alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Хинди

Хинди (हिन्दी) е индоарийски език, говорен от около 366 000 000 души в Индия и други страни.

Граматика 
Езикът е със силно изразени аналитични черти. От 8-те падежа в санскрит само 2 падежа са останали в хинди, наричани „пряк падеж“ и „косвен падеж“, като вторият се използва (графично) с всички следлози (с изключение на следлога "ne", когато е употребен след лични местоимения от първо и второ лице ед. и мн. ч.) За разлика от повечето индоевропейски езици словоредът на хинди е S-O-V, а не S-V-O.

Хинди има силно развита глаголна система с ясно очертан аналитизъм. Категорията „аспект“ на глаголното действие се изразява чрез модификация на смисловия глагол (който фигурира само с основата си) с глагол-модификатор, който поема граматическите функции на сказуемото.

Езикът има двучленна именна категория „род“ – мъжки и женски, съществителните имена се обособяват в 4 групи по този признак – 2 групи за имена от мъжки род и 2 групи за имена от женски род; във всеки от тези 2 случая едната група съществителни имат характерна флексия, която обуславя формалното им изменение, а втората събира всички останали съществителни имена от съответния род.

Прилагателните имена в хинди се делят на 2 групи – изменяеми и неизменяеми. Изменяемите се съгласуват със съществителното име по род и число.

Външни препратки 
 Хинди на Ethnologue
 Уикипедия на хинди
Хири моту

Хири моту е пиджин език, говорен от около 120 000 души в Папуа Нова Гвинея.

Външни препратки 
 Хири моту на Ethnologue
 Уикипедия на хири моту

Пиджини и креолски езици
Култура на Папуа Нова Гвинея
Огъване

В механиката огъване се нарича състоянието на конструктивен елемент, подложен на напречен товар. Конструктивен елемент, който обикновено е натоварен на огъване, е гредата. Пример за греда, работеща на огъване, е хоризонталният елемент в гардеробите, използван за закачване на дрехи на закачалки.

Огъването предизвиква в гредата разрезни усилия, поемаща напречното натоварване. В примера на Схема 1 материалът в горната част на гредата е подложен на натиск, а този в долната част — на опън. Товарът предизвиква в гредата три вида вътрешни сили, показани на Схема 2: срязваща сила, успоредна на напречния товар, натиск в горната част на гредата и опън в долната ѝ част. Натисковата и опънната сила образуват двоица или момент, тъй като са равни по величина и противоположни по посока. Този огъващ момент предизвиква провисването, типично за елементи, подложени на огъване.

Натисковата и опънната сила, показани на Схема 2, предизвикват в гредата напрежения. Максималното натисково напрежение възниква в горния ръб на гредата, а максималното опънно напрежение — в долния. Напреженията между тези два екстремума се изменят линейно. Тъй като тези максимуми са с противоположен знак, съществува линия между тях, на която няма напрежения. Тя се нарича неутрална ос.

Статика
Деформации
Съпротивление на материалите
Природна религия

Природни религии е сборно понятие, отнасящо се до всяка една религия, в която основен обект на почитание е природата във всички нейни проявления. С това понятие, обикновено, се обозначават всички езически религии, чиито основни божества са въплъщения на различни природни и космични стихии, явления и функции.

Природните религии намират широко приложение в много направления на съвременния паганизъм. Те се свързват с идеите за природосъобразен начин на живот и с движението за защита на природната среда. В тази връзка природните религии са особено популярни сред членовете на много екологични организации.

Вижте също 
 Езичество
 Паганизъм
 Екология

Религиозни системи
Анимизъм
Джеки Стюърт

Сър Джон Йънг „Джеки“ Стюърт () е бивш пилот от Формула 1.

Роден е в Милтън, Шотландия на 11 юни 1939 година, в семейство което е тясно свързано с моторните спортове. Неговия баща е собственик на фирмен гараж на Ягуар. Брат му също е бил пилот, но без успехи.

Във Формула 1, Джеки Стюърт започва кариерата си като пилот на БРМ. Сключва договор с мениджъра Кен Тирел.

Става за първи път световен шампион през 1969 година с болид Матра МС 80 с двигател Косуърт. И до днешни дни Джеки Стюарт и Фернандо Алонсо с Рено са единствените пилоти печелили шампионска титла с френски болид.

Става шампион отново през 1971 и 1973 година с болид на Тирел.

През 1973 г. списание „Спорт Илюстрейт“ го обвява за „Спортсмен на годината“.

През 1990, влиза в „Международната Зала на Славата в Моторните Спортове“.

Прекратява активна състезателна дейност, през 1973 г. Става консултант във Форд Мотор Къмпани.

Голямото си завръщане във Формула 1 прави през 1997 година създавайки нов тим „Стюарт Гран При“, заедно със сина си Пол Стюърт и Форд Мотор Къмпани.

Тимът по-късно е преименуван в Ягуар (2000) като става изцяло собственост на Форд.

Резултати от Формула 1

Източници

Вижте също 
 Формула 1
 Пилоти от Формула 1
 Световен шампион във Формула 1

Британски пилоти от Формула 1
Марио Андрети

Марио Габриеле Андрети () е бивш пилот от Формула 1.
Роден на 28 февруари 1940 година в град Монтона, Италия сега Мотовун, Хърватска.
През 1955 година семейството му емигрира в САЩ и се установява в град Назарет, щат Пенсилвания.
Женен, баща на три деца.

Синът му Майкъл Андрети пилотира също като баща си във Формула 1 през 1993 година за Макларън.

Кариера 
Започва да се занимава с моторни спортове в родната Италия, на пистата Монца.
Емигрирането на семейството прекъсва за кратко страстта му към автомобилите. Съвсем скоро близо до града в който живее откриват една от най-известните писти за автомобилни състезания в САЩ.
Той трупа много полезен опит в опасните американски състезания. Марио стартира многократно в най-престижния старт в Северна Америка – Индианаполис 500, като само през 1979 година пропуска състезанието. За последен път стартира през 1994 г., но въпреки това печели престижната надпревара само веднъж – през 1969 г.

Формула 1

1968 
Мечтата му да кара във Формула 1 се сбъдва през 1968 г. когато подписва договор с британския тим – Лотус и дебютира в Италия.
Още в първия старт успява да постигне най-добро време в квалификациите и печели полпозишън. Интересът към него е сериозен от тимове като Ферари, Марч и Пернели.

1971 
1971 г. печели първата си победа в ЮАР.

През 1973 г., Марио отново се завръща към овалните писти в САЩ, напускайки Формула 1.

