alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Ludwig Boltzmann

Ludwig Boltzmann () a fost un fizician și matematician austriac, membru al Academiei Austriece de Științe. A adus contribuții fundamentale la termodinamică și teoria cinetică a gazelor, dând explicația mecanismului prin care procesele macroscopice ireversibile rezultă din dinamica reversibilă a particulelor microscopice, și explicația statistică a principiului al doilea al termodinamicii.

Biografie 
A studiat la Viena, Heidelberg și Berlin. 
A fost profesor la Universitatea din Viena (1867), la Universitatea din Graz (1869), din nou la Viena (1873), apoi profesor de fizică experimentală la Graz (1876), de fizică teoretică la München (1890) și în final la Viena (1895).

Contribuții 
Marea sa realizare o constituie aplicarea matematicii în studiul fenomenelor fizicii.
Astfel, a generalizat legile teoriei cinetice a gazelor cu ajutorul metodelor statistice.

În 1877 a completat studiul termodinamicii, luând în considerare structura corpusculară a sistemelor fizice și mișcarea dezordonată a moleculelor și astfel a fundamentat pe cale cinetico-moleculară principiul al doilea al termodinamicii.

S-a ocupat cu teoriile lui Maxwell și cu teoriile dialecticii.

A stabilit constanta universală în fizică k (numită ulterior constanta Boltzmann), egală cu raportul dintre constanta gazelor perfecte, R și numărul de atomi/molecule dintr-un mol (numărul lui Avogadro, NA).

De asemenea, Boltzmann este cunoscut pentru lucrările sale asupra corpurilor solide cristaline, asupra radiației, în care pentru prima dată a aplicat ipoteza presiunii luminii a lui Maxwell.
A confirmat mișcarea de rotație a particulelor, preconizată de Lomonosov.

S-a ocupat și de principiile analitice ale mecanicii.

Concepții filozofice 
Boltzmann s-a ocupat și cu filozofia și a fost unul dintre adepții concepției atomiste științifice, situându-se ferm pe poziții materialiste în interpretarea fenomenelor fizice.

A combătut concepțiile idealiste ale lui Wilhelm Ostwald.

Scrieri 
 Vorlesungen über Maxwells Theorie der Elektrizität und des Lichtes (1896 - 1898)
 Vorlesungen über die Prinzipe der Mechanik (1897).

Vezi și
 Creier Boltzmann

Note 

Nașteri în 1844
Decese în 1906
Fizică statistică
Fizicieni austrieci
Sinucideri
Membri străini ai Royal Society
Fizicieni din secolul al XIX-lea
Fizicieni din secolul al XX-lea
Persoane cu tulburare bipolară
Absolvenți ai Universității din Viena
Specialiști în termodinamică
Membri ai Academiei Maghiare de Științe
Membri corespondenți ai Universității de Stat din Sankt Petersburg
Membri ai Academiei Regale Neerlandeze de Arte și Științe
Oameni din Viena
Eponime ale craterelor de pe Lună
Alexandru Hurmuzachi

Alexandru (Alecu) Hurmuzachi (n. 16 august 1823, Cernăuca, Cernăuți – d. 8 martie 1871 (), Napoli, Italia) a fost fiul marelui vornic bucovinean Doxachi Hurmuzachi și a Ilenei (Ilinca, Olena) Murguleț, fiica unui stolnic. A fost un publicist și om politic român originar din Bucovina, membru fondator al Societății Academice Române și unul dintre fruntașii mișcării naționale din Bucovina. A fost ales deputat din partea Bucovinei în Parlamentul austriac.

Biografie

În familia lui Doxachi Hurmuzachi și a Ilenei Murguleț au fost 12 copii dintre care au supraviețuit șapte: cinci frați si două surori (Eufrozina si Eliza). La inițiativa fraților Hurmuzachi a luat ființă Gazeta Bucovinei, prima gazetă care se tiparea în două limbi (germană și română). Familia a avut un rol important în timpul revoluției de la 1848. La moșia Cernăuca s-au adunat cei mai destoinici barbați pe care i-a avut Moldova: Alexandru Ioan Cuza, Gheorghe Sion, Vasile Alecsandri. Tot aici, în sânul acestei familii a redactat Mihail Kogălniceanu faimoasa lui petiție.

Studii

În perioada anilor 1829-1841 a făcut studiile (primare, gimnaziale și liceale) la Cernăuți. 
În 1845 urmează studiile juridice la Viena.

Activitate publicistică

În perioada 1848-1850 redactează, împreună cu fratele său, Gheorghe, Ziarul Bucovina. 
În 1862 a inaugurat Foaia Soțietății pentru cultură și literatură română în Bucovina.

Opera: Cuvânt de deschidere la prima Adunație Națională de la 19 aprilie 1862, a reuniunii române din Cernăuți (1862). 
Articole: Teatrul național la Cernăuți; Arune Pumnul; Alecsandri în Cernăuți.

Activitate politică

În 1866 a fost deputat în Camera Consiliului Imperial de la Viena; membru al Academiei Române.
În 1867 a fost deputat în Dieta Bucovinei.

Decesul
Alexandru Hurmuzachi a murit în 8 martie 1871 la Neapole, Italia. A fost înmormântat în curtea Bisericii „Pogorârea Sfântului Duh” din Dulcești (județul Neamț). Pe piatra sa funerară se află următoarea inscripție: „Aice zace în Domnul lêngă fratele seu Constantin, Alesandru Hurmuzachi; nescut în Cernauca, Ducatul Bucovinei, în 16. August 1823; deputat la parlamentul Austriei și la dieta țêrii; fost președinte al societății române literarie în Bucovina; membru societății academice din Bucuresci; reposat în Neapoli în 8. Mart 1871. Neuitatului seu frate cu spiritul cel ager și luminat, cu simțemintele-i cele nobile și nalte, iubirea-i cea severă de dreptate, și cu inima-i cea românească purure însuflețită pentru patrie și națiune, pune această peatră întru lacrimi de durere Elisa Sturdza, înconjurată de ceilalți frați sdrobiți de măchniciune.”

Note

Legături externe
 Membrii Academiei Române din 1866 până în prezent – H

Nașteri în 1823
Decese în 1871
Publiciști români
Politicieni români
Membri fondatori ai Academiei Române
Români bucovineni
Familia Hurmuzachi
Români din secolul al XIX-lea
Ferdinand von Zeppelin

Ferdinand Adolf Heinrich August Graf von Zeppelin () a fost constructorul german al dirijabilului. În 1900, cu motorul pregătit de el, a efectuat primul zbor cu un dirijabil rigid cu structură metalică.

