alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Generativní orgány

Generativní orgány rostliny jsou orgány rostlin s generativní funkcí, tedy ty, které rostlině slouží k pohlavnímu rozmnožování (ne však k nepohlavnímu), obecně pro vznik příští generace rostlin.

Ke generativním orgánům patří zejména:
 květ a jeho části:
 Koruna
 Tyčinka
 Prašník
 Nitka
 Pylová zrnka
 Pestík
 Kalich
 Květní lůžko
 Plodolist
 Blizna
 Semeník
 Čnělka

 plod a jeho části, zejména:
 semena.

 Květ (Flos) je semenný orgán přeměněný z listů, sloužící k pohlavnímu rozmnožování rostlin.
 Rozdělení:
 Květní lůžko
 Květní obal
 Květní orgány pohlavní

 Květní lůžko vzniká zkrácením a rozšířením vrcholu stonku
 Rozdělení
 Protažené květní lůžko
 Plošné květní lůžko
 Prohloubené květní lůžko
 Češule (třešeň)
 Číška (dub)

 Květní obal chrání květ a láká opylovače. Největší rozmanitost je u hmyzosnubných rostlin.Po splnění své funkce odpadá. U nahosemenných rostlin jsou to šupiny
 Květní obal nerozlišený (P-Okvětí)
 Květní obal rozlišený (K, C okvětí)
 K = Kalich, C = Koruna - vnější listy (+), /|\, |/|
 Květní obaly
 Volně
 Srostlé
Opakem generativních orgánů jsou ostatní části jedince, které slouží k rozvoji samotné rostliny a které se nazývají vegetativními orgány (např. list, stonek aj.).
Zdroj - Biologie pro SOŠ

Důvodem tohoto dělení je odlišná funkce a jí odpovídající odlišná specializovaná stavba orgánů. U rostlin se střídají fáze růstu v rámci tzv rodozměny, fáze vegetativní se střídají s fázemi, kdy již byly naplněny podmínky pro reprodukci a rostlina na vegetativních orgánech vytvoří odlišné orgány generativní. Změna mezi těmito fázemi je řízena hormonálně (v rostlině působením fytohormonů) a v praxi proto bývá např. v zahradnických provozech navozována uměle za pomocí některých stimulátorů růstu nebo jiných Růstových látek, které potřebné fytohormony obsahují.
Žádoucím výsledkem je pak přivedení rostlin do květu a následně do tvorby semen.

Související články 
 Generativní
 Oplodnění

Externí odkazy 
 Generativní orgány vyšších rostlin. Praha: VŠCHT
Chris Sawyer's Locomotion

Chris Sawyer’s Locomotion, zkráceně jen Locomotion, je počítačová strategická hra, vytvořená společností Atari v roce 2004.

Grafika 
Kritiky bylo již mnohokrát zdůrazňováno, že tato stránka hry patří k těm nejslabším. V době, kdy vycházejí hry s 3D moderní grafikou, vyšla Locomotion s izometrickou 2D. Přestože šlo hrací mapu otáčet o každých 90°, koncepce grafiky zůstala stejná jako u Transport Tycoonu a Rollercoaster Tycoonu, z něž hra hlavně vychází. Především způsob stavby železničních tratí je naprosto identický.

Cíl hry 
Každá mapa má svůj cíl – například někde získat 95% hodnocení, nebo vydělat 5 000 000 USD. K dispozici jsou jako reálné mapy USA, Velká Británie a Švýcarsko. K vydělávání peněz, podobně jako v Transport Tycoonu, slouží dopravní prostředky, které zde patří do šesti kategorií:

 lodě,
 letadla,
 autobusy,
 tramvaje,
 nákladní vozidla,
 vlaky.

Hru začíná v roce 1900 a postupně pokračuje až do roku 2000, kdy většina scénářů končí a navíc už nepřibývají nové dopravní prostředky. Ovšem na internetu se dnes také nacházejí sady vlaků do hry. Jsou mezi nimi i Pražské Metro, České Dráhy motoráčky a plno jiných.

Nevýhody hry 
Jako nevýhody hry se dají označit hlavně nepřehlednost a vysoké hardwarové nároky; autorům se nepodařilo zopakovat úspěch klasického Transport Tycoonu.

Externí odkazy 
 Tycoonez.com:munity >> Locomotion

Strategické videohry
Hry pro Windows
Videohry z roku 2004
Videohry o dopravě
Software v Jazyce symbolických adres
Formule 1 v roce 2003

Po dvou letech dominance červených vozů Ferrari a Michaela Schumachera byl rok 2003 ve formuli 1 opět jedním ze zajímavějších a divácky atraktivnějších. V šestnácti velkých cenách stálo na stupních pro vítěze osm různých jezdců, z nichž pro tři z nich to bylo vítězství premiérové. V Brazílii vyhrál poprvé v kariéře Giancarlo Fisichella na Jordanu. Své první vítězství v kariéře si na Hungaroringu zajel Španěl Fernando Alonso na Renaultu a třetím „benjamínkem“ v klubu vítězů se stal finský pilot McLarenu Kimi Räikkönen.

Mezi nejnapínavější závody této sezony se zařadila určitě Brazílie. Deštivý závod odjely vozy na pneumatikách Bridgestone na střední směsi, závod byl odstartován zpoza Safety caru a do cíle dojelo jen 9 vozů, z nichž 8 získalo body. Závod byl také přerušen červenou vlajkou a o vítězství rozhodovaly zastávky v boxech. Proti vítězství Giancarla Fisichelly protestovala (marně) stáj McLaren.

V Grand Prix Velké Británie 2003 přetavil svoji Pole position ve vítězství Rubens Barrichello na Ferrari. Tento závod si však diváci u televizí zapamatovali nejspíše proto, že v 11. kole na trať vběhl náboženský fanatik Neil Horan. Několik vozů se mu vyhnulo, než na trať vyjel zpomalovací safety car a traťoví komisaři nebezpečného fanatika neodtáhli z okruhu.

