alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Свети синод на Българската православна църква

Светият синод е върховен орган на Българската православна църква, основан през 1870 г. с учредяването на Българската екзархия. До 1914 г. Светият синод заседава в Цариград, след това – в София. Заседава в пълен и намален състав, под председателството на екзарха (от 1953 г. – на патриарха). През 1924 г. Св. Синод проучва въпроса за приемане на гражданския календар, според който големите Хриетови празници Рождество и Възкресение ще сьвпаднат с
празниците на западната църква.

Състав на Светия синод

Други български православни епископи

Бележки

Външни препратки 
 Епархии на Българската православна църква , Официален сайт
 Ръководство на Православна духовна академия „Св. св. Кирил и Методий“

Българска православна църква
Религия в София
Основани в Османската империя през 1870 година
Барометър

Барометърът е уред за измерване на атмосферното налягане.

Видове барометри

Живачен барометър 
При живачния барометър атмосферното налягане се измерва, като аеростатичното налягане на въздуха се уравновесява с хидростатичния натиск на живак. Живакът се намира във вертикално разположена и затворена в единия край стъклена тръба, с вакуум в горната си част. Долният отворен край на стъклената тръба е потопен в съд с живак. До тръбата има скала, по която се отчита атмосферното налягане в милиметри живачен стълб (mmHg) или в милибари (mbar). Живачният барометър е изобретен от италианския учен Еванджелиста Торичели през 1644 г.

Анероиден барометър (анероид) 
Анероидният барометър представлява херметично затворена кутия с разреден въздух. В зависимост от налягането на атмосферния въздух кутията се деформира. Посредством система от лостове налягането се отчита върху скàла чрез стрелка.

История 
През 1643 г. италианският физик Еванджелиста Торичели създава първия живачен барометър, с който измерва атмосферното налягане. Барометърът на Торичели е стъклена тръба с дължина около 80 cm, единият край на която е отворен, а другият е затворен. Тя се запълва с живак, обръща се и отвореният ѝ край се потапя в съд с живак. Френският математик Блез Паскал коментира живачната тръба на барометъра на Торичели, заявявайки, че налягането на атмосферата наистина е сила, която избутва живачната колона в тръбата, и това се нарича просто атмосферно налягане, което в този случай се предава чрез живака.

Вижте също 
 Манометър
 Барометрична нивелация
 Атмосферно налягане

Източници 

Инструменти за измерване
Метеорология
Екватор

Екваторът е мислена окръжност около планета (или друг астрономически обект), на равно разстояние от двата полюса. Екваторът разделя планетата на Северно полукълбо и Южно полукълбо. Екваторът по дефиниция е паралелът на 0° географска ширина. Дължината на земния екватор е около 40 075 km. (Изминаването на това разстояние с автомобил при скорост 55 km/h би отнело около месец.)

На 1 градус от екватора отговарят 111 321 m.

Екваторът е един от петте главни паралела според отношението на въртенето на Земята и равнината на орбитата ѝ около Слънцето. Освен това екваторът е единственият паралел, който е голяма окръжност.

Слънцето при сезонното си движение по небосвода пресича екватора два пъти годишно – при пролетното и есенното равноденствие, съответно през март и септември. На екватора на тези дати слънчевите лъчи падат перпендикулярно спрямо земната повърхност.

Близо до екватора се наблюдават най-бързите изгреви и залези в света, продължаващи минути. Също така отношението ден/нощ на тези места е относително постоянно спрямо разположените на по-големи географски ширини места.

Екваториален климат 
В много тропически региони годината се дели на два сезона, влажен и сух, но повечето места, близки до екватора, са влажни по всяко време, въпреки че климатът зависи и от други фактори, включително надморската височина и близостта до океан.

По екватора сушата е малко.

Най-високата точка на екватора е на 4690 m надморска височина, на 77°59′31" W, на южните склонове на вулкана Каямбе (5790 m) в Еквадор. Това е малко над снежната линия и е единствената точка от екватора, на която се задържа сняг.

Екваториални държави 
Екваторът пресича Атлантическия океан, Африка, Индийския океан, Азия, Тихия океан и Южна Америка :

Бележки 

Географска ширина
Астрометрия
Насекомоядни

Насекомоядни (Insectivora, Eulipotyphla или Lipotyphla) е съврeменна неформална група дребни и средно големи плацентни бозайници, които в минали класификации са били обединени в разред, носещ същото име.

В по-старите класификации разред Насекомоядни включва много по-голям кръг съществуващи и изчезнали животни, отколкото е прието сега. През 80-те години голям брой родове са преквалифицирани извън него, като остатъчният разред понякога е наричан Lypotyphla. Продължилите изследвания довеждат до обособяването на златните къртици (Chrysochloridae) и тенрековите (Tenrecidae) в самостоятелен разред Afrosoricida. През последните години се налага мнението, че остатъчният разред, разглеждан в тази статия и понякога наричан Eulypotyphla, също е парафилетичен и от него трябва да бъдат отделени семейство Таралежови (Erinaceidae) и може би семейство Земеровкови (Soricidae).

Класификация 
 Семейство Erinaceidae — Таралежови
 Семейство Nesophontidae
 Семейство Solenodontidae
 Семейство Soricidae — Земеровкови
 Семейство Talpidae – Къртицови

Общи сведения 
Размерите им варират от 3,5 cm при етруската белозъбка (Suncus etruscus) до 44 cm при обикновения гимнур (Echinosorex gymnura). Главата им е удължена, често завършваща със силно подвижен нос. Зрението им често пъти е слабо и неразвито или липсва (при някои къртици очите дори са покрити с кожа), но за сметка на това обонянието и осезанието са добре развити. Имат добре развити челюсти и дъвкателна мускулатура. Тялото е покрито с къса козина или бодли. Кожните жлези са най-често добре развити. Считани са за най-примитивния разред плацентни бозайници, като съществуват поне от еоцена насам.

Разпространение 
Срещат се почти по всички континенти с изключение на Антарктида и Австралия. В Южна Америка са слабо застъпени. В България се срещат представители на семействата Таралежови (Erinaceidae; 1 вид), Къртицови (Talpidae; 2 вида) и Земеровкови (Soricidae; 7 вида).

Начин на живот и хранене 
Водят наземен (таралежи), подземен (къртици), земноводен (водни земеровки) и много рядко дървесен начин на живот. Често пъти си изкопават дупки или свиват гнезда за убежище по време на сън. Характерно за разреда е, че някои видове изпадат в летаргия по време на неблагоприятни климатични условия (таралежът например изпада в зимен сън). Активни са най-често нощем. Хранят се преди всичко, както се вижда от името на разреда, с насекоми, стоножки, червеи и други дребни безгръбначни.

Размножаване 
Могат да имат от 1 до 25 малки, които се раждат слепи и неразвити, майката ги храни с мляко, подобно на другите бозайници. Годишно могат да отгледат до три поколения.

Допълнителни сведения 
Повечето видове на територията на България са защитени от закона, някои като таралежа могат да бъдат отглеждани като домашни животни.