Note

Legături externe 
  Biografie 
  Muzeul Zeppelin din Friedrichshafen
  Aeronauticum -- Deutsches Luftschiff- und Marinefliegermuseum din Nordholz
  Zeppelin- und Garnisonsmuseum din Tondern (Danemarca)
  Die Luftschiffwaffe des Heeres
  Mormântul din Stuttgart
  Informații despre viața lui Zeppelin 

Nașteri în 1838
Decese în 1917
Inventatori germani
Beneficiari ai Ordinului Vulturul Negru
Cetățeni de onoare ai orașului München
Antoine César Becquerel

Antoine Cesar Becquerel () a fost un  fizician francez, pionier al studiului fenomenelor electrice și de luminescență.

A fost tatăl fizicianului Alexandre-Edmond Becquerel și bunicul fizicianului Antoine Henri Becquerel.

Note

Bibliografie
 
 Royal Society (brief biographical details)
 Catholic Encyclopedia article

Nașteri în 1788
Decese în 1878
Fizicieni francezi
Membri ai Academiei Franceze de Științe
Laureați ai Medaliei Copley
Membri străini ai Royal Society
Fizicieni din secolul al XIX-lea
Absolvenți ai École Polytechnique
Nume înscrise pe Turnul Eiffel
Membri ai Academiei Regale Neerlandeze de Arte și Științe
Emanuel Elenescu

Emanuel Elenescu (n. 8 martie 1911, Piatra Neamț – d. 17 iunie 2003) a fost un compozitor și dirijor român.

Cariera artistică
A fost dirijor al Corului Academic Radio și al Orchestrei Simfonice a Radioteleviziunii Române.

Compoziții proprii
 Rapsodia Română pentru vioară și orchestră

Discografie
 Emanuel Elenescu - un senior al baghetei, Editura Casa Radio 2003

Legături externe
 Atelier LiterNet: Emanuel Elenescu - un senior al baghetei

Interviuri

 "Romanii sunt un popor talentat, dar de care istoria isi bate joc in continuare", Formula AS - anul 2000, numărul 409

Dirijori români
Compozitori români
Viteză liniară

Mărime fizică derivată, viteza, ca mărime scalară, se definește ca fiind distanța parcursă de un obiect (prin cuvântul "obiect" se înțelege un corp sau o particulă) într-un anumit interval de timp. Formula scalară a vitezei este

Într-o exprimare aritmetică simplificată, derivata este un raport între două variații (două diferențe) de mărimi fizice diferite. Viteza este deci derivata (concept fundamental al calculului diferențial și integral) distanței în raport cu timpul.

Definiția vectorială a vitezei este derivata în timp a vectorului de poziție a punctului material. De data aceasta, pentru a determina corect viteza ca mărime fizică vectorială sunt necesare atât direcția cât și modulul vectorului de poziție.

Variația în timp a vitezei este accelerația, care la rândul său, este o mărime vectorială, care are o componentă scalară, dată de variația de două ori în timp a distanței parcurse și una vectorială, dată de dată de variația de două ori în timp a vectorului de poziție al aceluiași punct material.

Formulă dimensională și unități de măsură
Conform analizei dimensionale, formula dimensională pentru viteză se scrie sub forma:

Adică dimensiunea fizică a vitezei este lungime  ori timpul la puterea minus unu.

În Sistemul Internațional de Măsuri
lungimea se măsoară în metru iar timpul în secundă, rezultă că unitatea de măsură pentru viteză este:

În SI, viteza se măsoară deci în metru pe secundă (metru ori secundă la puterea minus unu). Mișcarea punctului material pe o traiectorie oarecare are loc cu viteza de un metru pe secundă atunci când punctul parcurge un drum de lungime egală cu un metru într-un interval de timp egal cu o secundă.

În sistemul de măsuri tolerat, cgs, unitatea de măsură este , adică centimetru pe secundă, transformarea dintre cele două unități este dată de relația:  sau reciproc: .

Viteza liniară pe o traiectorie curbă 
Viteza liniară pe o traiectorie curbă plană e dată de produsul dintre viteza unghiulară și raza de curbură locală.

Mărimi fizice
Cinematică
PPPoE

Protocolul punct la punct prin Ethernet (sau PPPoE, de la engl. point-to-point protocol over Ethernet) este un protocol de rețea pentru încapsularea cadrelor PPP în cadre Ethernet.  
Este folosit mai ales pentru servicii în bandă largă, cum ar fi DSL .  
Oferă facilitățile standard PPP, cum ar fi autentificare, criptare și compresie.

PPPoE a fost dezvoltat de UUNET, Redback și RouterWare. Protocolul este publicat în RFC 2516.

Ce este PPPoE?
PPPoE este acronimul pentru Point to Point Protocol over Ethernet (protocol punct la punct prin Ethernet), ceea ce înseamnă o conexiune punct la punct, client-server, peste o conexiune Ethernet existentă. Mai specific, PPPoE este un protocol ce permite simularea unei conexiuni pe linie comutată peste o conexiune Ethernet.

La ce este bun PPPoE?
Serviciul PPPoE este folosit pentru autentificarea utilizatorilor rețelei și oferirea accesului la internet, serverele PPPoE sunt numite și concentratoare de acces.

Cum functioneaza PPPoE
Protocolul PPPoE are două faze distincte: discovery și session.
Clientul inițializeaza sesiunea de autentificare printr-o cerere broadcast (discovery).
Serverul îi răspunde cu adresa MAC proprie și îi prezintă oferta de conectare, clientul se
autentifică cu un username și o parolă și sesiunea este stabilită (session).

Discovery
În faza discovery clienții PPPoE trimit broadcast frame-uri speciale, frame-uri PADI –
PPPoE Active Discovery Initiation, pentru descoperirea serverelor PPPoE.
În această fază clientul PPPoE dorește să afle adresa MAC a serverului PPPoE.
Serverele PPPoE răspund unicast cu frame-uri PADO - PPPoE Active Discovery Offer,
anunțându-și astfel prezența.
Clientul PPPoE alege un server PPPoE căruia îi răspunde cu frame-uri PADS - PPPoE
Active Discovery Session-Confirmation, în urma cărora se stabilește un ID pentru
sesiunea PPPoE.
La finalul procesului de discovery, atât serverul PPPoE, cât și clientul PPPoE, își cunosc reciproc adresele MAC și au convenit asupra unui ID care va identifica unic sesiunea PPPoE.

Session
În faza session, clientul PPPoE schimbă unicast frame-uri PPP encapsulate în frame-uri
Ethernet cu serverul PPPoE, frame-urile PPP sunt scrise în payload-ul frame-urilor
Ethernet. Autentificarea, autorizarea și contorizarea clienților PPPoE este făcută de către un server AAA (Authentication Authorization Accounting) – Figura 1.

