбежно да преповтаря отколе известни истини за природата на греха). Луис поглежда преди всичко към Човека – с неговите слабости и с огромния му духовен потенциал – но през художествената призма на една обърната гледна точка. Ценностите пак са същите, но със сменени имена – естествено е Дяволът да нарича Бога „Врага“; от неговите уста всяко добро дело или добродетел се произнасят с еквивалента на нашия сарказъм или погнуса, а в „Писмата“ на стария дявол до неопитния му племенник (отношенията чичо – племенник са архетипни за английската хумористична литература) чичото естествено ще поучава малкия как най-ефикасно да твори зло.

За първи път на български „Писмата на Душевадеца“ е издадена през 1996 г. от издателство Славика. Второто издание на книгата е издадено през 2010 г. от издателство Нов човек.

Източници:

 Национален регистър на издаваните книги в България

Книги от 1942 година
Йо

Йо може да се отнася за:
 Ио, героиня от древногръцката митология
 Йо, естествен спътник на Юпитер
 85 Йо, астероид в Слънчевата система
 Йо, град във Франция
 Йо, обектно ориентиран език за програмиране
 друго наименование на полинезийския бог Кихо

Вижте също 
 Йо-йо
Лебед (пояснение)

Лебед може да се отнася до:

 лебед – птица;
 Лебед – съзвездие;
 Лебед — село в Южна България;
 „Лебед“ — български игрален филм с участието на Георги Калоянчев и Явор Милушев.

Наименования с подобно име 
 Лебет — село в Югоизточна Сърбия;
Египетски божества по азбучен ред

Тази статия представя списък на египетски божества по азбучен ред.

Трябва да се има предвид, че понякога при египетските божества съществуват няколко варианти на имената.



А 
Аару – Аах – Ак – Акен – Акер – Акса – Ам-Хе – Амам – Амаоунет – Амемет – Аменотхес – Амент – Аментет – Аммит – Аммут – Амон – Амон-Зевс – Амон-Ра – Амсет – Амунет – Анат – Андж – Анджети – Анджт – Анкет – Антзи – Анти – Антуеу – Ану – Анубис – Анукет – Анукис— Анупу – Анхор – Анхур – Апедемак – Аперетисет – Апет – Апи – Апис – Апопис – Апофис – Ареснуфис – Ареснуфис-Дедун – Арсафес – Асет – Астарта – Атон – Атум – Ахекует – Аш

Б 
Ба-Пеф – Баби – Баха— Баст – Бастет – Бат – Бата – Бес

Г 
Геб

Д 
Дедун – Дедуен – Джен – Дуамутеф – Дуат – Дуаур – Дунануи

E 
Еджо – Енеада

И 
Изида – Изис – Иментет – Именхи – Имхотеп – Ипет – Ирта – Ирто – Ихи

К 
Кебсенуф – Кек – Кекет – Кеку – Кемур – Клорел

М 
Маа – Маат – Мандулис – Матит – Мафдет – Ментит – Мерет – Мерит – Мерур – Мехен – Мин – Мневис – Монту – Мут
Мехит

Н 
Наунет – Небут – Нейт – Непри – Нефертум – Нефтида – Нехбет – Нонет – Нун – Нунет – Нут – Нефтис

О 
Огдоада – Озирис – Опет

П 
Пакхет – Петбе – Птах (Пта) – Птах-Сокар

Р 
Ра – Ра-Хоракти – Рененутет – Ренпет – Решеф

С 
Саа – Сатис – Секер – Серапис – Серкет – Сет – Сехмет – Собек

Т 
Тауарет – Темет – Тенемет – Тененит – Тефнут – Тот – Тум – Туту – Тховт – Тутанкамон

У 
Уаджет—— Уепаует

Х 
Хапи – Хатмехит – Хатор – Хегет – Хедетет – Хека – Хемен – Хемсут – Хепри – Хесат – Хех – Хонсу – Хор – Хорус – Хнум

Ш 
Шаи – Шай – Шед – Шедит – Шезму – Шентаит – Шепес – Шесметет – Шесму – Шетат – Шу – Шишко

!
Политеизъм
Лебед (филм)

„Лебед“ е български игрален филм (драма) от 1976 година на режисьора Румен Сурджийски. Сценарист на филма е Владимир Ганев. По мотиви от разказа „Инат хора“ от сборника „Дяволски опашки“ (1972 г.) на Ивайло Петров. Оператор е Лъчезар Виденов. Художник е Анастас Янакиев. Музиката във филма е композирана от Божидар Петков. Части от филма са заснети в Банкя, Созопол, Слънчев бряг и в залива „Алепу̀“, при нос „Малката Агалина“.

Синопсис 
Лебедът се счита за едно от най-красивите Божии творения. В редица митологии той представлява свещена птица – символ на чистотата, хармонията и благородието. За съжаление, не всички хора са способни да разберат и оценят по достойнство неговата красота и изящество. Когато една компания, тръгнала на лов, вижда по пътя си лебед, един от ловците решава да го отстреля и убива птицата. Слепотата за природната красота, води до принизяването ѝ до най-низки човешки потребности. А за всяка варварска постъпка има и възмездие.