Източници
Зайцевидни

Зайцевидни (Lagomorpha) е разред растителноядни плацентни бозайници. Разпространен е в почти целия свят с изключение на отделни области, като Антарктика, Мадагаскар, Югоизточна Азия.

Представителите на разреда са средни по размер бозайници. Най-дребни са сеносъбирачите (Ochotona), които са с размера на плъх, а най-едри са зайците (Lepus), някои от които достигат дължина 70 cm. При всички представители ушите са добре развити, а опашката е съвсем къса или липсва. Задните крайници имат по четири пръста, което улеснява придвижването им чрез подскоци.

Най-ранните фосили на зайцевидни, като тези на Eurymylus, са открити в Източна Азия и датират от края на Палеоцена или началото на Еоцена. Представителите на семейство Зайцови (Leporidae) се появяват в края на Еоцена и бързо се разпространяват в цялото Северно полукълбо. Сеносъбирачките се появяват по-късно, през Олигоцена, в Източна Азия.

Бележки
Нечифтокопитни

Нечифтокопини (Perissodactyla) е разред сравнително едри, растителноядни плацентни бозайници.

Общи сведения 
Характерно за нечифтокопитните е, че стъпват само на третия си пръст, който е развит в копито. Оттук идва и името им – нечифтокопитни.

Нечифтокопитните бозайници са едри тревопасни животни. В миналото те са били богата на видове група. В земните пластове са открити останки от 152 вида, а днес живеят само 17.

Крайниците им опират на земята само с третия им пръст, превърнал се в масивно копито. Закърняването на пръстите при нечифтокопитните бозайници е резултат от нуждата им да бягат бързо. Стомахът им е едноделен, но слепият му израстък е обемист и храната в него се задържа по-дълго за смилане. Тя не се връща в устата за допълнително сдъвкване.

Разпространение

Начин на живот и хранене

Размножаване

Допълнителни сведения 
При тапирите на предните крайници има 4 пръста, а на задните – 3. Носорозите имат по три пръста на крайниците си. При конете, зебрите и магаретата най-добре развит е само средният пръст, който е облечен в копито. Вторият и четвъртият са закърнели.

Списък на семействата 
 семейство Equidae Gray, 1821 – Коне
 семейство Rhinocerotidae Gray, 1821 – Носорози
 семейство Tapiridae Gray, 1821 – Тапири
Леонтий Български

Леонтий е първият български патриарх.

Данните за живота и служението му са оскъдни. Смята се, че е провъзгласен за патриарх от Втория всебългарски църковен Събор на българските епископи след голямата победа на цар Симеон при Ахелой през 917 г. Споменат първи в реда на „преславските патриарси“ в Бориловия синодик от 1211 г. Негов наследник е патриарх Димитрий Български.

Бележки 

Предстоятели и патриарси на Българската православна църква
Непълнозъби

Непълнозъбите (Xenarthra или Edentata) са група плацентни бозайници разпространени в Централна и Южна Америка, която обединява мравояди, ленивци и броненосци.

Обща характеристика 
Непълнозъбите, както говори наименованието, се характеризират със слаба диференциация или пълна липса на зъби. Освен това имат съкратен брой пръсти въоръжени с дълги и яки нокти, мозъкът им е примитивен, слабо набразден или почти гладък и имат най-бавния метаболизъм сред всички живородни бозайници.

Еволюция 
Непълнозъбите се смятат за едни от най-примитивните съвременни плацентни бозайници. Появата им се отнася към ранния терциер, преди около 60 милиона години (малко след края на мезозойската ера)

Класификация 
В по-старата литература Непълнозъбите се срещат под научното наименование Edentata, което ще рече беззъби. Разред Edentata е включвал също Люспениците и Тръбозъбите, но в съвременната литература тези бозайници се отделят в самостоятелни разреди. Настоящето латинско наименование на Непълнозъбите Xenarthra всъщност означва необичайностави, заради необичайното за бозайници устройство на ставите на гръбначните прешлени. От друга страна в последно време мравоядите и ленивците се отделят от броненосците, като разред Xenarthra, вече като надразред, се дели на два отделни разреда: Pilosa (мравояди и ленивци) и Cingulata (броненосци).

 надразред Xenarthra – Непълнозъби
 разред Pilosa (Flower, 1883)
 подраред Vermilingua (Illiger, 1811) – Мравояди
 семейство Myrmecophagidae – Мравояди
 семейство Cyclopedidae (Pocock, 1924) – Мравояди джуджета
 подразред Folivora (Phyllophaga) (Delsuc, Catzeflis, Stanhope, and Douzery, 2001) – Ленивци
 семейство Bradypodidae – Трипръсти ленивци
 семейство Megalonychidae (Ameghino, 1889) – Двупръсти ленивци
 разред Cingulata (Illiger, 1811) – Броненосци
 семейство Dasypodidae (Gray, 1821) – Броненосцови

Източници
Димитрий Български

Патриарх Димитрий наследява провъзгласения на събора, свикан от цар Симеон Велики, български патриарх Леонтий. Димитрий е първият признат от Византия за български патриарх с мирния договор, подписан с цар Петър I през 927 г. По този договор Византия признава на цар Петър царско достойнство и автокефалия на Българската църква. Споменат втори в реда на „преславските патриарси“ в Бориловия синодик от 1211 г. След него български патриарх вероятно става патриарх Сергий.

Предстоятели и патриарси на Българската православна църква
Сергий Български

Патриарх Сергий е български патриарх. Споменат трети в реда на преславските патриарси в Бориловия синодик от 1211 г. след патриарх Димитрий, първия български патриарх, признат от Константинапол в 927 г. Данните за живота и служението му са оскъдни. Негов наследник според Бориловия синодик е патриарх Григорий.

Предстоятели и патриарси на Българската православна църква
Григорий Български

Патриарх Григорий е български патриарх, споменат четвърти в реда на преславските патриарси и след патриарх Сергий в Бориловия синодик от 1211 г. Още едно сведение за живота и служението му вероятно e приписката към превода на български на „Историята на Стария завет“ от Йоан Малала, направена от църковника на всички български църкви Григорий, където е записано:

„Книги на Божия стар завет..., преведени от гръцки език на славянски при българския княз Симеон, син на Борис, от презвитер и монах Григорий, църковник на всички български църкви по заповед на същия книголюбец княз Симеон, справедливо наречен боголюбец“.

Наследник на Григорий е патриарх Дамян.

Вижте също 
 Григорий презвитер

Предстоятели и патриарси на Българската православна църква
Дамян

Дамян е мъжко лично име от гръцки произход. Гръцката форма Δαμιανός произлиза от глагола δαμάω/-ώ, „усмирявам“. Името придобива популярност в християнския свят във връзка с почитането на Дамян, светец живял през III век и смятан за покровител на лекарите. Всеки, носещ името Дамян или Дамяна, празнува имен ден на 1 юли. Това е денят на Свети безсребърници Козма и Дамян според църковния календар.

Източници 

Мъжки имена
Сирени

Сирените (Sirenia) са разред едри, растителноядни водни плацентни бозайници. По външен вид напомнят тюлени, но имат опашен плавник и не излизат на суша.