Avantajele PPPoE
O rețea care folosește protocolul PPPoE oferă următoarele avantaje:

1. Accesul utilizatorilor la internet folosind utilizator și parolă;
2. Alocarea dinamică a adreselor IP de către serverele PPPoE;
3. Înlăturarea utilizării nelegitime a adreselor IP;
4. Contorizarea traficului făcut de către utilizatori;
5. Sistemele de operare suport pentru conectarea la rețeaua PPPoE;
6. Efort minim de configurare din partea clienților.
7. Accesul se face centralizat prin intermediul concentratorului PPPoE, fapt ce permite controlul întregului trafic.

Protocoale
Furnizor de servicii Internet

Furnizorii de servicii Internet sunt firme sau organizații care oferă conexiune și acces la Internet și servicii. Deseori ei sunt numiți "ISP", inițialele denumirii din limba engleză Internet Service Provider.

Accesul fizic la Internet poate fi prin linie de telefon comutată (dial-up), acces prin linie închiriată, linie de telefon ISDN, linie de telefon ADSL, cablu (de TV), radio, sistemul de telefonie mobilă GSM, sistemul de telefonie mobilă UMTS, satelit ș.a.

Serviciile oferite pot fi servicii de tranzit Internet, înregistrare nume domeniu, colocație etc.

În general, un ISP facturează un abonament lunar, iar consumatorul poate utiliza Internetul în mod nelimitat ca volum de date, dar cu diverse viteze de transmisie. Planurile „rapide“ pentru companii sau utilizatori „grei“ impun uneori o limită la volumul de date transferat.

Viteza și disponibilitatea conexiunii Internet împarte serviciile pentru utilizatorii finali în două categorii:
 pe linie comutată
 de bandă largă (= de mare viteză )

Conexiunile pe linie comutată (dial-up) necesită o linie telefonică, și de obicei implică plata separată a impulsurilor telefonice la operatorul de telefonie. Conexiunile de bandă largă pot fi ISDN, Radio, Cablu, DSL, Internet prin Satelit sau direct Ethernet. Legătura de bandă largă e mai rapidă și este disponibilă permanent, dar în același timp este și mai scumpă.

Legăturile între diverșii ISP sau între punctele de prezență ale unui ISP sunt făcute de obicei printr-o rețea de tip „backbone“, capabilă să transmită un volum imens de informații, folosind deseori fibră optică.

Servicii conexe 
 DNS
 DNS dinamic
 servere Usenet
 servicii de E-mail
 servicii de găzduire web

Vezi și 
 Internet Exchange
 Peering
 Telco

Referințe

Legături externe 
  Asociația Natională a Internet Service Providerilor din România
  Asociația Interlan
  Atlas de ISPuri și "backbones"
Martir

Este numită martir sau mucenic o persoană care moare pentru credința sa religioasă. Termenul de martir se mai aplică și celor care își dau viața pentru o altă cauză, considerată nobilă, ca de exemplu cei ce mor pentru țara lor în timp de război.

Martiriu, suferință, supliciu, tortură sau moarte îndurată de cineva pentru ideile sau convingerile sale.

Istoric 
În Imperiul Roman timpuriu, cetățile independente din Asia Mică se străduiau să își răsplătească binefăcătorii și să îndemne populația la generozitate civică prin intermediul unor proclamații elogioase la adresa autorităților romane, citite în public în fața unui auditoriu. Aceste elogii sunt denumite în sursele epigrafice drept martyriai. Creștinii au adoptat expresia în sensul de "mărturii" ale faptelor și suferințelor celor persecutați, care s-au numit astfel "martiri" - de la cuvântul grecesc martyr, sau martys, însemnând "martor". Persecutia creștinilor de către autoritățile romane începând din a doua parte a secolului al II-lea este intim legată de istoria comunităților creștine timpurii și de emergența creștinismului.

În creștinism

În Islam

Note
Mucenic (dezambiguizare)

Un mucenic este o persoană care moare pentru religia sa. Vezi Martir.
 Mucenicii sunt preparate tradiționale românești care se mănâncă în ziua sărbătorii celor 40 de mucenici din Sevastia.
Abel

Abel (în  Hevel = „suflare"; în  "Habil") este în Vechiul Testament și în Coran al doilea fiu al lui Adam și al Evei, ucis de fratele său Cain. Abel era cioban, iar Cain era agricultor.

Abel a fost al doilea fiu al primilor oameni de pe pământ, și se ocupa cu păstoritul oilor. Conform Genezei, într-o zi, atât el cât și fratele său Cain, care a fost primul fiu al primilor oameni de pe pământ, au adus o jertfă lui Dumnezeu.
Abel a adus un miel iar Cain, pentru că se ocupa cu agricultura, a jertfit din roadele pământului. Dumnezeu nu a privit cu bunăvoință la jertfa lui Cain, nu datorită jertfei în sine, ci datorită caracterului acestuia și astfel Cain, orbit de invidie, l-a ucis pe Abel.

Aceasta este prima crimă relatată în Vechiul Testament.
După unii autori, explicațiile pot fi regăsite în contradicția dintre agricultură și nomadism.

Note

Vezi și
Listă de zile onomastice

Personaje biblice
Personaje citate în Divina Comedie (Infernul)
Adam și Eva
Stafie

O stafie, denumită și fantomă, nălucă sau strigoi, este o ființă ireală, imaginară, pe care cred că o văd, sau pretind că o văd, unii oameni, și care ar reprezenta de obicei duhul unui mort legat de pământ.

În general, stafia reprezintă întruchiparea sufletelor celor morți, diferită însă de strigoi. Stafiile de regulă "bântuie", adică se arată în locurile în care au trăit în timpul vieții, cel mai adesea fără a interfera cu existența actualilor locuitori, cel mult, speriindu-i. Uneori pot fi văzute (cea mai cunoscută reprezentare fiind ca o ființă imaterială, dintr-un fel de fum alb), alteori își fac simțită prezența numai prin sunete sau semne (obiecte mutate, luate din loc etc.). Urmările faptelor lor sunt ceea ce este cunoscut sub numele de poltergeist.

În creștinism 
Poziția bisericilor ortodoxe este că nu există „fantome”, ci demoni care iau înfățișarea celor adormiți, pentru a înfricoșa sau a amăgi pe cineva. 

Sfântul Grigore de Nyssa a afirmat că cei care sunt foarte atașați de trup rămân încă legați de lumea aceasta o perioadă (dar nu a precizat cât timp). În schimb, Sfântul Macarie cel Mare Egipteanul  a spus că „În cele două zile (de după moarte) i se permite sufletului, însoțit de îngeri, să meargă unde dorește pe pământ.”