Pravidla 
Boduje prvních 8 jezdců podle klíče:
 První - 10 bodů
 Druhý - 8 bodů
 Třetí - 6 bodů
 Čtvrtý - 5 bodů
 Pátý - 4 body
 Šestý - 3 body
 Sedmý - 2 body
 Osmý - 1 bod

Složení týmů

Velké ceny

Konečné hodnocení Mistrovství světa

Jezdci

Pohár konstruktérů 
 Ferrari 158
 Williams 144
 McLaren 142
 Renault F1 88
 B.A.R 26
 Sauber 19
 Jaguar 18
 Toyota F1 16
 Jordan 13
 Minardi 0

Národy 
 Německo 170
 Finsko 91
 Kolumbie 82
 Brazílie 75
 Velká Británie 70
 Španělsko 59
 Itálie 45
 Austrálie 17
 Francie 6
 Kanada 6
 Japonsko 3

Roční statistiky

Související články 
 Historie Formule 1

Externí odkazy 
 

 
Formule 1 podle let
Motoristické sporty v roce 2003
Kyselina mravenčí

Kyselina mravenčí (lat. acidum formicicum, též acidum formicum), methanová kyselina je nejjednodušší karboxylovou kyselinou. Z jejího vzorce vyplývá, že na karboxylovou skupinu —COOH je vázán pouze jeden atom vodíku. Je to bezbarvá, na vzduchu dýmající, ostře páchnoucí kapalina s leptavými účinky. Její teplota tání a hlavně teplota varu jsou podobně vysoké jako u vody díky vlivu vodíkových vazeb. Má silné redukční účinky. (Její molekula totiž obsahuje vlastně aldehydovou skupinu, která se snadno oxiduje)

Tvoří soli, které se nazývají mravenčany, převládá však označení formiáty. Stejné označení se používá i pro látky, vznikající esterifikací – tzn. reakcí s alkoholy. Nejjednodušším esterem je methylformiát.

Výskyt a použití 
Kyselina mravenčí je obsažena v mravenčím jedu, odtud pochází její název. Dále je obsažena např. v jedu včel. Používá se především v organické technologii.

Vyskytuje se v žahavých buňkách kopřivy, avšak není hlavní složkou způsobující příznaky popálení.

Syntetická kyselina mravenčí se užívá k výrobě barviv, na odstraňování bradavic, v gumárenském průmyslu a v koželužství k odvápnění kůže, též jako přídatná látka do potravin pod označením E 236. Používá se také do přípravků na čištění vodního a močového kamene v toaletní míse.

V laboratoři slouží k přípravě oxidu uhelnatého pomocí kyseliny sírové, která odštěpí z kyseliny mravenčí vodu.
HCOOH → CO + H2O

Ve včelařské chovatelské praxi se páry kyseliny mravenčí používají jako účinný prostředek k tlumení varroázy. Varroáza je onemocnění způsobené roztočem kleštíkem včelím.

Účinek na člověka 
Na kůži: Při dotyku s lidskou kůží ji začíná okamžitě leptat, což způsobuje svědění a kůže začíná červenat. Poškození kůže obvykle není vážné, při kontaktu s koncentrovanou kyselinou mravenčí však může dojít k silnému podráždění a vzniku puchýřů.

V krevním oběhu: Zásadní úlohu hraje při otravách methanolem, který se nejprve metabolizuje na formaldehyd a ten zas na kyselinu mravenčí. Její vyšší koncentrace pak vede k rozvoji metabolické acidózy, která může končit smrtí.

Akutní toxicita spočívá v tom, že kyselina mravenčí inhibuje cytochromoxidázu a tím i mitochondriální respiraci, podobně jako kyanidy a oxid uhelnatý. Rozvoj acidózy je doprovázen tvorbou mravenčanů a laktátů. Acidóza také usnadňuje průnik kyseliny do buněk. Hromadí se zejména v sítnici, očním nervu a bazálních gangliích.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 

Mravenčí
Mravenčany
Rozpouštědla
Kapitulace

Kapitulace (z lat. capitulare – sepsat hlavní body) představuje takový typ ukončení boje (respektive války), kdy jedna ze stran uzná marnost dalšího boje, „složí zbraně“ a vydá se na milost (nebo nemilost) vítězné straně. Kapitulovat může stát a veškeré jeho ozbrojené síly (viz Transvaal a Oranžsko 1902, Rusko, Rakousko-Uhersko či Německo v roce 1918, Polsko 1939, Německo 1945) nebo jen dílčí jednotka, respektive jednotky na určitém území (viz kapitulace Singapuru 1942 nebo kapitulace amerických jednotek na Filipínách téhož roku nebo ve Vietnamu po pádu Saigonu ).

Kapitulace může být bezpodmínečná (Německo 1945, Japonsko 1945) nebo s podmínkami (viz kapitulace Singapuru 1942, kde podmínkou byl později porušený příslib slušného zacházení se zajatci ze strany Japonců).

Rozdíl mezi kapitulací s podmínkami a příměřím za nevýhodných podmínek (například příměří mezi Finskem a SSSR v letech 1940 a 1944), je (většinou) nesložení zbraní slabší stranou a její možnost posléze pokračovat v boji v případě příměří. V případě kapitulace však obvykle ztrácí slabší strana možnost dalšího plnohodnotného odporu, neboť součástí podmínek je prakticky vždy odevzdání minimálně klíčových zbraní a (minimálně dočasná) ztráta kontroly nad oblastmi z vojenského hlediska strategicky nepostradatelnými.

Po uzavření kapitulace následuje dohoda, které je označována jako mírová smlouva.

