alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Миладиновци (област Ямбол)

Миладиновци е село в Югоизточна България. То се намира в община Тунджа, област Ямбол.

География 
Миладиновци се намира в Югоизточна България, в подножието на
Манастирските възвишения, на 38 км югозападно от Ямбол. Релефът в областта е предимно хълмист. Надморската височина е около 300 м, а на места достига и 600 м.

История 
До преди освобождението си, селото е известно с турското си име „Калфакьоѝ“, което не се знае със сигурност, но се предполага, че му е дадено заради многото калфи, обучавани при местните майстори.

По време на насилственото изселване на българи от Одринска Тракия през 1913, се заселва голяма група бежанци, привлечена от плодородните ниви и пословичната гостоприемност на тогавашния кмет.

Културни забележителности 
Забележителност на селото е църквата „Св. св. Кирил и Методий“, построена и осветена в края на 19 век, по-точно на 11 май 1895 г.
Въпреки възрастта си е претърпяла само малки козметични ремонти по фасадата, като иконите и стенописите са запазени в отлично състояние. През 2011 година църквата е ремонтирана.

Друго старо учреждение е местното читалище „Паисий Хилендарски“, основано през 1928 г.
Фолклорния състав към читалището продължава да поддържа народните традиции. Като групата има множество отличия от регионални и национални фолклорни събори.

В чест на падналите в боя за родината местни войници, в „селската“ градина е поставен мемориален паметник.

Природни забележителности 
До селото има голямо ловно стопанство, характерно с най-голям брой диви свине на единица площ. Срещат се елени, сърни и всички видове вреден дивеч. В ловното стопанство се отглеждат фазани.

Други 
Благодарение на видния миладиновски жител Господин Великов, тогавашен началник на бригадирското движение, селото се сдобива с водопровод, пуснат в експлоатация в началото на 1949 г. Водоснабдяването тогава е обезпечено единстено от разработени местни водоизточници.
В чест на Господин Великов, в днешни дни площада носи името му.

През 1957 г. селото вече може да се похвали и със своята електрификация.

В селото е роден носителят на множество медали и отличия от вътрешни и международни състезания, републиканският шампион по бокс в категория „тежка“ Дойчо Петков Димитров. Той е удостоен със званието „Боксьор на столетието в категория „тежка“ на ямболска област“.

Бележки 

Села в област Ямбол
Населени места в община Тунджа
Миладиновци (област Търговище)

Миладиновци е село в Североизточна България. То се намира в община Търговище, област Търговище.

През османския период селото носи названието Джевизли калфа. През 1912 г. местният учител предлага в памет на братя Миладинови и по случай 50 г. от кончината им селото да приеме тяхното име.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Търговище
Населени места в община Търговище
Миланово (област Шумен)

Миланово е село в Североизточна България. То се намира в община Велики Преслав, област Шумен.

История 
Налице са археологически сведения за населявана през древността селищна могила, разположена на 1 км югоизточно от селото, на левия бряг на Карамишка река.

През 1762 г. селото е посочено под името Вели бей от Руджер Бошкович, като запазва това наименование до първата половина на 20 век. През 1934 г. е преименувано на Владимирци, а през 1950 г. е преименувано на Миланово в чест на партизанина Милан Борисов

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Шумен
Населени места в община Велики Преслав
Мирово (Софийска област)

Мирово е село в Западна България - то е разположено на 50 км югоизточно от София, в Община Ихтиман, Софийска област.

География 
Село Мирово се намира в планински район. Обслужва се от железопътна гара Немирово.

Забележителности 
Връх Еледжик („Бенковски“), висок 1186 м., е в списъка на защитените местности в България. Той е сред главните въстанически пунктове на българите по време на Априлското въстание през 1876 г. Той приютява въстаниците от селата Мухово, Лесичево, Церово, Калугерово и др. и се превръща в укрепен лагер. На 25 април Хвърковатата чета на Георги Бенковски се отправя към въстаническия лагер на Еледжик, където Бенковски дава наставления и вдъхва сила на въстаниците, след което потегля на път, но се връща отново на 28 април. На 30 април 1876 г. следобед Военният съвет на Еледжик решава Бенковски с неговата чета да отиде на помощ на Панагюрище. Отбраната на Еледжик завършва трагично на 1 май 1876 г.: лагерът на Еледжик е превзет и опожарен, бранителите му са подложени на сеч, малка част от тях успяват да се спасят.

Крепостта Траянови врата (наричана още Щипон или Капията) отстои на ок. км югоизточно по автомагистрала „Тракия“. Битката при Траянови врата на 17 август 986 г. е най-голямото поражение, което византийският император Василий II (Българоубиец) претърпява в походите си за покоряване на България.

Царево падало (Падалото) е свидетел на много борби и битки.

Калето – крепост от 3 страни непристъпна, а от 4-тата с големи здрави порти.

Шиндар – местност с вековни букови гори с хижи. Там можете да се насладите на чист въздух и тишина. Подходящо място за излети и отмора

Хабер Абар чукара – голяма и заравнена поляна близо до връх Еледжик, от която са давали военни сигнали.

Минковият валог – стръмна поляна, на която загива Минко войвода през турското владичество.

Бележки 

Села в Софийска област
Населени места в община Ихтиман
Михалич (област Варна)

Михалич е село в Североизточна България. То се намира в община Вълчи дол, област Варна. Старото му име е Махалъч.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Вълчи дол
Михалич (област Хасково)

Михалич е село в Южна България. То се намира в община Свиленград, област Хасково. До селото е известната Скална църква при с. Михалич паметник на културата с национално значение, датирана е от 10 век – епохата на Цар Симеон Велики и единствената в България с уникалната триконхална форма.