През 1974 г. е поканен в Европа за участието си 1000 километровото състезание на пистата Монца, с кола „Алфа Ромео“. Негов съотборник за това състезание е Артуро Мерацио. Двамата печелят победата с огромна преднина пред втория тим.

1974 

Същата година отново е във Формула 1 с тима на „Пернели“. След напускането на Джеки Икс, Колин Чапман и Лотус отново канят Андрети да кара за тях. Сезона е с променлив успех за Марио и той завършва шести в генералното класиране.

1977 
1977 г. става трети в шампионата като печели четири старта за Голямата награда.
Победи печели в Германия, Италия, Франция и в САЩ. Проблеми с болида на някои писти, го лишават от шампионската титла.

1978 
1978 година е най-успешната му в кариерата. Печели в Белгия, Холандия, Франция Германия и Италия. Предсрочно, още на пистата „Монца“, става шампион. Радостта от световната титла обаче е помрачена. При тежка катастрофа загива неговият съотборник – шведския пилот Рони Петерсон.

Марио Андрети е един от най-възрастните пилоти управлявали болид във Формула 1.
За повече от 30 години в автомобилните спортове той кара над 20 различни болиди, в различни серии и класове, на повече от 120 писти.
След напускането на Формула 1 се отдава изцяло на сериите Индикар.

Източници

Вижте също 
 Пилоти от Формула 1
 Световен шампион във Формула 1

Американски пилоти от Формула 1
Дейвид Айк

Дейвид Айк () е британски писател и общественик, автор на конспиративни теории, бивш футболист и футболен коментатор.

Биография и творчество 
Работи 12 години в BBC. Днес той е по-известен като автор на 19 книги, в които излага възгледи отнасящи се към различни конспиративни теории. Определя себе си като „най-противоречивият автор в света“. От 1990 г. той развива идеята си, че „някой управлява света“. Книгата му Най-голямата тайна (1999) е наричана „Розетски камък за пристрастените към конспирациите“.

Написал е Бунтът на роботите.

Произведения 
 It's a Tough Game, Son! (1983)
 It Doesn't Have To Be Like This: Green Politics Explained (1989)
 Truth Vibrations. Gateway (1991, 1994)
 Love Changes Everything (1992)
 In the Light of Experience: The Autobiography of David Icke (1993)
 Days of Decision (1993)
 Heal the World: A Do-It-Yourself Guide to Personal and Planetary Transformation (1993)
 The Robot's Rebellion (1994)Бунтът на роботите: История на духовния Ренесанс, изд.: Аратрон, София (1999), прев. Татяна Иванова
 ... And the Truth Shall Set You Free (1995)
 I Am Me, I Am Free: The Robot's Guide to Freedom (1996, 1998)
 Lifting the Veil: David Icke interviewed by Jon Rappoport (1998)
 The Biggest Secret: The Book That Will Change the World (1999)
 Children of the Matrix (2001)
 Alice in Wonderland and the World Trade Center Disaster (2002)
 Tales from the Time Loop (2003)
 Infinite Love Is the Only Truth: Everything Else Is Illusion (2005)
 The David Icke Guide to the Global Conspiracy (and how to end it) (2007)Световната конспирация, изд.: ИК Бард, София (2013), прев. Валентин Евстатиев
 Human Race Get Off Your Knees: The Lion Sleeps No More (2010)
 Remember Who You Are: Remember 'Where' You Are and Where You 'Come' From (2012)Спомнете си кои сте: [анализ на света, в който живеем], изд.: ИК Бард, София (2014), прев. Милко Стоименов
 The Perception Deception: Or... It's All Bollocks – Yes, All of It (2013)

Източници

Външни препратки 
 Официален сайт

Британски конспиративни теоретици
Британски уфолози
Британски псевдоисторици
Английски футболисти
Британски политици
Английски писатели
Родени в Лестър
Мари-Луиз фон Франц

Мари-Луиз фон Франц () е швейцарска психоложка, ученик и последовател на Карл Юнг, автор на множество трудове по аналитична психология.

Биография 
Родена е на 4 януари 1915 година в Мюнхен, Германия, в семейството на австрийски барон, но по-голямата част от живота си прекарва в Кюснахт, Швейцария. Фон Франц работи с Юнг от 1933 г. до смъртта му през 1961 г. Основател е на Института „Карл Густав Юнг“ в Цюрих.

Като психотерапевт тя е автор на над 65 000 интерпретации на сънища, за които счита, че както приказките имат лечебно и оздравително свойство. Според фон Франц процесът на тълкуване на сънищата има за цел да усили този лечебен ефект. Сънят не бива да се разтълкува, а да бъде тълкуван, тоест да се говори за него, без да се разгадава, без да се сваля ореола на притежание, който той носи.

Фон Франц е автор на над 20 книги по аналитична психология, най-вече в областта на изследванията върху приказките и съдържащите се в тях архетипови мотиви, от които се ползва дълбинната психология. Обичайният подход е амплификацията на темите и героите на приказките. Пише изследвания върху алхимията от Юнгианска, психоаналитична перспектива, а също и върху активното въображение, което може да се опише като „сън наяве“. В „Човекът и неговите символи“ Фон Франц описва активното въображение така:

Умира на 17 февруари 1998 година в Кюснахт на 83-годишна възраст.

Библиография 
 Алхимията: символика и психология
 Анимус и анима във вълшебните приказки
 Архетипови мотиви във вълшебните приказки 
 Котката
 Предсказване и синхроничност
 Мотиви на избавлението във вълшебните приказки
 Мъченичеството на Перпетуа

Бележки

Външни препратки 
 Marie-LouisevonFranz.com (на немски и английски)

Швейцарски психолози
Швейцарски психоаналитици
Юнгиански психолози
Швейцарски психотерапевти
Фелипе Фернандес-Арместо

Фелипе Фернандес-Арместо () е британски историк, автор на няколко популярни книги, професор в Университета Нотр Дам. Почетен доктор на Университета на Андите в Богота, Колумбия.

Сред предизвикателните му изказвания е това: „Защитавам правото на хората да отричат Холокоста и да говорят абсолютни лъжи — стига останалите от нас да са наясно, че това, което те казват, е лъжа.“

Биография 
Фелипе Фернандес-Арместо е роден в Лондон, Великобритания. Негов баща е испанският журналист Фелипе Фернандес Арместо, а негова майка журналистката и основателка на списанието на дипломатическия корпус в Лондон The Diplomatist, Бети Мълан де Фернандес Ареместо.

През 2009 г. приема професорско място в департамента по история в Университета Нотр Дам, след като е преподавал в Университета Тафтс и в Лондонския университет (Колежа Куин Мери). През по-голямата част от кариерата си преподава в Оксфордския университет, където преди това завършва магистратура и защитава докторат. Но първото му преподавателско място все пак е в Charterhouse School в Годалминг, графство Съри.

