alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Пиза

Пиза () е град в Централна Италия, регион Тоскана. Той е главен административен център и на едноименната провинция Пиза. Разположен е на десния бряг на река Арно при нейното вливане в Тиренско море. Населението на града е 88 363 жители (към 31 декември 2004 г.).

История 
През Средновековието Пиза е център на държава с търговски интереси в цялото Средиземноморие. През този период е построена известната Наклонена кула в Пиза. Тя представлява камбанария и е част от цял религиозен комплекс. В средните векове, когато река Арно безпрепятствено достига Тиренско море, градът служи за пристанище, където империята осъществява търговията си с Корсика, Сардиния и Балеарските острови. Между XI и XIII век Пиза достига своя разцвет. В 1284 г. претърпява грандиозно поражение от генуезците в морската битка при Мелория. В резултат на икономическа разруха, Пиза изпада в зависимост от Флоренция. Под ръководството на Медичите отново постига икономическа стабилност, благодарение на развитието на пристанището. След откриването на университета е постигната стабилност и в областта на културата

Спорт 
Представителният футболен отбор на града се казва Пиза Калчо. Основан е през 1909 г. Състезавал се е във всички италиански футболни групи (Серия А, Серия Б и Серия C).

Личности 
 Родени в Пиза
 Евгений III (? – 1153), папа
 Леонардо Фибоначи (1175 – 1250), математик
 Пизанело (1395 – 1455), художник
 Галилео Галилей (1564 – 1642), физик и астроном
 Паоло Сави (1798 – 1871), геолог и зоолог
 Антонио Табуки (р. 1943), писател
 Алесандро Бириндели (р. 1974), италиански футболист
 Джорджо Киелини (р. 1984), футболист

 Починали в Пиза
 Леонардо Фибоначи (1175 – 1250), математик
 Николо Пизано (1225 – 1284), скулптор и архитект
 Франческо Реди (1626 – 1697), италиански лекар и учен
 Паоло Сави (1798 – 1871), геолог и зоолог
 Джузепе Мацини (1805 – 1872), философ и политик
 Ремо Джацото (1910 – 1998), музиколог

Побратимени градове 
  Анже, Франция
  Акра, Израел от 1998 г.
  Йерихон, Палестина
  Каляри, Италия
  Колдинг, Дания
  Корумба (Corumbá), Бразилия
  Коръл Гейбълс (Coral Gables), САЩ
  Найлс (Niles), САЩ
  Уна, Германия

Вижте също 

 Пизански университет
 Летище Пиза - Галилео Галилей

Външни препратки 

 Официален сайт на града
 Официален сайт на Opera Primaziale
 Официален туристически сайт на Пиза
 „Материали по история“ – исторически обекти в Пиза (на български език)
Артър Кларк

Сър Артър Чарлс Кларк () (16 декември 1917 – 19 март 2008) е британски писател и изобретател, най-известен с научнофантастичния си роман „Одисея в космоса“.

Биография 
Роден е в Майнхед, графство Съмърсет и след като завършва училище работи като ревизор в Лондон. По време на Втората световна война той служи като лейтенант в американските ВВС. Има диплома по математика и физика от Кралския колеж в Лондон, където учи след края на войната. След 1956 г. живее постоянно в Коломбо, Шри Ланка, като получава тамошно гражданство през 1960 г.

Принос в развитието на космическите апарати 
През 1945 г. в своята статия „Извънземни ретранслатори“ („Extra-Terrestrial Relays“), публикувана в списание Wireless World, Кларк предлага идеята си за създаване на система за телекомуникация чрез спътници, разположени на геостационарна орбита, която би позволила да се създаде глобална система за връзка. Тази идея впоследствие е реализирана чрез комуникационните сателити и през втората половина на 20 век осигурява предаване на практически всички комуникации, в това число и Интернет. Геостационарната орбита се нарича и орбита на Кларк. На въпроса защо не е патентовал идеята си (което е било напълно възможно), той отговаря, че не вярвал във възможността за реализацията ѝ докато е жив, а освен това считал, че подобна идея трябва да носи полза на цялото човечество.

През 1954 г. в писмо до директора на научния отдел на американската национална метеорологична служба Хари Векслер Кларк предположил, че орбиталните спътници могат да се използват за прогнозиране на времето. Идеята му е възприета и впоследствие реализирана.

Артър Кларк коментира директните телевизионни репортажи за експедициите до Луната на космическите кораби Аполо 11, Аполо 12 и Аполо 15 заедно с Уолтър Кронкайт и Уилям Шира.

Литературна дейност 
Неговото първо научно-фантастично произведение е разказът „Амбразура“, който излиза през 1946 г. Някои от най-известните му произведения са „Фонтаните на рая“, „Среща с Рама“ и „Градът и звездите“.

Неговия разказ „The Sentinel“ е превърнат във филма 2001: Космическа Одисея от Стенли Кубрик. Романът „2001: Космическа Одисея“ излиза докато Кларк и Кубрик работят по сценария на филма.

Артър Кларк е носител на ордена на Британската империя, а през 1962 г. е награден с премията „Калинг“, за постижения в популяризирането на науката.

Библиография

Романи

Източници

Вижте също 

 Златен век на научната фантастика

Външни препратки 
  Сър Артър Кларк прави изявление по повод 90-ия си рожден ден през декември 2007 г. (видео, 9 мин.)
  Petri Liukkonen, Подробна биобиблиография на Артър Кларк, Books and Writers (kirjasto.sci.fi). Архивирано
  Фондацията „Артър Кларк“
 

Английски писатели
Английски романисти
Английски есеисти
Английски сценаристи
Британски писатели фантасти
Футуролози
Носители на награда „Хюго“
Носители на награда „Небюла“
Хора, свързани с Лондонския университет
Британски военни дейци от Втората световна война
Английски атеисти
Хуманисти
Гей писатели
ЛГБТ писатели от Англия
ЛГБТ сценаристи
ЛГБТ военни
Англичани в Шри Ланка
Съмърсет
Коломбо
Починали от сърдечна недостатъчност
Сомалийски език

Сомалийският език е кушитски език, говорен от около 10 – 15 000 000 души в Сомалия, Етиопия, Кения, Джибути, Йемен и Етиопия. През 1972 е обявен за официален език на Сомалия. Най-близките сродни езици са оромо и афарски.