География 
Село Михалич се намира в Сакар планина на около 25 километра североизточно от Свиленград.

История 
До 1913 г. селото е имало 66 български къщи, унищожени 1913 г. от фанатизирани мюсюлмански башибозишки орди и редовна турска войска.

Културни забележителности 

До селото е известната Скална църква при с. Михалич паметник на културата с национално значение, датирана е от 10 век – епохата на Цар Симеон Велики и единствената в България с уникалната триконхална форма.

Редовни събития 
Всяка година за здраве се прави курбан с агне и се събират хората от селото. Легендата разказва, че преди 7 века имало традиция на всеки Великден хората да отиват да се помолят и след това правели курбан със сърна.

Източници 

Села в област Хасково
Населени места в община Свиленград
Могила (област Ямбол)

Могила е село в Югоизточна България. То се намира в община Тунджа, област Ямбол.

География 
Намира се на 7 км източно от областния град Ямбол. В землището на селото са разположени два язовира: Големият язовир Могила и Малкия. През центъра на селото протича малък десен приток на река Мочурица, извиращ от Кайнака. Тази малка рекичка разделя селището на два основни дяла източен и западен. По течението на рекичката в селото са разположени две чешми.

Населението е главно от възрастни хора, роми и няколко заселници от Великобритания. В село Могила жителите се знаят по родове – кътили, галибеи, босналите, дивиджиите, траханите, джумбутите, арабаджии, златистояновите, айдамаците и т.н.

История 
Селото е сменяло землището си 7 пъти. Прокудени от тежка чума, жителите са били принудени да напуснат своите домове и да започнат наново някъде другаде, с надеждата да избягат от злата болест. И така седем пъти. Според местното предание, на осмия път двама братя близнаци с два вола близнаци заорават селото в кръг и така слагат край на болестта.

Поминък 
През 2007 г. в центъра, на мястото на запустялата детска градина, е оборудван цех за сладкарски изделия. Има цех за салати, свинеферма и почивен дом за кучета.

Културни и природни забележителности 

Църквата Св. Георги е завършена през 2006 г. като е тържествено осветена на Гергьовден от Негово Високопреосвещенство + Сливенския Митрополит Иоаникий. Решено е на храмовия празник да се провежда селски събор. Храмът отваря врати всеки неделен ден и по случай всеки християнски празник благодарение на клисарката Златка Панева, която се грижи и за поддръжката на църквата.

Поради постоянно намаляващия брой на населението няма много културни мероприятия, едно от малкото е Бабинден, на който жени от селото представят програма с народни песни и танци в читалището.

В с. Могила е издигнат паметник посветен на Филип Тотю и неговата чета, която през 1859 г. разбива орда черкези в селото. Могилите, дали име на селото носят романтични, и тъжни имена, понеже историите им са свързвани с трагедии на могилчани. Еньова, Плачи могила, Чеирска, всички те са били и разкопавани в търсене на златни съкровища.

Редовни събития 
 Миене на очите на кайнака на 5 май. Пикник.
 Събор на Гергьовден.
 Кукеровден. В последната неделя на февруари в с. Могила се провежда традиционният Кукеровден. На изпълняването на тази традиция присъства, както местните така и роднини и приятели от съседните села. До обед те обикалят къщите, облечени в страшни костюми и опасани с хлопки плашат лошите духове. Домакините ги даряват със собственоръчно приготвени храни и силни напитки. Следобед се събират сред селото и показват живота на могилчанина преди и сега с много хумор, ирония и драма, пред многобройната публика.

Транспорт 
Селото се обслужва от междуселищен транспорт, пет пъти дневно, неподходящ за инвалиди.

Бележки 

Села в област Ямбол
Населени места в община Тунджа
Могила (област Шумен)

Могила е село в Североизточна България. То се намира в община Каспичан, област Шумен.

География 
Могила се намира в карстов район с множество извори в околността и горски масиви. Намира се върху терен, който е част от Провадийското плато.

История 
В района има останки от три тракийски селища и една тракийска крепост. От епохата на Римската империя има запазен участък от римски път.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 

-могила „Тепето“
-чешмата на бай Таню
-водопади Шарлака
-механата на Петрови
-местност Елемето
-скален манастир Гюле Бахча
-паметници на загиналите от Втората световна война
-лековита чешма

Редовни събития 
 Събор на селото на 2 юни.

Източници

Външни препратки 
 Могилата в село Могила , при залез 

Села в област Шумен
Населени места в община Каспичан
Могила (област Стара Загора)

Село Могила е разположено в Старозагорско поле, на югоизток от гр. Стара Загора. През него протича р. Бедечка, която извира от Средна гора и се влива в р. Съзлийка, близо до с. Боздуганово. Името си селото носи още от османско владичество. През турско време селото е създадено в основата си от четири чифлика собственост на турци. Основната работна ръка са били овчари и ратаи българи. По-късно са се преселили българи от съседните села. Главният поминък на населението е бил земеделие и животновъдство. С обявяване на Руско-Турската война турците започнали гонение на българите. След Освобождението чифликчийските имоти в с. Могила се разпаднали. Турците започнали да разпродават имотите си на безценица. Занаятчии почти нямало в селото. През 1879 година се построява първото училище, сградата била построена от жителите но селото. Читалището е основано на 1 февруари 1930 година. Кооперация „Златна поляна“ е основана от четирима инициатори, жители на селото. Във Втората световна война вземат участие повече от 30 души. Двама от тях Георги Минчев и Димо Динев загиват за освобождението на Унгария. Културно-просветната дейност след 9 септември 1944 година е голяма. Художественият и театрален колектив развиват богата дейност. Направен е голям парк в центъра на селото, изгради се и водоснабдяването.