Odkazy

Externí odkazy 
 
 
 

Vojenské kapitulace
Válečné právo
Vojenská terminologie
Dohoda

Dohoda se používá ve více významech:

právo
 soukromoprávní smlouva či kontrakt
 mezinárodní smlouva
 mírová dohoda
 bilaterální dohoda
 dohoda o uzavření příměří či zastavení bojů

dějiny
 Srdečná dohoda – smlouva mezi Velkou Británií a Francií předcházející Trojdohodě
 Trojdohoda byla jedna ze stran bojující v první světové válce
 státy Dohody
 Malá dohoda bylo politické a vojenské spojenectví Československa, Jugoslávie a Rumunska, které existovalo mezi světovými válkami.
 Mnichovská dohoda
 Postupimská dohoda
 Londýnská dohoda o stíhání a potrestání hlavních válečných zločinců Osy

jiné
 vojensky slangově – služební důstojnický opasek s řemenem přes prsa, někdy i se zbraní

Externí odkazy
Komutace

Slovo komutace kromě svého slovníkového významu „záměna, výměna“ znamená:
V elektrotechnice:
Komutace (přepínání) – přepínání, např. elektrických fází ve vícefázové elektrické soustavě
Komutace (usměrňování) – usměrňování střídavého elektrického napětí a proudu na stejnosměrné
Činnost komutátoru ve stejnosměrném elektrickém stroji, při kterém je přepínán proud do vinutí cívek elektromagnetů
Komutace (v polovodiči) – přechod z propustného stavu polovodičové diody nebo tyristoru do blokovacího stavu
Komutace (informatika) – v informatice a telekomunikační technice spojování okruhů, popřípadě nověji spojování paketů zpráv – dva způsoby směrování zprávy v uzlu sdělovací sítě
Komutace (matematika) – v matematice je to symetrická vlastnost operandů vzhledem k zavedené operaci, tj. A op B = B op A  Daná operace je komutativní, pokud vzhledem k ní komutují všechny přípustné operandy, což platí například při běžném násobení nebo sčítání čísel: AB = BA, A+B = B+A.
Čemeřicovité

Čemeřicovité (Helleboraceae) je bývalá čeleď vyšších dvouděložných rostlin z řádu pryskyřníkotvarých.

Podle nového taxonomického systému APG III je tato čeleď zrušena a její rody jsou přesunuty do čeledi pryskyřníkovitých.

Rody 

Do čeledi čemeřicovitých se řadí přibližně 30 rodů, vyskytujících se převážně v mírném pásmu severní polokoule. V mírném pásmu jižní polokoule se vyskytují také, ale mnohem vzácněji.

V následujícím seznamu jsou uvedeny rody, jejichž zástupci se vyskytují na území České republiky:
 Blatouch – (Caltha)
 Čemeřice – (Helleborus)
 Černucha – (Nigella)
 Oměj – (Aconitum)
 Orlíček – (Aquilegia)
 Ostrožka – (Consolida)
 Ploštičník – (Cimicifuga)
 Samorostlík – (Actaea)
 Stračka – (Delphinium)
 Talovín – (Eranthis)
 Upolín – (Trollius)
 Zapalice – (Isopyrum)

Literatura 

Květena ČSR, díl 1 / S. Hejný, B. Slavík (Eds.). – Praha : Academia, 1988. – S. 365-366.

Externí odkazy 

 Čemeřicovité na biolibu

Zrušené botanické čeledi
Pryskyřníkovité
Antiochie

Antiochie (řecky Ἀντιόχεια Antiocheia, latinsky Antiochia), pro rozlišení též Syrská Antiochie nebo Antiochie nad Orontem, bylo historické město na severu Sýrie na řece Orontés, u Isského zálivu na severovýchodě Středozemního moře. Antiochie byla hlavním městem Seleukovské říše, poté římské provincie Sýrie a Antiochijského církevního patriarchátu, za křížových výprav Antiochijského knížectví. Dnes se na jeho místě nachází turecké město Antakya.

Historie 
Město bylo založeno roku 300 př. n. l. Seleukem I. Níkátorem, který z ní učinil sídlo Seleukovců. Roku 64 př. n. l. se Antiochie stala hlavním městem římské provincie Sýrie. Až do pozdní antiky zůstala Antiochie jedním z nejdůležitějších a největších měst římské říše, později po Konstantinopoli druhým největším městem východořímského impéria.

Byla zde založena jedna z prvních křesťanských obcí, dokonce právě zde byli podle Skutků apoštolů křesťané poprvé označeni tímto jménem. Působil zde Svatý Petr, význam antiošského biskupa se projevuje tím, že Antiochie patří do tzv. pentarchie, tj. mezi pět patriarchátů starověké církve. V 5. století se tento patriarchát stal střediskem syrské monofyzitské církve, tzv. jakobitů. Ještě pobočník krále Václava IV., jímž se nechal zastupovat na mezinárodním poli, měl titul antiochijského patriarchy (Václav Králík z Buřenic). Po sérii přírodních katastrof a po dobytí vojsky perských Sásánovců roku 540 město očividně ztratilo. Oblast zasáhlo mohutné zemětřesení, které do dnešních dob změnilo tvář regionu. Oblast byla natolik zpustošená, že ztratila svou vyspělost a již ji nikdy nedohnala. Z východní byzantské metropole zbyly jen trosky, veškeré obyvatelstvo, které přežilo hrůzy drancování, perští vojáci odvlekli.

Nedlouho nato se Antiochie se znovu vrátila pod byzantskou nadvládu a znovu se stala prosperujícím městem. Roku 613 byla znovu dobyta Peršany, roku 638 natrvalo Araby. Během velké byzantské ofenzívy se roku 969 dostala Antiochie znovu do rukou křesťanů. V polovině 11. století se městu dařilo celkem dlouho bránit před seldžuckými Turky, avšak do jejich rukou padlo roku 1085.

Roku 1097 byla Antiochie obležena během první křížové výpravy křižáky. Po osmiměsíčním obléhání byla dobyta a stala se centrem jednoho z křižáckých státečků, antiochijského knížectví. Jako vládce se tu prosadil normanský vůdce Bohemund z Tarentu. Roku 1137 uznal antiochijský vládce lenní závislost svého knížectví na Byzanci. Roku 1149 dobyl sedžucký vládce Núr ad-Dín většinu antiochijských držav s výjimkou samotného města. Kníže Raimond z Poitiers s většinou svých bojovníků padl. Ovdovělá kněžna Konstancie Antiochijská se provdala roku 1153 za bezvýznamného a nemajetného francouzského šlechtice Renauda z Châtillonu, který přišel do Orientu s účastníky druhé křížové výpravy. Svoji vládu udrželi křižáci ve městě zhruba do roku 1268.