Привлича вниманието на медиите през 2007 г. заради оплакването му от насилническо отношение, оказано му от пет полицейски служители в Атланта, Джорджия, след като е обвинен, че пресича неправилно улицата.

Библиография 
 The Spanish Armada (1990)
 Millennium: A History of Our Last Thousand Years (1995)Хилядолетието, София, ИК Прозорец, 1999 ISBN 954-733-102-7
 Truth: A History and a Guide for the Perplexed (1997)Истината, София, ИК Прозорец, 2006 ISBN 954-733-450-6
 Civilizations (2000)Цивилизациите, София, ИК Прозорец, 2004 ISBN 954-733-397-6 
 Food: A History (2001)
 The Americas (2003)Двете Америки, София, ИК Прозорец, 2004 ISBN 954-733-392-5
 Ideas That Changed the World (2003)
 The World: A Global History (2007)
 Amerigo: The Man Who Gave His Name to America (2007)
 1492. The Year the World Began (2009)
 Our America: A Hispanic History of the United States (2014)

Източници

Външни препратки 
 Фернандес-Арместо на сайта на колежа Куийн Мери 
 Статии на Фернандес-Арместо в сп. History Today 

Английски историци
Възпитаници на Оксфордския университет
Преподаватели в Оксфордския университет
Преподаватели в Лондонския университет
Доктор хонорис кауза
Родени в Лондон
Примотеизъм

Примотеизмът по същество е политеистична религия, но при него едно божество се счита за върховно и особено важно за света и хората, а останалите божества се възприемат като по-низши, подчинени нему.

Религиозни системи
Бихор

Бихор e окръг, намиращ се в историческата област Трансилвания, в северозападната част на Румъния. Административен център на Бихор е град Орадя (нас. 206 527). Абревиатура на окръга – BH.

Население 
Според преброяването от 2002 г., Бихор има население от 600 223 души и плътност на населението от 79,56 души/кв.км, което е под средното за страната (93/km2). В окръга има 291 613 мъже и 308 610 жени. Чуждите граждани, наброяващи 909 души, са 0,15% от населението.

 Етнически състав
През 2002 г., населението на Бихор е било съставено от следните етнически групи:
 румънци: 404 537 (67,40%)
 унгарци: 155 554 (25,91%)
 цигани: 30 237 (5,00%)
 словаци: 7361 (1,22%)
 немци: 1137 (0,19%)
 евреи: 242
 украинци: 174
 гърци: 71
 руснаци: 63
 българи: 31
 сърби: 31
 поляци: 21
 турци: 15
 чехи: 14
 арменци: 11
 хървати: 3

 Религиозен състав
В окръг Бихор са разпространени следните религии (2002):
 православни християни: 357 996 (59,6%)
 общо протестанти: 166 501 (27,7%)
 реформисти: 107 817 (18,0%)
 римокатолици: 55 555 (9,3%)
 петокнижници: 34 460 (5,7%)
 баптисти: 22 366 (3,7%)
 гръко-католици (униати): 14 086 (2,3%)
 адвентисти: 1858 (0,3%)
 евреи: 210
 мюсюлмани: 175
 атеисти: 1155 (0,2%)

География 
Окръгът има обща площ от 7544 km². Основни релефни форми са: Западната равнина (Câmpia de Vest), Западните хълмове (Dealurile de Vest), планините Плопиш (Munţii Plopişului), Пъдуря Краюлуй (Munţii Pădurea Craiului), Бихор (Munţii Bihor) и частично Влъдяса (Munţii Vlădeasa).

Градове 
 Орадя
 Беюш
 Маргита
 Салонта
 Алешд
 Нучет
 Съкуени
 Щей
 Валеа луи Михай
 Вашкъу

Външни препратки 

 Страницата представя окръга и Търговско-промишлената палата на Бихор
Политика на Древен Египет

Политическата организация в Древен Египет включва:
 фараон (повече от цар, той е главен администратор, командир на армията, първи магистрат и върховен жрец)
 носач на сандалите на фараона
 номарх (местен благородник, натоварен с управлението на ном от името на фараона)
 везир (налага справедливост от името на фараона)
 писар
 командир на войската (организира военните действия според желанията на фараона)
 войници
 върховен жрец
 жреци
 армия

Древен Египет
Древен Египет
Древен Египет
Източна Македония и Тракия

Източна Македония и Тракия () е административна област в североизточната част на Република Гърция. Административно включва македонските областни единици Драма и Кавала, както и тракийските Ксанти, Родопи и Еврос. Център на областта е град Гюмюрджина (Комотини). Тази административна единица почти съвпада с историкогеографската област Беломорие, която обхваща Беломорска Тракия и частта от Македония между Струма и Места.

От ноември 2016 година управител на административна област Източна Македония и Тракия е Христос Метиос.

Административно деление

Бележки
Централна Македония

Централна Македония () е една от 13-те области на Гърция. Включва седем нома: Иматия, Солун (Тесалоники), Кукуш (Килкис), Пела, Пиерия, Халкидики и Сяр (Серес).

Областта граничи със Северна Македония и България на север, с област Източна Македония и Тракия на изток, Западна Македония на запад и Тесалия на юг, както и по море с областите Централна Гърция и Северен Егей.

От 2010 година областен управител на Централна Македония е Панайотис Псомиадис, но е заместен от Дионисис Псомиадис в 2011 година на тази длъжност, тъй като Панайотис е осъден от Апелативния съд на една година лишаване от свобода.

Административно деление

Външни препратки 
 Сайт на област Централна Македония

Бележки
Епир (административна област)

Епир () е административна област в Гърция. Площта ѝ е 9 200 км2, а населението — около 350 000 души. Административен център е град Янина. Епир включва 4 окръга: Янина (Ιωάννινα), Теспротия (Θεσπρωτία), Превеза (Πρέβεζα) и Арта (Άρτα).

Административно деление

Вижте също 
 Тесалия

Външни препратки 
  Епир
Централна Гърция

Област Централна Гърция (, Стереа Елада) е една от административните области в Гърция. По новото административно деление на Гърция от 1987 г. от състава ѝ са извадени Атика и Етолоакарнания, с които заедно формират исторически Същинска Гърция, в отличие от Тесалия и Епир на север, и Пелопонес на юг.

Централна Гърция като географско понятие се отнася за континенталната част на новообявената държава Гърция непосредствено след освобождаването ѝ от османската власт в първата половина на 19 век. Позната е и със старото име „Румели“.