История 
Преди колониалния период образованите и грамотни сомалийци са изписвали езика си чрез арабска азбука. През 1940 година са открити множество старинни гробници и писания, където сомалийският език е изписван с арабско писмо. След 1920 са правени много опити за стандартизация на езика, като са създадени и няколко нови писмености, съобразени с особеностите на езика. Активно развитие на сомалийския започва в края на 60-те при управлението на Сиад Баре, който обръща голямо внимание на образованието. Първите подробни речници са създадени през 1976 година. Служителите в държавната администрация са били длъжни да минават през езикови изпити, а малко по-късно е стартирана и кампанията за ограмотяване на селското население чрез пътуващи по селата учители. Грамотността се покачва от 5 до 55% – най-драстичният ръст по този показател в Африка. Смята се, че към 1978 мнозинството от сомалийците са били грамотни, но след свалянето на Баре от власт и по време на гражданската война този процент намалява.

Граматика 

Сомалийският език е аглутинативен. Съществуват множество окончания и други частици за посочване на род, число и падеж. Особеност е присъствието на различни форми на всяко лично местоимение. Интонацията е много важна, тъй като чрез нея се изразяват различните падежи. Характерен за сомалийския език е т. нар. родов поляритет – езиков феномен, където при преминаване на думата от единствено в множествено число се обръща родът ѝ. Падежите днес са четири – именителен, родителен, звателен и абсолютивен.

Речник 

В сомалийския език има множество заемки от арабски или персийски, най-вече заради религиозната принадлежност на говорещите го. В езика присъстват и думи от италиански, английски и френски. След 1972 са създадени много неологизми за употреба в държавната администрация.

Външни препратки 
 Сомалийският език на Ethnologue
 Уикипедия на сомалийски

Тонални езици
Кушитски езици
Култура на Сомалия
Сото (език)

Сото или сесото (южно сото) (sotho, /ˈsuːtuː/) е южен банту език, говорен от около 5,6 млн. души в Лесото (официален език), в ЮАР (където е един от 11-те официални езика), и в Зимбабве, където е един от 16-те официални езика.

Външни препратки 
 Сото на Ethnologue

Езици банту
Таджикски език

Таджикският език (Тоҷикӣ) е ирански език, говорен от около 8 400 000 души в Таджикистан, Узбекистан и други държави в Средна Азия.

Таджиките говорят на диалекти на персийски език, създавайки диалектически континуум в Узбекистан, Таджикистан, Афганистан, Иран. Самият термин „таджикски език“ е неологизъм, въведен в през 1920-те години като част от болшевишката политика за „национално-териториално обособяване на народите в Средна Азия“ и създаването на „съветския народ“, част от който трябва да са таджиките с техен език „таджикистански“. Във връзка с това само таджиките от Таджикистан и Узбекистан приемат термина „таджикски език“ (забон-и тоджики) за означаване на своя език, а таджиките в съседен Афганистан продължават да наричат езика си „дари“ или „персийски“. Въпреки това говорещите персийски диалекти в Иран, Афганистан, Узбекистан и Таджикистан се разбират един друг напълно.

Стандартният таджикски език използва кирилицата, а дари и персийският език използват арабско-персийската азбука. В последно време се наблюдава процес на сближаване на 3-те стандартни персийски езика в Иран, Афганистан и Таджикистан (в Узбекистан персийският език няма статут на официален език). В Таджикистан има много привърженици на тази идея и наричат официалния език в страната „форсӣ“ (персийски), вместо „тоҷикӣ“ (таджикски), искайки връщане на арабско-персийската азбука.

История 
Таджикският език се е отдалечил от стандартния персийски поради политическите разделения и силното влияние на узбекския и руския език. Литературната му норма е създадена въз основа на самаркандския персийски, който е повлиян от съседните тюркски езици. Поради изолираното си положение във високопланинските райони таджикският език е запазил някои старинни елементи в речниковия състав, произношението и граматиката, които са се изгубили в останалия персийскоговорещ свят.

Граматика 
Словоредът, както и в персийския, е подлог-допълнение-сказуемо.

Съществителните нямат род. Родът се определя или чрез различни думи, например мурғ (кокошка) и хурус (петел), или чрез окончания за пол: нар за мъжки и мода за женски пол, например хари нар (магаре) и хари мода (магарица).

Множественото число се образува с окончанията -ҳо или -он, макар че арабските заемки обикновено следват правилата на арабския език. Определителен член няма, но неопределителният член се изразява с числителното як (един) и окончанието -е. Прякото допълнение има окончание '-ро', например Рустамро задам (Ударих Рустам).

Речник 
Таджикският е запазил много старинни думи, които не се употребяват в съвременния персийски, например арзиз (калай), фарбеҳ (дебел). Повечето съвременни понятия са взети от руския. Създават се и нови думи за нови понятия, които обаче се различават от персийските, например гармкунак (радиатор), чангкашак (прахосмукачка).

В следната таблица са съпоставени няколко индоевропейски езика и таджикски. Персийски означава книжовната форма в Иран, която донякъде се различава от формата дари в Афганистан. Друг ирански език, пущунски, е даден за сравнение.

Изрази

Литература

Външни препратки 
 Таджикският език на Ethnologue
 Уикипедия на таджикски
Тайски език

Тайският език (ภาษาไทย) е таи-кадайски език, говорен от около 22 500 000 души в Тайланд.

Писменост 

Тайският език използва своя уникална писменост, силно повлияна или произлизаща от кхмерската писменост и съответно от древноиндийското брахми. Писмеността е от тип абугида, като буквите обозначават съгласните звукове, а гласните се отбелязват посредством диакритики над, под или отстрани на буквите.

Външни препратки 
 Тайският език на Ethnologue
 Уикипедия на тайски
 Virtual Thai Keyboard 

Тонални езици
Таи-кадайски езици
Култура на Тайланд
Греъм Хил

Греъм Хил () е бивш пилот от Формула 1. Роден е на 15 февруари 1929 г. в Хампщад, Лондон — Англия.

Греъм Хил има две световни титли във Формула 1 (1962 и 1968 г.), печелил е Гран при на Монако, Индианаполис 500 и 24-те часа на Льо Ман – нещо непостигано отново до днешни дни. Той става и остава първия и единствен до днес пилот, добрал се до Тройната корона на моторните спортове.

Синът му – Деймън Хил също печели шампионска титла във Формула 1, през 1996 година.

Дебютира във Формула едно в Голямата награда на Монако през 1958 г., когато завършва четвърти. През 1962 г. печели титлата с отбора на „Бритиш Рейсинг Мотърс“, печелейки състезанията в Нидерландия, Германия, Италия и ЮАР. През 1964 г. остава втори в крайното класиране след като е избутан от пистата от Лоренцо Бандини. Междувременно си извоюва прякора „Мистър Монако“ като печели Голямата награда на Монако пет пъти в рамките на седем години. 

