Kőrös (Horvátország)

Kőrös (horvátul Križevci, németül Kreuz, latinul Crisium) város és község Horvátországban, Kapronca-Kőrös megyében. A megye második legnagyobb települése, a Kőrösi egyházmegye székhelye. Közigazgatásilag még 59 település tartozik hozzá: Ezeket a Kapronca-Kőrös megye közigazgatása sablonban lehet megtalálni.

Fekvése 
Kaproncától 30 km-re délnyugatra fekszik. A belvárost nyugatról a Koruška, keletről a Vrtlin-patak határolja. A patakok mocsaras völgye a múltban védelmet nyújtott az itt megtelepedő ember számára. A középkorban itt haladt át a Zágráb és a tengerpart felé vezető fontos hadiút. Kedvező fekvését alátámasztja az is, hogy viszonylag közel fekszik több nagyobb városhoz, így Zágrábhoz, Csázmához, Kaproncához és Belovárhoz is.

Története 
Az itt előkerült régészeti leletek alapján a város és környéke már évezredek óta lakott volt. A Koruška, a Trstenik, a Vrtlin és a Glogovnica-patakok völgye megélhetést, egyúttal védelmet nyújtott az itt lakóknak. A római korban itt vezetett át a Varasdfürdőről Sziszekre tartó fontos út. A hagyomány úgy tartja, hogy amikor a 6. században a még pogány horvátok ide érkeztek nagy szomjúságtól szenvedtek. Ezen a helyen egy kút feletti keresztet láttak, amelytől mind felfrissültek. Amikor felvették a keresztséget a látomás helyén a Szent Kereszt tiszteletére templomot építettek. A másik hagyomány szerint Kálmán király idejében a horvát és magyar nép képviselői találkoztak itt és hitet tettek a béke, valamint  a Szent István koronája alatti szövetség mellett.

A várost (a korábbi Felső-Köröst) 1193-ban III. Béla király oklevelében említik először, így Horvátország egyik legrégibb településének számít. Ebben az évben adományozza a király a Kemléki-hegységben fekvő  Kemenicét (Kamenicát), Domokos zágrábi püspöknek. Az okiratban szerepel egy bizonyos Izsán, a király körösi udvarispánja ("Ysanus curialis comes de Kris"). Tehát Körös már a 12. században várispánság székhelye volt. Várát 1223-ban említik először, ekkoriban lett az újonnan szervezett vármegye székhelye. A Szent Kereszt tiszteletére szentelt plébániatemploma 1232-ben már állt. A tatárjárás után a Gutkeled nembeli István bán telepítette újra és kiváltságokban részesítette, 1252-ben pedig IV. Béla szabad királyi várossá tette. A 14. századra az ország egyik legnagyobb városa lett, melynek lakossága több volt mint Zágrábé és Kaproncáé együttvéve. Ekkoriban több országgyűlést is tartottak itt. A következő évszázadokban két közeli, különálló város fejlődött itt ki,  Felső- és Alsókörös és ez a régi különállás még ma is él a városi polgárok emlékezetében. Ma is számontartják, hogy valaki felsővárosi, vagy alsóvárosi. A középkori városból mára sajnos csak kevés maradt meg. Ilyen a Szent Kereszt templom és az felsővárosi kolostor, amely az ágoston rendieké, majd a ferenceseké volt.

Itt a plébániatemplomban tartott országgyűlésen zajlott 1397. február 27-én az úgynevezett "véres szábor", ahol Zsigmond adott szava ellenére meggyilkoltatta Lackfi István horvát bánt és harminc hívét, akik korábban Zsigmond halálában bízva Nápolyi Lászlót hívták meg a magyar trónra. Alsó-Körös 1404-ben lett szabad királyi város. A király elrendelte haladéktalan megerősítését, melynek során tornyokkal erősített falakkal vették körbe. Erődítéssel látták el a felsőkörösi ferences kolostort is. A város a török időkben több ostromot állt ki. A török először 1532-ben a bécsi hadjáratról visszatérőben pusztította el a környékét. 1542-ben egy hatezer fős török had támadt a városra, de Zrínyi Miklós visszaverte őket. 1554-ben pestisjárvány pusztított, majd nem sokkal ez után, egy török csapat felperzselte a körösi ferences kolostort és valószínűleg a Felsővárost is. 1579-ben megalakították a körösi kapitányságot, majd a következő tíz évben a várost jelentősen megerősítették. 1597-ben egy nagy tűzvészben az egész város leégett, súlyosan megsérültek a védművek is. Az utolsó török ostromot 1606-ban verték vissza, ezután Köröst a török többé nem támadta.