Семейства 
 Dugongidae – Морски крави
 Trichechidae – Ламантинови

Разпространение 
Живеят сред водорасловите ливади близо до морските брегове и в устията на тропическите реки.

Начин на живот и хранене 
Вретенообразното им тяло завършва с гръбно-коремно сплескано удължение, служещо като основен орган за движение. Кожата е груба, тъмнокафиникаво-сива, с четинки, около устата по-гъсти и събрани в снопчета. Подкожният слой от мазнини е много дебел. Сирените имат голяма глава без ушни миди и шия. Чифтните ноздри са разположени в края на муцуната, снабдени с клапи, които се отварят само при вдишване. Те са растителноядни животни. Зъбите и храносмилателната им система са пригодени за смилане на морски водорасли и други водни растения.

Размножаване 
Бременноста при сирените продължава 5 – 6 месеца, а при други видове – около 11 месеца. Те раждат само по едно малко.

Допълнителни сведения 
Морските сирени са много редки флегматични животни, които живеят на неголеми групи. Числеността им непрекъснато намалява.
Мен

Мен може да се отнася за:

 Мейн – американски щат
 Мен (графство) – историческа област във Франция
 Мен (река) – река във Франция
 Александър Мен (1935 – 1990) – руски духовник
Франсис Ле

Франсис Албер Ле () е френски композитор и акордеонист.

Биография 
Франсис Ле е роден на 26 април 1932 година в Ница.

Кариера 
През 1950-те години работи с Едит Пиаф. За нея, както и за Жулиет Греко, Петула Кларк, Ела Фицджералд, Джони Холидей, Том Джонс, Нана Мускури, Мирей Матьо и Франк Синатра, Ле пише много шансони. Получава „Оскар“ за филмова музика („Любовна история“) през 1970 г.

Печели голяма слава за написаната от него музика към филмите „Един мъж и една жена“ (1966), „Любовна история“ (1970), „Емануела“ (1974) и „Билитис“ (1976).

Смърт 
Ле умира на 86 години в дома си в Париж на 7 ноември 2018 г.

Избрана филмография

Източници

Външни препратки 
 Франсис Ле  Официален уебсайт
 
 

Композитори на 20 век
Филмови композитори
Френски композитори
Френски акордеонисти
Носители на „Оскар“ за най-добра музика
Носители на Златен глобус
Родени в Ница
Починали в Париж
Геодезия

Геодезията, според класическата дефиниция на германския геодезист Фридрих Роберт Хелмерт (1843 – 1917), е „наука, която се занимава с измерването и картографирането на повърхността на Земята“. Това включва определяне на геометричната форма на Земята (геоид, терен), ниво на гравитационното поле и ориентацията на Земята в космоса (въртене на Земята).

В математиката, терминът „геодезически“ се използва за теоретично най-късото разстояние между две точки от извити повърхности – геодезична линия.

История 
Геодезията се е зародила като отговор на нуждите на хората, живели по бреговете на река Нил в древен Египет. Всяка година след прииждането на реката границите на отделните имоти се заличавали и се налагало отново да бъдат възстановявани.

По-късно геодезията се разширявала заедно с историческото развитие на човешкото общество.

Структура и основи и подразделения 
Геодезията се дели на пет основни дяла:
 Висша геодезия – изследва формата на Земята и на нейното гравитационно поле и координатите на точки от земната повърхност, разположени една от друга на разстояние по-големи от 500 km. Висшата геодезия се дели на различни дялове.
 Нисша (Равнинна) геодезия – изучава площите на Земята по-малки от 500 km2.
 Инженерна геодезия – изучава геодезическите работи свързани с проучването, проектирането, монтажа и строителството на инженерни съоръжения и строителни обекти. В инженерната геодезия не се взима предвид кривината на Земята.
 Космическа геодезия-ползва данните, получени от космическите спътници.
 Фотограметрия-използва данни, получени чрез аерофотоснимка.

Основни понятия 
 геодезическа снимка – Представлява заснемането на терена чрез ъгъл и разстояние.
 геодезически (топографски) карти – умалено мащабно изображение на голяма част от земната повърхнина. Картите могат да бъдат едромащабни и дребномащабни. Едри мащаби са М 1:100,1:250,1:500, 1:1000, а дребни – М 1:10000, 1:20000 ...1:1000000 и т.н.
 геодезически план – умалено мащабно изображение на малка част от земната повърхнина. Не се отчита кривината от формата на Земята. Мащабите са същите, като при топографските карти.
 геодезически профил – Профилите са надлъжен и напречен профил на терена.

Международни организации 
 International Association of Geodesy (IAG)
 International Union of Geodesy and Geophysics (IUGG)
 Fédération Internationale des Géomètres (FIG)
 Международната организация на студентите по геодезия / International Geodetic Student Organisation (IGSO)

Вижте също 
 Картография
 Маркшайдерство
Бомбардировка

Бомбардировка () (бомбено нападение, бомбен рейд) е обстрелване с артилерия хвърляне бомби от самолет или организирано масово нападение на бомбардировачи над противникова територия.

Терминът датира от 17 век, като с него първоначално се обозначава обстрелът на обекти от наземната и корабната артилерия, тъй като използваните от тях боеприпаси са наричани бомби. По-късно, с появата на военната авиация, терминът се използва преимуществено за бомбовите удари, нанасяни с нейна помощ.

Цели 
Целите за бомбардиране предварително са проучени и зададени, за да се нанесат максимални щети на противника.

Бомбардирането може да бъде част от тактически план за непосредствено водене на военни действия. Тогава основно се използват артилерия, щурмови самолети, пикиращи бомбардировачи или бомбардировачи, нанасящи масирани бомбови поражения върху големи площи.

Стратегическите бомбардировки в основната си част имат за цел унищожаване индустриални зони или военни съоръжения от дълбоко ешелонирана отбрана на противника, но през Втората световна война става практика и бомбардирането на граждански обекти.

Стратегически бомбардировки 
Теорията за стратегическите бомбардировки води началото си от т. нар. Доктрина Дуе, разработена от италианския генерал Джулио Дуе (Giulio Douhet), според когото главната цел на атаките от въздуха трябва да са не само фронтовите линии и близкия тил на противника, а и дълбокият тил на противника, което ще доведе до сриване на икономическата му мощ и деморализирането му.

Стратегически бомбардировки над България 
Най-крупните стратегически бомбардировки над граждански обекти в България, без да променят съществено военната обстановка по време на Първата и Втората световни война са:
 Бомбардировката на град Балчик от отряд руски бойни кораби през декември 1916 г. Това е третото бомбардиране на Балчик от Черноморския флот на Русия, причина за големи разрушения, който има характер на наказателна и репресивна мярка в резултат на успешните бойни действия на българската армия на Добруджанския фронт срещу румънски, руски и сръбски войски.
 Бомбардировките на София през 1943 и 1944 г., като наказателна мярка срещу България за участието ѝ на страната на Германия и обявената война на Англия и САЩ.