През 1966 г. печели Индианаполис 500. 

През 1967 г. се завръща във Формула 1, присъединявайки се към отбора на Лотус. През сезон 1968 печели титлата за втори път. След това печели само още едно състезание — в Монако през следващия сезон. В края на 1969 г. си чупи и двата крака в катастрофа по време на Голямата награда на САЩ, след което никога повече не е толкова добър състезател колкото преди. 

Въпреки това печели 24-те часа на Льо Ман. През 1973 г. дава началото на собствен отбор във Формула 1, с който не постига особени успехи. 

Загива на 29 ноември 1975 година при самолетна катастрофа. Съпругата му Бети, синът му Деймън и двете му дъщери остават във финансово затруднено положение, защото застраховката живот не покрива такива случаи.

Източници 

 

Хил, Греъм
Елио де Анджелис

Елио де Анджелис е бивш италиански пилот от Формула 1.

Роден е на 26 март 1958 г. в Рим, Италия. Умира на 15 май 1986 г. в Марсилия, Франция след нелепа катастрофа по време на тестове на пистата Пол Рикар.

Кариера 

 1974 – 1976 – картинг
 1977 г. – шампион в италианската Формула 3
 1978 г. – Формула 2; Формула 3 – победител в Монако
 1979 г. – Дебют във Формула 1 с Шедоу; 3 точки, 15-и в класирането
 1980 г. – Лотус Форд; 13 точки, седми в класирането
 1981 г. – Лотус Форд; 14 точки и е осми
 1982 г. – Лотус Форд; става девети в класирането, победа в Австрия
 1983 г. – Лотус Форд и Лотус Рено Турбо; две точки
 1984 г. – Лотус Рено Турбо; 34 точки, трети в класирането след Ники Лауда и Ален Прост
 1985 г. – Лотус Рено Турбо; 33 точки
 1986 г. – Брабам БМВ Турбо; кара в четири състезания, като в три от тях отпада

Резултати от Формула 1

Източници 
 

Италиански пилоти от Формула 1
Загинали автомобилни пилоти
Родени в Рим
Починали в Марсилия
Франц Йосиф (Австрия)

Франц Йосиф I (; ) е император на Австрия, крал на Унгария, Бохемия, Хърватия, Галиция и Лодомерия, както и Велик херцог на Краков от 1848 до смъртта си през 1916. От 1 май 1850 до 24 август 1866 е и президент на Германската конфедерация.

Произход 
Роден е на 18 август 1830 година в двореца Шьонбрун, Виена. Син е на Франц Карл Австрийски, ерцхерцог на Австрия, и София Баварска, дъщеря на баварския крал Максимилиан I Йозеф. Баща му е син на първия австрийски император Франц II (1768 – 1835) и втората му съпруга Мария-Тереза Бурбон-Неаполитанска (1772 – 1807). Брат е на мексиканския император Максимилиан I.

Управление 
Императорът Фердинанд I абдикира през декември 1848, като част от плана на министър-президента Феликс Шварценберг за потушаването на бунтовете в Австрия, което позволило на императорския племенник – Франц Йосиф да се възкачи на престола.

В управлението си, Франц Йосиф поддържа реакционна политика. Обезпокоен от надигащия се унгарски национализъм в империята, през 1867 императорът дарява по-голяма самостоятелност на Унгария, и така създава двойната корона на Австро-Унгария.

След Австро-пруската война, Австрия насочва поглед към Балканите. Франц Йосиф прекратява Босненската криза, като в 1908 г. анексира Босна и Херцеговина, окупирани от австрийските войски от Берлинския конгрес в 1878 г. Това води до негодувание от останалите балкански страни.

На 28 юни 1914, убийството на престолонаследника на Австро-Унгария – ерцхерцог Франц Фердинанд от сръбския националист Гаврило Принцип, член на националистическата организация „Млада Босна“, довежда до обявената от Австро-Унгария война на съюзеното с Русия Кралство Сърбия, пускайки в действие редица международни съюзи, и така довежда до началото на Първата световна война.

Умира на 21 ноември 1916 година на 86-годишна възраст. Наследен е на трона от племенника си Карл I.

Брак и деца 
На 24 април 1854 г. във Виена Франц Йосиф се жени за баварската принцеса Елизабет, известна с галеното име Сиси. Тя ражда на Франц Йосиф четири деца:

 Ерцхерцогиня София Австрийска (1855 – 1857)
 Ерцхерцогиня Гизела Австрийска (1856 – 1932)
 Ерцхерцог Рудолф Австрийски (1858 – 1889)
 Ерцхерцогиня Мария Валерия Австрийска (1868 – 1924)

Дъщеря му София умира като дете. Предполага се, че синът му кронпринц Рудолф се е самоубил. Съпругата му Сиси е убита при планирано покушение в Женева, Швейцария, през 1898 г.

Монарси на Австрия
Монарси на Унгария
Хабсбурги
Австрийски императори
Монарси на Бохемия
Австро-унгарци
Личности от Викторианската епоха
Родени във Виена
Починали във Виена
Носители на орден „За храброст“ I степен
Носители на Ордена на Светия Гроб Господен
Носители на Ордена на Златното руно
Носители на Константиновия свещен военен орден на Свети Георги
Селим III

Селим III () е 28-ият султан на Османската империя от 7 април 1789 до 29 май 1807 година. Детрониран и удушен по заповед на братовчед си Мустафа IV.

Произход и управление 
Син е на Мустафа III и Михришах валиде султан.

Селим III предприема военни и административни реформи за възстановяване на боеспособността на спахийската войска и създаване на нов ред (Низам-и Джедид) – за спасяване на Османската империя от вътрешната и външнополитическата криза. Против реформите се обявяват част от аяните, чифликчиите и еничарите. В империята избухват бунтове на еничарите. Българските земи са подложени на разорение от кърджалийски набези. Размириците подкопават още повече устоите на империята във военен и икономически план, и Селим III е принуден да отстъпи от провежданите османски военни реформи. Свален от престола в резултат на еничарски заговор през 1807 г. и убит по заповед на братовчед си Мустафа IV. Погребан в джамията – Лялели, Истанбул.

В литературата 
Интересно изграден литературен образ на султан Селим III (а и на Осман Пазвантоглу, Софроний Врачански и други известни по това време личности) е пресъздаден в романа на писателката Вера Мутафчиева „Летопис на смутното време“.