Odkazy

Související články 
 Antakya
 Antiochijské knížectví
 Seleukovci
 Skutky apoštolů

Externí odkazy 
 
 
 
 Perseus Encyclopedia of Classical Sites
 Mozaiky z Antiochie

 
 Website des Vereins Antikes Antiochia e.V.

 
Hatay (provincie)
Starověká města
Biblická místa
Starověká řecká sídla v Turecku
Bývalá hlavní města
Třetí lateránský koncil

Třetí lateránský koncil se sešel roku 1179 v Římě jako 11. ekumenický koncil, jemuž předsedal papež Alexandr III. a jehož se účastnilo 309 biskupů. Hlavním bodem koncilu bylo usnesení, že na volbu papeže je od skončení koncilu nutná dvoutřetinová většina kardinálských hlasů. Mimo jiné přijal tvrdá opatření proti heretikům.

Související články 
 Seznam koncilů a synod

Lateránský koncil 3
Druhý lateránský koncil

Druhý lateránský koncil se sešel na popud papeže Inocence II. v dubnu 1139 a zúčastnilo se jej téměř 1000 kleriků.

Hlavním úkolem koncilu bylo uklidnit situaci církve ve schizmatu, které předešlého roku skončilo smrtí vzdoropapeže Anakléta II. Všechna svěcení Anakléta II. byla prohlášena za neplatná, jeho stoupenci byli sesazeni. Sicilský král Roger II. Sicilský byl exkomunikován, stejně tak Arnold z Brescie.

Význam koncilu tkvěl také v tom, že zakázal při střetech mezi křesťanskými stranami užívání samostřílů – jedná se tak zřejmě o první „mezinárodní“ zákon, který vymezuje pravidla při válečném střetnutí.

Související články 
 Seznam koncilů a synod

Lateránský koncil 2
Visegrád

Visegrád [višegrád] (česky Vyšehrad či Stoličný Vyšehrad ) je malé starobylé město na severu Maďarska v ohbí Dunaje, 35 km severně od Budapešti naproti městu Nagymaros. Město má rozlohu 33,27 km² a 1 654 obyvatel (2001). Nad Visegrádem se na pravém břehu Dunaje nachází na skále hrad ze 4. století.

Historie

Hrad 
V dobách existence římské říše byla oblast dnešního Visegrádu severní hranicí impéria, navíc těžce zkoušenou útoky různých germánských i jiných kmenů, v té době proto Římané na skalní vyvýšenině postavili pevnost (dnes vrch Sibrik).

V dobách středověkého uherského království se Visegrád k roku 1009 připomíná jako župní sídlo (Wsagrad). Po mongolských nájezdech nechal v 50. letech 13. století král Béla IV. zbudovat mohutný hrad (dnes Horní hrad), na který se roku 1323 se dvorem přestěhoval král Karel Robert z Anjou. S tímto hradem byla později novými hradbami s věžemi spojena i starší obytná věž (donjon), zvaná „Šalomounova“ a vznikl tak tzv. Dolní hrad. Poblíž hradu vystavěl Karel Robert královský palác, jeho synem Ludvíkem a později Zikmundem Lucemburským mohutně přestavěný a rozšířený. Tento palác (dnes Královský (či Matyášův) palác) přestavěl mezi lety 1476–84 i král Matyáš Korvín v pozdněgotickém stylu, ale v detailech už vyzdobeném italskými umělci renesančně (první průnik renesance na půdu Střední Evropy!). Turci ho při svém útoku v roce 1544 pobořili tak, že na konci 18. století už po něm nad zemí nebylo stopy.

Město 
Visegrád sloužil jako hlavní město říše i venkovská rezidence uherských panovníků až do ovládnutí dolních Uher Turky, kdy se po opakovaném dobývání v letech 1529 a 1544 zakrátko proměnil v ruiny. Město v podhradí bylo znovu obsazeno na sklonku 17. století a od roku 1878 až dodnes probíhají v areálu hradu archeologické výzkumy a rekonstrukční práce. Královský palác, od roku 1934 postupně vykopaný a částečně zrekonstruovaný, je častým dějištěm nejrůznějších kulturních akcí.

Významné události 
V roce 1335 se zde setkali český král Jan Lucemburský, uherský král Karel I. Robert a polský král Kazimír III. Veliký a uzavřeli protihabsburské spojenectví. Jan Lucemburský se zřekl nároků na polskou korunu za 20 000 kop pražských grošů a byla mu zde přiznána svrchovanost nad Slezskem.

V roce 1339 se tu dohodlo, že po smrti Kazimíra Velkého zasedne na polský trůn jeden ze synů Karla Roberta (Ludvík I. Veliký) pod podmínkou, že bude dodržovat privilegia polské vysoké šlechty (magnátů) a Kazimír Veliký nebude mít syna.

Roku 1991 se zde (Dolní královský palác – hrad, ulice Fő 23–29, dnes Muzeum krále Matyáše), zástupci ČSFR, Maďarska a Polska dohodli na spolupráci při vstupu do EU (místo bylo zvoleno symbolicky, jako připomínka setkání tří králů v roce 1335). Vznikla tak Visegrádská skupina.

Partnerská města 
  Lanciano, Itálie
  Obergünzburg, Německo

Reference

Externí odkazy 
 
 
 

 Visegrád – város honlapja – oficiální stránky města (maďarsky, anglicky, německy)

 
Města v Maďarsku
Románské stavby v Maďarsku
Hrady v Maďarsku
Obce v župě Pest
Sídla na Dunaji
Okres Szentendre
Duše (rozcestník)

Duše může být:

 duše – filozofický a náboženský pojem
 duše (hudba) – součást smyčcového nástroje 
 Duše (film) – název více filmů
 vzdušnice (část pneumatiky) – součást pneumatiky
 v cyklistice součást kola

Ve slovních spojeních 
 bezová duše – dřeň stonků černého bezu
 „rybí duše“ – plynový měchýř ryb

film
 Čistá duše – americký film z roku 2001

Související články 
 duch

Externí odkazy
Duše (hudba)

Duše je štíhlý dřevěný špalíček uvnitř rezonanční skříně některých strunných, zejména smyčcových nástrojů, typicky v houslích apod. Je umístěný pod patou kobylky, kde přenáší vysoké frekvence kmitání horní desky (víka) na spodní desku (dno) rezonanční skříně (ozvučnice). Umístění špalíku je klíčové a jeho nepatrný posun může mít zřetelný vliv na kvalitu zvuku a hlasitost nástroje. Podobnou součástkou je basový trámec, který naopak přenáší nízké frekvence na horní desku.

