Стамболово (Софийска област)

Стамболово е село в Западна България. То се намира в Община Ихтиман, Софийска област.

География 
Село Стамболово се намира в планински район. То е разположено на 4 km южно от град Ихтиман, в полите на Черни рид, част от Ихтиманска Средна гора. На изток се намират село Мирово и връх Еледжик. На север е Белишката планина. На запад – местността Оташлия, а недалеч са селата Черньово и Полянци. На юг от Стамболово, през Черни рид минава път, който го свързва с Пчелински минерални бани. В близост до селото преминава ж. п. линията София – Пловдив. Недалеч е автомагистрала „Тракия“.

Климатът е континентален, с типичните четири сезона. Характерни за Ихтиманската котловина са мъглите и ранните слани през есента. От запад на изток котловината се прекосява от река Мътивир, приток на Тополница.

Почвите са сиви горски, блатни (ливадни) и кафяви. При правилна обработка и наторяване се получават високи добиви пшеница. Засаждат се зърнени култури, картофи, фасул, цвекло. От горските дървета преобладават дъб, бук и габър.

История 

Недалеч от Стамболово е прочутата крепост „Траянови врата“. Тя е издигната в защита на Суки – важен проход на пътя Сердика – Филипопол, известен днес като Момин проход. Освен прочутата каменна арка се издигат високи укрепления с кули и бойници. Там денонощно са бдели най-доверените стражници. Жителите от околността са ползвани за поддръжка на бойниците, доставяне на храна и за установяване на връзка с пътната римска станция Егерика, наречена по-късно Хелице, построена на Траяновия друм. В района на крепостта, на 16 август 986 г. войската на българския цар Самуил разбива армията на византийския император Василий II.

На изток от селото, в Кюйдере са намерени останки от тухли и парченца глинени съдове, което доказва, че в далечното минало там са живели хора. На запад от кладенчето за вода в дерето има следи от черква. Над него се намира стръмното връхче „Калето“ със западен дувар на самия връх, с водопровод от глинени тръби от местността Кюнците, под връх Каракос на Черни рид. По пътя към Долнобанското поле и Пчелински бани има останки от околовръстен ров за укрепление.

В местнастта Асара – бѝло на Черни рид, на запад от селото са останали следи от стари обитатели. На поляна в източния край се намират следи от черква. Самата поляна е подравнена от човешка ръка. По западния склон се спуска път, наречен „Бачолу“, който води към старото селище с име Оташлия.

По време на османската власт селото се нарича Каба Ампе или Каба Аплии. По свидетелства на местни жители в него до 1805 г. не е имало българско семейство. Заселниците са заварили само Дели Милчо – ратай на турците.

Около 1810 – 1812 г. минават черкези, кърджалии, които опожаряват до основи съседните села Оташлия и Вържебара. В Каба Аплии се заселват семейства от изгорените села, а също преселници от Горна и Долна Василица, Очуша, Горно Вършило, Вакарел, Самоков, Черньово, Боерица, Ветрен.

След Освобождението селото попада в Източна Румелия. През 1890 г. е прекръстено на Стамболово в чест на Стефан Стамболов. На 21 октомври 1891 г. той присъства на освещаването на училищната сграда и църквата, като дарява църковната камбана.

През 1951 г. селото се преименува на Бодрово, на името на съветския посланик Михаил Бодров. Така остава до 1991 г., когато се възстановява името Стамболово.

Редовни събития 
 Всяка година на 6 май, Гергьовден, на храмовия празник на църквата в Стамболово, се чества празникът на селото, като се прави курбан за всички жители и гости.

Галерия 

й

Източници 

 
 „Стамболово. История и бит“ Теменужка Бонева, Печатница „Кацаров“ – Ихтиман, 2006 г.

Села в Софийска област
Населени места в община Ихтиман
Обекти, наречени на Стефан Стамболов