Източници

Външни препратки 
 Journal asiatique, 1822: Стопанска история на Турция, стр. 139 

Султани на Османската империя
Екзекутирани в Османската империя
Родени в Истанбул
Черен вторник

Изразът „Черен вторник“ се използва за следните понятия:
 Вторник, 29 октомври 1929 г., пет дни след като фондовата търговия в САЩ се срива (на 24 октомври, ден известен в историята като Черния четвъртък). Създава се обща паника и всички инвеститори се опитват едновременно да излязат от пазара. Седмицата и последиците от нея се смятат за начало на Голямата депресия в САЩ.

 Вторник, 11 септември 2001 г., когато терористи разрушават Световния търговски център в Ню Йорк.

 Противници на президента Джордж Буш наричат черен вторник 2 ноември 2004 г., датата на която той спечели втория си мандат.

 Черен вторник се използва и за деня, в който компанията Microsoft пуска пакети „кръпки“ (patches) за своята операционна система Windows: втория вторник на всеки месец. Пакетите имат за цел да се справят с определена уязвимост на софтуера, но след като бъдат обявени, те биват последвани и от нови вируси, които се възползват от показаните дупки в сигурността.

Изрази
Махмуд II

Махмуд II () е 30-ият султан на Османската империя от 28 юли 1808 до 1 юли 1839 година. Управлението на Махмуд II бележи началото на края на Османската империя, който настъпва по-рано от век след смъртта на този султан. Често е наричан Реформатора, заради премахването на еничарския корпус през 1826 година.

Произход и управление 
Роден на 20 юли 1785 г. в Константинопол. Син е на Абдул Хамид I (1725 – 1789) и Накшидил валиде султан (1766 – 1817).

Идва на власт в резултат от братоубийство на султан Мустафа IV. Махмуд II започва да провежда т.нар. реформи на Махмуд II. Той успява да реформира и изведе държавата от смутното кърджалийско време от края на XVIII век и началото на XIX век. През 1826 г. по негова заповед е ликвидиран еничарския корпус. Премахва остарялата тимарска система. Създава Министерски съвет на мястото на Дивана.

Неговото реформаторско и революционно за ориенталските представи и възприятия управление бележи „началото на края“ на Османската империя и династия. На Веронския конгрес, последвал Виенския, е дефиниран като казус Източният въпрос, касаещ наследството на „болния човек край Босфора“.

Махмуд II умира от туберкулоза на 53-годишна възраст. Наследен е от синовете си Абдул Меджид I и Абдул Азис, управлявали империята до избухването на Априлското въстание в българските земи.

Вижте също 
 Великолепният век

Султани на Османската империя
Родени в Истанбул
Починали от туберкулоза
Хентаменти

Хентаменти – „Владетел на Запада“ е бог-вълк, който владее западните части на Делтата и става господар на Абидос, преди да бъде асимилиран от Озирис в епохата на Средното царство (XII династия), когато божеството е в апогея на своята известност.

Египетски божества
Диаметър

В геометрията диаметър (остар. пречник) на окръжност се нарича всяка отсечка, преминаваща през центъра и с краища върху окръжността, или, в съвременната употреба, дължината на тази отсечка. Думата диаметър идва от гръцкото διάμετρος, което означава „разделител“.

Свойства 
 Диаметърът е най-дългата хорда в окръжността.
 Дължината на диаметъра е два пъти по-голяма от радиуса на окръжността.
 Диаметърът разделя на две равни части окръжността.

Знак 
В електронно изчислителната техника е приет за знак ⌀. Той е под номер U2300 в таблицата UTF-8. Може да бъде изписан с композитната последователност – Композитно копче, d, i. В LaTeX е наличен чрез декларацията \diameter. Разговорно е наричан фи-1, 618, като гръцката буква φ, вероятно поради приликата между тях. Друга буква, на която много прилича е ø (композитно изписване – Композитно копче, o, /), използвана от северните народи.

Източници 

Окръжности
Колония

Колония се нарича зависима в политическо и икономическо отношението на територия на земното кълбо, владение на чужда държава. Това е един от инструментите на империализма за разширяване на влиянието и териториите си. Колониите нямат независимо интернационално представителство и се управляват от малка прослойка, представители на колониализиралата територията държава.

Исторически причините за възникването на колониите са разнообразни:
 Находища на полезни изкопаеми и скъпоценни камъни
 Плодородни земи
 Човешки ресурси, евтина работна ръка, предимно роби
 Стратегическо местоположение

Много често жителите на колонията нямат никакви граждански права. Официалният език обикновено е езикът на колонизаторите и в много редки случаи местният език на коренното население.

Колониите започват постепенно да се разпадат след Втората световна война.

Примери за колонии

В древността 
 Асирия първоначално е колония на Вавилон
 Картаген е финикийска колония
 Кирена е колония на гърците от Санторин (Тира)
 Неапол възниква като гръцка колония

След Втората световна война 
 Индия е доминион на Британската империя до 1947 г.
 Родезия формално е колония на Британската империя до 1980 г.
 Корея е бивша колония на Япония
 Филипините са колония на САЩ до 1946 г.

Съвременни колонии 
През 2009 година Комитетът по деколонизацията към ООН счита, че 16 територии на Земята нямат автономно управления и трябва да се деколонизират. Някои от тях са Ангуила, Бермудски острови, Гибралтар, Гуам, Малвински острови, Американска Самоа и други. Макар че сега те се наричат зависими територии или друг съвременен термин по същността си са колонии. С най-много колонии е Англия – 10, следвана от САЩ с 3.

Вижте също 
 Конкистадор
 Колонизация
 Колониализъм
 Неоколониализъм

Източници
Тамилски език

Тамилският език (தமிழ்) е дравидски език, говорен от около 66 милиона души в Индия – 5,91% (2001), Шри Ланка, Малайзия и други. Смятан е за класически език. Официален език е в индийския щат Тамил Наду.

Л-то в 'тамил' се произнася с ретрофлексно р, което често се транслитерира като „ж“.

История 
Тамилският език има различен произход в сравнение със санскрит. Най-старата налична книга по тамилска граматика е Толкапиям, съставена между III в. пр.н.е. и X в.

Външни препратки 
 Тамилският език на Ethnologue
 Уикипедия на тамилски

Дравидски езици
Езици в Индия
Култура на Шри Ланка
Тетун

Тетун е австронезийски език, говорен от около 450 000 души в Индонезия и Източен Тимор.

Външни препратки 
 Тетун на Ethnologue

Австронезийски езици
Тигриня

Тигриня (ትግርኛ, tigriñā) е семитски език, говорен от около 5 100 000 души в Етиопия, Еритрея.