Externí odkazy 
 
  How to Set a Sound Post 

Stavba a příslušenství hudebních nástrojů
Stod

Stod () je město v okrese Plzeň-jih v Plzeňském kraji. Stojí v údolí řeky Radbuzy dvacet kilometrů jihozápadně od Plzně. Součástí Stodu je vesnice Lelov, která se nachází asi tři kilometry jižně od města. Žije zde  obyvatel.

Historie 
První písemná zmínka o městě pochází z roku 1235, kdy král Václav I. daroval ves Stod, rozloženou na levém břehu řeky Radbuzy při důležité bavorské cestě, ženskému premonstrátskému klášteru v Chotěšově. Král Jan Lucemburský povolil 14. května 1315 klášteru proměnit ves v městečko s týdenním trhem každý pátek. K roku 1363 Stod získal od Karla IV. další práva a svobody jako právo dědičné, soudní (podle kterého mohl městský soud rozsuzovat vše kromě těžkých zločinů) a užívání městské pečetě.

V roce 1850 se stal Stod městem, ve kterém žilo přibližně 1 500 obyvatel ve více než 180 domech. Pracovalo zde 79 cechovních mistrů, mezi nimi bylo 8 pekařů, 12 řezníků a šenkýřů, 10 obuvníků, 10 hrnčířů a mnoho dalších řemeslníků. V této době existovaly ve Stodě dvě cihelny a dva pivovary.

Za druhé světové války byl převážně Němci osídlený Stod součástí Velkoněmecké říše, na samých hranicích s Protektorátem Čechy a Morava. Po druhé světové válce byla většina obyvatel nuceně vysídlena. V letech 1949–1960 byl Stod okresním městem, v současné době je obcí s rozšířenou působností.

Doprava 
Město stojí na křižovatce silnic I/26, II/182 a II/230. Vede jím železniční trať Plzeň – Furth im Wald, na které se zde nachází stanice Stod.

Společnost 
Ve Stodě bylo postaveno několik velkých obchodů, jako je Penny a na přelomu roku 2017/2018 i Mountfield. Ve městě je kulturní dům.

Sport 
Ve Stodě se nachází stadion s atletickou dráhou, fotbalovým hřištěm, nohejbalovými, volejbalovými a tenisovými kurty, hřištěm na basketbal. Na stadionu je i sportovní hala, ve které se cvičí gymnastika, atletika a florbal. Sportovní vyžití zajišťuje také oddíl stolního tenisu. Městem prochází cyklotrasa Praha – Plzeň – Regensburg.

Pamětihodnosti 
 Kostel svaté Máří Magdalény
 Pošta (náměstí Komenského 12)
 Hammerschmiedův dům Muzejní 161
 Kaple na ulici Domažlická
 Pohřebiště umučených s památníkem
 Židovský hřbitov ve Stodě

Partnerská města 
  Česká Ves, Česko

Slavní rodáci 
 Libuše Cloud-Hrdonková (1922–2012), česká skautka

Galerie

Reference

Externí odkazy 
 
 
 

 
Města v Čechách
Obce s rozšířenou působností
Obce s pověřeným obecním úřadem
Obce v okrese Plzeň-jih
Mikroregion Radbuza
Města v okrese Plzeň-jih
Sídla v Plaské pahorkatině
Sídla ve Švihovské vrchovině
Sídla na Radbuze
Endocytóza

Endocytóza je proces, kterým buňky absorbují materiál (molekuly nebo i jiné buňky) z vnějšího prostředí, definovaného jejich cytoplazmatickou membránou. Tohoto procesu buňky (zvláště prvoci) využívají proto, že mnoho z látek, které jsou významné pro jejich vývoj (nebo je z jiného důvodu potřebné je pohltit – případ bílých krvinek) je polárních nebo jsou příliš velké na to aby mohly projít volně membránou. Jejím význačným rysem je, že vždy je látka absorbována za pomoci membránového váčku – vchlípeniny na plazmatické membráně, která pohlcovanou látku obklopí.

Typy endocytózy 
Endocytóza může být podle velikosti pohlcovaného materiálu a specifičnosti reakce rozdělena do tří typů:

 Fagocytóza – proces, kterým jsou pohlcovány relativně velké objekty. Příkladem je působení makrofágů, které v rámci imunitní reakce fagocytózou pohlcují antigeny (bakterie, viry a jiné cizí objekty).
 Pinocytóza – klasické vchlípení membrány tak aby vytvořila váček, který nasaje okolní tekutinu i s požadovanou látkou. Proces vyžaduje ATP.
 Endocytóza zprostředkovaná receptorem – je obdobná pinocytóze, s tím rozdílem, že velké extraceluární molekuly jako například bílkoviny jsou nejprve navázány na receptor, který je umístěn na povrchu membrány. Receptor vyvolá odezvu, která celý proces urychlí.
 
Endocytóza je opačný proces nežli exocytóza. V obou případech jde o součást vezikulárního transportu, což je činnost, kterou se vyznačují veškeré eukaryotické buňky.

Externí odkazy 
 

Transport přes membránu
Vezikulární transport
ATP

ATP má více významů:

 Adenosintrifosfát – chemická látka
 Asociace tenisových profesionálů – Association of Tennis Professionals  
 ATP (dohoda) – dohoda o mezinárodních přepravách zkazitelných potravin
ATP (autonomous transfer protocol)
 Automatic train protection
 AppleTalk Transaction Protocol

Externí odkazy
Plovákový ventil

Plovákový ventil je regulační mechanismus se zpětnou vazbou pro plnění vodních nádrží, např. splachovacích záchodů do určené úrovně hladiny. Vynalezen byl roce 270 př. n. l. v Alexandrii ve Starověkém Egyptě.

