Richard Nixon

Richard Milhous Nixon (Yorba Linda, Kalifornia, 1913. január 9. – New York, New York, 1994. április 22.) az Amerikai Egyesült Államok 37. elnöke 1969 és 1974 között, és 36. alelnöke Dwight D. Eisenhower kormányzása alatt, 1953 és 1961 között.

Már 1960-ban is indult az elnökválasztásokon, de ekkor ellenfele, John Fitzgerald Kennedy nyert. 1968-ban George Wallace és Hubert Humphrey voltak az ellenfelei, de a szavazatok 56,1%-ával megnyerte a választásokat. 1972-ben újraválasztották. A Watergate-botrány miatt 1974-ben lemondott hivataláról. Ő az Egyesült Államok történetének első elnöke, aki lemondott hivataláról.

Pályafutása 

A második világháború alatt haditengerészetnél hadnagyként szolgált a Csendes-óceánon, ezután választották meg az Amerikai Egyesült Államok Kongresszusának tagjává, később alelnökké. 

A Duke Egyetemen szerzett jogi diplomát; 1937 és 1942 között ügyvédként dolgozott. 1942 és 1946 között a haditengerészetnél szolgált. 1948-tól az Amerika-ellenes tevékenységet vizsgáló bizottságnál dolgozott. Republikánus politikusként 1947 és 1950 között kongresszusi képviselő, majd 1950 és 1953 között szenátor.

1953 és 1960 között alelnök volt és ő volt a republikánus párt elnökjelöltje az 1960. évi elnökválasztáson. Az 1960-as években ismét ügyvéd, illetve jó nevű ügyvédi irodák üzlettársa (partner). 1969 és 1974 között az Amerikai Egyesült Államok elnöke volt. Nagy taktikusként tartották számon (gúnyneve Tricky Dicky volt.) 1972-ben az amerikai elnökök közül elsőként látogatta meg a Szovjetuniót és Kínát. Ugyanebben az évben megkötötte a Szovjetunióval a fegyverzetkorlátozásról szóló SALT–1 szerződést. 1973-ban fegyverszünetet kötött Vietnámban, ami gyakorlatilag a vietnámi háború végét jelentette.

Az ún. Watergate-botrány 1972-ben pattant ki. Washingtonban, június 17-én a Potomac partján álló Watergate-épületkomplexumban lévő demokrata párti főhadiszálláson betörőket értek tetten. A szálak Nixonhoz vezettek és az elnök, hogy megelőzze a leváltását célzó kongresszusi eljárást, 1974. augusztus 9-én lemondott. Nixonnal együtt kormányzatának hat tagja (Kleindienst, Ehrlichman, Haldeman, Magruder, Dean és Grey) is kénytelen volt lemondani. Ford elnök később kegyelemben részesítette. 1988-tól a Los Angeles Times és a Sunday Times kommentátora volt.

Főbb művei 
 Six Crises (1962)
 RN: Memoirs (1978)
 The Real War (1980)
 Leaders (1982)
 Real Peace: A Strategy for the West (1984)
 No More Vietnams (1986)
 1999: Victory Without War (1988)
 In The Arena: A Memoir of Victory, Defeat and Renewal (1990)

Magyarul 
Richard Nixon elnök jelentése a kongresszusnak az Amerikai Egyesült Államok 1970-es évekre szóló külpolitikájáról. Teljes fordítás; Magyar Néphadsereg Vezérkara 2. Csoportfőnökség, Bp., 1973

Megjelenése a kultúrában

Filmművészet 
 Az elnök emberei (1976) rendező: Alan J. Pakula
 Washington zárt ajtók mögött (tv sorozat, 1977) rendező: David W. Rintels
 Frost Nixon: Watergate (1977) rendező: Jørn Winther
 Nixon (1995) rendező: Oliver Stone
 Kissinger és Nixon (1995) rendező: Daniel Petrie
 Frost/Nixon (2008) rendező: Ron Howard
 Futurama – Nixon levágott és tartósított feje a Föld elnöke
 Watchmen: Az őrzők (2009) rendező: Zack Snyder
 "Doctor Who" "Ki vagy, Doki?" 6. évad, 1-2. epizód 
 Mélytorok: A Watergate-sztori-Mark Felt: The Man Who Brought Down the White House (2017) rendező: Peter Landesman

Jegyzetek

Források

További információk 

 Akiből két spániel csinált elnököt – Index fotógaléria Nixon 100. születésnapjára
Avar János: Nixon a Fehér Házban; Kossuth, Bp., 1969 
Vajda Péter: Nixon; Kossuth, Bp., 1972

Az Amerikai Egyesült Államok elnökei
Az Amerikai Egyesült Államok alelnökei
Kalifornia állam szenátorai
Az év embere (Time magazin)
Amerikai jogászok
Anglo-amerikaiak
Ír-amerikaiak
Német-amerikaiak
Skót-ír-amerikaiak
Kvékerizmus
1913-ban született személyek
1994-ben elhunyt személyek
Lemondott államfők
Amerikai republikánus politikusok