Външни препратки 
 Тигриня на Ethnologue

Семитски езици
Езици в Етиопия
Култура на Еритрея
Ток писин

Ток писин (Tok Pisin) е креолски език, говорен от около 50 000 души в Папуа Нова Гвинея.

Външни препратки 
 Ток писин на Ethnologue
 Уикипедия на ток писин

Пиджини и креолски езици
Култура на Папуа Нова Гвинея
Тонгански език

Тонганският език е австронезийски език, говорен от около 120 000 души в Тонга.

Външни препратки 
 Тонганският език на Ethnologue
 Уикипедия на тонгански

Австронезийски езици
език
Гаврило Принцип

Гаврѝло Прѝнцип () (25 юли 1894 – 28 април 1918) е босненски сърбин, югославски (по думите му) националист.

Добива международна известност с това, че убива австро-унгарския ерцхерцог и престолонаследник Франц Фердинанд и съпругата му графиня София Хотек в днешната босненска столица Сараево на 28 юни 1914 година (Сараевски атентат). По този начин Принцип дава повод за австрийски акции срещу Сърбия, довели до избухването на Първата световна война.

Роден е в кондоминиума Босна и Херцеговина (територия на Османската империя под контрола на Австро-Унгария) в бедно семейство на пощальон с 9 деца, от които 6 почиват още в детството си. Той е австро-унгарски поданик. Посещава търговското училище в Тузла и след това гимназия в Сараево, но през 1912 г. е изключен от училище заради участие в демонстрация против австроунгарските власти.

През 1912 г. Принцип пристига в Белград, където скоро става член на сръбската националистическа организация „Млада Босна“, подкрепяща обединението между Босна и Сърбия. Вербуван е от сръбската паравоенна организация „Черна ръка“ за извършването на атентата в Сараево (заедно с още петима заговорници).

След атентата и шестимата са арестувани. Трима са осъдени на смърт и обесени, а Принцип и още двама са осъдени на дълги години затвор, тъй като са непълнолетни. Гаврило умира от туберкулоза в затвора в Терезиенщад (днес Терезин, Чехия), на 28 април 1918 г.

Памет 

В Сърбия Гаврило Принцип се смята за национален герой. В негова чест са наречени улици в столицата Белград, сръбския град Ниш и даже в град Бар в Черна гора, въпреки че именно Черна гора в резултат от Първата световна война губи независимостта си.

През юни 2014 г., по повод 100-годишнината от сараевското убийство, в Източно Сараево (Република Сръбска) е поставен паметник на Гаврило Принцип. На церемонията по откриване на паметника президентът на Република Сръбска Милорад Додик заявява, че сърбите се гордеят с предците, борили се за запазване на своята идентичност. През 2015 г. президентът на Сърбия Томислав Николич открива паметник на Принцип в Белград, заявявайки, че „Гаврило Принцип е герой, символ на идеята за освобождение“.

Бележки

Вижте също 
 Хершел Гринспан

Хора от Първата световна война
Сръбски националисти
Млада Босна
Сръбски терористи
Убийци на държавни глави
Починали от туберкулоза
Серапеум

Серапеум е наименование, дадено на храмовете на Серапис през птолемейската епоха. Най-забележителен е серапеумът в Александрия, разрушен от патриарх Теофил Александрийски през 391 по време на християнизацията на Египет.

Наименованието мемфиски серапеум е дадено на некропола, който Мариет открива през 1850 г. между Абузир и Саккара. Там бил погребван божественият бик Апис. Това е съвкупност от подземия, които са използвани от царуването на Аменофис III нататък и всеки Апис притежавал свой гроб, над който се издига погребално светилище. При Рамзес II се наложило да ги погребват в общи помещения, а по външните стени на нишите, в които били зазиждани, са поставяни възпоменателни стели. Саркофазите с мумиите на биковете първоначално се изработвали от дърво, а по-късно били изсичани от гранит или базалт – намерени са 24 такива саркофага. При Лагидите той все още се използва като некропол и там се установяват служители, които са доброволни отшелници. Уреден е и един „акслепийон“, където болните идвали с надеждата да се изцерят чрез божествена намеса.

На практиката да се балсамират биковете Апис дължим и единственото съхранено описание на процедурата по балсамиране. Балсамирането е знание, което се предава от баща на син, от поколение на поколение. Но продължителността на живота на бика не гарантира, че майстора ще успее да предаде традицията по балсамирането му на своя наследник. За това се е наложило и записването ѝ.

Египтология
Древногръцка архитектура
Конструктори от Формула 1

Тази страница представлява списък на конструкторите от Формула 1.

A 
 AFM
 AGS
 Alta
 Amon
 Automobili Turismo e Sport
 Andrea Moda
 Anglo American
 Apollon
 Arzani-Volpini
 Aston Butterworth
 Aston Martin

B 
 Behra-Porsche
 Boro
 British Racing Motors
 British Racing Partnership
 Bugatti

C 
 Cisitalia
 Coloni
 Connaught Engineering
 Connew

D 
 Dallara
 De Tomaso
 Derrington-Francis

E 
 Ecurie Nationale Belge
 Eifelland
 Eisenacher Motorenwerk
 Emeryson
 English Racing Automobiles
 Ensign
 EuroBrun

F 
 Ferguson
 FIRST
 Fondmetal
 Forti
 Frank Williams Racing Cars
 Frazer-Nash
 Fry

G 
 Gilby
 Gordini
 Greifzu

H 
 Hersham and Walton
 Hesketh
 Hill

J 
 JBW

K 
 Kauhsen
 Klenk
 Kojima

L 
 Lancia
 Larrousse
 LDS
 LEC
 Leyton House
 Life
 Lyncar

M 
 Maki
 Martini
 Matra
 McGuire
 Merzario
 Midland F1 Racing

O 
 OSCA
 Onyx Grand Prix
 Osella

P 
 Pacific
 Parnelli
 Penske
 Porsche
 Protos

R 
 Rebaque
 Reynard
 Rial

S 
 Scarab
 Scirocco
 Shadow
 Shannon
 Simca-Gordini
 Spirit
 Stebro
 Surtees

T 
 Talbot
 Talbot-Lago
 Tec-Mec
 Tecno
 Theodore
 Token
 Trojan

V 
 Vanwall
 Veritas

Z 
 Zakspeed

Стартирали само в 500-те мили на Индианаполис 
 Adams
 Bromme
 Christensen
 Deidt
 Del Roy
 Dunn
 Elder
 Epperly
 Ewing
 Hall
 Kuzma
 Langley
 Lesovsky
 Marchese
 Meskowski
 Moore
 Nichels
 Olson
 Pankratz
 Pawl
 Phillips
 Rae
 Schroeder
 Sherman
 Snowberger
 Stevens
 Sutton
 Trevis
 Turner
 Watson
 Wetteroth