Административно областта (περιφέρεια), включва 5 окръга: Беотия (Βοιωτία), Евбея (Εύβοια), Евритания (Ευρυτανία), Фокида (Φωκίδα) и Фтиотида (Φθιώτιδα).

Континентална Гърция 

Географски към Стереа Елада (Същинска Гърция в Древна Гърция в отличие от останалите ѝ части) принадлежат и окръзите: Атика, която е самостоятелна административна област, както и Етолоакарнания (Αιτωλοακαρνανία), която се включва в състава на област „Западна Гърция“. Днешна Евритания в района на Аграфа е преходен (граничен – виж Граница (дем Аграфа)) регион между Същинска Гърция, Тесалия и Епир.

Окръг Етолоакарнания 
Граничи на изток с окръг Фокида, на север с окръг Евритания, Арта и Артския залив, на запад с Йонийско море и окръг Левкада, а на юг с Патраския залив. Площ – 5447 km², население – 223 285 жители. Окръжен център е град Месолонги (Μεσολόγγι). Градът за първи път се споменава през1545 г. През 1571 г. в близост до него се провежда известната морска битка при Лепанто. По време на венецианското владичество е важен корабостроителен център. През 1826 г. по време на въстанието гръцките защитници на града показват масов героизъм. През 1931 г. е обявен за свещен град.

Окръг Евритания 
На север граничи с окръг Кардица, на изток с Фтиотида, а на запад с Етолоакарнания. Площ – 2045 km², население – 32 026 жители. Окръжен център е град Карпениси (Καρπενήσι). По време на османската власт градът е бил важен търговски център. Карпениси е известен като градът на гръцките Алпи, заради множеството борови горички.

Окръг Фтиотида 
На север граничи с окръг Кардица, Лариса и Магнезия, на запад с окръг Евритания, на изток със заливите Малиякос и Северноегейски залив, а на юг с окръг Фокида и Беотия. Площ – 4368 km², население – 178 896 жители. Окръжен център е гр. Ламия (Λαμία). Според легендата градът е основан от Ламий, син на Херкулес и Омфали. В друга легенда се твърди, че градът е основан от Ламия, дъщеря на Посейдон.

Окръг Фокида 
На С граничи с окръг Фтиотида, на запад с окръг Етолоакарнания, на изток с окръг Беотия и Фтиотида, а на юг с Коринтския залив. Площ – 1121 km², население – 48 526 жители. Окръжен център е град Амфиса (град) (Άμφισα). Според легендата градът е основан от Амфиса, дъщеря на Макарос и внучка на Еол.

Окръг Беотия 
На С граничи с окр. Фтиотида, на изток югоизток с окръг Атика, на З с окръг Фокида, а на юг с Коринтския залив. Площ – 3200 km², население – 131 129 жители. Окръжен център е град Ливадия (Λιβαδειά). Още от древността градът е прочут с прорицалището на Зевс. Един от градовете участвали през 8 век пр.н.е. в Беотийския съюз.

Външни препратки 
 www.stereaellada.gr
Татяна Набатникова

Татяна Алексеевна Набатникова () е руска писателка.

Биография и творчество 
Родена е през 1948 г. в с. Воеводско в Алтайския регион. Завършва Новосибирския електротехнически институт, както и Литературния институт „Максим Горки“.

Първият ѝ разказ, Не бойся: я здесь, е отпечатан през 1980 г. в сборника „Дебют“.

През 1985 г. се мести в Челябинска област, където издава книгата На златни стъпала седели (1987). В нея тя включва повести и разкази.

Автор е на около 10 книги с проза и е превела няколко книги от немски.

Автор е още на книгите Разкази (1982), Домашно възпитание (1984), както и на романа Всеки е ловец (1987).

Член на Съюза на писателите в СССР от 1983 г.

Руски писатели
Писателки
Руски преводачи
Преводачи от немски език
Родени в Алтайски край
Гастон Лагаф

Гастон Лагаф е главен герой в хумористичен комикс със същото име, създаден през 1957 от Андре Франкен, създател и на Марсупилами и аниматор на Спиру и Фантазио.

Вижте също 
 100-те книги на 20 век според Монд

Комиксови герои
Египетски божества по градове

Списъкът по-долу представя най-важните градове в Древен Египет и техните богове, които ги покровителстват.

Долен Египет 
 1 ном
 Мемфис: Птах, Секхмет, Нефертум
 3 ном
 Хермополис: Тот
 5 ном
 Саис: Нейт
 6 ном
 Буто: Уто
 7 ном
 Деми-н-Хор: Хороерис (Хор древния)
 9 ном
 Бузирис: Озирис
 11 ном
 Леонтополис: Шу
 13 ном
 Хелиополис: Атум, Хепри, Ра, Небетхетепет, Юсас
 16 ном
 Мендес: Ба-неб-дед
 17 ном
 Бехедет: Харахтес (Хор от хоризонта)
 18 ном
 Бубасте: Бастет, Атум, Мийсис
 20 ном
 Пер-Сопду: Сопду

Горен Египет 
 1 ном
 Филе: Изида
 Елефантина: Хнум, Анукис, Сатет
 Омбос: Собек, Хароерис
 2 ном
 Аполинополис: Хор Бехудити
 3 ном
 Хикраконполис: Хорус от Некен
 Ейлейтуяполис: Нехбет
 Латополис: Хнум
 Хермонтис: Монту
 4 ном
 Тива: Амон, Мут, Хонсу
 5 ном
 Коптос: Мин
 Омбос: Сет
 6 ном
 Дендара: Хатхор
 8 ном
 Абидос: Хентаментиу-Озирис
 Тинис: Онурис
 9 ном
 Панополис: Мин
 10 ном
 Ликополис: Упоаут
 15 ном
 Хермополис: Тот
 20 ном
 Хераклеополис: Харсафес
 21 ном
 Крокодилополис: Собек
 21 ном
 Амарна: Атон

Категории по град
!
+
Египетски божества по символ

Египетските божества са персонификация на природните стихии, на събития от живота, на чувства или концепции и всички са свързани с един или повече символи.