Актьорски състав 

 Георги Калоянчев – Стоянов
 Йордан Спиров – Филипов
 Марио Маринов – Диков
 Явор Милушев – Милан
 Веско Зехирев – Гатьо
 Георги Попов
 Антоанета Кръстникова

Източници

Литература 
 „Български игрални филми: анотирана илюстрована филмография“, Том 3 (1971 – 1980), Автор: Галина Генчева, Българска национална филмотека, Издателство „Д-р Иван Богоров“, 2008, ISBN 954-316-069-4, 9789543160693, индекс 259, стр. 240
 „Енциклопедия Българско кино А-Я – личности, филми“, Автор: Александър Янакиев, Издателство „Титра“, 2000 г., ISBN 954-90486-2-4, стр. 425

Външни препратки 
 
 
 

Български филми
Български филми от 1976 година
Филми от 1976 година
Филми на Румен Сурджийски
Египетски божества по семейства



Великата Енеада от Хелиополис 
               Нун
                │
              Атум (или Ра)
            ┌───┴───┐
            │ │
           Шу───┬─Тефнут
             ┌──┴───┐
             │ │
           Нут──┬──Геб
    ┌───────┬───┴──┬───────┐
    │ │ │ │
 Озирис─┬─Изида Сет Нефтида
        │
       Хор (Той не винаги се причислява към тази Енеада)

Огдоадата на Хермополис 
 Нун ─ Нонет
 Кек ─ Кекет
 Амон ─ Амонет
 Heh ─ Hehet

Хелиополска триада 
 Хепри ─ Ра ─ Атум

Култ към Бастет 
 Бастет─┬─Атум
        │
      Miysis

Мемфиска триада 
 Птах─┬─Сехмет
      │
     Нефертум JFO

Едфуска триада 
 Хор───┬───Хатхор
       │
   Харсомтус (Хор младши)

Тиванска триада 
 Амон─┬─Мут
      │
   Хонсу

Елефантинска триада 
 Хнум─┬─Сатет
      │
     Анук

Медамудска триада 
 Râttaouy─┬─Монту
          │
       Харпаре

Ерментска триада 
 Iounyt ─ Монту ─ Ратауи

!
Холандия (пояснение)

Холандия може да се отнася за:
 Кралство Холандия – държава, съществувала между 1806 и 1810 г.
 Холандия – историческа област в Западна Нидерландия
 Северна и Южна Холандия – провинции в днешна Нидерландия
 Нидерландия – държава в Северозападна Европа, погрешно наричана Холандия
Нидерландия (пояснение)

Нидерландия може да се отнася за:
 Нидерландия – държава в Северозападна Европа, погрешно наричана Холандия;
 Обединено кралство Нидерландия – държава, съществувала между 1815 и 1830 г.;
 Нидерландия – историческа област, обхващаща днешните Нидерландия, Белгия, Люксембург и части от Франция;
 Бургундска Нидерландия – територия в днешните Нидерландия, Белгия и Люксембург;
 Испанска Нидерландия – южната част на Нидерландия, останала под испанско управление след 16 век;
 Австрийска Нидерландия – южната част на Нидерландия, след преминаването под австрийско управление през 18 век.
Великобритания (остров)

Великобритания (; ; ; ; ) е най-големият от Британските острови. Неговата територия е поделена между страните Англия, Шотландия и Уелс от състава на Обединеното кралство Великобритания и Северна Ирландия със столица град Лондон.

Островът се простира на северозапад от континенталната част на Европа. Въпреки неговия особен климат, той често се избира за почивка от туристите поради неговите привлекателни дестинации.

Великобритания често се бърка с Англия или с цялото Обединено кралство. Дори доста британци объркват различните понятия. Обединеното кралство е многонационална държава. В нея са включени англичани, шотландци, уелсци и северноирландци. Всички те по историческа традиция имат отделни национални отбори по футбол, както и по редица други спортове, напр. по кърлинг.

Името Великобритания произлиза от името на римската провинция Британия, която е включвала Англия и Уелс. Древните римляни са наричали келтите, които са живеели по тези острови, с името британи.

Името „Албион“ 
Албион е най-старото известно име на острова. Римляните вероятно го назовават така във връзка с латинското albus – бял, заради известните бели варовити скални брегове на югоизточното крайбрежие на Дувър. Името е вероятно от келтски произход. Алфред Холдер, немски филолог, го превежда (Alt-Keltischer Sprachschatz, 1896 г.) като Weissland (бяла земя).
Името „Албион“ най-вероятно идва от наименованието на древната родина на саксите Северна Албиния, локализираща се в Северна Германия.

Източници 

Британски острови
Острови на Великобритания
Еукариоти

Еукариотите (Eukaryota) са биологична империя организми, чиито клетки притежават ядро, където е събран генетичният материал. Те включват животните, растенията и гъбите, които са най-вече многоклетъчни, както и разнообразни други групи, обединени в биологичното царство Протиста, които са едноклетъчни. Името идва от гръцките думи eus – „добра“ и karyon – „ядка“, определящи ядрото.

Еукариотите имат обособено ядро (ядро с ядрена мембрана).

Еукариотните клетки по принцип са много по-големи (хиляди пъти) от прокариотните. Те имат цитоплазмен скелет и разнообразни вътрешни мембрани и структури, наречени органели. Цитоплазмените органели зависят от вида на клетката. Общите за всички видове са: ядро, вътреплазмена мрежа, митохондрии и т. н. Клетъчна мембрана, цитоплазма и рибозоми има и при прокариотите. В растителните и гъбните клетки съществуват вакуоли, а само в растителните – пластиди. ДНК са събрани в снопчета, наречени хромозоми, които са разделени на нишки в ядрото.