А 
 АГС
 Алфа Ромео
 АТС

Б 
 БМВ
 БМВ Заубер
 БМС Скудерия Италия
 БРМ
 Бенетон
 Брабам
 Браун
 БАР

В 
 Волф
 Вануол
 Върджин

Д 
 Джордан

Е 
 Ероуз

З 
 Заубер
 Закспийд

И 
 Инсайн

К 
 Купър
 Къртис Крафт

Л 
 Лижие
 Лола
 Лотус

М 
 Мазерати
 Макларън
 Марч
 Матра
 Мерцедес-Бенц
 Мерцедес
 Минарди
 Модена

О 
 Ол Американ Рейсинг
 Осела

П 
 Пасифик
 Порше
 Прост

Р 
 Ред Бул
 Рено

С 
 Симтек
 Спайкър
 Стюарт
 Супер Агури
 Съртис

Т 
 Теодор
 Тирел
 Тойота
 Толеман
 Торо Росо

У 
 Уилямс

Ф 
 Ферари
 Фитипалди
 Форс Индия

Х 
 Хаас Лола
 Хескет
 Хиспания
 Хонда

Ш 
 Шадоу

Я 
 Ягуар

Вижте също 
 Формула 1
 Пилоти от Формула 1
 Световен шампион във Формула 1
 Световен шампион при конструкторите във Формула 1

 
Списъци
Спин

Спин ( – въртя се) е собственият момент на импулса на елементарни частици с квантова природа. За разлика от орбиталния ъглов момент, спинът не е свързан с движение в пространството, а е по-скоро вътрешна квантова характеристика на частицата, нямаща еквивалент в класическата механика.

Спинът се измерва в единици  (т.е. редуцирана константа на Планк, или константа на Дирак). Моментът на импулса е квантуван:  където s е цяло или полуцяло положително число (може да е и 0). В този смисъл се говори за цял и полуцял спин.

Спинът е едно от квантовите числа, описващи микроскопичните обекти като (елементарни частици, ядра, атоми), характеризиращо закона за преобразуване на вълновата функция при смяна на координатната система.

Вижте също 
 Елементарна частица
 Квантова механика
 Съотношение на неопределеност на Хайзенберг

Физика на елементарните частици
Квантова механика
Маникур

Пистата Ньовер-Маникур () или само Маникур е писта за Формула 1, която се намира във Франция, на 250 км югоизточно от Париж между градовете Ньовер и Маникур.

История 
Пистата е една от най-новите и модерни в света. Открита е през 1991 г. с Голямата награда на Франция.
Там е и музеят на Лижие, който съхранява 16 болида на френския производител.
След 2008 г. на пистата не се провежда кръг от Формула 1, защото е твърде отдалечена от всякакви големи градове.

Характеристика 
Дължината на пистата е 4250 м.

Победители във Формула 1

Вижте също 
 Писта за автомобилни състезания

Писти от Формула 1
Автомобилни писти във Франция
Бургундия-Франш Конте
Голяма награда на Франция
Основани във Франция през 1991 година
Старобългарски

Понятието старобългарски може да се отнася до:

 ранната история на държавата България, виж Първа българска държава;
 културата на народа българи от първите векове на неговото развитие;
 най-старата литературна форма на съвременния български език, т.е. старобългарския език;
Йо (митология)

Йо (или Ио̀) в гръцката митология е дъщеря на речния бог Инах и любовница на Зевс. Превърната в бяла юница, тя била затворена от Хера под охраната на многоокото чудовище Аргус. След като успяла да избяга с помощта на Хермес, била преследвана от изпратен от Хера стършел. При бягството си тя преминала през Босфора, който е наречен на нея (от гръцки – говежди брод).

Йо можем да наречем спокойно и пра-прабаба на Херкулес (Херакъл). Докато бягала от изпратения от Хера стършел, тя стигнала до скалата, където бил окован Прометей. Той ѝ предсказал, че след като преминела Босфора, щяла да стане отново човек, и от нейния род щял да произлезе най-великият герой на Гърция – Херкулес. Йо избягала през Йонийско море към Египет, където била превърната отново в човек от Зевс. Там тя родила сина на Зевс – Епаф. По-късно се омъжила за египетски цар Телегон. Нейният правнук Данай се върнал в Гърция със своите 50 дъщери (данаидите).

В Египет Йо е почитана с името Изида.

Източници 

Древногръцка митология
Триене

Във физиката триене се нарича тангенциалната компонента на силата на взаимодействие между две притиснати една към друга повърхности. То води до съпротивление срещу движение между повърхностите и може да предизвика механични деформации и нагряване. Триенето е обект на изследване от науката трибология, която изучава същността на това явление при движение на телата едно спрямо друго, както и недостатъците или предимствата при използването му в различни технически средства. Леонардо да Винчи (1452 – 1519) е първият, който се занимава със законите на триенето. Триенето е по-голямо при по-неравни повърхности.

Сила на триене 
В случая на сцепление силата на триене е пропорционална на силата, притискаща повърхностите една към друга, и на коефициента на триене:

 

където Ff е силата на триене, Fp е силата, перпендикулярна на контактната повърхнина, а μf е коефициентът на триене.

При плъзгане силата на триене зависи и от относителната скорост на двете повърхности, но при ниски скорости разликата е незначителна. Въпреки това, тя може да бъде усетена на практика. Рязкото тръгване при бутане/дърпане на предмет в покой, спиран от силата на триене се дължи на факта, че коефициентът на триене при плъзгане е по-малък от този при сцепление.

Както се вижда от формулата, силата на триене не зависи от размера на контактната площ между двете тела. Нейната посока е винаги противоположна на посоката на движение. В случая на сцепление става дума за посоката, в която би тръгнало тялото, ако силата на триене я нямаше.

Коефициент на триене 
Коефициентът на триене μf е безразмерно число, характеризиращо степента на триене между дадена двойка материали. Този коефициент за повечето материали не превишава 1 и обикновено е в диапазона между 0,1 и 0,5. Например ледът върху метал има много нисък коефициент на триене (те се плъзгат лесно един върху друг), а гумата върху асфалт има много висок коефициент на триене (те не се плъзгат лесно един спрямо друг). Колкото по-гладки са плъзгащите повърхности, толкова коефициентът на триене е по-малък. За намаляване на триенето между работни повърхности се използват различни видове смазки и масла.