Вижте също 
 Бомбардировки на България

Бележки
Мисионер

Мисионерите са членове на религиозна група, изпратени в район, за да прозелитират (разпространение на религия) и/или да изпълняват служба, като например образование, грамотност, социална справедливост, здравеопазване и икономическо развитие. Те обикновено работят с хора, които не са част от религиозната им общност. Думата „мисия“ води началото си от 1598 г., когато йезуити, изпратени в чужбина, я извличат от латинското missionem (означаващо „действие на изпращане“). Терминът най-често се използва за християнски мисии, но може да бъде използван за всяка вяра или идеология.

Вижте също 
 Мисионер (Църквата на Исус Христос на светиите от последните дни)

Източници
Хрущялни риби

Хрущялни риби (Chondrichthyes) се наричат древен клас риби, запазили се и до днес. Скелетът им е изцяло хрущялен. Понастоящем хрущялните риби са едва около 900 – 1000 вида. Разделят се на два подкласа – пластинчатохрили (акули и скатове) и химери.

Общи сведения 
Те са предимно морски обитатели, макар че има и видове, които се срещат в сладководни басейни в Южна Америка. Зрението им е слабо развито, но притежават много добре развити осезателни органи.

Акулите са превъзходни плувци. Тялото им е торпедовидно със силно опашно стъбло. Кожата им е грапава, покрита със заострени кожни люспи. Най-голямата днес живееща акула е китовата акула. Дължината ѝ достигао 20 m и тежи около 13,5 тона. С малки изключения акулите са хищници – хранят се с риби, мекотели и ракообразни.

Оплождането им е вътрешно.

Разпространение 
Населяват предимно тропичните морета, но някои видове се срещат в умерени и полярни води. Само няколко вида живеят в солени води.

Списък на разредите 
 подклас Elasmobranchii — Пластинчатохрили (Акули и Скатове)
 надразред Selachimorpha — Акулообразни (Същински акули)
 разред Carcharhiniformes — Кархариноподобни (Дънни акули)
 разред Heterodontiformes — Рогати акули (Разнозъби акули)
 разред Hexanchiformes — Многохрилообразни акули
 разред Lamniformes — Ламнообразни акули (Селдови акули)
 разред Orectolobiformes — Килимени акули
 разред Pristiophoriformes — Пилоносообразни акули
 разред Squaliformes — Бодилестоподобни (Катранови акули)
 разред Squatiniformes — Морски ангели
 надразред Batoidea (Batomorpha) — Скатове
 разред Myliobatiformes — Опашношипови (Морски скатове)
 разред Rajiformes — Скатоподобни (Ромбоподобни)
 разред Pristiformes — Риби трион
 разред Torpediniformes — Електрически скатове
 подклас Holocephali — Химери
 разред Chimaeriformes — Химероподобни

Източници
Лъчеперки

Лъчеперките (Actinopterygii) са клас висши риби. Тялото е покрито с костни люспи, гръбначният стълб е главно от костно вещество, плавателният мехур е обикновено добре развит.

Включват около 97% от съвременните риби.

Размножаване

Списък на разредите 
 подклас Chondrostei – Бахири (Ганоидни)
 разред Acipenseriformes – Есетроподобни
 разред Polypteriformes – Многоперкоподобни
 подклас Neopterygii – Същински лъчеперки
 разред Amiiformes – Амиподобни
 разред Semionotiformes – Панцерникоподобни (Панцирникоподобни)
 инфраклас Teleostei – Същински (висши) костни риби
 надразред Acanthopterygii – Твърдоперки, Бодлоперки
 разред Atheriniformes – Атериноподобни
 разред Beloniformes – Зарганоподобни, Зарганови
 разред Beryciformes – Бериксоподобни
 разред Channiformes – Змиеглавоподобни
 разред Cyprinodontiformes – Шаранозъби (Шарановидни)
 разред Gasterosteiformes – Бодливки
 разред Mugiliformes – Кефалоподобни
 разред Pegasiformes – Пегасоподобни (Риби дракони)
 разред Perciformes – Бодлоперки, Костуроподобни
 разред Pleuronectiformes – Калканоподобни
 разред Scorpaeniformes – Скорпидоподобни
 разред Stephanoberyciformes – Стефанобериксоподобни
 разред Synbranchiformes —
 разред Tetraodontiformes – Бодливи риби, Риби таралежи, Риби луни
 разред Zeiformes – Светипетрови риби
 надразред Clupeomorpha – Селдоподобни, Селдови
 разред Clupeiformes – Селдоподобни, Селдови
 надразред Cyclosquamata —
 разред Aulopiformes – Вретенови
 надразред Elopomorpha – Змиоркоподобни, Тарпоподобни
 разред Albuliformes – Албулообразни
 разред Anguilliformes – Змиоркоподобни
 разред Elopiformes – Тарпоподобни
 разред Notacanthiformes
 разред Saccopharyngiformes – Торбоусти
 надразред Lampridiomorpha —
 разред Lampridiformes – Опахоподобни
 надразред Ostariophysi – Шараноподобни, Сомоподобни
 разред Characiformes – Харацидоподобни, Харацинови, Тетри
 разред Cypriniformes – Шараноподобни
 разред Gonorynchiformes – Гонорихоподобни
 разред Gymnotiformes – Гимнотоподобни,
 разред Siluriformes – Сомоподобни, Сомове
 надразред Osteoglossomorpha – Араваноподобни
 разред Osteoglossiformes – Араваноподобни
 разред Hiodontiformes
 надразред Paracanthopterygii – Трескоподобни
 разред Batrachoidiformes – Батрахоподобни, Риби жаби
 разред Gadiformes – Трескоподобни
 разред Lophiiformes – Морски дяволи
 разред Ophidiiformes —
 разред Percopsiformes – Перкопсообразни
 надразред Polymixiomorpha – Барбудоподобни
 разред Ctenothrissiformes —
 разред Polymixiiformes – Барбудоподобни
 надразред Protacanthopterygii – Пъстървоподобни
 разред Argentiniformes
 разред Esociformes – Щукоподобни
 разред Osmeriformes —
 разред Salmoniformes – Пъстървоподобни
 надразред Scopelomorpha —
 разред Myctophiformes – Миктофоподобни, миктофи, светещи хамсии
 надразред Stenopterygii —
 разред Ateleopodiformes —
 разред Stomiiformes – Стомиоподобни

Външни препратки 
 www.cbif.gc.ca
Западнопоморско войводство

Западнопоморското войводство ( [vɔjɛˈvut​͡stfɔ zaˈxɔdɲɔ pɔˈmɔrskʲɛ]) е войводство в Северозападна Полша. Заема площ от 22 892,48 km². Административен център е град Шчечин.

География 
Граничи с Любушкото на югозапад, Великополскотона юг, с Поморското войводство на изток, с германската федерална провинция Мекленбург-Предна Померания на запад и с Балтийско море на север.

История 
Създадено е през 1999 година след сливането на бившите войводства Шчечин и Кошалин. Областта носи името на историческия регион Померания (Polish: Pomorze). Въпреки названието Западна Померания войводството всъщност не включва най-западните части на историческа Померания (днес те са в границите на Германия).

Население 
Населението на войводството възлиза на 1 693 520 души (2010).