Възникване и еволюция на групата 
Предполага се, че еукариотите са възникнали след няколко етапа на симбиоза на древни бактерии, всяка от които отговаря за някой от фундаменталните механизми в съвременната еукариотна клетка – размножаване, опаковка и управление на генетичния материал, кислородно дишане, фотосинтеза при растенията.

Обратната хипотеза предполага първоначалното съществуване на протоклетка, притежаваща смесени характеристики. От нея в резултат на опростяване и специализация към ниските нива на хранителните вериги възниква прокариотът, а еукариотът заема по-високите нива, развивайки по-комплексно поведение чрез усложняване на генетичния апарат. Едва след това в резултат на симбиоза еукариотната клетка придобива митохондрии, а при растенията – и хлоропласти.

Класификация 

Еукариотните организми, които не влизат в царствата Растения, Животни и Гъби, понякога се групират в царство Протисти.

 Империя Eukaryotes – Еукариоти
 Bikonta
 Надгрупа Archaeplastida
 Царство Plantae – Растения
 Надгрупа SAR
 Надгрупа Excavata
 Unikonta
 Надгрупа Amoebozoa
 Надгрупа Opisthokonta
 Царство Animalia – Животни
 Царство Fungi – Гъби

Източници
Ерик Торвалдсон

Ерик Торвалдсон или Ерик Червения () е норвежки мореплавател, основател на първото норвежко селище в Гренландия.

Биография 
Роден е на 4 май 950 година в Норвегия, в семейството на Торвалд Асвалдсон. Наричан е Ерик Червения заради цвета на косата му.

Около 960 г. бащата на Ерик е принуден да напусне Норвегия заради убийство. Семейството се заселва в Исландия, но през 982 Ерик на свой ред е прогонен за убийство за период от 3 години и решава да потърси на запад от Исландия сушата, забелязана по-рано от мореплавателя Гунбьорн, нарекъл я Гунбярнарскер (Гунбьорнови рифове).

Според Сага за Ерик Червения през трите години на изгнанието си той изследва крайбрежието на Гренландия, след което се завръща в Исландия. През 985 г. отново заминава с голям брой колонисти и създава две колонии на западния бряг. Селището процъфтява и достига 3000 жители, главно нови заселници от Исландия. Една от тези пристигащи групи донася през 1002 г. епидемия, довела до смъртта на много видни жители, включително Ерик, починал през зимата на 1003 г.

Доколкото е известно, Ерик има 4 деца: дъщеря Фрейдис и трима сина – изследователя Лейф Ериксон, Торвалд Ериксон и Торстейн Ериксон. За разлика от своя син Лейф, Ерик Червения остава езичник до края на живота си.

Източници 
 

Викинги
Гренландци
Норвежки изследователи
История на Гренландия
История на Исландия
Изследователи на Северна Америка
Изследователи на Арктика
Инуити

Инуитите (на инуитски: ᐃᓄᐃᑦ) са група ескимоски народи, споделящи сходна култура и произлизащи от туле. Те включват канадските инуити и инувиалуити, гренландските калаалити и инупиак от Аляска.

Вижте също 
 ескимоси
 инуитски език
 Гренландия
 Северозападни територии
 Юкон
 Алеутски острови

Бележки 

Ескимоси
Зла река

Зла река е бивше село в Ловешки окръг. През 1976 г. се слива със селата Ново село, Острец и Видима при създаването на град Априлци (на който е квартал).

До 1900 г. населението е броено към Ново село, после е самостоятелна махала, а след 1923 г. е село.

Исторически села в област Ловеч
Община Априлци
Квартали на Априлци
Видима

Видима е река в Северна България, област Ловеч – общини Априлци и Троян и област Габрово – община Севлиево, ляв приток на Росица, от басейна на Янтра. Дължината ѝ е 67,6 km, която ѝ отрежда 56-о място сред реките на България.

Река Видима се образува от сливането на двете съставящи я реки – Лява Видима и Дясна Видима (Острешка река) в кв. „Зора“ на град Априлци. За начало се приема река Лява Видима, която извира от северозападното подножие на връх Ботев в Калоферска планина на Стара планина, в резервата „Северен Джендем“, на 2040 m н.в. под името Василковица. До кв. „Видима“ на град Априлци тече в дълбока гориста долина, след което се насочва на северозапад и пресича Новоселската котловина. Между селата Велчево и Дебнево тече на север и образува живописна проломна долина, след което завива на изток и долината ѝ става широка. Влива се отляво в река Росица на 206 m н.в., на 3 km южно от град Севлиево.

Площта на водосборния басейн на Видима е 554 km2, което представлява 24,2% от водосборния басейн на Росица.

Основни притоци – → ляв приток, ← десен приток:
 ← Мушичев дол
 ← Пръскалска река
 → Стърна река
 ← Острешка река (Дясна Видима)
 → Зла река
 → Талсински дол
 → Черешица
 → Бостандере
 → Шмашки дол
 → Иловица
 ← Граднишка река
 ← Елощица

Среден годишен отток при устието 5,6 m3/s, с ясно изразено пролетно пълноводие от април до юни, дължащо се на снеготопенето и лятно-есенно маловодие – август-октомври.