Редовни събития 
Основните дейности на читалището са библиотечната, организирането и отразяването на национални празници, годишнини и юбилеи. Ежегодно се организират и провеждат различни традиционни празници, като: 24 май – Ден на Славянобългарската писменост и култура, Празник на културния дом – Читалището, 1 юни – Ден на детето, 1 октомври – Ден на възрастните хора, 1 ноември – Ден на народните будители, 24 декември – Коледуване, 1 януари – Сурвакане, 21 януари – Бабинден, 14 февруари – Зарязване на лозето, 1 март – Баба Марта – ден на самодееца, април – Лазаруване и 6 май – „Зелен, зелен Гергьовден“ – празник на село Могила.

Други 
 Кмет – Георги Димитров Георгиев

Източници

Външни препратки 

Села в област Стара Загора
Населени места в община Стара Загора
Мокреш (област Шумен)

Мокреш е село в Североизточна България. То се намира в община Велики Преслав, област Шумен.

География 
Намира се на 8 км от гр. Велики Преслав и на 22 км от гр. Шумен. Площта на селото е 3,8 кв. км, а населението наброява 318 души (2011).

История 
Легендата разказва, че селото е основано от Кара Муса (турски богаташ) през 1456 г., който се преселва от гр. Бурса (Турция) заедно с други 18 семейства. Той е основателя на селото в местността „Юртлука“. Старото име на селото Карамихца произлиза от неговото име. От 1934 г. селото се казва Мокреш, но по-късно се преименува в Маркиш с министерска заповед. От 1966 г. до днес селото отново се нарича Мокреш. От началото на 1963 г. до края 1965 г. жителите на селото се увеличават, поради преселници от с. Виница. Построяването на язовир Тича налага преселването на около 250 души и населението вече наброява около 420 души.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
Забележителностите на селото са: сградата на кметството, ритуалната зала, джамията, читалище „Заря“ с действаща библиотека, сградата на детската градина, която не функционира.

Джамията е най-забележителната сграда в село Мокреш. Тя е молитвен дом на вярващите в исляма хора, където те ходят за обща молитва в петък – свещения ден на мюсюлманите. Тя е построена през 1871 г. от останалите средства от църквата в с. Драгоево. До срутването му през 2020 г. минарето е най-високата част на джамията, което се вижда отдалеч. Една от стените е наречена „Кибла“, която е ориентирана към гр. Мека - свещения град на мюсюлманите. Стените на джамията са богато украсени и върху тях са изписани текстовете на Корана. На 24 февруари 2020 г., след силни ветрове, минарето рухва, разрушавайки джамията.

Действията в драмата „Нещастна фамилия“ на Васил Друмев се развиват в местността „Маркиш“ до самото село Мокреш.

Източници 

Села в област Шумен
Населени места в община Велики Преслав
Момино (област Хасково)

За другото българско село с име Момино вижте Момино (област Търговище).
Момино е село в Южна България. То се намира в община Хасково, област Хасково.

Население 
 Численост
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
Момински язовир.

Други 
Тук е базата на „Еко Бул“ ООД с предметна дейност – животновъдство (българско сименталско говедо) и растениевъдство.

Източници 

Села в област Хасково
Населени места в община Хасково
Момино (област Търговище)

Момино е село в Североизточна България. То се намира в община Търговище, област Търговище.

География 
Селото се намира в началото на Стара планина, на 9 км от град Търговище.

Надморска височина около 490 м

История 
Селото е основано от турци, преселили се от село Давидово и до 21 април 1923 г. носи името Къз Ана теке. Днес в него живеят предимно турци и роми и има много малко българи.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
В източния край на селото се намира тюрбето на Къз Ана, легендарно момиче, почитано от алевиите. Сградата има размери 6,5 x 4,4 m, конструкцията е от каменна зидария с дървен покрив. Предполага се, че е построена в средата на 19 век на мястото на по-стара сграда, разрушена при разпускането на бекташкия орден през 1826 г. До същинското тюрбе е долепена битова сграда с приблизително същите размери. Тюрбето се посещава от къзълбаши от региона по време на техни религиозни празници.

Селото е с много прекрасна природа, има опция за туризъм и лов.

Източници 

Села в област Търговище
Населени места в община Търговище
Моравица (област Враца)

Мора̀вица (към 1 януари 1881 г. – Муравица) е село в Северозападна България, община Мездра, област Враца.

География 
Село Моравица се намира на около 10 km югоизточно от областния център Враца и около 4 km западно от общинския център Мездра. Разположено е по североизточната периферия на Врачанска планина, откъм десния (южния) бряг на Крушовската (Моравешката) река, вливаща се като десен приток в Крапешката река, която пък е ляв приток на река Искър. Климатът е умереноконтинентален, почвите в землището са преобладаващо хумусно-карбонатни и алувиални. Надморската височина в центъра на селото при църквата е около 270 m, в югозападния му край нараства до около 300 – 330 m, а в северния към реката намалява до около 240 – 250 m.

Моравица е железопътна спирка на минаващата северно от селото отвъд реката железопътна линия Мездра – Видин. Южно покрай железопътната линия минава първокласният републикански път I-1 (част от Европейски път Е79), с който селото има връзка.

Землището на село Моравица граничи със землищата на: село Боденец на север и североизток; град Мездра на изток; село Крета на югоизток; село Ребърково на юг; село Лютиброд на югозапад; село Челопек на югозапад; село Руска Бела на запад и северозапад.

Населението на село Моравица, наброявало 1137 души при преброяването към 1934 г. и 1225 към 1965 г., намалява до 582 (по текущата демографска статистика за населението) към 2020 г.