Административно деление 

Административно войводството е разделено на 21 окръга (повята), които от своя страна се делят на 114 общини (гмини).

Източници
Залдапа

Залдапа (, ) е древно тракийско селище в Малка Скития / Мизия, основано от тракийското племе Обулензи около 8 век пр.н.е.

Руините от Залдапа днес се намират южно от село Абрит, област Добрич в България. След римската експанзия в Тракия селището се разраства. За кратко е седалище на епископия и е начално огнище на най-голямото въстание срещу император Юстиниан I Велики. Залдапа разполага с мощна укрепителна система от ров и крепостна стена с дебелина от над два метра и подсилена с издадени, правоъгълни, отбранителни кули. Северната порта е двойна и представлява сложно съоръжение предполагащо изолирането и блокирането в капан на нападателите успели да преминат през първата градска врата. Градът преустановява съществуването си след нашествията от седми век.

Външни препратки 
 Крепост Залдапа 
 Olteanu, Sorin. Zaldapa-Zeldepa , Linguae Thraco-Daco-Moesorum, 22 май 2011.

Тракийски селища
Древноримски градове в България
Древноримски крепости в България
Византийски крепости в България
Крепости в област Добрич
Община Крушари
Трагедия

Трагедията (от латински: tragoedia, от старогръцки: τραγῳδία, tragōidia) е драматично представление, филм, драматичен жанр, или дори нещастно стечение на обстоятелствата в реалния живот, който има лош край. Като драматичен жанр трагедията се отличава със сериозност и величие. Тя е противоположен на комедията жанр, макар че съществува и смесеният жанр трагикомедия.

Заражда се в Древна Гърция. При древните гърци е съществувала представата за трагедията като фолклорен, литературен и драматичен жанр. Аристотел дефинира трагедията така:

Трагедията, тогава, е извършване на дело, което е важно и цялостно изпълнено, и от определена важност, чрез средствата на езика, който е обогатен с орнаменти, всяко от които отделно се използва в различните части [на пиесата]: тя бива играна, не просто рецитирана, и чрез съжаление и страх създава освобождаване (катарзис) към тези [или подобни] емоции.
 – Поетика, VI 1449b 2–3[18] (превод от английското издание Aristotle, Poetics, Loeb Classical Library; Revised edition, 1995)

Незначителна част от творбите на трагедийната литература на Древна Гърция са достигнали до нас – това са 33 драматични творби на Есхил, Софокъл и Еврипид за двата века на съществуването на Дионисиите в Атина.

Трагедиите се съчетавали по 3 в трилогии и заедно с 1 сатирна драма образуват т.нар. тетралогия, която е била представяна на Големия дионисов празник през пролетта.

Вижте също 

 Трагикомедия
 Комедия
 Драма

Външни препратки
Борис Данков

Борис Данков е български поет, журналист и преводач. Ползва още псевдонимите Богдан Евлогиев, Богдан Войновски, Богдан Войников и Северин Майски.

Биография 
Роден е на 16 април 1941 г. Завършва Априловската гимназия (1959), а след това – Софийския университет – българска филология (1966) и журналистика (1984). Създател е на литературната група „Илия Иванов – Черен“ и издател на литературния свитък „Повик“ (1968).

Известно време работи във в. „Балканско знаме“ – Габрово като редактор в „Културен отдел“. От 1974 г. до 1978 г. е журналист във в. „Народна младеж“, а след това до 1983 г. – редактор във в. „Работническо дело“. От 1983 до 1989 г. е кореспондент на вестника във Варшава. След демократичната промяна през 1989 г. е сред екипа на новосъздадения от Стефан Продев в. „Дума“. От 1991 до юли 1995 г. е член на редколегията и зав. отдел „Култура“ на вестника. През 1995–1998 г. е директор на Българския културен институт във Варшава и главен редактор на излизащото на полски език издание „Bułgarska kronika“. След завръщането си в България – отново е завеждащ отдел „Култура“ и член на редколегията на в. „Дума“, от 2000 г. до 2008 г. – коментатор във вестника и редактор на литературното приложение „Пегас“. От 2009 г. зав. отдел. „Четиво“ и редактор на „Пегас“ до 1 октомври 2015 г.

Признание и награди 
Носител е на годишната награда на фондация „Христо Ботйов“ (2004), на Априловската награда за цялостно творчество и особен принос в областта на културата (2007), на наградата „Золотая муза“ (2009) – за приноса му в развитието на културните отношения между България и Русия, на годишната награда в категория „Печат“ на Съюза на българските журналисти (2009) и на литературната премия с медал „Сергей Есенин“ на Музея-резерват „Сергей Есенин“ в Константиново (2012), Годишна награда на Съюза на българските писатели за публицистика (2012) и годишната награда за документалистика и краезнание (2018).

Библиография 
Автор е на книгите:
 „Магията на словото“ (1986), психографски анкети с публицисти.
 „Полша – вчера и днес“ (1988), политически очерк.
 „Сянка на птица“ (1994), стихове.
 „Хаос“ (1995), стихове.
 „Енигма“ (1995), стихове.
 „Колибарски сънища“ (2007), стихове.
 „Гневни хроники“ (2012), публицистика.
 „Събеседници“ (2016); разговори, литературни анкети и интервюта с български и чуждестранни писатели и творци.
 „Минало не отминало“ (2017), към историята, поминъка, етнографията и фолклора на с. Жълтеш и околните села.
 „Гневни хроники“, том 2 (2019), публицистика.

 Преводач и съставител
 „Антология на новата полска поезия“ (2006).
 Сергей Есенин, „Изповед на хулигана“ (2007).

Външни препратки 
 От и за Борис Данков в Своден каталог НАБИС – национален каталог на академичните библиотеки в България
 Статии на Борис Данков във в. „Дума“ 

Български писатели
Български поети
Български публицисти
Български преводачи
Български журналисти
Възпитаници на Априловската гимназия
Възпитаници на Софийския университет
Държавни служители на България
Носители на награди на Русия
Хора от област Габрово
1 хилядолетие пр.н.е.

Първото хилядолетие обхваща периода от началото на 1000 г. пр.н.е. до края на 1 г. пр.н.е.

Събития 
 Келтите навлизат в Западна Европа.
 Кир Велики завладява Вавилон и създава Персийската империя.

Изобретения, открития, нововъведения 
 Финикийците развиват и разпространяват азбуката.
 Ератостен доказва, че Земята има сферична форма, и определя нейния диаметър.
 Доказана е Питагоровата теорема.
 Развитие на геометрията.
 Желязото добива популярност.
 Открит е Законът на Архимед.