По течението на реката са разположени 1 град и 6 села:
 Област Ловеч
 Община Априлци – Априлци, Скандалото, Велчево;
 Община Троян – Дебнево;
 Област Габрово
 Община Севлиево – Бериево, Градница, Душево.

В долното течение на реката водите ѝ се използват за напояване, а в горното за производство на електроенергия – ВЕЦ „Видима“.

Между селата Градница и Дебнево, по десния бряг на реката, на протежение от 12,4 km преминава част от Републикански път III-404 от Държавната пътна мрежа Богатово – Севлиево – Дебнево.

Между град Априлци и село Велчево, по долината на реката, на протежение от 14 км преминава част от Републикански път III-607 от Държавната пътна мрежа Калофер – Априлци – Троян (през Стара планина част от трасето на пътя не е построено), а между селата Дебнево и Велчево, на протежение от 11,3 km – участък от Републикански път III-3505

В горното течение на Пръскалска река се намира вторият по височина водопад в България – Видимско пръскало (80 в)

Вижте също 
 Списък на реките в България
 Списък на реките в България по водосборни басейни
 Списък на реките в България по дължина

Топографска карта

Източници 

 Мичев, Н и Ц. Михайлов, И. Вапцаров и Св. Кираджиев, Географски речник на България, София 1980 г., стр. 107.

Външни препратки 
 Река Янтра и нейните притоци

Реки в България
Реки в област Ловеч
Реки в област Габрово
Водосборен басейн на Дунав
Фландрия (пояснение)

Фландрия може да се отнася за:

 Фламандски регион, един от трите региона в Белгия, който съвпада териториално с Фламандската общност
 графство Фландрия (графство), историческа област, заемала части от Белгия, Франция и Нидерландия, както и за нейните части:
 Източна Фландрия, провинция на Белгия
 Западна Фландрия, провинция на Белгия
 Морска Фландрия, част от нидерландската провинция Зеланд
 Френска Фландрия, главно френския департамент Нор
 Фландрия (филм), френски филм от 2006
Романшки език

Романш () е реторомански език.

Става един от четирите национални езика в Швейцария през 1938 г. заедно с немски, френски и италиански език. Говори се от по-малко от един процент от швейцарското население (около 35 000 души).

Вижте също 
 Простонароден латински език

Външни препратки 
 Романш на Ethnologue
 Уикипедия на романш

Романски езици
Езици в Швейцария
Инклинги

Инклингите ( - малък молив) е литературно-дискусионен английски клуб на преподаватели или свързани по друг начин хора с Оксфордския университет, както и писатели и любители на белетристиката. Обикновено, през тридесетте и четиридесетте, те се срещали всеки четвъртък вечер в кабинетите на К. С. Луис и Дж. Р. Р. Толкин за четене и обсъждане на собствени творби, както и за общи приказки.

У. Х. Луис (по-големият брат на К. С. Луис), който е член на клуба, пише: „Честно казано, Инклингите не бяха нито клуб, нито литературно общество, въпреки че в него имаше елементи и от двете. Нямаше правила, служители, програми и официални избори.“.

В периода между 1940 и 1963 г. инклингите се събирали преди обед във вторниците (по-късно в понеделниците) в различни оксфордски пъбове – обикновено, но не винаги в „Eagle and Child“, по-известно като „Bird and Baby“. Това не са официални срещи и противно на популярното схващане, там те не четели своите ръкописи.

Сред най-именитите членове на клуба наред с имената на Толкин и Луис се нареждат и тези на Чарлз Уилямс и Оуен Барфийлд.

Източници

Външни препратки 
 Повече за Инклингите на български

Британска литература
Оксфордски университет
Хлебен мухъл

Хлебният мухъл или плесен (Penicillium) е биологичен род от царство гъби, представителите на който се развиват като мека синьо-зелена повърхност върху влажен хляб, зеленчуци, тор и други органични хранителни вещества. Мицелът им представлява силно разклонена клетка с много ядра. Над субстрата, върху който са се развили, се издигат вертикални хифи, наречени конидионосци. На края им се образуват редици от спори, наричани конидиоспори. Когато спорите узреят, те се откъсват от стеригмите, върху които са закрепени към конидионосците с помощта на въздушни течения. По този начин безброй спори се пренасят във въздуха.

Пеницилиум включва следните видове:
 Penicillium notatum, произвеждащ антибиотика Пеницилин;
 Penicillium glaucum, използван при производството на италианското сирене горгонзола;
 Penicillium candida, използван при производството на френските сирена бри и камамбер;
 Penicillium roqueforti, използван при производството на сирената рокфор и датско синьо;
 Penicillium marneffei, паразит.

Eurotiomycetes
Дрожди

Дрождите (квасни гъбички) са едноклетъчни гъби, безхлорофилни микроорганизми. Те са сред най-изучаваните еукариоти в микробиологията. Развиват се в захарни (въглехидратни) вещества и причиняват алкохолна ферментация. Клетката има овална форма. Ширината им е от 2 до 8 µm, а дължината им е от 4 до 10 µm. Дишат аеробно. При наличие на топлина (около 42 °C) и влага се размножава много бързо чрез пъпкуване

Устройство 
Отвън клетката на дрождите е обвита с клетъчна стена, която се състои от няколко слоя. Непосредствено под клетъчната стена лежи цитоплазмената мембрана. Вътрешността на клетката е изпълнена с цитоплазма, в която протича голяма част от жизнените процеси. Тя се състои от белтъци, липиди, въглехидрати, соли и др. При младите клетки тя е хомогенна и дребнозърнеста.