Note

Legături externe 
 Halloween ghost story, 9 noiembrie 2006, Descoperă
 Cele mai celebre fotografii cu FANTOME. Ce crezi, sunt adevărate?, 7 martie 2013, Evenimentul zilei
 Halloween ghost story, 9 noiembrie 2006, Descoperă
 Fantomele & noaptea mortilor vii, 2 iulie 2009, Cecilia Stroe, Descoperă

Mitologie românească
 *
demoni
Lista oamenilor de știință în tehnologia informației



România 
 Gheorghe Cartianu-Popescu
 Mihai Drăgănescu
 Dragomir Hurmuzescu
 Grigore Moisil
 Ștefan Odobleja
 Tudor Tănăsescu
 Nicolae Vasilescu-Karpen

Tehnologia informației
Oameni de știință
Lista
Limba vietnameză

Limba vietnameză (în vietnameză: tiếng Việt, în vietnameză chữ nôm, „”) este o limbă vorbită în majoritate în Vietnam.

Alfabetul (în vietnameză quốc ngữ):

Vocabular 

Limba vietnameză a utilizat caractere chinezești și, prin urmare, multe cuvinte provin din limba chineză.

Legături externe 

 Swadesh list of Vietnamese basic vocabulary words (from Wiktionary's Swadesh list appendix)
 The Free Vietnamese Dictionary Project
 Vietnamese Online Web Application with 40 Interactive Free Lessons
 Nôm look-up from the Vietnamese Nôm Preservation Foundation
 Online Vietnamese lessons  from Northern Illinois University
 The right place of the Vietnamese accent a simple rule for learners, on where to put the tonal accent
 The Vietnamese keyboard its layout is compared with US, UK, Canada, France, and Germany's keyboards.
 Lexicon of Vietnamese words borrowed from French by Jubinell
 Vietnamese text to speech engine  An SAPI5-compliant Vietnamese TTS engine.
 The Non-Issue of Dialect in Teaching Vietnamese 
 List of Japanese-Vietnamese Kanjis by Jubinell

Vietnameză
Vietnam
Ziua Europeană a Victimelor Terorismului

Data de 11 martie  a fost  declarată de Parlamentul European ca  fiind  Ziua europeană a victimelor terorismului. Data propusă inițial era 11 septembrie, ziua celor mai mari atentate teroriste comise în lume (SUA, 2001), dar  cele patru atentate comise la Madrid în dimineața zilei de 11 martie 2004 au determinat, însă, stabilirea acestei date.

Vezi și 
 Atentatele din 11 martie 2004 de la Madrid

Terorismului, Victimelor
Victime
Terorism
11 martie
Vigo

Vigo este cel mai mare oraș al regiunii Galicia și provinciei Pontevedra din nord-vestul Spaniei. Populația orașului Vigo numără 292,566 locuitori iar cea a ariei urbane 420,672, situându-se pe locul 14 în topul celor mai mari arii urbane după mărime.

În Vigo este situată cea mai mare fabrică din Galicia, PSA Peugeot Citroën Group, care a produs 473,000 de automobile în 2003, 88% dintre acestea fiind destinate exportului.

Vigo este cel mai mare port pescăresc al Europei, fiind gazda celei mai mari companii de pescuit, Pescanova.

Universitatea Vigo, care inițial a fost o filială a Universității Santiago, este situată într-o zonă muntoasă din afara orașului.

Orașe din Spania
Vigo
Avellino

{{Infocaseta Așezare
|tip_asezare=Oraș
|nume=Comune di Avellino
|imagine=
|imagine_dimensiune=
|imagine_descriere=
|nume_oficial=
|tip_subdiviziune=Țară
|nume_subdiviziune=
|stemă=Avellino-Stemma.png
|emblema_imagine=Avellino-Gonfalone.png
|emblema_tip=Gonfalon
|porecla=
|tip_subdiviziune1=Regiune
|nume_subdiviziune1=Campania
|tip_subdiviziune2=Provincie
|nume_subdiviziune2=Avellino (AV)
|lider_titlu=
|lider_nume=
|lider_partid=
|altitudine=
|suprafață_totală_km2=
|recensământ=
|populație=
|densitate=
|populație_metropolitana=
|populație_urbana=
|fus_orar=CET
|utc_offset=+1
|fus_orar_DST=CEST
|utc_offset_DST=+2

|camp_gol_nume=Denumirea localnicilor|camp_gol_info=
|prefix_telefonic=
|tip_cod_poștal=Cod poștal
|codpoștal=
|componenta_tip=
|componenta=
|camp1_gol_nume=
|camp1_gol_info=
|camp2_gol_nume=
|camp2_gol_info=
|latd=|latm=|lats=|latNS=N
|longd=|longm=|longs=|longEV=E
|pushpin_map=
|sit-adresă=
}}Avellino' este un oras în Italia, capitala provinciei Avellino în estul regiunii Campania, la 351 metri deasupra nivelului mării. Este situat la 42 de kilometri est-nord-est de Napoli și are 54,300 de locuitori conform recensământului din 2003.

 Muzee 
 Lapidar Diocesan
 Galeria Națională de Selachoidei (Museum rechin)
 Muzeul de Artă - MdAO 
 Muzeul Zoologic al Nevertebrate <<L. Carbone>>
 Provinciale Galeria de Arta
 Provinciale Muzeul Arheologic <<Irpino>>

DemografieVezi și:'' Listă de orașe din Italia

Orașe din Italia
Treviso

Treviso este o comună din provincia Treviso, regiunea Veneto, Italia, cu o populație de 83.375 de locuitori și o suprafață de 55,58 km². Este situat la aproximativ 40 km nord-est de Padova, și aproximativ 30 km nord de Veneția.

Geografie 
Treviso se află la confluența râurilor Botteniga și Sile în câmpia venețiană. Înălțimea medie este de aproximativ 15 m deasupra nivelului mării.

Situația economică
Treviso este situat în centrul unei regiuni puternic agricole (cereale, legume, vin), dar este, de asemenea, un important centru industrial (sticlă, ceramică, hârtie, textile, inginerie mecanică, inginerie electrică, chimie). Principalele companii din regiune sunt: ​​Benetton Group, Zoppas (Electrolux), DeLonghi, Geox și producătorul de biciclete Pinarello.

Demografie

Grupuri etnice și minorități străine
La 31 decembrie 2021, în municipiu existau  de rezidenți străini, adică % din populație. Următoarele sunt cele mai mari grupuri::

 Romania 
 Kosovo 
 Cina 
 Bangladesh 
 Nigeria 
 Moldova 
 Albania 
 Ucraina 
 Marocco 
 Sri Lanka

Obiective turistice

Referințe

Legături externe
Comunele Italiei

Comune din provincia Treviso
King Camp Gillete

King Camp Gillette (n. 5 ianuarie 1855, Fond du Lac, Wisconsin — d. 9 iulie 1932, Los Angeles, California), inventator american al lamei de bărbierit, brevetată în 1895, și lansată pe piață în 1903 care apoi a cucerit întreaga lume cu metoda sa revoluționară de ras.