Личности 
 Давид, израелтянски цар
 Омир, древногръцки поет
 Гаутама Буда, създател на будизма
 Конфуций, китайски философ
 Лао Дзъ, китайски философ
 Перикъл, атинянски държавник
 Есхил, древногръцки автор на трагедии
 Софокъл, древногръцки автор на трагедии
 Еврипид, древногръцки автор на трагедии
 Сократ, древногръцки философ
 Платон, древногръцки философ
 Аристотел, древногръцки философ
 Левкип, древногръцки философ
 Демокрит, древногръцки философ
 Питагор, древногръцки математик
 Александър Велики, завоевател
 Евклид, математик
 Архимед, учен
 Цицерон, латински оратор и философ
 Юлий Цезар, древноримски завоевател и диктатор
 Виргилий, латински поет

1 хилядолетие пр.н.е.
Sirot

Sirot (arab. - yoʻl) - islom manbalarida Sirotul Mustaqim - qiyomat kuni jahannam uzra tortilgan qilkoʻprik; fors va turkiyzabon xalqlarda Pulsirot ("Sirot koʻprigi") deb yuritiladi. Diniy manbalarga koʻra, jannatga eltuvchi yagona yoʻl mazkur ("soch tolasidan yupqa, shamshirdan oʻtkir") Pulsirot boʻlib har bir banda undan yurib oʻtishga majbur

Sirot (arab. — yoʻl) — islom manbalarida qiyomat kuni jahannam uzra tortiladigan qilkoʻprik; fors va turkiyzabon xalqlarda Pulsirot ("Sirot koʻprigi") deb yuritiladi. Diniy eʼtiqodga koʻra, jannatga eltuvchi yagona yoʻl mazkur ("soch tolasidan ingichka, shamshirdan oʻtkir") Pulsirot boʻlib, har bir banda undan yurib oʻtishga majbur etiladi. Baʼzilar tez, baʼzilar sekinroq oʻtsa, baʼzilar qulab, jahannamga ravona boʻladi.

Baʻzilar chaqmoq uchqunidek tez, baʻzilar uchkur otdek, baʻzilar sekinroq oʻtsa, 
baʻzilar qulab jahannamga ravona boʻladi. 

Islom
Idda

Idda, i d d a t a l-m a r ʻ a (arab. -maʻlum vaqt, ayollar uchun belgilangan muxdat) - shariat boʻyicha eri oʻlgan yoki eridan ajralishgan xotinlar boshqa erga chiqishi uchun 
oʻtishi shart boʻlgan muddat. Bunday ayollarga idda oʻtmaguncha erga chiqish taqiqlangan: 
beva uchun idda 4 oy-u 10 kun, eridan ajralishgan hayz koʻrmaydigan ayol uchun 3 oy, 
hayz koʻradigan ayolning iddasi uch hayz belgilangan. Muddatning belgilanishi Qurʼonga 
asoslangan holda shariatga kiritilgan boʻlib, ayolning ajralgan yoki oʻlgan eridan homilasi bor yoki yoʻqdigani aniqlash bilan bogʻliq boʻlgan. Eridan taloq ila ajragan ayol, iddani eri ila yashagan uyda oʻtkazishi lozim. Chunki bu, yana qayta yarashish uchun berilgan imkoniyatdir. Homilador ayolning eri vafot etsa yoki taloq qilgan boʻlsa, iddasi tugʻguncha boʻlib, tugʻsa iddadan chiqadi. 

Idda, iddat al-marʼa (arab. — maʼlum vaqt, ayollar uchun belgilangan muxlat) — shariat boʻyicha eri oʻlgan yoki eridan ajrashgan xotinlar boshqa erga chiqishi uchun oʻtishi shart boʻlgan muhlat. Bunday ayollarga I. oʻtmaguncha erga chiqish taqiklangan: beva uchun I. 4 oy-u 10 kun, eridan ajralishgan ayol uchun 3 oy belgilangan. Muxlatning belgilanishi Qurʼonga asoslangan holda shariatga kiritilgan boʻlib, ayolning ajralgan yoki oʻlgan eridan homilasi bor yoki yoʻkligini aniqlash b-n boglik boʻlgan.

Islom

Manbalar
Fosiq

Fosiq (arab. - yoʻldan adashgan, axloqsiz) - 1) islom anʻanasida diniy majburiyatlarni 
ado etmagan gunohkor; 2) axloqiy maʻnoda -fahsh, buzuq odam. "Fosiq" kalimasi johiliyat davrida qoʻllanilmagan. Qurʼoni karimda oʻzak holida yetti, tuslangan feʻl sifatida oʻn va "fosiq" shaklida esa (ikkitasi birlikda, boshqalari koʻplikda) oʻttiz yetti joyda keladi. Baʻzi oyatlarda yahudiylar, xristianlar, mushriklar va munofiqlar haqida soʻz borar ekan, koʻplarining fosiq ekanlari bildiriladi (mas., Baqara, 99; Oli Imron, 110; Moida, 47, 59; Tavba, 67); boshqa ayrim oyatlarda esa, fisq va fusuq moʻminlarga nisbatan ham ishlatiladi (Baqara, 197, 282; Nur, 4). Oyatlarda maʻlum qilishiga koʻra, Alloh fosiqlardan rozi boʻlmaydi, moliy ehsonlarini qabul etmaydi va oʻzlarini hidoyatga erishtirmaydi. Ularni dunyoda jazolagani kabi, oxiratda ham jahannamga tashlaydi. 
Islom
Abu Lahab

Abu Lahab ( - "oʻtda kuyuvchi", "alangalanuvchi"; asl ismi Abd al-Uzzo ibn Abdulmuttalib (6-asr oʻrtalari - 624) - Muhammad sollallohu alayhi vasallamning amakilari va yovuz dushmani. Abu Lahabning Ataba va Utayba ismli ikki oʻgʻli paygʻambar (a.s.)ning qizlariga uylangan. Abu Tolib oʻlimidan soʻng (619 yili) u bani Hoshim qabilasining boshligʻi boʻlgan. Dastlab Abu Tolib kabi Muhammad sollallohu alayhi vasallamga homiylik qilgan. Ammo Muhammad sollallohu alayhi vasallam Makka ahli sigʻingan uch maʻbudni tan olishdan bosh tortganlaridan soʻng, qaynogʻasi Abu Sufyon taʻsirida Muhammad sollallohu alayhi vasallamni himoya qilishdan bosh tortganlar. Paygʻambar (a.s.)ni masxaralab, xotini bilan birgalikda u zotga qarshi har xil makrlar ishlatgan. Muhammad sallallohu alayhi vasallamning dushmanlari ichida Qurʼonda ismi keltirilgan yagona shaxsdir. Qurʼonning 111-surasida Abu Lahab laʻnatlanadi. Bu sura Masad surasidir.

OILASI 
Makkada tug'ilgan. 549, Abdul Muttalibning o'g'li, Hoshim urug'ining boshlig'i va Muhammad sollallohu alayhi vasallamning amakisi. Shunday qilib, u Muhammad sallallohu alayhi vasallamning otaslari Abdullohning o'gay ukasi edi. Uning onasi Lubna binti Hajar. Xuzoa qabilasidan edi. Qurayshlar ajdodlari Qusay ibn Kilab orqali mas'uliyatni o'z zimmalariga olishlaridan oldin, Xuzoa qabilasidan bo'lgan odamlar bir necha asrlar davomida Ka'baning qo'riqchisi bo'lgan. Abu Lahab ham Muhammad alayhissalomga tugʻma amaki sifatida qarindosh edi, chunki Muhammad sollallohu alayhi vasallamning buvisi Banu Maxzum qabilasidan Fotima binti Amr edi.