Дрождите притежават ясно обособено ядро. Ядрото има овална форма и е обвито с тънка пореста мембрана.

Богати са на различни витамини. Някои видове съдържат В-комплекс.

Всъщност дрождите са клетки, които живеят при аеробни условия. Ядрата им са малки. Съдържат значителен брой малки митохондрии и хомогенна цитоплазма. Анаеробно живеещите дрожди, обратно – имат големи ядра, малко на брой, но големи митохондрии и хетероплазмена цитоплазма.

Размножаване и делене на дрождите 
Дрождите се размножават вегетативно (чрез пъпкуване или просто делене) и по полов път (чрез образуване на спори). Пъпкуването е основен метод за размножаване. На майчината клетка се появява подутина (пъпка), която постепенно нараства и достига размера и формата на майчината клетка. Тогава двете клетки се разделят с преграда. При половия начин се сливат 2 клетки и ядрата им започват да се делят 2, 3, 4 пъти в клетка. Обвивка се образува от 4 до 8 аспоспори.

Значение 
Човекът използва тези организми от хиляди години в производството на хляб, вино, бира. Маята за хляб се състои именно от гореописаните дрожди.

Друго много важно приложение на тези едноклетъчни е използването им за синтезиране на рекомбинантни лекарства. Например някои видове инсулин, който е необходим на болните от диабет, са синтезирани именно в клетките на Saccharomyces cerevisiae.

Външни препратки 
 Saccharomyces Genome Database
 abstract of the paper describing the genome

Торбести гъби
Монопол

Монополът е пазарна структура със строго определен единствен продавач, който произвежда продукция без близки заместители. Монополът е пълно отсъствие на конкуренция. Думата е от гръцки произход и означава „продавам сам“ (μόνος „сам, единствен“ πωλώ „продавам“). Ако една-единствена фирма предлага и продуктът няма заместители, тя е абсолютен монопол.

Причини за възникване 
Съществуват три основни причини за възникване на монопол на даден пазар. Първата е свързана с икономиите от мащаба. В някои индустрии икономиите от мащаба позволяват нарастваща възвръщаемост от мащаба, при което една фирма успява да задоволи цялото пазарно търсене при по-ниски разходи отколкото две или повече фирми биха могли. Това се случва особено в индустрии където непроменливите (фиксирани) разходи са значително по-големи спрямо променливите разходи за производство (например железопътния транспорт). Втората прична за създаване на монопол са външните ефекти. Такива са налице, когато достъпа до определено благо не може да бъде изключен или неговото индивидуално потребление не може да бъде измерено (например потреблението на националната сигурност или на морски фар). В тези случаи се счита, че държавната намеса е удачна тъй като в този случай никой не би се заел да предостави такъв продукт или услуга. Трета причина за възникване на монополите са правните бариери за навлизане на даден пазар, като авторски права, патeнти, лицензи, и др.

Класификация според начина на възникване 
 естествен – възниква чрез естествените сили на конкуренцията. Това се получава, когато една фирма е в състояние да задоволи пазарното търсене при по-ниски разходи за единица продукция. Тя се превръща в единствен продавач и издига бариери за вход в отрасъла за всички останали. Тази ситуация е характерна за отрасли, в които е възможна икономия от мащаба, а конкуренцията е силно затруднена. Пример са водоснабдяване, топлофикация, железопътен транспорт и др.

 изкуствен (институционален) – причина е правителствени ограничения за навлизането на множество фирми в даден отрасъл (дейност). Законовата защита на патенти, авторски права, издаването на лицензи, отдаването на концесия за ползване на природни ресурси поставят фирмите в привилегировано спрямо пазара положение.

Борба с монополите 

Борбата с монополите може да бъде проведена на различни институционални нива – от антимонополна комисия (в България това е Комисията за защита на конкуренцията); от партии чрез внасяне на законопроекти за поправки на закони, свързани с конкуренцията и монополите; от правителството, също чрез поправки; от неправителствени организации и граждански движения. Пагубно явление е срастването на държавата с монополите, което със сигурност е показател за корупционни схеми и измами.

В България се водят три големи инициативи за борба с монополите – тази на Съюз на комунистите в България - „Манифест за възраждане на България“, Движението за национално единство и спасение - „Срещу произвола на монополите“, и тази на ДСБ, оповестена на 9 януари 2012 г.

Вижте също 
 Билатерален монопол
 Монопсон
 Олигопол

Бележки

Външни препратки 
 Сабина Ракарова, „Монопол“, Университетски речник на Нов български университет
Референдум

Референдумът (или плебисцит) е пряко гласуване, при което цялото население на дадена държава с право на гласуване трябва да одобри или отхвърли дадено предложение. То може да бъде нова конституция, конституционна промяна, закон, отзоваване на избран служител или определено правителствено решение. Референдумът е инструмент за пряка демокрация в широк мащаб. Референдумът може да бъде национален или местен, задължителен или факултативен, императивен или консултативен, частичен, вариантен.

Най-голямото постижение на пряката демокрация, което швейцарците например възприемат като част от националната идентичност, е именно т.нар. гражданска инициатива за референдум по определен въпрос.