Legături externe

Informații suplimentare

Nașteri în 1855
Decese în 1932
Inventatori americani
Oameni de afaceri americani
Gustav Robert Kirchhoff

Gustav Robert Kirchhoff () a fost un  fizician german multilateral.

Gustav Robert Kirchhoff a descoperit legile care îi poartă numele în domeniul circuitelor electrice legate de curentul, tensiunea electrică și rezistența electrică. A descoperit (împreună cu Robert Wilhelm Bunsen) elementele chimice cesiu (1860) și rubidiu (1861). A activat și ca electrotehnician și astronom. A analizat fenomenele de radiație termică și a formulat legi fizice importante din acest domeniu.

Note

Legături externe 
  Biografie

Vezi și 
 Legile lui Kirchhoff (radiație)
 Legile lui Kirchhoff (circuit electric)

Nașteri în 1824
Decese în 1887
Fizicieni germani
Descoperitori de elemente chimice
Fizicieni din secolul al XIX-lea
Absolvenți ai Universității din Königsberg
Oameni din Kaliningrad
Membri ai Academiei Maghiare de Științe
Oameni de știință germani din secolul al XIX-lea
Membri ai Academiei Regale Neerlandeze de Arte și Științe
Eponime ale craterelor de pe Lună
Charles Boycott

Charles Cunnigham Boycott (* 12 martie 1832 - † 19 iunie 1897), proprietar irlandez împotriva căruia țăranii de pe moșia sa au organizat, pentru prima dată în istorie, o formă de protest numită de atunci boicot.

Legături externe 
  10 Awful Words and the People They're Named For

Nașteri în 1832
Decese în 1897
Vila do Porto

Nordeste este un oraș în Portugalia în nordestul insulei São Miguel din estul Azore. Are o populație de 5 578 (date din 2001).

Populație: 5 578 (2001)
Area: 97.18 km²/9 718 ha
Densitate: 57.4/km²
Cod poștal: 9???

Vezi și: Listă de orașe din Portugalia

WWW
http://www.azoren-online.com/santamaria/tipps/sehenswuerdigkeiten/viladoporto/index.shtml (DE)

Orașe din Portugalia
Mesaj subliminal

Un mesaj subliminal este un semnal sau mesaj conceput să fie transmis sub limitele normale ale percepției. Acesta se află dincolo de nivelul conștient, dar excită foarte bine simțurile. Sugestiile subliminale acționează la fel ca și sugestiile hipnotice. De fiecare dată când ne confruntăm cu o alegere, putem decide în mod conștient ce decizie să luăm, în funcție de voința și de dorințele noastre; totuși, spiritul nostru inconștient nu are aceeași capacitate de analiză a informației și el acționează în funcție de datele pe care le-a primit ca și cum ele ar fi adevărate.

Subliminalul vizual Imaginile subliminale sunt invizibile la o viteză normală. Ochiul nu le va putea vedea decât dacă știe că există o imagine subliminală pe care să o caute și asupra căreia să se concentreze. Numai atunci va putea să o întrezărească și, chiar dacă nu a văzut-o înainte, acum, când știe unde este, va putea să o vizualizeze.

Subliminalul auditiv (sau sonor) nu se bazează pe durată, ca subliminalul vizual, ci pe intensitate; o frază difuzată la un nivel prea scăzut pentru a fi percepută în mod conștient este înregistrată și decodată de creier; de exemplu, atunci când ascultăm o melodie care conține mesaje subliminale, în general nu auzim decât melodia. 

Folosirea subliminalului Atunci când sugestiile sunt pozitive, rezultatele pozitive sunt uimitoare: relaxarea, atenuarea durerii, eliberarea de o sexualitate refulată, dobândirea unei gândiri pozitive, realizarea de performanțe sportive, încrederea în sine, reducerea depresiei, tratarea alcoolismului… Cel mai bun moment pentru ascultarea subliminalului este seara, înainte de culcare, sau dimineața, imediat după trezire, atunci când visele noastre au toate șansele să fie orientate în sensul reprogramării pe care o dorim.

Efectivitate reală 

O meta-analiză a deciziei de a cumpăra dintre două produse concurente a produs rezultate nesemnificante statistic.

Referințe

Legături externe 

  clubmistic.ro, Gabriela Velours, Mesajele subliminale
 [http://www.scientia.ro/homo-humanus/75-granitele-gandirii/706-cum-functioneaza-mesajele-subliminale.html]
 [http://www.energobiologie.ro/index.php/Tehnici-speciale/Mesajele-subliminale.html]
 Mesajele subliminale, o legenda urbana, 6 aprilie 2009, Alexandru Safta, Descoperă
 Mesajele subliminale, 17 aprilie 2013, Teodor Dănălache, CrestinOrtodox.ro

Percepție
Controlul minții
August von Wassermann

August Paul  von Wassermann (n. 21 februarie 1866, Bamberg, Bavaria - d. 16 martie 1925, Berlin) a fost medic și bacteriolog german, cunoscut pentru descoperirea, în 1906, a reacției ce-i poartă numele.

Vezi și
Imunologie

Legături externe

 Biografie limba engleză

Nașteri în 1866
Decese în 1925
Medici germani
Biologi germani
Oameni de știință germani din secolul al XX-lea
Microbiologi
Tatarstan

Republica Tatarstan (în , în tătară: Татарстан Республикасы/Tatarstan Respublikası) este un subiect federal al Rusiei, una din republicile Federației Ruse. Kazan este capitala Republicii Tatarstan. Republica Tatarstan a devenit independentă în 1992 și a fost anexată de Rusia în 1994. La 24 iulie 2017, acordul de autonomie semnat în 1994 între Moscova și Kazan a expirat, astfel că Tatarstanul a fost ultima republică a Rusiei care și-a pierdut statutul special.

Populație 

Anul 1989: 3.637.809

Anul 2002: 3.779.265

Anul 2010: 3.786.448

Grupuri etnice 
Sunt în jur de 2 milioane de tătari și 1,5 milioane de ruși. Ucrainenii, mordvinii și bașchirii sunt și aceștia în număr semnificativ. Majoritatea tătarilor sunt suniți și o minoritate sunt creștini ortodocși.

Orașe 
 Kazan
 Constanta

Note

 
Eponime ale asteroizilor
François de la Rochefoucauld

François de la Rochefoucauld () a fost un filozof și moralist francez, fin observator al moravurilor și caracterelor, autor al unor "Maxime" (504 la număr).

Date biografice 
François VI, duce de Rochefoucauld, prinț de Marcillac, fiul lui François V (guvernator de Poitou apreciat de Richelieu) s-a născut la Paris. La 15 ani s-a căsătorit cu verișoara sa Mlle de Vivonne, cu care șase ani mai târziu va avea un fiu.

Opera 
 1662: Memorii (Mémoires), este descrisă epoca Frondelor
 1664: Cugetări sau sentințe și maxime morale (Réflexions ou sentences et maximes morales), operă de viziune pesimistă, remarcabilă prin acuitatea observației, care a introdus aforismul în literatura franceză.