Skládá se z ventilu napojeného na plovák prostřednictvím páky namontované v horní části nádrže. Ventil je napojen k přívodnímu vodovodu a je otevírán a zavírán pohybem páky, s plovákem. Když hladina vody dosáhne požadované úrovně, páka uzavře ventil a tím zastaví přívod vody.

Tato zařízení se většinou prodávají v specializovaných obchodech pro instalatéry (železářství) a v prodejnách domácích potřeb.

Reference 

Ventily
Grand Prix Francie 2005

Grand Prix Francie XCI Grand Prix de France

 3. červenec 2005
 Okruh Magny-Cours
 70 kol x 4,411 km = 308,586 km
 741. Grand Prix
 6. vítězství Fernanda Alonsa
 23. vítězství pro Renault

Výsledky

Nejrychlejší kolo 
 Kimi RAIKKONEN McLaren Mercedes 	1'16,423 - 207.786 km/h

Vedení v závodě 
 1-70 kolo Fernando Alonso

Postavení na startu 
 Červená- výměna motoru / posunutí o 10 míst na startovním roštu

Zajímavosti 
 40 pole position pro Renault
 150 GP pro Giancarla Fisichellu
 Brazílie získala 2016 bodů
 Španělsko získalo 209 bodů

Externí odkazy 
 

2005
Sport ve Francii v roce 2005
Formule 1 v roce 2005
9P/Tempel

9P/Tempel 1 je kometa patřící do Jupiterovy rodiny. Objevil ji 3. dubna 1867 francouzský astronom Ernst Wilhelm Leberecht Tempel. Tato krátkoperiodická kometa prošla dne 15. května téhož roku v minimální vzdálenost 0,568 AU od Země a 24. května perihelem své dráhy ve vzdálenosti 1,562 AU od Slunce. Naposledy při tomto přiblížení ke Slunci byla pozorována 27. srpna 1867. Pětiměsíční sledování však stačilo, aby byla dostatečně přesně zjištěna její dráha.

Díky dobré znalosti elementů dráhy mohla být pozorována i při dalších dvou přiblíženích ke Slunci v létech 1873 a 1879. V roce 1881 však kometa prolétla ve vzdálenosti 0,55 AU kolem planety Jupiter. Gravitační působení této planety prodloužilo dobu oběhu kolem Slunce z původních 5,68 roku na 6,50 roku, což způsobilo, že by mohla být nadále pozorována jen při každém druhém přiblížení do středu Sluneční soustavy. Kromě toho se zvětšila vzdálenost perihelu dráhy od Slunce z 1,8 AU na 2,1 AU, takže kometa by byla při všech dalších návratech méně jasná. Tyto nepříznivé okolnosti nakonec způsobily, že kometa byla na tři čtvrtiny století ztracena.

Teprve výpočty, které uskutečnil Brian Marsden v roce 1963 a které odhalily další dva blízké průlety kolem Jupiteru, umožnily kometu při jejím návratu v roce 1972 znovu objevit. Od té doby byla pozorována již při každém dalším návratu (1977, 1983, 1988, 2000 a 2005).

Výzkum 
V roce 1999 byla vybrána za cíl americké kometární sondy Deep Impact, jejíž projektil (impaktor) úspěšně narazil do jádra komety 4. července 2005. Impakt do jádra o maximální délce asi 17 km způsobil explozi, která vyvrhla do okolního prostoru značné množství látky z nitra komety, která pak mohla být spektroskopicky zkoumána jak z mateřské části sondy, tak pozemními a družicovými observatořemi.

14. února 2011 bylo jádro komety, v rámci programu NASA New Exploration of Tempel 1 (NExT), znovu mapováno, tentokrát sondou Stardust. Jde o vůbec první opakovaný výzkum komety během několika let. Sonda Stardust pořídila 70 fotografií ze vzdálenosti 180 km. V té době byla kometa 336 milionů km od Země.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
  9P/Tempel 1
  Deep Impact Kicks Off Fourth of July With Deep Space Fireworks 
  MILANI, G. A. Photometry of comet 9P/Tempel 1 during the 2004/2005 approach and the Deep Impact module impact

Periodické komety
Komety zkoumané sondami
Spojenci

Spojenci je koalice států (spojenectví) případně skupina osob nebo organizace s určitými společnými záměry nebo k boji proti společnému nepříteli (společným nepřátelům).

Může označovat:
 Trojdohoda proti Ústředním mocnostem v první světové válce
 Spojenci (druhá světová válka) proti Ose v druhé světové válce
 Spojenci (film) – americký film z roku 2016
Bělečský písník

Bělečský písník je přírodní památka asi tři kilometry východně od města Hradec Králové a tři kilometry západně od Třebechovic pod Orebem. Jedná se o bývalý písník se širším okolím na západním okraji obce Běleč nad Orlicí. Celá plocha je oplocená (zákaz vstupu) a v soukromých rukou. Přírodní památka  s rozlohou 3,92 hektaru byla poprvé vyhlášena 23. srpna 1983. Spravuje ji Krajský úřad Královéhradeckého kraje.

Bělečský písník je velmi bohatou sekundární lokalitou, vzniklou původně devastační činností člověka v přírodě. Vlivem vhodných podmínek a malé konkurenci ostatních druhů rostlin v počátečním stadium rozvoje umožnila tato činnost vývoj rostlinných společenstev, vázaných v krajině na chudé rašelinné půdy. Na zamokřeném dně bývalého písníku došlo k rozvoji rašelinných společenstev s vysokou koncentrací chráněných a ohrožených druhů rostlin.

Geologie 
Podkladem jsou říční písky mladopleistocenního a holocénního toku Orlice. Lokalita vznikla uměle po odtěžení části písečných náplavů.