Плебисцит 
Плебисц̀ит е форма на референдум.

Обикновено допитването е по въпроса за националната принадлежност на населението на дадена област. Плебисцити се провеждат най-вече след Първата световна война по внушение на американския президент Удроу Уилсън, който смята, че е нужно всяка националност да живее в собствената си държава (иредентизъм). Плебисцитите са предвидени във Версайския договор (1919 г.) предимно за оформяне границите на Германия. През 1920 и 1921 г. са проведени следните плебисцити:
 в областта Шлезвиг между Германия и Дания (10 февруари 1920), изгубен от Германия, която печели само 25% от гласовете
 в областта Холщайн отново между Германия и Дания (14 март 1920), спечелен от Германия с 81% от гласовете
 в южната част на Източна Прусия между Германия и Полша (11 юли 1920), спечелен от Германия с 97,5% от гласовете
 в областта на градовете Ойпен и Малмеди между Германия и Белгия (20 септември 1920), спечелен от Белгия
 в околностите на град Клагенфурт между Австрия и Югославия (10 октомври 1920), спечелен от Австрия
 в Горна Силезия между Германия и Полша (21 май 1921), спечелен от Германия с 60% от гласовете (победителите от Антантата обаче решават да разделят областта и да оставят една трета от нея на Полша)
 в областта Бургенланд между Австрия и Унгария (14 декември 1921), спечелен от Австрия
 в областта Саар, която през 1919 г. е предадена за 15-годишно управление на Антантата (всъщност на Франция); плебисцитът се провежда на 3 януари 1935 г. между Франция и Германия, когато Хитлер вече е на власт; спечелен е от Германия с над 90% от гласовете.

Вижте също 
 Референдуми в България
 Регистър по Закона за пряко участие на гражданите в държавната власт и местното самоуправление
 Остракизъм
Пехота

Пехотата е най-масовият род войски.

Съставена е от войници, които се сражават най-вече пеш, използвайки лични оръжия. Те могат да пристигнат на сцената на бойните сражения по различни начини и биват разгърнати или в строй, или като партизани и участници в кратки сблъсъци.

В хода на историята пехотата е била почти винаги основна част от армията.

Бележки
Самоански език

Самоанският език е австронезийски език, говорен от около 430 000 души в Самоа и Американска Самоа.

Външни препратки 
 Самоанският език на Ethnologue
 Уикипедия на самоански

Култура на Самоа
Култура на Американска Самоа
Австронезийски езици
Санго

Санго е креолски език, говорен от около 5 000 000 души в Централноафриканската република и други страни.

Външни препратки 
 Санго на Ethnologue
 Уикипедия на санго

Пиджини и креолски езици
Култура на ЦАР
Свази

Свази или Свати (siSwati ) е език от групата Банту, говорен от около 1 670 000 души в Есватини и ЮАР.

Външни препратки 
 Суази на Ethnologue
 Уикипедия на суази

Езици банту
Синдхи

Синдхи (деванагари: सिन्धी, арабска азбука: سنڌي) е индоарийски език, говорен от над 30 милиона души, основно в пакистанската провинция Синд и в част от Индия.

Индоарийски езици
Езици в Пакистан
Били Боб Торнтън

Били Боб Торнтън () е американски актьор и сценарист. Бил е женен пет пъти като последната му бивша съпруга е актрисата Анджелина Джоли.

Торнтън е роден в Арканзас в семейството на Били Рей и Вирджиния.

Частична филмография

Актьор 
 1991 – „За момчетата“ (For the Boys)
 1993 – „Неприлично предложение“ (Indecent Proposal)
 1993 – „Тумбстоун“ (Tombstone)
 1995 – „Падащи звезди над Хенриета“ (The Stars Fell on Henrietta)
 1997 – „Обратен завой“ (U Turn)
 1998 – „Първични цветове“ (Primary Colors)
 1998 – „Трева“ (Homegrown)
 1998 – „Армагедон“ (Armageddon)
 1998 – „План без грешка“ (A Simple Plan)
 1999 – „Контролна кула“ (Pushing Tin)
 2001 – „Тате и другите“ (Daddy and Them)
 2001 – „Бандити“ (Bandits)
 2001 – „Балът на чудовището“ (Monster's Ball)
 2001 – „Човекът, който не беше там“ (The Man Who Wasn't There)
 2002 – „Шерифът“ (The Badge)
 2002 – „Да се събудиш в Рино“ (Waking Up in Reno)
 2003 – „Непоносима жестокост“ (Intolerable Cruelty)
 2003 – „Наистина любов“ (Love Actually)
 2004 – „Аламо“ (The Alamo)
 2005 – „Отбор за милиони“ (Bad News Bears)
 2005 – „Ледена жътва“ (The Ice Harvest)
 2006 – „Училище за гадняри“ (School for Scoundrels)
 2007 – „Господин Удкок“ (Mr. Woodcock)
 2008 – „Орлово око“ (Eagle Eye)
 2009 – „Информаторите“ (The Informers)
 2010 – „Безпощадно“ (Faster)
 2011 – „Котаракът в чизми“ (Puss in Boots)
 2012 – „Колата на Джейн Мансфийлд“ (Jayne Mansfield's Car)
 2013 – „Паркланд“ (Parkland)
 2014 – „Съдията“ (The Judge)
 2015 – „Антураж“ (Entourage)
 2014 – „Фарго“ (Fargo)