При преброяването на населението към 1 февруари 2011 г., от обща численост 725 лица, за 578 лица е посочена принадлежност към „българска“ етническа група, за 23 – към ромска и за останалите не е даден отговор.

История 
На около 2 km южно от Моравица има могилен некропол от около 5 век пр.н.е. В района на селото минава стар римски път, личат основи на крепост, намерена е колективна находка от римски сребърни монети.

Сведения за селото под името Муравиче има в османски документи от 1430 и 1605 г.

Начално училище е основано в село Моравица, Врачанско през 1882 г. (по други сведения – през 1878 г.). През 1925 г. в Моравица съществува основно училище с 4 отделения и 3 прогимназиални класа. През 1935 г. прогимназиалните класове се преместват в село Руска Бела.

Църквата „Свети Николай" е построена през 1912 г.

Читалище „Светлина" е основано през 1922 г.

Обществени институции 
Село Моравица към 2022 г. е център на кметство Моравица.

В село Моравица към 2022 г. има:
 действащо читалище „Светлина 1926 – Моравица“;
 действащо общинско основно училище „Васил Кънчов“;
 православна църква „Свети Николай“;
 детска градина;
 пощенска станция.

Природни и културни забележителности 
В село Моравица има паметник на загиналите във войните (1912 – 1918 г.).

В местността „Каменица" край селото се намират красивите скални образувания „Килиите“.

Бележки

Външни препратки 
 Официална Фейсбук страница
Топографска карта, мащаб 1:100000 Картен лист: K-34-036
 Западна Стара планина. Географска карта

Села в област Враца
Населени места в община Мездра
Моравица (област Търговище)

Моравица е село в Североизточна България. То се намира в община Антоново, област Търговище.

География 
През село Моравица преминава Европейски път Е772. Разстоянието от Моравица до обшинския център в Антоново възлиза на 4.483 km, до областния в Търговище – 39.629 km, а до държавния в София – 234.19 km

Религии 
Селото се намира на географската граница между Варненско-Великопреславската и Великотърновската епархия на Българската православна църква

Родени в Моравица 
 Божил Найденов Божилов – Богдан (6 юни 1923 – 22 март 1944) – партизанин;

Източници 

Села в област Търговище
Населени места в община Антоново
Мрамор (област Перник)

Мрамор е село в Западна България. То се намира в община Трън, област Перник.

География 
Село Мрамор се намира в планински район. Разположено на пътя за селата Горочевци и Пенкьовци и разклона за с.Кожинци. На 1 – 2 км след с.Вукан и на 10 км от гр.Трън.

Селото е разделено на следните махали (фамилии) по посока с. Вукан-Мрамор (отдясно на пътя): Долина, Лъжови, Паункови, Сарийни, Каранджулови, Вучини, Церак, Зайнни, Марчин дол, Гробища, Центъра (магазина), Тършевини, Цветкови.

Около селото се намират и следните местности: Каланьевъц, Боин кладенец, Бишчини падини, Разкръсье.

История 
В стари документи селото е отбелязвано като: Мирамор в 1453 г., 1576 г., 1624 г.; Мраморъ в 1878 г.

През 1908 година в Мрамор е основана земеделска кооперация „Последна надежда“. Към 1935 г. тя има 37 члена.

През 1985 година селото има 86 жители.

Културни и природни забележителности 

На около 2 км южно от село Мрамор, близо до пътя Трън – Пенкьовци е разположен манастирът „Света Богородица“. Храмов празник на манастира е 15 август.

Редовни събития 
Събор винаги първата събота след Богородица 15 август

Личности 
Родени в Мрамор
 Марко Николов, български революционер от ВМОРО, четник на Гроздан Рандев

Източници 

Села в област Перник
Населени места в община Трън
Мрежичко (област Бургас)

Мрѐжичко е село в Югоизточна България, община Руен, област Бургас.

География
Село Мрежичко се намира на около 13 km североизточно от общинския център село Руен и около 40 km на север-северозапад от областния център град Бургас. Разположено е в Източна Стара планина, в западната част на Еминска планина в близост със съседната от север Камчийска планина. Застроено е по билото на спускащо се на изток възвишение между долината на река Елешница от югоизток и неин малък местен приток от север, вливащ се в Елешница на около километър североизточно от селото. Надморската височина в центъра е около 315 m. Пътят до селото е отклонение на изток от общинския път, който на юг от кръстовището води през селата Припек, Подгорец и Сини рид към връзка с третокласния републикански път III-2085 и на запад по него към село Руен, а на запад от кръстовището – през селата Средна махала и Добра поляна към Руен.

Населението на село Мрежичко от 266 души към 1934 г. нараства до 576 към 1992 г., а към 2018 г. наброява – според текущата демографска статистика за населението – 548 души.

При преброяването на населението към 1 февруари 2011 г., от обща численост 540 лица, за 540 е посочена принадлежност към „турска“ етническа група.

История 
След края на Руско-турската война 1877 – 1878 г., по Берлинския договор селото остава на територията на Източна Румелия. От 1885 г. – след Съединението, то се намира в България с името Исуф чобанлар, Юсуф чобанлар. Преименувано е на Мрежичко през 1934 г.

През 2007 г. е закрито основното училище „Георги Стойков Раковски“ в село Мрежичко.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религии 
Религията, изповядвана в село Мрежичко, е ислям.

Обществени институции 
Село Мрежичко към 2020 г. е център на кметство Мрежичко.