Ezután bár többször pusztított járvány és tűzvész is a városba újra visszatért az élet. 1626-ban a volt ágoston rendi kolostort a ferencesek kapták meg és megérkeztek a pálosok is. A pálosok kolostora az egyik utolsóként alapított horvátországi pálos kolostor volt. A rend ideérkezésével új lendületet kapott a tudomány, az oktatás is. A kolostorban négyosztályos gimnázium nyílott. Körösi volt Nikola Benger a pálosok egyik legismertebb krónikása, aki 1730-ban szülővárosa iránti szeretetből az ország első turisztikai kalauzát írta meg Körösről. Ivan Ranger a pálosok híres festője is itt alkotta meg első jelentős művét Horvátországba érkezését követően. Fejlődött  az ipar és a kereskedelem, az utakat  felújították, vagy újakat építettek és megnövekedett a lakosság száma is. 1692-ben, újra országgyűlést tartottak Körösön. 

Több évszázados különállás után Alsó- és Felső-Köröst Mária Terézia egyesítette 1752-ben. A pálos és a ferences rend 1786-os feloszlatása főként a gimnázium hanyatlása miatt kedvezőtlen hatással volt a város fejlődésére. 1791-ben egy görögkatolikus püspökség települt a városba és vele együtt érkezett a bazilita női rend. Ők kapták meg használatra a ferencesek elhagyott kolostorát. A városban ekkoriban számos új 
templom is épült. A város pusztító tűzvészek és pestis elhárítására épült meg a Szent Rókus és Szent Flórián templom. Az Árpád-kor óta állt a Szent László templom, melyet később Körösi Márk vértanúnak szenteltek és felépült a legszebb körösi templom a Koruškai Miasszonyunk templom is. 1839-ben a Körösi határőrezred Belovárba telepítésével megszűnt a katonai közigazgatás a városban. A város védőfalait is a 19. században bontották le, jelentősen megváltoztatva ezzel a város képét. A városban  sörgyár, két nyomda,  gőzmalom, szállodák és fogadók működtek. 1860-ban Európának ezen a részén elsőként közgazdasági és erdészeti taniskola nyílott, mely nagyban hozzájárult a mezőgazdálkodás fejlődéséhez Észak- Horvátországban. 1870-ben a Budapest-Zágráb-Fiume vasútvonal kiépítésével Körösbe is megérkezett a vasút. A kereskedelmet a zsidóság betelepülése is fellendítette, akik 1895-ben felépítették zsinagógájukat. 1872-ben megalakult a takarékpénztár is.

A kulturális élet eseményei közül említésre méltó a nemzeti kaszinóból 1838-ban megalakult Illír Olvasókör, mely a Bach-korszakban szüneteltette működését és 1862-ben Nemzeti olvasókör néven alapították újra. A 19. század elején 1813-tól már működött itt egy magán zeneiskola, 1863-ban megalapították a Zvono énekkart, majd a gazdasági iskola hallgatóiból megalakult a Slavuj énekegyüttes. Húszfős színtársulat is működött a városban.

1910-ben  4897 lakosából 4271 horvát, 146 szerb, 107 német volt. A trianoni békeszerződésig Belovár-Kőrös vármegye része volt. A városnak 2001-ben 11 541, a hozzá tartozó településekkel együtt 22 324 lakosa volt.