Сценарист 
 2000 – „Дарбата“ (The Gift)
 2001 – „Тате и другите“ (Daddy and Them)
 2012 – „Колата на Джейн Мансфийлд“ (Jayne Mansfield's Car)

Режисьор 
 2000 – „Тези прекрасни коне“ (All the Pretty Horses)
 2001 – „Тате и другите“ (Daddy and Them)
 2012 – „Колата на Джейн Мансфийлд“ (Jayne Mansfield's Car)

Външни препратки 

 Официален сайт
 
 

Американски актьори и актриси
Носители на „Оскар“
Носители на Златен глобус
Носители на награда „Сатурн“
Арканзасци
Карисимби

Връх Карисимби е спящ вулкан в планините Вирунга.

Разположен е точно на границата между Руанда и Демократична република Конго. Намира се в северозападната част на Руанда, на около 60 километра от столицата Кигали.

Висок е 4507 метра. На езика на местните народи името на вулкана означава „бяла черупка“.

Планини в Руанда
Планини в ДР Конго
Вулкани в Руанда
Вулкани в ДР Конго
Стратовулкани
Върхове
Оливие Панис

Оливие Денис Панис () е френски пилот от Формула 1. Роден е на 2 септември 1966 г. в Лион, Франция. Живее в Гренобъл. Женен е и има 3 деца.

Кариера 
Началото и при него е с картинга през 1986 г.
 1987 г. – печели стипендията на Елф Драйвинг на пистата Пол Рикар
 1988 г. – става 4-ти във френския шампионат Формула Рено
 1989 г. – шампион във френския шампионат Формула Рено
 1990 г. – става 4-ти във френската Формула 3
 1991 г. – втори във френската Формула 3
 1992 г. – кара във Формула 3000 за ДАМС
 1993 г. – шампион във Формула 3000

Дебютът му във Формула 1 е в Гран при на Бразилия през 1994 г. с екипа на Лижие. Кара също така за отборите на Прост през периода 1997 – 1999. През 2000 г. е тест пилот на Макларън, в БАР е титуляр през 2001 и 2002 г. и в Тойота завършва кариерата си, като 2004 г. беше последния му състезателен сезон. От следващия (2005) е тест пилот в японския тим.

Резултати от Формула 1

Външни препратки 
 Официален сайт

Френски пилоти от Формула 1
Родени в Лион
Бритиш Американ Рейсинг

Бритиш Американ Рейсинг (БАР) (на англ.: British American Racing) е тим от Формула 1.

Като конструктори навлизат във Формула 1 през 1999 година, след решение на компанията Бритиш Американ Табако да направи собствен тим за състезанията от Световния шампионат.

БАТ са спонсорирали тимове и преди да навлязат самостоятелно във Формула 1, но през 1997 година се свързват с мениджъра Крейг Полок, за да създадат свой тим.

Така се стига до купуването на тима от Формула 1 – Тирел, за 30 000 000 паунда.

През 1998 година официалното име на тима остава Тирел, но през 1999 г. вече носи името БАР.

Първоначално компанията решава двата болида да са с различни цветови схеми – единият да е син и жълт с логото на цигарите 555, а другият да е с цветовете на Лъки Страйк. Впоследствие ФИА не разрешава болидите да са в различни цветови схеми и затова отборът избира болида да е наполовина с цветовете на 555 и наполовина с цветовете на Лъки Страйк, като по средата е изографисан жълт цип. Тази уникална схема съществува само през 1999 година - от 2000 година до края на съществуването на екипа, колите на отбора са с цветовете на Лъки Страйк.

Отборът е изграден първоначално около световния шампион за 1997 година Жак Вилньов, чийто мениждър е иммено Полок. Въпреки привличането на Хонда като доставчик на двигателите за сезон 2000, отборът финишира на 5-6 място при конструкторите. През 2002 година Полок е заменен с шефа на Продрайв (компанията, която ръководи програмата на Субару, спонсориран от БАТ, в Световния рали шампионат) Дейвид Ричардс. След пререкания с Ричардс, Вилньов напуска отбора преди края на сезон 2003. Следващата година се оказва най-успешната в историята на отбора, като Дженсън Бътън финишира трети при пилотите, а отборът се класира на второ място при конструкторите.

През 2005 година Хонда придобива пълен контрол на отбора. За сезон 2006 цветовете на Лъки Страйк продължават да са по болидите, като сделката приключва след края на сезон, когато рекламите на цигари във Формула 1 са забранени.

За екипа 
Шеф на тима от сезон 2005 е Ник Фрай, който идва на мястото на Дейвид Ричардс. Технически директор е Джеф Уилис.

Пилоти са британеца Дженсън Бътън и японеца Такума Сато. Тест пилот е Антъни Дейвидсън.

За болида 
През сезон 2005 болидът на БАР 007 е с V10-двигател на Хонда, гумите са доставени от френската фирма Мишлен

Адрес 
Honda F1 Team

Brackley

Northants

NN13 7BD

Статистика 
Към октомври 2004 г.

Година на създаване – 1997 г.

Дебют – Голямата награда на Австралия, 1999 г.