Ако коефициентът на триене μf > 1 , това означава, че силата на триене е значителна, че освен силата перпендикулярна на контактната повърхнина (например породена от теглото), между триещите се повърхности има и адхезия. Изчислението на коефициентът трябва да отчете и нейното влияние и това се прави с формулата от закона на Амонтон – Кулон:

 .

Разработени са методи за измерване на коефициентите на триене между отделни материали, които намират практическо приложение в т. нар. система за измерване трибометрия.  За ползване при конструкторски или други разработки и изчисления са създадени специализирани таблици. 

Съществува триене и при търкаляне (ротация), но то е с няколко порядъка по-малко отколкото в предните случаи, което обяснява ползата от откриването на колелото.

Видове триене 
Триене при покой

Триене при плъзгане

Триене при търкаляне

Правилно триене

Източници 

Физични сили
Класическа механика
Староскандинавски език

Староскандинавският език е германски език, който дава началото на съвременните датски, шведски, норвежки, фарьорски и исландски език.

Староскандинавският се дели на два основни диалекта:
 Западен: староисландски и старонорвежки
 Източен: стародатски и старошведски

През XI век е широко разпространен – говори се от германските племена между Гренландия на запад, Русия на изток и Нормандия на юг. От този период до днес, най-слабо са се изменили исландският и родственият му фарьорски език, който е изпитал и известно влияние от датския. Староскандинавският език също е оказал широко влияние върху някои диалекти на английския и норманския.

Най-ранните открити писмени паметници на староскандинавски език са рунически надписи от I век. Такива надписи са използвани в следващите хиляда години. По-цялостни литературни произведения обаче се появяват едва в зрялото средновековие. Те използват латинска азбука и най-известни сред тях са исландските саги и еди.

Библиография 
 Gordon, Eric V. and A. R. Taylor. Introduction to Old Norse. Second. ed. Oxford: Clarenden Press, 1981.

Външни препратки 
 Indo-European Language Resources The resources in question are mostly Germanic, including two dictionaries of Old Icelandic (in English), two grammars of Old Icelandic (one in English, one in German) and a grammar of Old Swedish (in German).
 soundsample
 Old Norse for Beginners

Мъртви езици
Германски езици
Крал на белгийците

Това е списък на кралете на белгийците.

Кралство Белгия е създадено през 1830, когато страната се отделя от Нидерландия.

 Династия Ветин
 Леополд I (1831 – 1865)
 Леополд II (1865 – 1909)
 Албер I (1909 – 1934)
 Леополд III (1934 – 1951)
 Бодуен (1951 – 1993)
 Албер II (1993 – 2013)
 Филип (2013 – настоящ)

Източници 

Белгия
Тсвана

Тсвана е език банту, говорен от около 4 000 000 души в ЮАР, Ботсвана и други.

Външни препратки 
 Тсвана на Ethnologue
 Уикипедия на тсвана

Езици банту
Цонга

Цонга ( и ) е език банту, говорен от около 3 200 000 души в ЮАР, Мозамбик и други.

Външни препратки 
 Цонга на Ethnologue
 Уикипедия на цонга

Езици банту
Тувалуански език

Тувалуанският език е австронезийски език, говорен от около 11 000 души в Тувалу.

Външни препратки 
 Тувалуанският език на Ethnologue

Австронезийски езици
Култура на Тувалу
Туркменски език

Туркменският език (Türkmençe) е тюркски език, говорен от около 6 400 000 души в Туркменистан, Иран, Афганистан и други. Най-близък е до кримскотатарския и саларския език, макар че е взаимноразбираем с турския и азербайджанския.

Туркменският език е аглутинативен език, притежава вокална хармония. Не притежава категорията „род“, няма неправилни глаголи. Словоредът е подлог-допълнение-сказуемо.

История 
Повлиян е в малка степен от чагатайския език.

Писменост 
Официалната азбука е новата латинска азбука „Täze Elipbiýi“, въведена от бившия президент-диктатор Сапармурат Ниязов. Тя е въведена през 1991 година и първоначално е включвала някои доста странни букви, като знаците на валутите британска лира, долар, йена, цент, но впоследствие те са били заменени с диакритични знаци. „Съветската“ кирилска азбука се използва доста широко като знак на протест срещу авторитарния режим в страната.

Граматика 
Не се различава особено от тази на турския език.

Литература 
Най-големият туркменски поет е Магтъмгула Пърага, живял през 18 век. Езикът му е преходен между чагатайския език и говоримия туркменски.

Външни препратки 
 Туркменският език на Ethnologue
 Уикипедия на туркменски

Езици в Туркменистан
Тюркски езици
език
Божество

Божество се нарича свръхестествено същество, обикновено обладаващо определени свръхестествени сили, почитано, мислено като свято или сакрално.

То може да бъде бог или богиня, които са обект на религиозно вярване и почитание. Божествата обикновено имат човешка форма, но се срещат и такива между човек и животно.

Бележки

Вижте също 
 Апотеоз
 Пантеон
Антропоморфия

Антропоморфия или антропоморфизъм (от старогръцки ανθρωπος, антропос – „човек“; и μορφη, морфе – „форма“), също персонификация (от френски: personnifier – персонифицирам, приписвам човешка форма на неща или абстракции, от фр. personne) е приписване на човешка форма и други характеристики на животни, неодушевени предмети и обекти, природни феномени и стихии, концепции или митологични същества. Терминът антропоморфия датира от средата на 18 век .

Персонификацията е фигура на речта и е използвана в Западната и европейската литература от времето на Омир. Тя е особено често срещана в алегорията.

Характерно за голяма част от религиите по света е да изобразяват божествата, които почитат, в антропоморфен вид – т.е. с външност, мисли, чувства, желания и отношения, подобни на човешките. Такива примери можем да намерим в Гръцката, Римската и др. митологии. В тотемистичните религии божествата най-често са зооморфни.

Вижте също 
 Олицетворение

Източници 

Модернизъм
Зооморфия

Зооморфия или зооморфизъм (от старогръцки ζοον – животински; и μορφη – форма) е приписване на животински характеристики и функции на хора, неодушевени предмети, природни стихии или митологични същества.

Характерно за част от религиите по света е да изобразяват божествата, които почитат, в зооморфен вид – т.е. с външност и поведение, подобни на животинските. В други религии божествата често са антропоморфни.