Květena 
Na písčitých okrajích vodní plochy prosperuje rosnatka okrouhlolistá (Drosera rotundifolia) a plavuňka zaplavovaná (Lycopodiella inundata), v tůňkách po těžbě písku rdest alpský (Potamogeton alpinus). Rostou zde také bělolist rolní (Filago arvensis) a bělolist nejmenší (Filago minima), plavuň vidlačka (Lycopodium clavatum), smldník bahenní (Peucedanum palustre), potočnice lékařská (Nasturtium officinale), mrvka myší ocásek (Vulpia myuros), nahoprutka písečná (Guepinia nudicaulis) aj. Při mykologickém průzkumu byl nalezen Lactarius scoticus, druh z okruhu ryzce kravského (Lactarius torminosus), rostoucí převážně v rašeliništích. Byl zde sbírán poprvé ve východních Čechách, stejně jako holubinka kyjonohá (Russula clavipes).

Zvířena 
V písníku se rozmnožují obojživelníci, mj. blatnice skvrnitá (Pelobates fuscus) a skokan skřehotavý (Rana ridibunda). Na okrajích chráněného území žijí ještěrka obecná (Lacerta agilis) a užovka obojková (Natrix natrix). Hnízdí tu běžné stromové a keřové druhy ptáků – pěnkava obecná (Fringilla coelebs), pěnice černohlavá (Sylvia atricapilla), budníček menší (Phylloscophus collybita) a další.

Galerie

Reference

Externí odkazy 
 
 Koncepce ochrany přírody a krajiny Královéhradeckého kraje (ve formátu .pdf)

Přírodní památky v okrese Hradec Králové
Chráněná území v Orlické tabuli
Písníky v Česku
Jezera v Královéhradeckém kraji
Rybníky v okrese Hradec Králové
Vodstvo v Orlické tabuli
Povodí Orlice
Běleč nad Orlicí
Chráněná území v Česku vyhlášená roku 1983
Betulin

Betulin, též betulinol, betulol či lupendiol, je triterpenický dvojsytný nenasycený alkohol, obsažený zejména v bílém pigmentu břízy bělokoré Betula pendula Roth. Je to bílý krystalický prášek.
Získává se z březové kůry extrakcí chloroformem za varu.

Účinky 
Betulin má antiflogistické (protizánětlivé, hojivé a bolest tišící) účinky.
Jeho deriváty jsou již více než deset let testovány na cytotoxickou a též anti-HIV aktivitu.

Použití 
Používá se v kosmetice jako přísada do přípravků na ošetřování kůže s pozitivním účinkem na hojení drobných ran a potlačování zánětů kůže. Slouží také pro přípravu kyseliny betulinové.

Reference

Externí odkazy 
 

Triterpeny
Chemické látky pro kosmetiku
Primární alkoholy
Sekundární alkoholy
Dioly
Seznam měst v Rusku

Tato stránka obsahuje seznamy měst Ruské federace – přehled podle počtu obyvatel a abecední seznam vybraných měst.

Podle počtu obyvatel

Města nad 200 000 obyvatel 
Následující tabulka představuje města s více než 200 000 obyvatel (bez aglomerací) podle sčítání z roku 2010. Data pocházejí jednak ze sčítání lidu 12. ledna 1989 a 9. října 2002 a dále dle uvedených referencí.

Města mezi 100 000 - 200 000 obyvatel

Podle abecedy

Reference

Externí odkazy 
 

 
 
Rusku
Rusko
Monoid

V algebře je monoid algebraická struktura s jednou asociativní binární operací a neutrálním prvkem. Je to tedy grupoid, jehož operace je asociativní a který má neutrální prvek.

Definice 
Monoid je grupoid (M; ·), tedy množina M s binární operací „·“ : M × M → M, a těmito axiomy:
 Asociativita: ∀ x, y, z ∈ M (x·y)·z = x·(y·z)
 Neutrální prvek: (∃e∈ M) (∀x∈ M) x·e = e·x = x.
Někdy se uvádí i následující axiom plynoucí však z definice binární operace.
 ∀ (x, y ∈ M) x·y ∈ M

Monoid tak je vlastně pologrupa s neutrálním prvkem.

Pokud bychom doplnili tyto axiomy o existenci inverzních prvků, byla by tato struktura grupou.

Monoid, jehož operace je také komutativní se nazývá komutativní monoid, nebo Abelovský monoid.

Příklady 
 Přirozená čísla tvoří komutativní monoid k operaci násobení.
 Množina všech matic n×n tvoří monoid vůči sčítání i násobení

Homomorfismus monoidů 
O dvou monoidech (M; ·) a (M'; ∗) řekneme, že jsou homomorfní jestliže existuje zobrazení (homomorfismus) f: M → M' takové, že:
 ∀x,y∈M f(x·y)=f(x)∗f(y).
 f(e)=e ', kde e je neutrální prvek grupoidu (M; ·) a e ' neutrální prvek grupoidu (M'; ∗).

Je-li zobrazení mezi dvěma monoidy bijektivní a je to homomorfismus, říkáme, že tyto dva monoidy jsou izomorfní.

Teorie kategorií 
V teorii kategorií je monoid objekt v monoidální kategorii se dvěma morfismy (v kategorii funktorů přirozenými transformacemi)  splňující ,  a .
Morfismus  je morfismem mezi monoidy, pokud  a .
Monoidy v kategorii Set známé z algebry jsou příkladem kategorických monoidů, neboť Set s operací  a terminálním prvkem tvoří monoidální kategorii.

Odkazy

Související články 
 Grupoid
 Pologrupa
 Grupa - monoid rozšířený o inverzní operaci
 Volný monoid

Externí odkazy 
 

Algebraické struktury
Olšanský rybník (Sedlec)

Olšanský rybník je rybochovný, průtočný rybník v Sedlci, východně od sedlecké osady Olšany mezi Sedlcem a Mariánským Týncem, asi 3 km severozápadně od Kralovic v okrese Plzeň-sever.

Vodní režim 
Rybník leží na Kralovickém potoce na jihozápadním úpatí Červené hory a vrchu Březina. Do rybníka ústí také Sedlecký a Olšanský potok.