В Мрежичко към 2020 г. има постоянно действаща джамия;

Източници и бележки

Външни препратки 

Села в област Бургас
Населени места в община Руен
Мрежичко (област Кърджали)

Мрежичко е село в Южна България. То се намира в община Джебел, област Кърджали.

География 
Село Мрежичко се намира в планински район.

Религии 
Ислям

Външни препратки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Джебел
Мусачево (област Стара Загора)

Мусачево е село в Южна България. То се намира в община Гълъбово, област Стара Загора.

География 
Селото се намира западно от Гълъбово. През него минава Мусачевска река.

История 
През османския период селото носи името Муса бейли и се включва в семейния вакъф на влиятелната фамилия Гюмлюоглу, което според Халил Иналджък произхожда от български аристократичен род. В непосредствена близост до селото се е намирало теке, наречено Мусаджа текеси, строежът на което се приписва на членовете на това семейство.

Културни и природни забележителности 
За с. Мусачево може да се почерпи информация от двата тома на „Видрицата на поп Минчо Кънчев“.

Според неговите наблюдения то е било турско село само с 4 – 5 български къщи. След Освобождението през 1878 г., с. Мусачево започва постепенно да се развива. Сега вече е едно малко китно селце, което се намира на място заобиколено от гориста местност, на която всеки може да се наслади. През Мусачево преминава една малка рекичка, има и язовир за риболов, а зимата ловната дружинка се наслаждава на добър улов.

Народен събор на – 24 май.

Известни личности 
В Мусачево е роден политикът от БКП Руси Христозов (1914 – 1990).

Източници

Външни препратки 

Села в област Стара Загора
Населени места в община Гълъбово
Мъдрец (област Кърджали)

Мъдрец е село в Южна България. То се намира в община Кърджали, област Кърджали.

География 
Село Мъдрец се намира в планински район.

Личности

Бележки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Кърджали
Мъдрец (област Стара Загора)

Мъдрец е село в Южна България. То се намира в община Гълъбово, област Стара Загора.

География 
Село Мъдрец е живописно село, част от Тракийската низина, разположено в котловина, находяща се в подножието на северозападните склонове на Сакар планина, на двата бряга на река Дерменка, и левия бряг на река Соколица /Дуван дере/. Селото е обгърнато от възвишения- на изток  „Белият бряг", на югоизток „Махмудова курия“, на югоизток и юг „Козалан“, на югозапад „Мандаери“, на запад „Балармаджи“ и равнинна местност „Карач герен“, на северозапад „Сакарджа“, на север  „Тузлуджен“, „Билюците“ и равнината „Карагерен“, на североизток  „Чекека“ и „Махмучук“. На североизток добре се очертават Манастирските възвишения.

История 
Селото датира от 5 века. В миналото се е наричало Софларе, което ще рече учени, мъдри хора.

Редовни събития 
Всяка година на Архангелов ден се провежда пищен, двудневен събор, с програма, музика и веселие. Прави се курбан.

Личности 
 Петко Матев – кмет на селото от ноември 1971 г. до декември 1989 г. На негово име има кръстена улица в селото. Петко Матев посмъртно е утвърден през 2004 г. за носител на „Юбилеен почетен знак“ за активна обществена дейност и принос в развитието на Мъдрец и общината.
 Стоян Стоянов (р.1948г.) – бивш кмет на Стара Загора, дългогодишен директор на Кооперативна банка
 Димо Няголов Стоянов (р.1922г.) – полковник и командир на дивизия в гр. Кърджали
 Нейко Георгиев Велчев (р.1937г.) - поет
 Стефан Желев (р.1934г.) - работил в ЦКС
 Проф. д-р инж. Николай Михайлов
 Акад. Нягол Точев Манолов (р.1932 г.)
 Аргир Господинов, български революционер от ВМОРО, четник на Тане Николов

Други 
Населението е изцяло християнско.

Кражбите в селото са рядкост.

В селото има две църкви. Старата, „Св. Архангел Михаил“, датира от 1876 г.. Построена е с дарения на християни и е обявена за паметник на културата.

Новата църква, „Св. Николай Мирликийски Чудотворец“ е внушителна кръстокуполна еднокорабна сграда и е изградена изцяло от бетон. Дължината ѝ е 19 м., широчината 14 м. Най-високият купол с кръста е 17 м. Камбаната датира от 1891 г.

Има работеща детска градина, поща, компактен, благоустроен център, множество магазини, функциониращо читалище с история и богата библиотека, голяма зала за тържества, парк. Първото училище тук е открито през 1883г., но е закрито преди повече от 10 години. Има детски танцов състав и женска певческа група към Клуба на пенсионера. В центъра на селото е изграден постамент, на който е монтирано артилерийско оръдие, дар от местния благодетел проф. д. ик. н. инж. Михайлов.

Почвите са плодородни. В миналото селото се е славело с дувандеренските дини. Било е развито бубарството, тютюневите насаждения.

В резултат на археологически разкопки на Голямата могила край село Мъдрец, са намерени ценни находки и артефакти, които се намират в музеите на Стара Загора и Раднево.

Източници 

Села в област Стара Загора
Населени места в община Гълъбово
Невестино (област Кърджали)

Невестино е село в Южна България. То се намира в община Кърджали, област Кърджали.

География 
Село Невестино се намира в планински район.

Бележки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Кърджали
Нейково (област Добрич)

Нейково е село в Североизточна България, в община Каварна, област Добрич.

История 
До 1942 година името на селото е Каралар.
Един от първите заселници е Божил Божилов, но за изненада на всички селото е кръстено на първия учител – Никола Нейков.

Религии 
Местните жители са гагаузи. Православни християни.