Митология
Религия
Тропи
Юда

Юда (още юда-самовила) е зло женско митично същество с човешки облик в българския фолклор, сродно на самодивите и вилите. Обитават гори и планини и са характерни за вярванията на южните славяни, особено на българите.

Юдите имат големи вълшебни способности, занимават се с билкарство и отровителство. Понякога се явяват пред млади мъже, омайват ги с красотата си и ги придумват да се оженят за тях. Ако мъж се ожени за юда, тя отвлича душата му в света на мъртвите, Нав, а тялото му залинява и умира. За да се предпазят от юди в някои райони на България мъжете носели пришити към поясите или калпаците си листа от вратика, босилек, бяла комунига или пелин. Вярвало се, че тези растения отблъскват злите духове.

Вижте също 
 Българска митология

Литература 
 Григорий Илински. „Юда (Страничка из славянской мифологии)“ // Сборникъ въ честь на проф. Л. Милетич за седемдесетгодишнината отъ рождението му (1863 – 1933). – София: Издание на Македонския наученъ институтъ, 1933. – С. 467 – 474.

Българска митология
Емерсон Фитипалди

Емерсон Фитипалди () е бразилски пилот от Формула 1.

Роден е на 12 декември 1946 година в Сао Пауло, Бразилия.

През 1965 г. е шампион в Бразилския картинг шампионат, като през същата година преминава в Европейския шампионат във Формула 3. Първия му старт във Формула 1 е през 1970 г. с екипа на Лотус във Великобритания. Същата година печели и първата си победа в САЩ. 2 пъти е Световен шампион във Формула 1: през 1972 – с Лотус, и 1974 г. – с Макларън. Първата си титла печели на възраст 25 години и 273 дни, с което става най-младият шампион във Формула 1 – рекорд, подобрен едва през 2005 г. от Фернандо Алонсо.

Още преди да навърши 30 г., Емерсон става легенда не само в Бразилия, но и в цял свят. През 1976 г. на върха на славата си се присъединява към основания година по-рано от по-възрастния му брат Уилсън Фитипалди бразилски тим, спонсориран от Коперсукар. За следващите 5 години Емерсон постига само едно 2-ро и две 3-ти места, а в голяма част от състезанията не успява да завърши. Най-доброто му класиране в шампионата е 10-о място през 1978 г. През 1980 г. прекратява участието си във Формула 1.

След 4-годишна пауза Фитипалди се състезава в CART сериите. През 1984 г. пленява бързо сърцата на феновете в САЩ със страхотни състезания. През 1989 г. печели титлата в Индикар. 2 пъти е печелил Индианаполис 500 – през 1989 и 1993 г.

30-годишната кариера в автомобилните спортове на Емерсон приключва през 1996 г., след 36 победи, 23 Пол Позишъна и 339 старта.

Във Формула 1 участва и неговият племенник Кристиан Фитипалди.

Източници

Вижте също 
 Формула 1
 Световен шампион във Формула 1

Бразилски пилоти от Формула 1
Родени в Сао Пауло
Фосфорна киселина

Фосфорната киселина е неорганична минерална киселина, чиято химична формула е H3PO4. Точното ѝ наименование е орто-фосфорна киселина, но обикновено се употребява само фосфорна киселина. Солите ѝ се наричат фосфати. Плътността на чистата киселина е 1,87 g/cm3, а на 50% воден разтвор – около 1,33 g/cm3, молекулната маса е 98. Температурата на топене е 42 °C, а температурата на кипене – 213 °C

Химични свойства

Дисоциация 
Фосфорната киселина е трипротонна и се дисоциира на три етапа:

H3PO4 + H2O ⇌ H3O+ + Н2РО4- Ka1=7.25×10−3
дихидрогенфосфатен анион, със съединения дихидрогенфосфати;
Н2РО4- + H2O ⇌ H3O+ + НРО42- Ka2=6.31×10−8
хидрогенфосфатен анион, респективно, хидрогенфосфати;
НРО42- + H2O ⇌ H3O+ + РО43- Ka3=4.80×10−13
фосфатен анион и съединения, наречени фосфати.

Премахване на ръжда 
Преобразува ръждата (железен оксид, хидроксид и карбонат) в твърд и устойчив на корозия железен фосфат:
PO43- + Fe3+ → FePO4

Употреба 
Около 90% от годишното производство на фосфорна киселина се употребява в торовата промишленост. Използва се за приготвяне на буферни разтвори, а в хранителната промишленост се употребява за намаляване на рН (регулатор на киселинността, E338). Основна съставка в Кока-Кола. Използва се още и при определянето на съдържанието на манган в стомани по персулфатно-сребърния метод, при фосфатиране и байцване на метални изделия и др.

Източници 

Триосновни киселини
Слаби киселини
Минерални киселини
Фосфорни оксокиселини
Съединения на водорода
Фосфати
Равноденствие

Равноденствие е астрономическо понятие, с което се обозначава моментът от годината, когато пътят на Слънцето по небесната сфера (еклиптиката) пресича небесния екватор. Tази съвременна дефиниция не съответства точно на името, което е по-старо. При астрономическото равноденствие денят и нощта са само приблизително равни по продължителност, като денят винаги е малко по-дълъг, в зависимост от географската ширина. Това се дължи на ъгловия диаметър на Слънцето и пречупването на неговата светлина от атмосферата.

Равноденствие на Земята 
Всяка календарна година на Земята има 2 равноденствия – пролетно и есенно, съответно на 20 или 21 март и 22 или 23 септември.
От календара личи, че периодът от пролетното до есенното равноденствие е с около една седмица по-дълъг, отколкото от есеното до пролетното.

Много от културите по света и почти всички езически религии почитат равноденствието (както и слънцестоенето) като момент с особено значение. Тогава се устройват едни от основните календарни фестивали и се извършват важни обреди, свързани най-вече със земеделието и плодородието.

 За България за март и декември добавяте 2 часа (UTC+2), а за юни и септември – 3 часа (UTC+3).

Равноденствие на други планети 

Равноденствия има на всички планети с наклонена ос на въртене. Интересен пример е Сатурн, където при равноденствие орбитата на пръстените на Сатурн е в една равнина със Слънцето. В резултат на това пръстените получават много малко слънчева светлина и изглеждат като тънка линия, наблюдавани от Земята. Това явление е средно веднъж на всеки 14,7 години и продължава няколко дни преди и след самото равноденствие. Последното равноденствие на Сатурн е на 11 август 2009 г., а следващото е на 6 май 2025 г.

Вижте също 
 Слънцестоене

Външни препратки 
 „Непослушното“ пролетно равноденствие

Източници 

Календари
Време в астрономията