Стартове –101

Победи – 0

Втори места – 4

Трети места – 9

Пол Позишъни – 1

НБО – 0

Обиколки като лидер – 72

Най-високо класиране при конструкторите: 2004 г. – 2-ро място

Общо набрани точки – 189

Пилоти, карали в тима през годините 
 Жак Вилньов – 82 старта 1999 – 2003
 Рикардо Зонта – 30 старта 1999 – 2000
 Мика Сало – 3 старта 1999
 Оливие Панис – 34 старта 2001 – 2002
 Дженсън Бътън – 34 старта 2003 – 2004
 Такума Сато – 19 старта 2003 – 2004

Външни препратки 
 Официален сайт 

Конструктори от Формула 1
Автомобилен спорт във Великобритания
Най-бърза обиколка

Най-бърза обиколка в автомобилните състезания (например Формула 1) е обиколка, направена за най-кратко време и с най-висока средна скорост.

При завършване на състезанието, най-бързата обиколка се записва в официалните резултати.

Вижте също 
 Първа стартова позиция
 Пилоти от Формула 1

Формула 1
Пилоти от Формула 1

Пилоти, участвали в световния шампионат във Формула 1 и техните резултати

Пилотите са подредени по азбучен ред – по буквата на фамилията.

A

Б

В

Г

Д

Е

Ж

З

И

Й

К

Л

М

Н

П

Р

С

Т

У

Ф

Ч

Х

Ш

Ъ

Вижте също 
 Световен шампион във Формула 1
 Световен шампион при конструкторите във Формула 1
 Пилоти от Формула 1 по националност
Роланд Раценбергер

Роланд Раценбергер () е австрийски пилот от Формула 1. Роден е на 4 юли 1960 година в Залцбург.

Раценбергер започва да се състезава във Формула Форд през 1983 г. и през 1985 г. печели първенствата в Австрия и Централна Европа.

Загива 33-годишен на 30 април 1994 в квалификацията за Голямата награда на Сан Марино, след челен удар в предпазната ограда (с около 300 км/ч). На следващия ден по време на самото състезание загива и трикратният шампион Айртон Сена.

Формула 1 
 Най-високо класиране – 11-и
 Най-висока стартова позиция – 26-и
 1994 – без класиране в световния шампионат

Източници 
 

Австрийски пилоти от Формула 1
Загинали автомобилни пилоти
Родени в Залцбург
Починали в Имола
Алесандро Дзанарди

Алесандро „Алекс“ Дзанарди (, изписвано често неправилно на български като Алесандро Занарди) е италиански автомобилен състезател от Формула 1 и КАРТ сериите. Роден е на 23 октомври 1966 в град Кастел Маджоре, близо до Болоня, Италия. През 2002 г. претърпява тежка катастрофа на пистата Евроспийдуей Лаузиц в Германия с болид от американските серии КАРТ, вследствие на което са му ампутирани двата крака.

В края на 2003 г. Алекс се завръща на пистата в Лаузиц в специално преработен автомобил с оборудван с ръчни газ и спирачка. С него той изминава последните 13 обиколки, които не успява да завърти при инцидента, който за малко не е отнел живота му. При това достига високи скорости – почти 310 км/ч. Всъщност ако е участвал в квалификациите през същия уикенд е щял да се класира пети.

По-късно Дзанарди се състезава в състезание от сериите WTCC на Монца също със специално пригоден за протезите му автомобил и завършва на впечатляващото 7-о място. През 2004 г. отново възобновява състезателната си кариера в европейските серии WTCC с протези на двата крака.

През 2007 година е патрон на „Европейско рали за хора с увреждания“, проведено в София.

Лични данни 
 Живее в Монако
 Висок: 177 cm / Тегло: 70 кг
 Женен за Даниела / Има син Николо
 Хоби – ски, риболов
 Лични автомобили: БМВ M5, Хонда NSX, Хонда CRV

Кариера в Индикар 
Двукратен шампион с болид на „Чип Ганаси Рейсинг“ през 1997 и 1998 година.

Кариера във Формула 1 
 6-о място – 1
 Отпадания – 23

Източници 
 
 Официален сайт

Вижте също 
 Пилоти от Формула 1
 Световен шампион във Формула 1
 Световен шампион при конструкторите във Формула 1

Италиански пилоти от Формула 1
Виктор Орта

Барон Виктор Орта () е белгийски архитект, представител на стила ар нуво.

Биография 
Роден е на 6 януари 1861 г. в Гент, Белгия. За първи път е привлечен към архитектурата по времето, когато помага на чичо си при един строеж. Учи в престижното гентско училище Воскенслаан (), като е възпитаван в традицията на неокласицизма, но напуска, за да замине за Париж, където започва да се занимава с интериорен дизайн. Там се вдъхновява от все още новите за времето си импресионисти и поантилисти, както и от работата със стомана и стъкло.

Когато през 1880 г. баща му умира, Орта се завръща в Белгия и се мести в Брюксел, за да учи в Академията за изящни изкуства. Там се и оженва и става баща на две дъщери. Къщата и студиото му днес са превърнати в музей.

В Брюксел се сприятелява с Пол Ханкар – известен скулптор и архитект в стил ар нуво.

Умира на 9 септември 1947 г. в Брюксел на 86-годишна възраст.

Галерия

Външни препратки 
 Музеят на Орта в Брюксел

Белгийска аристокрация
Белгийски архитекти
Белгийски масони
Ар нуво
Родени в Гент
Хора от Брюксел