Личности 
 Киряк Цонев (р.1938), български дипломат, арабист

Бележки 

Села в област Добрич
Населени места в община Каварна
Гагаузки селища
Николово (област Монтана)

Нико̀лово е село в Северозападна България. То се намира в община Монтана, област Монтана.

География и климат 
Николово се намира на 4 км изток-североизточно от град Монтана, в подножието на Пъстрина, в долината на река Шугавица, на надморска височина между 140 и 180 метра и е най-близкото село до областния център. Част от Западния Предбалкан.

История 
До 17 октомври 1949 г. селото се казва Баня.

През 1956 година местните жители организират петиция срещу извършваната колективизация, която се опитват да предадат на британското посолство, но пратениците им са арестувани в София.

Културни и природни забележителности 
Планината Пъстрина. Истинското ѝ име е Спастра, което ще рече „Пазителка“. В нея българите са укривали злато и затова от всички държави иманяри търсят в нея. Има и местност, наречена „Манастира“, защото навремето е имало там манастир, от който сега е останало само една чешма. Има и две пещери. Едната е позната като „Меча дупка“ и се намира на запад от селото.

Спорт 

ФК Вихър Николово е футболен клуб от с. Николово, област Монтана. Създаден е през 1950 година, като най-високото постижение на отбора е спечелването на „А“ окръжна група, област Монтана. Отборът е закрит през 90-те години, но през 2006 година се събира отново и започва участие в най-ниската група в област Монтана. Оттогава насам те достигат до финал за Аматьорската купа и го губят и записват много добри резултати в „А“ окръжна група. Отбора става 3 пъти вицешампион, веднъж се класира 3-ти и веднъж 8-и, но последното постижение е още в първия им сезон. През сезон 2015/2016 за пръв път „Вихър“ Николово завършва на първо място в „А“ окръжна футболна група. Тук играе и мачовете си отборът на „Пъстрина 2012“

Източници 

Села в област Монтана
Населени места в община Монтана
Николово (област Хасково)

Николово е село в Южна България. То се намира в община Хасково, област Хасково.

История 
Николово се намира на 24 км от гр. Хасково. В миналото селото е носело името Ески кьой до 1906 г., след което е преименувано в Старо село, а през 1950 г. е преименувано на Николово в чест на комуниста Никола Арнаудов, който в продължение на една година се е укривал в плевня край селото. След като разбрал, че е обкръжен от полицията, комунистът сам сложил край на живота си. 

В селото живеят само православни християни. В землището му се намира язовир Тракиец – дълги години снабдявал гр. Хасково с питейна вода. Село Николово има интересна и интригуваща история, която вълнува неговите жители. Историята разказва че най-голямата черква в гр. Хасково – „Света Богородица“ е построена по проекта на църквата на с. Николово. В селото има и музей, в който се пази жив спомена за миналите времена.

Население 
 Численост
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Редовни събития 
В края на август (около 28 август в последната събота на месеца) се провежда събор.

Източници 

Села в област Хасково
Населени места в община Хасково
Николово (област Русе)

Николово е село в Северна България. То се намира в община Русе, област Русе.

История 
Николово се намира на 6-7 км от град Русе. Преди столетия на мястото на днешното Николово са възникнали две отделни села. Едното се казва Гагаля, а другото – Липник.

Гагаля носи името на татарин на име Гага Али, а Липник на голямата липова гора в местността Лесопарка. Гагаля е по-старо селище, защото се споменава в османските данъчни регистри още през XV в. След Освобождението сред коренното население („ерлии“) се заселват големи групи пришълци от Балкана (Тревненско, Габровско и др.), а след румънската окупация през 1918 г. тук идват и българи от Северна Добруджа. Малцинствени групи в селото няма. През 1955 г. двете села се обединяват и наричат Николово по името на местен интербригадист в гражданската война в Испания. (Никола Попов (1907-1953)).

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религии 
99,7% от населението са православни християни. Църквата в кв. Гагаля се нарича „Успение Богородично“. Църквата в кв. Липник се казва „Св. Димитър“ и е построена от известния уста Стоян от Разград – баща на първия български масон Иван Ведър. През последните две десетилетия са създадени и малки протестантски (петдесетнически) общности.

Културни и природни забележителности 
В село Николово се намира лесопарк „Липник“ (или както всички го наричат „Текето“). Липовата гора обхваща 20 000 декара – най-големият масив в България. В изкуственото езеро до нея може да се лови риба или да се наблюдават тренировките на отбори по гребане. В гората над езерото е изграден зоопарк. Недалеч един от друг са разположени два минерални извора – единият със съдържание на сяра, а другият на варовик. Вторият е на мястото на старобългарски манастир „Св. Илия“, разрушен от османските завоеватели. На неговото място е построено теке за дервиши суфии, което също е съборено при реформите през 1826 г. До брега на езерото и навътре в гората днес работят два добри ресторанта. В лесопарка са изградени редица вили на бивши русенски предприятия и една държавна резиденция, в която са отсядали Тодор Живков, Николае Чаушеску и др.

Между Русе и Николово се намира военният завод „Дунарит“, който даваше поминък на голяма част от местното население, но през 90-те години съкрати рязко дейността си. Днес в един от неговите цехове се произвеждат спортни обувки.

Редовни събития 
Всяка година на 2 август (Илинден по стар стил) се чества празникът на селото (сбор) в гората до езерото, където се е намирал разрушеният манастир.

В лесопарк Липник на 24 май 2008 г. е проведен рокерски събор с мотоциклетни състезания, конкурси и др.

Личности 
  Никола Попов (1907-1953)
  Евгени Игнатов (1959-) български лекоатлет
 koko

Други 
Името на футболния отбор на селото е „Koko“.