Анкх 
(„Панделката на живота“).
 Атон
 Изида

Баща 
 Амон

Буря 
 Сет

Война 
 Сет
 Сехмет

Възраждане 
 Озирис
 Анджети

Двойната корона 
 вижте Пшент

Звезди 
 Нут

Земя 
 Геб
 Акер

Зло 
 Сет
 Апофис

Луна 
 Тот

Любов 
 Хатхор

Майка 
 Мут

Минерали 
 Геб

Нишката на равновесието 
 Хатхор

Палма 
(Символ на вечен живот).
 Изида

Перо от щраус 
(Символ на равновесието).
 Маат
 Шу

Плодородие 
 Амон
 Мин

Пустиня 
 Сет

Пшент 
 Хор

Растенията 
 Геб

Скритият 
 Амон

Слънчев диск 
 Атон
 Атум
 Бену
 Хорахти
 Хатхор
 Хепри
 Ра

Смокиново дърво 
 Нут

Хаос 
 Сет

!
Египетски богове

Обикновено се смята, че древните египтяни са политеисти. Египетските богове са персонификация на природни стихии, събития от живота, чувства. Египетският пантеон е един от най-внушителните. Боговете живеят на земята (в храмовете) и те трябва да бъдат почитани и уважавани. Затова древните египтяни е трябвало да им отправят молитви, да им танцуват, пеят и да им принасят дарове – храна и скъпоценни предмети. Само Ехнатон, познат като „фараонът-еретик“ се опитва да наложи монотеистичната религия към слънчевия диск Атон по време на краткото си царуване.

За повече от пет хиляди години от историята на фараонския Египет, религията се е развила съвсем малко. Според периода, някои божества стават по-важни и почитани, докато други загубват божественото си влияние.

В Египет божествата вземат човешки образ късно в историята на страната. Отначало всички богове са изобразявани в образ на животно: Баст – котка, Анубис – чакал, Ра – сокол и т.н. Едва по-късно те придобиват по човешки черти, като се започва от тялото. В Средното царство божествата вече са с човешко тяло, а главата е на животно. Това произлиза от факта, че дотогава поклонниците на дадено божество са го възприемали като животно. И за да стане прехода по-плавен, жреците постепенно променят тази структура на боговете. По времето на Новото царство боговете са вече с ясно изградени човешки черти, дори главата на някои божества е вече човешка. Изида, Озирис, някой божества-пазители и др.

Египетските божества са и невидими (Амон), и видими (Апис). Важно е да се отбележи, че обитателите по бреговете на река Нил обожествявали символите, които те представлявали. Също така египтяните се съмнявали доста, че богинята на майчинството (Таурет) в действителност е хибридно същество, още повече, че боговете били обожествявани под имената дадени им от хората. Техните истински имена са известни само лично на тях: Изида можела да се похвали, че знае тайното име на слънцето, и да има следователно цялата власт върху него !

Боговете, независимо от политеизма (повече от 700 божества), са се разглеждали като един: просто наречен Бог... Божествеността е била едновременно множествена и Единствена.

Според теологията на Новото царство, боговете са само три: Птах, Амон и Ра.

Списъци с египетски божества:
 По азбучен ред;
 По семейства;
 По град;
 По символ;
 По животно.

Вижте също 
 Бог
 Политеизъм
 Монотеизъм
 Митология
 Египетски вярвания
Фараони в хронологичен ред

Този списък на фараони, подредени в хронологичен ред и групирани по династии е тема на много спорове, и най-вече тези от по-древните епохи.

Името, което е отбелязано е това, което най-често се среща в египтоложките трудове. Другите транскрипции, като гръцките имена (изписани в италик) са дадени в скоби.
Атрибути на фараоните

Фараоните лесно се различават от другите хора, представени на барелефите и картините от Древен Египет, тъй като носят отличаващи знаци, символи на тяхната обществена позиция. Боговете, изначални притежатели на властта, също могат да носят тези отличителни знаци.

 Немес: забрадка със сини и жълти райета и с краища, падащи отпред, от двете страни на главата.
 Скент Корона (Skhemty): вковани две корони една в друга.
 Бяла корона (Hedjet): короната на южното царство, под закрила на бог Сет.
 Червена корона (Desheret): короната на северното царство, под закрила на бог Хор.
 Кобра: женска кобра, изобразявана със слънчев диск на главата, която предпазва фараона от враговете му.
 Фалшива брада: запазена е за фараона и боговете.
 Опашка на бик: трофей, закрепен за колана на фараона, за да му дава силата на свещеното животно.
 Владишкият жезъл (Heka): фараонът, който повежда народа си като пастир.
 Бич (Nekhekh): оръжие, символ на защита.
 Кепреш: Корона на победата. Тя е платняна или кожена синя шапка, украсена с бронзови или златни дискове. Синята корона е носена в битки, както и на церемонии.

Източници 

 Египтология/Фараони

Вижте също 
 Титли на фараоните
Хапкидо

Хапкидото е корейско бойно изкуство.

История 
Историята на Хапкидо е доста неясна, но като цяло се смята за дело на двамата корейски майстори на бойните изкуства: Чой Йонг Сул и Джи Хан Джае. Все още дете, когато пристига в Япония, Чой бива приет в дома на легендарния майстор на Дайто-рю айки-джуцу Сокаку Такеда (чийто ученик е и създателя на Айкидо Морихей Уешиба). Чой се отличавал с голям талант и упорство и постепенно се превърнал в един от най-добрите и верни ученици на Такеда. Той прекарва в дома на Такеда около 30 години, но след смъртта на майстора, малко след Втората световна война, се завръща в Корея.

Завърнал се в Корея, Чой започва да преподава бойни изкуства. Един от неговите ученици, Джи Хан Джае, вкарва в стила корейски традиционни техники с крака и удари с юмрук. Освен Чой и Джи, много корейски и японски школи с течение на времето също са внесли своя дял в развитието и техниката на съвременното Хапкидо.

Техника 
Ако трябва да определим Хапкидо като „твърд“ или „мек“ стил в бойните изкуства, би било най-точно да го поставим в средата. В Хапкидо се прилагат както „меки“ техники подобни на тези в Айкидо, така и „твърди“ приличащи на техниките от Таекуон-до или Карате. В Хапкидо съществува голямо изобилие от хвърляня, ключове, завъртания и др, подобни на техниките от Айкидо, но не с чак толкова широки кръгове. По-голяма част от техниките се заключават в първоначално избягване на удар или захват, последващо нарушаване на равновесието на противника или хвърляне, и приключват с удар, болезнен ключ на става, душене или техника за получаване на болков контрол. Много типични за Хапкидо са ключовете с крак, което позволява да се задържи противника под контрол, като при това се запази свобода на ръцете. Всичко това е наложило Хапкидо като едно от най-подходящите за употреба от полиция и военни бойно изкуство. Трябва да се отбележи, че състезания по Хапкидо не се провеждат, тъй като практикуващите смятат, че с въвеждането на правилник за водене на бой се нарушават принципите на реалната приложимост.