Nevezetességei 
 A városnak nyolc, többnyire középkori eredetű temploma van. 
A Szent Kereszt-társszékesegyház, mely a Belovár-Kőrösi egyházmegye társszékesegyháza, a város legrégibb épülete 1232-ben már állt. Legkorábban épített része az oldalbejárat és a kisebb ablaknyílások, melyek arra engednek következtetni, hogy a korai templom jelentősen kisebb volt a mainál. A hajó és a sokszög záródású szentély kialakítása a 15. században történt gótikus stílusban. Az építés befejezése 1498-ra tehető. A templom ezután is több átalakításon és bővítésen esett át. A harangtorony a 16. században épült reneszánsz stílusban. A 18. században a templomot barokk stílusban építették át. A század végén egy évszázadra elveszítette plébániatemplom funkcióját, mivel 1788-ban a plébánia székhelyét a pálosok Szent Anna templomába helyezték át. 1883-ban visszakapta plébániatemplom rangját. 1913-ban Stjepan Podhorsky építész tervei szerint a régi építészeti elemek bemutatásával újították meg. 1756-ban Francesco Robbe által készített márvány oltára a horvát késő barokk szobrászat egyik gyöngyszeme. Ezenkívül meg kell említeni Oton Iveković 1914-ben festett nagyméretű faliképét mely a körösi véres országgyűlést ábrázolja. Nyolc méteres szélességével a művész egyik legnagyobb munkája. A kép a szentély előtti diadalív feletti falon látható. 
A Szent Anna templom a pálosok templomaként  épült a 17. században. Az építés 1689-ben fejeződött be. Egyhajós barokk épület egyenes záródású szentéllyel. Harangtornya a templom és a kolostor épülete között helyezkedik el. Sekrestyéjében értékes késő barokk intarzia díszítés látható és fennmaradt a 17. századi a keresztelőmedence is. A eredeti főoltár helyett a 18. században újat építettek és 18. századi a főoltár feletti fából faragott feszület is. A 18. század közepén készült a Szent Erazmus és a húsz pálos vértanút ábrázoló festmény. A pálos kolostor alapítója Ivan Zakmardi protonotárius volt. Itt nyílott meg a város első gimnáziuma 1674-ben. 1786-ban II. József feloszlatta a pálos rendet. A  templom 1788-ban plébániatemplom lett, a kolostorban pedig a plébániahivatal és a városi magisztrátus működött. 2004-ben a templom felújítása során a munkások a harangtorony tetején álló kereszt alatti gömbben 1900-ból származó üzenetet találtak az utókor számára, melyet az akkori polgármester, a plébános és a városi vezetők is aláírtak. Az üzenet szerint a templom 1664-ben épült a keresztet pedig 1900-ban aranyozták.
 A Kőrösi egyházmegye Szentháromság tiszteletére szentelt görögkatolikus székesegyházát és a püspöki palotáját a 16. századi egykori ferences kolostorból alakították át. Köröst még Mária Terézia tette 1777-ben görögkatolikus püspökség székhelyévé, de az épületegyüttes csak 1801-től szolgálja a keleti liturgiát. 1892 és 1897 között a neves építész Herman Bolle tervei szerint a barokk épületet a zágrábi székesegyház mintájára neogótikus stílusban építették át. Ikonosztáza és képei a kor híres horvát festőművészeinek alkotásai. A püspökség könyvtára a 15. századtól a 20. századig terjedő időszak mintegy ötezer kötetét őrzi. Legnagyobb része a 18. és 19. századból való.
A Koruškai Boldogasszony és Kőrösi Szent Márk tiszteletére szentelt plébániatemploma egyedülálló épület kereszt alakú elrendezésével és háromkaréjos szentélyével. Belső terének középén Jakob Altenbach varasdi szobrász Szenvedő Szűzanya szobra áll. A templomot 1725-ben építették egy 1702-ben épített kis kápolna helyén. Pompás freskóit 1726-ban festették, 1894-ben megújították. A templomot 1872-73-ban restaurálták. 1894-ben a régi főoltárt lebontották és helyére a tiroli Ferdinand Stuffeser alkotását állították. Az 1942-es felújításkor a főoltárt eltávolították és az 1738-ban készített Szent család oltárt állították a helyére, mely eredetileg a hajóban állott. A templomot utoljára 2006-ban renoválták. 