Източници 

Села в област Русе
Населени места в община Русе
Николчовци (област Велико Търново)

За другото българско село с име Николчовци вижте Николчовци (Област Габрово).

Николчовци е село в Северна България.
То се намира в община Елена, област Велико Търново.

География 
Махала Николчовци се намира в планински район в Еленския балкан, на около 3 километра югоизточно от село Буйновци. Разположена е на високо място до река Мийковска, в северното подножие на връх Чумерна (1536 метра).

История 
Възникването се губи някъде около XIII век.
По време на обсадата на Велико Търново от турците, част от болярите, книжовниците от Търновската книжовна школа на патриарх Евтимий, благородниците и първенците от града решават да излязат през таен подземен изход под река Янтра и да отидат в Преслав. Изпращат вестоносци да огледат пътя, но се оказало, че околността е завзета от турците и решават да се заселят в Еленския балкан. Всеки род отсяда в отделна долчинка и така възникват много от махалите – Мийковци, Игнатовци, Узуните, Ралиновци, Дуфльовци, Атларците, Хъневци, Топузите... обединени по-късно в една община, с център Буйновци.
Според легендата, всички жители на махалата са умрели по време на чумна епидемия около XV- XVI век, като от цялата махала е останало едно дете, което е отгледано на махала Топузи. След като пораства, се връща, но основава махалата на ново място и понеже името му било Никола, на него е кръстено и селото.

Културни и природни забележителности 
Лятото е слънчево и прохладно, а зимата мека, с много снежни дни. Просторите на Елено-Твърдишкия балкан подхранват множество малки бързотечащи реки, в които плува балканска пъстърва, мряна и кефал. Лятно време рекичките предоставят условия за къпане, а поляните край тях възможности за летуване. Много са местата за еднодневни излети. По поляните има диворастящи плодове горски ягоди, малини, къпини, гъби и изключително богато разнообразие от полезни билки.

Бележки

Външни препратки 

Села в област Велико Търново
Населени места в община Елена
Николчовци (област Габрово)

За другото българско село с име Николчовци вижте Николчовци (Област Велико Търново).

Никòлчовци е село в Северна България, община Габрово, област Габрово.

География 
Село Николчовци се намира на около 7 km западно от центъра на град Габрово и 19 km югоизточно от град Севлиево. Разположено е в североизточните подножия на Черновръшкия рид, в непосредствено съседство със село Пейовци от изток. Надморската височина в селото нараства от около 400 m в северния му край до около 450 m в южния.

До село Николчовци води общински път, който е южно отклонение при село Поповци от второкласния републикански път II-44 (Севлиево – Габрово), минаващо през селата Гергини, Гарван и Пейовци до Николчовци.

Населението на село Николчовци, наброявало 147 души при преброяването към 1934 г., намалява до 35 към 1985 г. и към 2019 г. наброява (по текущата демографска статистика за населението) 39 души.

История 
През 1995 г. дотогавашното населено място колиби Николчовци придобива статута на село..

Източници

Външни препратки 

Села в област Габрово
Населени места в община Габрово
Нова махала (област Стара Загора)

﻿

Нова махала е село в Южна България. То се намира в община Николаево, област Стара Загора.

География 
Разположено в източния край на Розовата долина, между Стара планина и река Тунджа. Северно от селото преминава главния подбалкански път София – Бургас.

История 
В землището на Нова махала има следи на живот от тракийско и византийско време, за което красноречиво говорят трите, макар и неголеми, тракийски могили, сечива, монети и керамични късове. Изровените в началото на 90-те години на 20 век от иманяри огромни глинени съдове (питоси).

Религии 
Източно православни, мюсюлмани. През 2009 година е завършен и започва своята дейност църковен храм „Вмчк. св. Георги Победоносец“.

Обществени институции 
 Кметство;
 Читалище;
 Начално училище;
 Детска градина.

Културни и природни забележителности 
Неизследвани малки тракийски могили, част от източния край на Долината на тракийските царе.

Редовни събития 
Читалище „Зорница“ е организатор на ежегоден фолклорен празник „Цветница“, който се провежда в деня на църковния празник „Цветница“. Празникът е своеобразно продължение на някогашния сбор на с. Нова махала – „Връбница“. В началото на 20 век в селото започва да върлува епидемия от коремен тиф, умират много хора, затова селото е под карантина и се забранява и сборът „Връбница“, който се изнася и отбелязва в съседното село Николаево, но с времето и там този сбор замира. През 2000 година по инициатива на читалище „Зорница“ и със съгласието на жителите на с. Нова махала „Цветница“ отново става празник на селото.

Личности 
 Константин Колев (1930 – 82), български писател

Външни препратки 

Села в област Стара Загора
Населени места в община Николаево
Новаково (област Варна)

Новаково е село в Североизточна България. То се намира в община Аксаково, област Варна.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Транспорт 
Транспортна връзка с град Варна е линия №52: Новаково-Ботево-Любен Каравелово-Изворско-Аксаково-Автогара Варна-Корабостроителен завод.

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Аксаково
Новачене (област Плевен)

Нова̀чене е село в Северна България. То се намира в община Никопол, област Плевен.

География 
Селото се намира в Централната част на Дунавската равнина в близост до долното течение на река Осъм. Релефът в равнинен.

История 
На стари карти селото е отбелязано като Новача.