Източници 

Спорт в Северна Корея
Спорт в Южна Корея
Корейски заемки
Бойни изкуства
МАН Груп

МАН Груп (MAN Group) е германска холдингова компания начело на корпоративна група за производство на камиони, автобуси, двигатели и механични инженерни съоръжения. Компанията е един от водещите европейски производители в този бранш.

Началото на холдинга е още от 1758 г., когато е създадена ковачницата „Свети Антон“ в град Оберхаузен, Германия. Към края на 2014 г. за компанията работят 55 903 служители. Компанията има оборот от около 14 млрд. евро за 2014 г. Седалището на холдинга е в Мюнхен, Бавария.

Абревиатурата MAN означава Maschinenfabrik Augsburg Nürnberg.

Направления 
MAN Truck & Bus произвежда камиони и автобуси.

MAN Diesel & Turbo SE произвежда дизелови двигатели, компресори за индустрията и промишлени турбини.

MAN Latin America произвежда камиони и автобуси в Южна Америка.

MAN Diesel SE 
Предприятието се намира в град Аугсбург в Германия. То е производител на дизелови двигатели за различни машини. Компанията произвежда два четиритактови двигатели с мощност между 450 KW и 87 MW. Освен това предприятието произвежда и газови турбини с мощност до 50 MW, парни турбини с мощност до 150 MW и компресори с обем до 1,5 милиона m³ / ч и налягане до 1000 бара. Асортимента на компанията включва и турбокомпресори, витла, газови двигатели, химически реактори, морски задвижващи системи (оборудване за плавателни съдове) и оборудване за петролната и газовата промишленост.

MAN Truck & Bus 

Компанията е разположена в град Мюнхен. Това е една от най-големите компании от холдинга MAN. MAN Truck & Bus е един от водещите световни доставчици на търговски превозни средства и транспортни решения. Предприятието произвежда камиони с бруто тегло, вариращо от 7,5 до 44 тона, превозни средства със специално предназначение тежкотоварни превозни средства с брутни тегла до 250 тона, автобуси (цели автобуси и шасита) градски и междуградски, както и дизелови и газови двигатели. Също така компанията предлага и широка гама услуги.
MAN Truck & Bus има четири предприятия на територията на Германия в градовете Мюнхен, Нюрнберг, Залцгитер и Плауен. Освен тези обекти компанията има предприятия и в град Щайр в Австрия и в градовете Познан, Стараховице и Краков в Полша. Други производствени обекти са разположени в Анкара (Турция), в Санкт Петербург (Русия), в Южна Африка и в Индия.

Източници

Външни препратки 
 МАН Груп

Производители на камиони
Производители на автобуси
Производители на МПС в Германия
Фолксваген Груп
Предприятия в Мюнхен
Основани в Свещената Римска империя през 1758 година
Набедреник

Набедреникът е част от църковното облекло. То представлява квадратно парче плат, което се окачва на пояса при дясното бедро. Набедреникът не се носи от всички духовници, защото той се дава като награда.

Дава се при офикия (отличаване) на свещеник в протойерей и на йеромонах в архимандрит.

Всички архиереи носят набдреници, но върху сакоса.

Църковни одежди
Набешима

Набешимата е много рядък и скъп порцелан, произвеждан първоначално в пещите на рода Набешима. Тя е по-тънка и фина от обикновената арита.

Набешимата не се продава на вътрешния пазар до началото на епохата на Едо (1603–1867). Дотогава той или бил изнасян в чужбина, или бил използван от рода на феодалния владетел Набешима и от другите знатни родове.

Порцеланът се създавал под закрилата на владетеля Набешима, който пазел произведената керамика за изложби. Чиниите, чашите и вазите, изработени от този порцелан, били подарявани на други владетели, благородници, както и на дългогодишните, заслужили доверие прислужници на Набешима.

Най-добрите изделия от Набешима били произвеждани в селото Окауачияма от около 1675 до средата на 18 век. В този период владетелят и неговите доверени служители упражнявали строг контрол върху производството и системата на производство била много добре организирана. Следяло се за формите, стиловете и големините на чашите и чиниите, и всяко изделие, което не отговаряло на стандартите на владетеля, било унищожавано. Тайните на производството били строго пазени.

Култура на Япония
Порцелан
Икономика на Япония
Набизъм

Набизмът е движение в изкуството. Името им „наби“ (Les Nabis) идва от думата на иврит за „пророк“.

Неговите последователи, известни като набисти или набита, първоначално са бунтарски художници, които се събират в Академи Жулиен в Париж, Франция. Те са по същество пост-импресионисти и илюстратори, които оказват голямо влияние върху графичното изкуство между 1891 и 1899 г.

Освен в изящните изкуства, набистите работели и като илюстратори, театрални художници, в текстила, в дизайна на мебелите, както и в дизайна на плакати.

Наблягането им върху дизайна е споделено от сходното движение Ар Нуво. И двете групи имали близки взаимоотношения със символистите.

Набистите се смятали за посветени хора; те наричали студиото „ергастерий“, и в края на своите писма пишели E.T.P.M.V. et M.P. („En ta paume mon verbe et ma pensée“), което да означава „в дланта на твоята ръка, моята дума и моята мисъл“.

Известни набисти 
 Одилон Редон – (1840 – 1916), художник
 Аристид Майол – (1861 – 1944), скулптор
 Феликс Валотон – (1865 – 1925), художник, гравьор
 Пиер Бонар – (1867 – 1947), художник
 Кер-Ксавие Русел – (1867 – 1944), художник
 Едуар Вюйар – (1868 – 1940), художник
 Морис Дени – (1870 – 1943), художник
 Жорж Лакомб – (1868 – 1916), скулптор
 Пол Рансон – (1864 – 1909), художник

Галерия

Литература 
 
 
 
 
 

Стилове в изкуството
Изобразително изкуство на Франция
Насър (язовир)

Асуанският язовир е голямо изкуствено езеро на река Нил в Южен Египет и Северен Судан. Египтяните наричат своята част от езерото (по-голямата – 83%) езеро Насър (на арабски: бухайрат насир), а суданците наричат своята част езеро Нубия.

Египетското име на езерото е дадено в чест на египетския президент Гамал Абдел Насър, който е вдъхновител и главен организатор на проекта на Асуанския язовир.

Езерото е създадено в резултат от изграждането на Асуанската язовирна стена („Високата стена“) между 1892 и 1902 г. от британския инженер Уилям Уилкокс (William Willcocks). В периодите от 1907 до 1912 и от 1929 до 1939 г. се надграждат 54 m. Между 1958 и 1971 г. е изградена нова стена на 7 km южно от старата с помощта на инженери от СССР.