Note

Legături externe 

  Biografie 
 François de la Rochefoucauld

Nașteri în 1613
Decese în 1680
Filozofi francezi
Filozofi din secolul al XVII-lea
Scriitori francezi din secolul al XVII-lea
Ioan Piuariu-Molnar

Ioan Piuariu-Molnar (n. 1749, Sadu, Sibiu – d. 16 martie 1815, Cluj) este primul medic titrat român, filolog și traducător. 
Chirurg al Universității din Viena, medic la Sibiu și profesor de oftalmologie la Școala medico-chirurgicală din Cluj. Autor al celei dintâi gramatici româno-germane, al unei istorii universale și al unui dicționar român-german. A inițiat prima publicație științifică medicală, Sfătuire către studenții în chirurgie (1793) și a colaborat la redactarea lui Supplex Libellus Valachorum.

A fost inițiat în loja masonică sibiană „St. Andreas”, la 16 septembrie 1781. Gradele de Companion și Maestru le-a primit în aceeași lojă, la 17 aprilie 1783 și, respectiv, 13 octombrie 1784.

Date biografice
  Este autorul celei dintâi gramatici româno-germane.
  S-a numărat printre cei care au redactat Supplex Libellus Valachorum.
  A inițiat prima publicație științifică medicală românească, Sfătuire către studenții în chirurgie în anul 1793. 
  A tălmăcit prima lucrare de Istorie universală, introducând și pasaje cu contribuții proprii.

Lucrări
 Economia stupilor - (1785)
 Sfătuire către studenții în chirurgie - (1793)
 Supplex Libellus Valachorum-  (1791)
 Retorica, adica învațătura și întocmirea frumoasei cuvântări - (1798)

Note

Bibliografie
Mihai Racovițan, Eugen Străuțiu: Ioan Piuariu-Molnar și activitatea sa culturală, în: Transilvania 1/2002.

Legături externe
 200 de ani de la tiparirea primului tratat de retorică

Galerie de imagini 

Nașteri în 1749
Decese în 1815
Medici români
Școala Ardeleană
Traducători români
Francmasoni români
Arthur Rimbaud

Jean Nicolas Arthur Rimbaud () a fost un poet francez, figură centrală a literaturii moderne, precursor al simbolismului.

A început să scrie poezii deja la vârsta de 10 ani, în 1870 publică prima sa scriere "Les étrennes des orphelins". În același an, la 29 august, fuge de acasă la Paris, unde vagabondează și este închis într-o casă de corecție pentru minori. Este eliberat de un prieten al familiei, Georges Izambart, care-l readuce acasă. La vârsta de 17 ani, în 1871, scrie poemul esoteric "Le Bateau ivre" ("Corabia beată"), pe care i-l prezintă poetului Paul Verlaine. În aceste creații de debut se simte influența lui Charles Baudelaire, dar - în același timp - se recunoaște propria sa originalitate în asociațiile metaforice neașteptate și în amestecul între conștiința de sine și resemnare, care va fi prezent și în operele ulterioare. La propunerea lui Paul Verlaine, Rimbaud se stabilește în 1871 în locuința acestuia din Paris, unde întrețin până în anul 1873 o relație amoroasă. Se ajunge la ruptură definitivă în 1873, când Verlaine, încercând să-l ucidă, îi produce o rănire gravă. 

Acest episod este redat de Rimbaud în poemul în proză "Une Saison en enfer" ("Un anotimp în infern"), care - prin dinamismul și radicalitatea stilistică a compoziției - marchează un punct de cotitură în istoria literaturii. Tot din această perioadă datează ciclul de poeme în proză "Les Illuminations" ("Iluminările"), creații vizionare, pline de explozie poetică a tiparelor convenționale. În acest ciclu se găsește celebrul "Sonnet des voyelles" ("Sonetul vocalelor"), în care, fiecăreia din cele cinci vocale, i se atribuie o anumită culoare.

Urmează o viață de peregrinări și vagabondaj prin Anglia, Germania, Italia, Java și Cipru, lucrând ca prezentator de circ, mercenar, supraveghetor la o carieră de piatră etc. Din 1880 este negustor de cafea, piei de animale și arme în Africa de nord și ia parte la expediții în Etiopia și Somalia. În afara unei bogate corespondențe cu familia, de la vârsta de 20 de ani, Rimbaud nu a mai scris nimic în domeniul literaturii. Bolnav fiind, se întoarce în 1891 la Marsilia, unde moare la 10 noiembrie, în dureri sălbatice din cauza unei cangrene, la vârsta de 37 de ani.

În cinematografie
Relația sa cu Paul Verlaine a fost tematizată în filmul Eclipsă totală regizat de Agnieszka Holland în anul 1995. În rolul lui Rimbaud a fost distribuit actorul Leonardo DiCaprio.

Comemorări
Orașul său natal, Charleville-Mézières, a organizat în anul 2004 o serie de manifestări comemorative, în cadrul "Anului Rimbaud".

Note

Nașteri în 1854
Decese în 1891
Poeți francezi
Poeți simboliști
Persoane LGBT din Franța
Decese cauzate de cancer
Scriitori francezi din secolul al XIX-lea
Poeți din secolul al XIX-lea
Eponime ale asteroizilor
Eponime ale craterelor de pe planeta Mercur
Alexandru Balaci

Alexandru Balaci (n. 12 iunie 1916, Aurora (Mehedinți) - d. 7 martie 2002, București) a fost un italienist român, critic și istoric literar, politician comunist, membru al Academiei Române, membru supleant al CC al PCR.

Biografie 
După absolvirea liceului la Craiova și a Facultății de Litere și Filosofie din București, își va lua doctoratul în anul 1943 cu teza Giovanni Pascoli în neoclasicismul italian.

A fost, rând pe rând, redactor-șef la ESPLA, vicepreședinte al Comitetului de Stat pentru Cultură și Artă, director al Bibliotecii române din Roma situată în fosta Accademia di Romania (Școala Română din Roma), între anii 1981-1990, profesor și șef de catedră la Facultatea de Litere din București, vicepreședinte al Uniunii Scriitorilor din România și redactor-șef al revistei Viața românească. 

S-a consacrat studiului culturii italiene, elaborând numeroase lucrări de referință și traducând din opera unor mari personalități ale ei. A coordonat monumentală lucrare Istoria literaturii italiene și numeroase dicționare. A fost membru în numeroase academii, societăți europene și mondiale.

A fost căsătorit cu actrița Maria Mimi Botta.

Afilieri 
 A fost ales membru corespondent al Academiei Române în anul 1965 și membru titular în 1994

Distincții
A fost distins cu Ordinul Steaua Republicii Socialiste România clasa a II-a (1971) „pentru merite deosebite în opera de construire a socialismului, cu prilejul aniversării a 50 de ani de la constituirea Partidului Comunist Român”.