Uning asl ismi Abduluzzo edi, lekin otasi qizargan (yallig'langan) yonoqlari tufayli uni "o'zining go'zalligi va jozibasi uchun" Abu Lahab ("Olov otasi") deb atagan. U “ikki oʻrim sochli”va “juda saxiy”deb ta’riflanadi.

U Abu Sufyonning (Saxr) singlisi Arvo Ummu Jamil binti Harbga uylandi, uning otasi Harb Umayya qabilasining boshlig'i edi. Ularning farzandlari: Utba, Muattab,Durra (Faxita), Uzzo va Xolida. Abu Lahabning Durra ismli yana bir o'g'li bor edi, u boshqa ayoldan tug'ilgan bo'lishi mumkin.U o'zining quli Tuvaybadan tug'ilgan Masruhning otasi bo'lishi mumkin.

Qizi Durra islomni qabul qilib, hadis roviyi boʻldi. Ulardan biri Ahmadning “Musnad”ida boʻlib, u yerda bir kishi oʻrnidan turib Islom paygʻambari Muhammad sollallohu alayhi vasallamdan: “Odamlarning eng yaxshisi kim?” deb soʻragani haqida xabar beradi. U zot: “Odamlarning eng yaxshisi ilmlisi, eng taqvodori, yaxshilikka buyuruvchisi, yomonlikdan qaytaruvchisi va qarindosh-urugʻiga qoʻshilishidir”, deb javob berdilar.

Utba ham Makka fath qilinganidan keyin Islomni qabul qildi va Muhammad sollallohu alayhi vasallamga bay’at qildi.

Muhammad alayhis-salom dushmanlari
Chishtiya

Chishtiya - soʻfiylik tariqatlaridan biri. 12-asrda Sharqiy Xurosonda shakllanib, 12-13-asrda Hindistonda uzil-kesil rasmiy tus olgan. Oʻrta asrda Chishtiya suxravardiylik bilan birga Hindistonda eng ommaviy va keng tarqalgan tariqatlardan hisoblangan. Chishtiya asoschisi Xoʻja Abu Ishoq ash-Shomiy (1097 yilda vafot etgan) boʻlib, Iroqdan Chisht qishlogʻiga (Hirot yaqinida) koʻchib kelgan (tariqatning nomi shundan) va u yerda xonaqoh qurgan. Uning 9-(yoki 8-) vorisi shayx Muʻiniddin Hasan Sijzi Chishtiy (1142-1236) Chishtiyani Hindistonga tarqatdi. Chishtiya shayxlari oʻz silsilalarini Ibrohim Adham va Hasan al-Basriy orqali Ali ibn Abu Tolibga bogʻlaydi. Chishtiya tariqati Nizomiddin Avliyo (1325 yilda Dehlida vafot etgan) davrida oʻzining yuksak choʻqqisiga yetib, soʻfiylik Shimimoliy Hindistonda ommaviy tus olgan hamda janub va sharq tomon keng yoyilgan. U Chishtiya tarmogi -Nizomiyaga asos solgan. Chishtiya taʻlimotining asosini vahdati vujud gʻoyasi tashkil etgan. Chishtiya vakillari hokim-amaldorlar bilan har qanday aloqa bogʻlashni inkor qilgan. Allohga tavakkul qilib, oʻz mehnati bilan tirikchilik oʻtkazishni targʻib etgan. Soʻfiy och kishining qornini toʻygazish, mazlumlar iltimosini albatta bajarish, kambagʻal-qashshoqlarga baholi qudrat koʻmak berish yoʻli bilan Alloh marhamatiga sazovor boʻlishga intilishi shart, deb hisoblangan. Shuningdek, muridlarga pulga mukkasidan ketish, gadoychilik bilan shugʻullanish, aroq ichish, giyohvandlik qilish, tamaki chekish taqiqlangan. Chishtiya yoʻli shariat, tariqat, haqiqat kabi 3 bosqichdan iborat boʻlib, muridlik davri 1000 kun davom etgan. Zikr bilan birga 40 kun roʻza tutish rasm boʻlgan. Chishtiya tariqati aʻzosi kigazdan qilingan choʻqqi kuloh kiyishi bilan boshqalardan ajralib turgan. 

Soʻfiylik
Muazzin

Muazzin ( - "daʻvat etuvchi", "chaqiruvchi", azon aytuvchi) - masjidda azon aytib, namozga chorlovchi shaxs; xalq tilida "soʻfi" deb ham ataladi.

Muazzin (arab. — eʼlon etuvchi, chaqiruvchi) — masjidda azon aytib, namozga chorlovchi shaxs; xalq tilida soʻfi deb ham ataladi.

Tarixi 
Muazzin uchta asosiy vazifani ado etadi: namozxonlarni toʻplaydi, imomni chaqiradi va namoz boshlanganligini eʻlon qiladi. Ushbu uch majburiyat vaqt oʻtishi bilan maʻlum oʻzgarishlarga uchragan. Dastlab Muazzin musulmonlar yashaydigan uylarni aylanib chiqib ularni shu tariqa namozga toʻplashi lozim boʻlgan. Minora paydo boʻlishi bilan Muazzin azonni uning tepasiga chiqib aytadigan boʻlgan. Ilk islom davrida shaharning jome masjidida namoz paytida hokimning oʻzi imomlik vazifasini bajargani tufayli Muazzinning zimmasiga namozxonlar toʻplanganlaridan soʻng hokimni chaqirish ham yuklatilgan. Bu tajriba 8-asr oʻrtalarigacha davom etgan. Ibodat boshlanganligani eʻlon qilish uchun maxsus chaqirish - iqoma xizmat qilgan, u orqali dastlabki vaqtlarda masjidga hokim kelgani bildirilgan. Muazzin ilk islom davrida hokimning xizmatkori va yordamchisi hisoblangan. Davr oʻtishi bilan azon aytish murakkablashgan, oʻz tarkibiga kalimai shahodatni kiritgan va ibodatning oʻziga xos turiga aylangan. Shunga muvofiq Muazzinlik ham yangacha talqinga ega boʻlgan. Uning faoliyat doirasi kengaygan. 7-asr oxiridayoq Misrda Muazzin zimmasiga tunda qoʻshimcha namozlarni oʻqish yuklatilgan. Bundan tashqari 9-asrning ikkinchi yarmida Muazzinning maxsus xonasida namozxonlar tunda Qurʼondan sura, oyatlarni tilovat qilishlari lozim boʻlgan, 12-asrning ikkinchi yarmida, Salohiddin davrida Muazzin kechki azon paytida aqida oʻqiy boshlagan, 14-asr boshidan esa, juma kunlari ertalab minorada zikr tushilgan. 
Muhammad (sav) huzurlarida ikki Muazzin - habash choʻri oʻgʻli Bilol ibn Raboh va Abu Bakr ra)ning mavlosi Ibn Umm Maktum boʻlishgan. Shuning uchun masjidlarda ikki Muazzin boʻlishi maqtovga sazovor deb bilingan. Biroq kichik masjidlarda Muazzinning vazifasini koʻpincha imomning oʻzi bajargan va bajarmoqda. Muazzinlik vazifasi koʻpincha merosiy boʻlgan. Xalifa Usmon (ra) davrida (644-656) Muazzinlar maosh oladigan boʻlishgan. 
Oʻrta asrlarda Muazzinlar tashkilot (korporatsiya)ga birlashganlar, uning tepasida rais al-Muazzinin turgan. Muazzin vazifasini tahoratsiz, mast, aqli noraso kishilar va ayollar bajarishi mumkin emas. Minoralar paydo boʻlishi bilan nazariy jihatdan Muazzinni balandlikdan turib masjid atrofidagi uylarning haramiga va ichkari qismiga koʻz tashlamasligi uchun koʻzi koʻr boʻlishi afzal deb bilingan. Hozirgi paytda musulmon mamlakatlarida Muazzinlar ovoz-kuchaytirish moslamalaridan foydalanadilar.