Езерото „Насър“ е с дължина 550 km, а в максималната си ширина от 35 km достига близо до Тропика на Рака. Простира се на площ 5250 km², а водният му капацитет е 157 km³.

Изграждането на езерото позволява на Египет да се справи с проблемите, които идват от ежегодните наводнения по долината на Нил. Наред с това то осигурява водните ресурси, необходими за култивиране на части от пустинята.

Същевременно изграждането на гигантския язовир води до екологични и демографски трудности, както и проблеми, свързани с опазването на културното наследство в региона. Множество ценни археологически обекти остават под водите на езерото. Най-важните са преместени, блок по блок, и разположени на нови терени. Най-известният обект, преместен по този начин, е храмът Абу Симбел, а освен него също храмът на Изида на остров Филе, храмът от Тафис.

Териториите, залети от водите на езерото „Насър“, са били населявани от нубийци. Всички те са били изселени съответно в Судан и Египет. До днес съществуват проблеми с интеграцията на това население. Изграждането на язовира води до екологични проблеми, с които например се свързва ерозирането на земи по делтата на Нил.

Нил
Язовири
Езера в Африка
География на Судан
Язовири в Египет
Водноелектрически централи
Комуникации в Египет

Египет е културен и информационен център на Арабския свят, а Кайро е най-големият информационен център. В града има 8 ежеднежни вестника с общ тираж около 2 милиона, голям брой вестници, които излизат всеки месец, списания и журнали. По-голямата част от политическите партии имат свои партийни издания и вестници.

Египетската телевизия (ETV) се управлява от правителството и се финансира основно чрез рекламни приходи. ETV продава своите програми и сериали на целия арабски свят. В Египет са достъпни и много други телевизионни програми: Саудитската телевизия, излъчвана от Лондон (MBC), Арабско радио и телевизия (ART), телевизия Ал-Джазира и други, както и западни телевизии; по-голямата част достъпни за онези египтяни, притежаващи сателитни приемници.

ETV има два национални канала, шест регионални и три сателитни. От двата национални канала, Канал I използва предимно арабски език, докато Канал II е предимно за чужденци и излъчва новини на английски и френски, наравно с арабски.

Телефони – линии в употреба:
8,735 милиона (2003)

Телефони – мобилни клетъчни:
5 797 500 (2003)

Телефонна система:
голяма система; претърпява значителни подобрения през 1990-те и е доста модернизирана; има Интернет досъп и клетъчни услуги
вътрешна:
основните центрове в Александрия, Кайро, Ал Мансура, Исмаилия, Суец и Танта са свързани чрез коаксиален кабел и микровълнови радиовръзки
международна:
сателитни земни станции — 2 Intelsat (Атлантически океан и Индийски океан), 1 Arabsat и 1 Inmarsat; 5 коаксиални подводни кабела; тропосферен предавател към Судан; микровълнова радиовръзка към Израел; участник в Medarabtel и Project Oxygen (глобална подводна система от кабели с оптични влакна)

Радиостанции:
AM 42 (+15), FM 14, къси вълни 3 (1999)

Радиоприемници:
20,5 милиона (1997)

Телевизионни приемници:
7,7 милиона (1997)

Доставчици на Интернет (ISP):
31 (1999)

Код на страната: EG

 Вижте също: Египет

Икономика на Египет
Култура на Египет
Египет
Набис

Набис е последният цар на независима Спарта. Той управлява от 207 пр.н.е. до 192 пр.н.е. Убит е от етолийците през 192 пр.н.е..

Набис продължава революционната традиция на царете Агис IV и Клеомен III. Тъй като сведенията от древността за него са най-вече с обиден и оскърбителен характер, подробностите за неговото управление не са ясни, но със сигурност той е конфискувал земите на едрите земевладелци и е дал права на граждани на много илоти (спартанските роби). Почти със сигурност може да се твърди, че той не е бил чудовището, описано от древногръцкия историк Полибий.

След мира от Фойнике (205 пр.н.е.) между Рим и Македония, Набис влиза във война, предизвикана от Ахейския съюз. Военачалникът на съюза, Филопемен, освобождава Месена, а по-късно побеждава Набис при Скотит в Лакония.

През 197 пр.н.е. г. Набис се сдобива с Аргос от Филип V Македонски, който тогава воювал с Рим, и я запазва като приема условията на древноримския пълководец Тит Квинкций Фламинин. Но Фламинин, победил вече Филип V, обявява гръцките държави за автономни, обвинява Набис в тирания, завзема Гитио в Лакония, и принуждава Набис да предаде управлението на Аргос.

Той се опитва да си възвърне Гитий, когато римляните напускат през 194 пр.н.е., но Филопемен му нанася тежко поражение северно от Спарта.

Накрая етолийците го убиват, за да предизвикат война между Рим и сирийския владетел Антиох III. Те временно окупирали Спарта.

Спартански царе
Древногръцки пълководци
Тракия (пояснение)

Тракия може да се отнася за:

Географски обекти 
 Тракия – историко-географска област на Балканския полуостров,
 Тракия – римска провинция,
 Тракия – село в България, община Опан, област Стара Загора,
 Тракия – административен район на град Пловдив,
 Тракия – магистрала в Южна България,

Жилищни комплекси 
 Тракия – жилищен комплекс в Пловдив,
 Тракия – жилищен комплекс в Шумен,

Организации 
 Регионална асоциация на общини „Тракия“,
 Армейско Физкултурно Дружество „Тракия“,
 Тракия – спортен клуб от град Тараклия, Молдова,
 Дружество „Тракия“ – благотворителна културно-просветна организация

Вестници 
 „Тракия“, излизал в Сливен в 1898 година, близък до Демократическата партия;
 „Тракия“, излизал в Пловдив, Пазарджик, Пещера и Панагюрище от 1913 до 1914 година, близък до управляващата Либерална коалиция;
 „Тракия“, излизал в Хасково от 1913 до 1914 година, близък до управляващата Либерална коалиция, по-късно „Свободна Тракия“;
 „Тракия“, излизал в София от 1921 до 1935 година, орган на Върховния тракийски комитет;
 „Тракия“, излизал в Гюмюрджитна от 1942 до 1944 година;

Още 
 Тракия – ансамбъл от Пловдив за български народни песни и танци от Тракия,
 Договор за магистрала Тракия.
Ан Райс

Ан Райс (, родена на 4 октомври 1941 г.) е американска писателка и автор на фентъзи романи и книги на ужасите.

В книгите ѝ често се срещат вампири, мумии и вещици. Творбите ѝ повлияват силно на младежката субкултура гот. Издала е няколко произведения на тема садо-мазохизъм.