Opera

Monografii 
 Giosué Carducci (1947)
 Dante Alighieri (1966)
 Franceso Petrarca (1968)
 Machiavelli (1969)
 Manzoni (1974)
 Lodovico Ariosto, contemporanul nostru (1975)
 Giovanni Boccaccio (1976)
 Ugo Foscolo (1978)
 Torquato Tasso (1982)
 Luigi Pirandello (1986)
 Vittorio Alfieri (1989)

Studii 
 Studii italiene (1958), (1964)
 Studii despre Dante (1965)
 Antologia della litteratura italiana delle origini fino ai nostri giorni
 Studii și note literare (1979)

Traduceri 
 Gabriele d’ Annunzio
 Giovanni Verga
 Salvadore Quasimodo
 Luigi Pirandello

Note

Legături externe 
 Membrii Academiei Române din 1866 până în prezent – B
 Alexandru Balaci, profesorul de iubire, adevar și frumos 

 
Nașteri în 1916
Nașteri pe 12 iunie
Decese în 2002
Decese pe 7 martie
Absolvenți ai Facultății de Litere din București
Accademia di Romania
Comuniști români
Critici literari români
Istorici literari români
Italieniști români
Membri titulari ai Academiei Române
Propagandiști români
Profesori universitari români
Oameni din județul Mehedinți
Membri ai Comitetului Central al Partidului Comunist Român
Nat King Cole

Nat King Cole născut Nathaniel Adams Coles, () a fost un pianist, compozitor, interpret de jazz, cântăreț și actor de film american.

Date biografice 

Născut în 1919, și-a alcătuit prima formație de jazz în liceu. Treptat, a devenit unul din cei mai cunoscuți și mai populari cântăreți ai vremii. A realizat numeroase lucruri în folosul comunității afro-americane din SUA, în acea vreme discriminarea fiind încă acceptată. A fost primul afro-american (negru) care a avut propriul show la radio și, apoi, propriul show la televiziune.

Albume (selecție) 

 Unforgettable (1953)
 Ballads of the Day (1954)
 Penthouse Serenade (1955)
 Sings For Two In Love (1955)
 The Piano Style of Nat King Cole (1955)
 Night Lights (1956)
 The Complete After Midnight Sessions (1956)
 Just One Of Those Things (1957)
 Love Is The Thing (1957)
 Cole Español (1958)
 Everytime I Feel The Spirit (1958)
 St. Louis Blues (1958)
 Tell Me All About Yourself (1958)
 The Very Thought Of You (1958)
 Welcome To The Club (1958)
 To Whom It May Concern (1958)
 A Mis Amigos (1959)
 The Touch of Your Lips (1960)
 The Magic Of Christmas (1960)
 Wild Is Love (1960)
 Let's Face The Music And Dance (1961)
 Nat King Cole Sings; George Shearing Plays (1961)
 The Nat King Cole Story (1961)
 Dear Lonely Hearts (1962)
 More Cole Español (1962)
 Ramblin' Rose (1962)
 The Christmas Song (1962)
 My Fair Lady (1963)
 Those Lazy-Hazy-Crazy Days of Summer (1963)
 Where Did Everyone Go? (1963)
 I Don't Want To Be Hurt Anymore (1964)
 L-O-V-E (1964)
 Sincerely / The Beautiful Ballads (1965)

Filmografie selectivă
 1943	Here Comes Elmer, regia Joseph Santley
 1946	Breakfast in Hollywood, regia Harold D. Schuster
 1948	Killer Diller, regia Josh Binney
 1949	Make Believe Ballroom, regia Joseph Santley
 1953	The Blue Gardenia, regia Fritz Lang
 1955	Sărută-mă mortal (Kiss Me Deadly), regia Robert Aldrich
 1956	Basin Street Revue, regia Joseph Kohn
 1958	St. Louis Blues, regia Allen Reisner
 1959	Night of the Quarter Moon, regia Hugo Haas
 1965 Cat Ballou, regia Elliot Silverstein

Referințe

Legături externe 

 Nat King Cole 
 - The Unfortgettable Nat King Cole
 “Suntem săraci, săraci?", "Da, suntem săraci, săraci!", "Lasă, mamă, că numele meu va străluci!”. Destinul copilului DE CULOARE ajuns REGE /VIDEO, 17 martie 2013, Roxana Roseti, Evenimentul zilei
 

Nașteri în 1919
Nașteri pe 17 martie
Decese în 1965
Decese pe 15 februarie
Actori de film americani
Actori din statul Alabama
Baritoni americani
Cântăreți americani
Cântăreți de jazz americani
Câștigătorii premiilor Grammy Lifetime Achievement Award
Compozitori americani
Crooners
Decese cauzate de cancer pulmonar
Great American Songbook
Hollywood Walk of Fame
Jazz
Muzicieni ai Capitol Records
Muzicieni ai Decca Records
Muzicieni din statul Alabama
Phaedriades

Fedriadele sunt uriașe stânci gemene ce străjuiesc drumul de la Arachova la Delfi. Numele lor înseamnă "strălucitoarele" – în apus flancurile stâncilor strălucesc roșu, reflectând razele soarelui. Ele formează "poarta estică" a sitului de la Delfi.
Grecia
Gară

O stație de cale ferată (sau gară, propriu: clădirea de călători) este punctul de acces al călătorilor și/sau mărfurilor la calea ferată, în plus stația tehnică pentru mișcarea și formarea trenurilor, cu măcar două linii și un macaz.

Punctele de acces al călătorilor la trenuri fără macazuri sunt numite halte.

Cele mai importante tipuri de stații sunt:
 pentru transportul călătorilor:
 gară de călători
 stație tehnică cu linii de garaj pentru trenuri de călători

 pentru transportul mărfurilor: 
 gară de mărfuri
 stație tehnică pe platforme industriale și în porturi;
 stație de triaj pentru descompunerea și compunerea trenurilor de marfă

 stații de frontieră pentru tranzitul internațional al călătorilor și/sau mărfurilor.

Multe stații sunt de tipul combinat, atât pentru transportul călătorilor cât și al mărfurilor.

Cele mai multe stații sunt de trecere, dar există și stații terminus cu linii înfundate de exemplu la gara București Nord.

Stațiile cele mai mari, cele mai aglomerate și cele mai înalte

La nivel mondial
 Cea mai aglomerată stație de pasageri din lume, în ceea ce privește trecerea zilnică, este stația Shinjuku din Tokyo. 
 În ceea ce privește capacitatea platformei, cea mai mare stație mondială pe platforme este Grand Central Terminal din New York cu 44 de platforme.
 Cea mai înaltă stație din lume deasupra nivelului solului (nu deasupra nivelului mării) este stația de metrou Smith-Ninth Streets din New York City.
 Coney Island - Stillwell Avenue din New York este cel mai mare terminal din lume, cu 8 piste și 4 platforme insulare. 
 Gara Shanghai Sud, deschisă în iunie 2006, are cel mai mare acoperiș circular transparent din lume.