Muazzinni vazifasi

Manbalar

Manbalar
Bilol ibn Raboh

Bilol ibn Raboh (Arabcha - بلال بن رباح )toʻliq ismi Abu Abdullo Bilol ibn Raboh al-Habashiy (? - 641) - islom tarixidagi birinchi muazzin. Baland, shirali, taʻsirli ovozga ega boʻlgan. Asli habashistonlik, Makkada islomni birinchilardan boʻlib qabul qilgan qullardan. Xojasi Umayya ibn Halaf islomdan voz kechishni talab etib, Bilolga toqat qilib boʻlmas azoblarni bergan. Abu Bakr Siddiq (ra) Bilolni Umayyadan sotib olib, ozodlikka chiqargan. [[Muhammad s.a.v. bilan Madinaga hijrat qilgan. 622-yil Madinada ommaviy azon aytish joriy etilganda u birinchi boʻlib baland ovozi bilan musulmonlarni namozga chorlagan va bir necha yil davomida Muhammad s.a.v.ga muazzinlik qilgan. Paygʻambarimiz vafotlaridan soʻng Shomda yashagan va hazrat Husayn r.a.
 iltimosiga koʻra Madinaga kelganida bir bor bomdod namozi azonini aytgan, degan rivoyat bor. Qabri Damashq shahrida
Bilol r.a.ga qadar namozga chorlov namoz vaqti, namoz vaqti deya chaqiriq bo‘lgan bu hayqiriqni Abdulloh ibn Zayd amalga oshirganlar. Bir muncha vaqtdan so‘ng Azon so‘zlari Abdulloh ibn Zaydning tushlarida ayon bo‘lgan. Shundan so‘ng ovozlari shirali va baland bo‘lgani uchun Bilol r.a. ga azon aytish masuliyati yuklatilgan. Bilol r.a. tahajjud vaqtida ham azon aytganlar.

Bilol haqidagi hadislar

Manbalar
Chilyosin

Chilyosin(chihil yosin; forscha qirq yosin) - Qurʼonning Yosin surasini oʻqish bilan bogʻliq boʻlgan diniy odat. Unda ogʻir darddan xalos etish yoki yengillatish maqsadida bemor tepasida Yosin surasi 40-marta oʻqiladi. 

Chilyosin (chihil yosin; forscha qirq yosin) — Qurʼonning Yosin surasini oʻqish bilan bogʻliq boʻlgan diniy odat. Musulmon anʼanasiga koʻra, ogʻir kasalni tuzatish yoki yengillashtirish maqsadida Yosin surasi bemorning ustida 40-marta oʻqilib, unga dam solinadi.
Zubayr ibn Avvom

Zubayr ibn Avvom toʻliq ismi Abu Abdullo az-Zubayr ibn al-Avvom ibn Xuvaylid al-
Asadiy al-Qurayshiy (? -656) - sahoba, makkalik ilk musulmonlardan. Asharai 
Mubashsharadan. Quraysh qabilasidan, Xadicha kabi bani Asad urugʻidan. Muhammad 
(sav)ga xolavachcha, Xadichaga esa, akaning oʻgʻli. Oishaning singlisi Asmoga 
uylanganligi uchun Rasuli Akramga boja hisoblanadi. 12 yoshida islomga kirgan. Oldin 
Habashistonga, soʻngra Madinaga koʻchgan(hijrat qilgan)lardan. Muhammad(sav)ning 
barcha gʻazotlarida qatnashgan. Badr jangida dushmanga birinchi boʻlib qilich solib 
hamla qilgan. Umar (ra) davrida Yarmuk jangida qatnashib, ikki joyidan yaralangan. 
Misrni fath etishda qatnashgan. Zubayr ibn Avvom badavlat boʻlib, uning bir quli, hisobsiz moli, yer va bir necha uyi boʻlgan; u xayr-ehson qilishni sevar, mol dunyosini Alloh yoʻlida 
sarflagan. Savdogarlik bilan shugʻullangan. Xalifa Umar (ra)ning xalifalik uchun ajratgan 6 kishilik maslahat ashobidan edi. Usmon (ra) xalifaligi davrida chiqqan ixtiloflarga qoʻshilgan. Jamal jangida Aliga qarshi chiqqan, soʻngra afsus chekib, orqaga qaytgan. 
Biroq qaytishda bir daraxt tagida uxlab yotganida oʻldirilgan. Qotil Ibn Jurmuz 
Zubayrning boshini Aliga olib borgan. Mukofot kutgan qotilga Ali paygʻambarimizning 
"Zubayr qotiliga jahannamga kirishini xabar beringiz", mazmunidagi hadislarini oʻqib 
bergan. Zubayr ibn Avvom paygʻambarimizdan 38 hadis rivoyat qilgan.  
Sahobalar
NGC 5347

NGC 5347 Canes Venatici yulduz turkumidagi SBab tipli galaktikadir.

Ushbu obyektni William Herschel 1785-yilda kashf etgan.

Ushbu obyekt Yangi umumiy katalog asl nashrida mavjud.

Manbalar

Havolalar 
 NGC 5347 Yangi umumiy katalog asl nashrida 
 NGC 5347 Yangi umumiy katalog asl nashrida 
 NGC 5347 haqida qayta tekshirilgan maʼlumot 
 NGC 5347 SIMBAD omborida 
 NGC 5347 Vizier omborida 
 NGC 5347 NASA Extragalactic Database omborida 
 NGC/IC obyektlari ombori 

NGC 5347
Albert Owen

Gwleidydd Llafur ydy Albert Owen (ganwyd 10 Awst 1959) a oedd yn Aelod Seneddol dros Etholaeth Ynys Môn rhwng 2001 a 2019. Yn dilyn etholiad 2001, enillodd ei sedd bedair gwaith eto yn etholiadPau 2005, 2010, 2015 a 2017. Penderfynodd peidio â sefyll yn etholiad 2019, am resymau personol.

Cyfeiriadau 

Aelodau Seneddol y Deyrnas Unedig
Pobl o Ynys Môn
Genedigaethau 1959
Pobl addysgwyd yn Ysgol Uwchradd Caergybi