Личности 
Родени в Новачене

 Тодор Артарски е роден на 30 януари 1935 г. Първият български атлет с медал от европейско първенство – завършва втори в мятането на диск на шампионата в Стокхолм през 1958-а с 53.82. В тласкането на гюле е 10-и с 16.48. След 4 години е 10-и на диск в Белград-1962. Завършва 20-ти на олимпийските игри в рим-1960. 9-кратен балкански шампион (7 пъти на диск и 2 пъти на гюле). Има 11 национални рекорда на диск – от 50.43 до 57.58 в периода 1955-71, и още шест поправки в тласкането на гюле – от 15.89 до 17.63 (1955-58). От 1964 до 1991-а е преподавател в катедра „Лека Атлетика” на ВИФ (сега НСА)
 Марин Радулов, български революционер от ВМОРО, четник на Лука Иванов

Религии 
Населението изповядва предимно източноправославното християнство.

Забележителности 
Край селото се намират руините на няколко древни римски селища.

Редовни събития 
Всяка година се провеждат фолклорни празници на които участват таланти от различни националности.

Други 
В селото се е запазила традицията за коледуване и има запазена коледарска група, която и в днешни дни весели жителите му. Основното училище се гордее с ученическия си оркестър, който участва на всички празници.

Села в област Плевен
Населени места в община Никопол
Ново село (област Русе)

Ново село е село в Северна България. То се намира в община Русе, област Русе, само на 22 km от областния център.

География 
Селото се намира на 22 km от град Русе. Разположено е в хълмиста местност с чист въздух. В околностите на селото има гори със запазена флора и фауна. Почвата (чернозем) е подходяща за всички видове земеделски култури.

Кмет на селото е Мариела Йорданова

Културни и природни забележителности 
Старото име на селото е Еникьой (Ново село). Предполага се, че много от заселниците му са балканджии (изселници от Трявна и околностите, където са избягали търновлии (жители на средновековния Търновград) при нашествието на османците. В къща на улица „Васил Левски“ е намерена сабята на Георги Сава Раковски.

Официалният празник на селото е 24 май – денят на българската култура и просвета.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Обучение 
В селото се намира Основно училище „Г. С. Раковски“, което дава старт за много деца от района. Целодневната детска градина „Роза“ приобщава и възпитава деца от съседните села Семерджиево, Тетово, Хотанца и др.

Източници 

Села в област Русе
Населени места в община Русе
Оборище (област Варна)

Оборище е село в Североизточна България. То се намира в община Вълчи дол, област Варна. Старото му име е Семет („Лъжица“ или „Кошница“).

География 
До село Оборище с автомобил може да се стигне по два начина – чрез отбивката след село Киселово в посока гр. Добрич и чрез пътя Варна-Добрич през селата Крумово и Ботево. Пътят е обновен през 2007 година.

История 
В началото на ХХ век до село Оборище достига железопътната линия от Варна за Добрич.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
Културна забележителност в с. Оборище е църквата.

Редовни събития 
Всяка последна седмица на месец август в село Оборище се провежда събор. Празникът е свързан с деня на успението на Пресвета Богородица.

Други 
На един километър край село Оборище преминава жп линия Варна-Добрич, там е изградена жп гара Оборище.

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Вълчи дол
Овчарово (област Добрич)

Овчарово е село в Североизточна България. То се намира в община Добричка, област Добрич.

История 
През Османския период и след Освобождението селото се нарича Дургут калфа. През периода на румънско господство над Добруджа от 1919 до 1940 година е преименувано на Драгош вода, когато е център на селска община. През 1929 г. в района на селото са регистрирани оплакване от страна на местни жители поради провокации и опити за самоуправство от страна на румънски колонисти. 

Селото получава днешното си име със заповед на МЗ № 2191/обн. 27 юни 1942 г.

До 2005 година в селото функционира завод за производство на филтри.

География 
Овчарово се намира в северната част на административната област, като отстои на 12 км от Добрич, на 70 км от Варна и на 35 км от Балчик и морския бряг. Населението му наброява около 600 души. Надморско равнище – 260 м. Релефът е равнинен. Климатът е умерено-континентален. Лятото е слънчево и горещо, а зимата – с обилни снеговалежи.

Стопанство 
В селото и района е изградена инфраструктура за транспорт, водо- и електроснабдяване. В селото има основно училище, ЦДГ, читалище с библиотека, селскостопанско летище, здравен пункт, кметство, пощенски клон, хранителни магазини, кафене, механа, парк, търговски комплекс, футболно игрище, където се играят срещи на отбори от „В група“.

Местното население е ангажирано предимно в земеделие, животновъдство и зърнопроизводство. В района се отглеждат предимно зърнени и маслодайни култури – жито, ечемик, царевица, слънчоглед и рапица.

Източници 

Села в област Добрич
Населени места в община Добрич-селска
Овчарово (област Шумен)

Овчарово е село в Североизточна България. То се намира в община Шумен, област Шумен. Старото име на селото е Чобаново или Чобанкьой.

История 
По исторически сведения селото е основано преди 3 века с чисто българско население. През 1960-те години там е намерен печат на цар Симеон I и предаден в Историческия музей в Шумен. Според преданията в селото е отсядал прочутият Индже войвода с дружината си и е дарил жълтици за направата на чешма, която носи неговото име.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религии 
Християнство. В селото се намира стара църква с широк двор, която е отворена през големите празници.

Обществени институции 
Кметство, в което има и медицински кабинет. Читалище с актова зала и библиотека.

Забележителности 
Полята в началото на селото са част от територията на Натура 2000, понеже там се срещат редки видове птици. Също така всяка година на тези поляни и нивите около тях за един-два дена се събират хиляди щъркели, почивайки си от дългия полет до България или подготвяйки се за бъдещия. На няколко километра от селото се намира Овчаровският язовир, в който преди години е живял златен шаран, вече изчезнал.

Редовни събития 
Събор на селото. Състои се 50 дни след Великден.

Източници 

Села в област Шумен
Населени места в община Шумен