Note

Bibliografie 
 Dumitru Iordănescu, Constantin Georgescu: Construcții pentru transporturi în România 1881 - 1981. Monografie volumul I, București, Centrala de construcții căi ferate (CCCF) 1986.

Vezi și 
 Lista stațiilor de cale ferată din România

Legături externe 

 Cele mai impresionante gări din lume , 22 februarie 2011, Alexandru Safta, Descoperă - Travel

Gări
Transport
Cesare Beccaria Bonesana

Cesare Beccaria Bonesana, Marchiz de Gualdrasco și Villareggio () a fost un jurist, economist și publicist italian și unul dintre cei mai mari gânditori ai Iluminismului.

Date biografice 
Cesare Bonesana Beccaria s-a născut la Milano pe 15 martie 1738, din părinții Giovanni Soverio și Maria dei Visconti di Salicito, în palatul familiei de la Brera.

Note

Bibliografie 
 Dei delitti e delle pene - (1764)

Legături externe 

Nașteri în 1738
Decese în 1794
Filozofi ai Iluminismului
Filozofi italieni
Juriști italieni
Oameni din Milano
Italieni din secolul al XVIII-lea
Filozofi din secolul al XVIII-lea
Absolvenți ai Universității din Pavia
Nașteri pe 15 martie
Decese pe 20 noiembrie
Ioana Postelnicu

Ioana Postelnicu (nume de fată Eugenia Banu, n. 18 martie 1910, Poiana Sibiului, comitatul Sibiu, Austro-Ungaria  - d. 28 noiembrie 2004, ) a fost o scriitoare română.

Date biografice
S-a născut la Poiana Sibiului în 1910 și după absolvirea cursurilor Liceului „Domnița Ileana” din Sibiu în 1928 a început cursurile Facultății de Litere și Filosofie ale Universității din Cluj. După doi ani, în 1930, s-a transferat în București, continuând acolo studiile universitare.

În 1937 și-a început cariera literară la Cenaclul „Sburătorul" al lui E. Lovinescu.

Ioana Postelnicu a realizat o frescă (ecranizată ulterior) a vieții rurale transilvănene în Ciclul Vlașinilor, format din romanele Plecarea Vlașinilor (1964) și Întoarcerea Vlașinilor (1979). În ele a descris viața păstorilor din Mărginimea Sibiului (comuna Poiana) cu care scriitoarea avea legături de sânge.

A primit de două ori Premiul Academiei Române (1943, 1979) și premiul Uniunii Scriitorilor din România pentru întreaga activitate literară.

Scrieri
 Bogdana, 1939
 Beznă, 1943
 Pădurea Poenari, 1953 
 Împărăția lui Machidon, piesa in trei acte si un tablou final; Ioana Postelnicu, Tiberiu Vornic, 1956
 Orașul minunilor, 1957
 Șerfi, 1958
 Adolescenții, 1962
 Plecarea Vlașinilor, 1964
 Bezna, 1970
 Toate au pornit de la păpușă, 1972
 Roată gândului, roată pământului, 1977
 Întoarcerea Vlașinilor, 1979
 Frank and Smith Company, 1981
 Ce ne povestesc Milena si Crina, povestiri pentru copii, 1982 
 Seva din adâncuri, 1985
 Eternele iubiri, nuvele, 1986
 Remember, 1995
 Urmașii Vlașinilor, 1999

Traduceri
 Aleksandr Lukin si Dmitri Poleanovski - Frontul din umbra; trad. de Ioana Postelnicu si Igor Vascenco. Bucuresti: Editura pentru Literatura Universala, 1964 
 Iakub Kolas - Mlastina; trad. de Ioana Postelnicu si Maria Roth. Bucuresti: Editura pentru Literatura Universala, 1967

Distincții
 Ordinul național „Serviciul Credincios” în grad de Cavaler (1 decembrie 2000) „pentru realizări artistice remarcabile și pentru promovarea culturii, de Ziua Națională a României”
 Ordinul național „Pentru Merit” în grad de Comandor (1 decembrie 2000) „pentru realizări artistice remarcabile și pentru promovarea culturii, de Ziua Națională a României”

Note

Bibliografie
 Ioana Postelnicu de vorbă cu Ovidiu Genaru
 Ioana Postelnicu: A scrie este un act de dăruire totală în care trebuie să crezi și pe care trebuie să-l trăiești plenar
 Ionel Popa, Epopeea Vlașinilor, Revista Transilvania, accesat la 15 iulie 2014
 Ioana Postelnicu - In Memoriam

Legături externe
 Interviu Ioana Postelnicu

Nașteri în 1910
Decese în 2004
Prozatori români
Fundația Națională pentru Știință și Artă

Fundația Națională pentru Știință și Artă este un for științific și cultural care îl are ca președinte de onoare pe laureatul Premiului Nobel, George Emil Palade. Președintele fundației a fost academicianul Eugen Simion (la momentul înființării, președinte al Academiei Române). Membrii de onoare sunt: Ilya Prigogine, Christian de Duve, Aleksandr Prohorov. Fundația cuprinde 82 de membri, dintre care 51 sunt academicieni români, iar 31 personalități străine.

Desfășurâdu-și activitatea sub auspiciile Academiei Române,  Fundația Națională pentru Știință și Artă își propune să fie un factor dinamizator al societății civile, sprijinind procesul de integrare culturală europeană prin oferirea de soluții practice în domeniul științei și artei. Organizarea de dezbateri contribuie la sensibilizarea societății românesti în legătură cu păstrarea și dezvoltarea patrimoniului cultural național dar și la identificarea de soluții practice cu efect imediat. 

Fundația pentru Știință și Artă a obținut statutul de Fundație de Utilitate Publică.

Controverse 
 În anul 2013 Eugen Simion (prin Fundația Națională pentru Știință și Artă) a fost dat în judecată pentru publicarea operei lui Cioran fără drepturi de autor.
 În anul 2015 Eugen Simion (prin Fundația Națională pentru Știință și Artă) și Academia Română și au fost acuzați de editarea unui text latin stabilit de Dan Slușanschi, fără a se menționa contribuția acestuia în pagina de titlu și în descrierea CIP. Volumul incriminat este Dimitrie Cantemir, Istoria măririi si decăderii Curții othmane (Incrementorum et decrementorum aulae othman[n]icae sive aliothman[n]icae historiae), Academia Română, 2015.

Note

Legături externe 
Site oficial: Fundația Națională pentru Știință și Artă

Fundațiile Academiei Române