A Kőrösi Szent Márk templom középkori eredetű, eredetileg Szent László tiszteletére volt szentelve. A Szent László templom még a 13. században épült. A 17. században barokk stílusban építették át, barokk belső díszítését 1731 és 1735 között készítették. Főoltára Zoran Homen körösi festőművész alkotása 1993-ból. Különösen szép a 18. századi szószék a négy evangélista szobrával és a Jó pásztor képével. Valószínűleg a Szent Anna templomból hozták át ide. A templom 1995 Körösi Márk atya szentté avatása óta viseli a horvát származású vértanú nevét.
A városi temetőben álló Szent Rókus-kápolnát 1694-ben építették. Mai formáját a 18. század közepén és 19. század elején történt átépítések után nyerte el. Oltára, melyet Szent Rókus, Szent Fábián és Szent Sebestyén szobrai díszítenek a 18. század első felében készült.
A Szent Flórián-kápolna 1735-ben épült barokk stílusban fogadalomból és engesztelésül a várost ért tűzvészek miatt. 1751-ben bővítették, harangtornya a 18. század végén épült.
A Szent Száva tiszteletére szentelt pravoszláv templomot a vár egykori sarokbástyájának helyén 1900 és 1904 között építették. Kivitelezésével Vilim Higersbergert bízták meg, aki a 18. századi klasszicista templomok alapján építette meg. Egyhajós templom hosszú templomhajóval, sokszög záródású szentéllyel, cseh boltozattal. Belsejét geometriai formák és négy falikép díszíti. Ikonosztázát 1938-ban Miljenko Gjurić készítette bizánci stílusban.
A Horvát ház épülete a város központjában, a Mažuranić téren található. Stjepan Podhorski építész tervei alapján épült a régi olvasóterem helyén, 1913-1917 között. A létesítmény célja a város különféle társadalmi és kulturális tevékenységeinek egy helyen való összegyűjtése volt, így otthona az énekkarnak, tűzoltóságnak és a Horvát Sokol egyesületnek. Emellett játszószoba, olvasóterem, színházterem, vendéglátóipari és lakóhelyiségeknek találhatók benne. Külső kialakítása hasonló a belső tér sokszínűségéhez. A különböző történelmi stílusok, a különböző tetőfedés és a különböző magasságok és térfogatok kombinálásával, a homlokzat nyitott és zárt felületeivel játszva az épület egésze egy dinamikus eklektikus összhatást kelt.
A városi zsinagóga Honigsberg és Deutsch építészek neoreneszánsz alkotása, 1950-óta az Ifjúság Háza működik benne.
 A városi múzeum gazdag régészeti, néprajzi és kultúrtörténeti gyűjteménnyel rendelkezik.
 Áll még a barokk megyeháza is.
 A főtéren Antun Nemcsics horvát író szobra áll.
 A városi temető a Sveta Helena felé vezető út mentén található. 1898-ban alakították ki a korábbi temető helyén, a Szent Rókus kápolna mögött. A temetőt méretükkel és kialakításukkal az úgynevezett „Zsidó árkádok” uralják, amelyek fontos emlékhelyek a helyi zsidó közösség számára.
 Július első hétvégéjén minden évben hagyományos városi fesztivált rendeznek, melynek eredete állítólag a 14. századra nyúlik vissza.

Híres emberek 
Itt született Kőrösi Márk atya, a kassai vértanúk egyike, akit protestáns katonák 1619-ben Kassán két társával együtt brutálisan meggyilkoltak. A vértanúkat II. János Pál pápa szlovákiai látogatásakor szentté avatta. Emléknapjáról minden év szeptember 7-én emlékeznek meg Kőrösön.

Jegyzetek

További információk 
Hivatalos oldal
Nemhivatalos oldal 
A város információs portálja
A város online hírportálja
Körös turisztikai oldala
A városi múzeum honlapja
Branko Nadilo: Körös (Križevci) és közvetlen környékének védelmi építményei. 
A KK Križevci kosárlabdaklub oldala

Horvátország városai
Kapronca-Kőrös megye települései