Ан Райс е втората дъщеря в ирландско католическо семейство. Била е женена за покойния поет Стан Райс и е майка на романиста Кристофър Райс. Дъщеря ѝ Мишел умира от левкемия на 5 години през 1972 г.

Библиография

Серия „Вампирски хроники“ (The Vampire Chronicles) 
 Interview with the Vampire (1976)Интервю с вампир, ИК „ИнфоДар“, 2010, ISBN 978-954-761-458-1
 The Vampire Lestat (1985)Вампирът Лестат, изд. „Изток-Запад“, 2012, ISBN 978-619-152-139-5
 The Queen Of The Damned (1988)Царицата на Прокълнатите, изд. „Изток-Запад“, 2014, ISBN 978-619-152-439-6
 The Tale of the Body Thief (1992)  Приказка за крадеца на тела, фен превод
 Memnoch the Devil (1995) Дяволът Мемнох, фен превод
 The Vampire Armand (1998) Вампирът Арманд фен превод
 Merrick (2000)   Мерик  фен превод
 Blood and Cold (2001) Кръв и злато фен превод
 Blackwood Farm (2002) Фермата Блекууд фен превод
 Blood Canticle (2003) Кръвна песен фен превод
 Pince Lestat (2014) Принц Лестат фен превод 
 Prince Lestat and the Realms of Atlantis (2016) Принц Лестат и тайните на Атлантида фен превод 
 Blood Communion (2018)

Серия „Нови истории за вампирите“ (New Tales Of The Vampires) 
 Pandora (1998)Пандора, ИК „ИнфоДар“, ISBN 978-954-761-415-4
 Vittorio the Vampire (1999)Вампирът Виторио, ИК ИнфоДар“, ISBN 978-954-761-414-7

Серия „Вещиците Мейфеър“ (Lives Of The Mayfair Witches) 
 The Witching Hour (1990)Полунощ, книга 1, ИК „ИнфоДар“, ISBN 978-954-761-331-7, книга 2, ИК „ИнфоДар“, ISBN 978-954-761-345-4
 Lasher (1990)Лашър, ИК „ИнфоДар“, ISBN 978-954-761-401-7
 Taltos (1994)Талтош, ИК „ИнфоДар“, ISBN 978-954-761-430-7

Серия „Рамзес прокълнатия“ (Ramses the Damned) 
 The Mummy (1989)
 The Passion of Cleopatra (2017)

Серия The Wolf Gift Chronicles 
 The Wolf Gift (2012)
 The Wolves of Midwinter (2012)

Серия „Христос“ (Christ the Lord) 
 Out of Egypt (2005)Христос – Годините след Египет, ИК „Обсидиан“, ISBN 978-954-769-126-1
 The Road to Cana (2008)

Серия The Songs of Seraphim 
 Angel Time (2009)
 Of Love and Evil (2010)

Други новели 
 The Feast of All Saints (1979)
 Cry to Heaven (1982)
 Servant of the Bones (1996)
 Violin (1997)

Серия „Спящата красавица“ (Sleeping Beauty) (с псевдонима A. N. Roquelaure) 
 The Claiming of Sleeping Beauty (1983)
 Beauty's Punishment (1984)
 Beauty's Release (1985)
 Beauty's Kingdom (2015)

С псевдонима Anne Rampling 
 Exit to Eden (1985)
 Belinda (1986)

Нехудожествена литература 
 Called Out of Darkness: A Spiritual Confession (2008)

Външни препратки 
 Вампирът Виторио (PDF) 
 Официален сайт
 
 

Писатели на еротична литература
Американски писатели на хоръри
Американски фентъзи писатели
Американски романисти
Американски писателки
БДСМ писатели
ЛГБТ активисти от САЩ
Родени в Ню Орлиънс
Починали в Калифорния
Деформация

Деформация се нарича изменението на формата и/или размерите на дадено тяло. Може да бъде еластична или пластична. При еластичната деформация след прекратяване на деформиращото усилие тялото възвръща първоначалните си форма и размери, а при пластичната остава деформирано. В практиката еластичната и пластичната деформации често са комбинирани. Дялът на механиката, който се занимава с деформационното пресмятане на твърдите деформируеми тела се нарича съпротивление на материалите.

 
Съпротивление на материалите
Тензори
Хониара

Хониара () е столица на островната държава Соломонови острови, както и най-големият неин град. Името идва от описанието на местния език „нахо ни ара“, което означава „посрещащ източния и югоизточния вятър“.

География 
Градът е разположен на северозападния бряг на остров Гуадалканал, намиращ се на изток от Нова Гвинея и числящ се към Архипелаг Соломонови острови в югозападната част на Тихия океан. Има население 54 600 жители.

История 
Хониара е изграден на мястото на града Тулаги. Градът е бил важна част от американската операция срещу Япония през Втората световна война. Става столица на британския протекторат Соломонови острови през 1952 г., а през 1978 година страната е обявена за независима и градът е провъзгласен за столица.

Икономика 
Има голямо търговско пристанище. Промишлеността е свързана предимно със съхраняването и преработката на морски продукти. Хониара е център за търговия на кокосови и палмови продукти и дървесина. В източните покрайнини на града има международно летище.

Забележителности 

В днешни дни градът е добре устроен, тук е седалището на правителството и националния музей. В града има и китайски квартал, както и яхт-клубове. На 2 часа път от Хониара се намира водопадът Матаникау.

Побратимени градове 
  Макай, Австралия от 5 юли 1995 г.

География на Соломоновите острови
Столици в Океания
Соломонови острови

Архипелагът Соломонови острови се намира в югозападната част на Тихия океан.

Климатът е тропически с температури от 25 °C до 32 °C. През нощта температурите падат до 2 – 5 °C. От април до октомври духа предимно югоизточен вятър. Дъждовният сезон започва през ноември и продължава до март, като е характерен със силните мусонни ветрове.

Архипелагът включва 6 по-големи и 992 по-малки острови, атоли и рифове с площ 28 446 км². Разпръснат е на 249 000 морски мили.

Най-високата точка е на остров Гуадалканал – връх Макаракомбу (2447 м).

Главните острови са:

Първият европеец, посетил Соломоновите острови, е испанският мореплавател Алаваро де Менданя и Нейра на 2 февруари 1568 г. Първоначално Менданя решил, че е открил митичната страна Офир, където според легендата били скрити съкровищата на цар Соломон. Името, което откривателят им дава, е в чест на тази историческа и библейска личност.

Пълно описание на островите е направено през 1767 година от англичанина Филип Картърет.

През периода 1893 – 1900 г. те са обявени за британска колония.

Архипелази в Тихия океан

Общност на нациите