Historie 
Olšanský rybník, největší v okolí, je poprvé zmiňován v roce 1432, kdy při rozdělení majetku pánů z Kolovrat připadl i s nedalekým hospodářským dvorem Olšany k hradu Krašov. Roku 1480 opat Adam vyplatil část zastaveného majetku a rybník se i se dvorem dostal pod klášterní správu. Za opata Evžena Tyttla byla hráz Olšanského rybníka opravena. V současnosti je z rybníka odebírána voda pro obyvatelstvo.

Reference

Externí odkazy

Literatura 
 Jan Kumpera, Jiří Zahradnický: Rybníky Plzeňského kraje aneb putování za rybniční vůní; Agentura Ekostar s. r. o. Plzeň, Plzeň 2006

Rybníky v okrese Plzeň-sever
Rybníky v Rakovnické pahorkatině
Povodí Kralovického potoka
Sedlec (okres Plzeň-sever)
SGR

SGR (Soft Gamma Repeater) jsou v astronomii zdroje emitující v nepravidelných intervalech rozsáhlé záblesky měkkého gama a tvrdého rentgenového záření, o nichž nyní soudíme, že jsou to magnetary.

První SGR byl objeven 5. března 1979, kdy byl zaznamenán mohutný gama záblesk. Množství přístrojů v různých oblastech sluneční soustavy zaregistrovalo záblesk v mírně odlišných časech, což dovolilo určit jeho směr a ukázalo se, že pocházel ze zbytků supernovy ve Velkém Magellanovu oblaku.

S postupem času bylo stále jasnější, že nešlo o normální gama záblesk. Fotony byly méně energetické (v měkkém gama a tvrdém rentgenovém oboru) a ze stejné oblasti přicházely další záblesky.

Teorii, že zábleskové zdroje v měkkém gama oboru jsou magnetary, otestovala řecká astronomka Chryssa Kouveliotou. Podle teorie měly záblesky způsobovat zpomalování rotace objektu. V roce 1998 prováděla pečlivá srovnání pediodicity zábleskového zdroje SGR 1806-20. Perioda se od roku 1993 prodloužila o 0,008 s a podle jejích výpočtů by to odpovídalo magnetaru s magnetickým polem o síle 8×1010 tesla (8×1014 gaussů). Tyto výsledky přesvědčily mezinárodní astronomickou společnost, že zábleskové zdroje v měkkém gama oboru jsou vskutku magnetary.

Vesmírné objekty
Gama záblesky
Anomální rentgenový pulsar

Anomální rentgenový pulsar (zkratka AXP, z angl. Anomalous X-ray pulsar) je v astronomii nepravidelný zábleskový zdroj v rentgenovém oboru. V současné době panuje široká shoda, že jde o magnetary – mladé izolované neutronové hvězdy s extrémně silným magnetickým polem. Tyto energetické rentgenové pulzary jsou charakteristické pomalou periodou rotace ~5–12 sekund a mohutným magnetickým polem ~1013–1015 gaussů. V současné době (v roce 2005) známe 6 AXP a dva kandidáty na tento status. Identifikace AXP s magnetary byla motivována jejich podobností s jinou tajemnou třídou zdrojů záření, s SGR, zábleskovými zdroji v měkkém gama oboru.

Vesmírné objekty
Tesla (jednotka)

Tesla je jednotka magnetické indukce v soustavě SI, její značka je T. Jedná se o odvozenou jednotku SI; její vyjádření v základních jednotkách je T = kg·s−2·A−1. Jednotka tesla je definována následovně: Homogenní magnetické pole má magnetickou indukci 1 T, působí-li na přímý vodič s aktivní délkou 1 m kolmý k indukčním čárám a protékaný stálým proudem 1 A silou 1 N.
Vztah k jiným jednotkám soustavy SI: T = Wb·m−2 = N·A−1·m−1 = kg·s−1·C−1.

Jednotka je pojmenována po významném elektrotechnikovi a vynálezci Nikolovi Teslovi.

Násobky a díly 
Pro běžnou elektrotechnickou praxi je jednotka 1 T příliš veliká, proto se používají spíše její díly 1 militesla (mT) a 1 mikrotesla (μT). Magnetická pole v řádu jednotek tesla se používají v přístrojích pro magnetickou rezonanci (MRI) v lékařství. Násobné jednotky – kilotesla (kT), megatesla (MT), případně gigatesla (GT) se používají pouze v astrofyzice pro silná magnetická pole kompaktních rychle rotujících objektů, např. magnetarů.

Převod 
1 tesla odpovídá:
 10 000 gaussů (G), používaných v systému CGS
 109 gamma (γ), používaných v geofyzice

Poznámky

Reference

Externí odkazy 
 

Odvozené jednotky SI
Elektromagnetismus
Tesla

Tesla může mít tyto významy:

 tesla (jednotka) – jednotka elektromagnetické indukce
 Tesla (automobilka), dříve Tesla Motors, výrobce elektrických aut v Silicon Valley (např. Tesla Model S)
 Tesla (podnik) – podnik na výrobu slaboproudých elektrospotřebičů
 mnoho výrobků této československé značky
 Tesla (hudební skupina) – americká hardrocková skupina
 zkratka Timed Efficient Streaming Loss-tolerant Authentication (TESLA)
 zkratka „Tera-electronvolt Energy Superconducting Linear Accelerator“ (TESLA), projekt, který je dnes zařazen pod projekt International Linear Collider (ILC)
 sídliště Tesla v Pardubicích
 archeologický termín pro primitivní dřevařský nástroj - teslici; sekyrku s čepelí kolmo na osu topůrka

příjmení
 Nikola Tesla – srbsko-americký fyzik
 Josef Tesla – český a československý politik, poválečný poslanec a ministr za KSČ

Podobné významy 
 Tesla Pančevo, výrobce žárovek v Srbsku
 Tesla Studios, vývojář videoher v Srbsku
 Tesla Advanced Communications, síť P2P

Externí odkazy 
 

Rozcestníky - příjmení
Myšáci

Myšáci (Coliiformes) jsou malým řádem ptáků, jehož zástupci se vyskytují pouze v subsaharské Africe.

Jméno myšáci dostali podle způsobu, jakým hledají potravu – pobíhají po zemi nebo šplhají po keřích a při pohybu vegetací vypadají jako hlodavci. Rovněž jejich velmi jemné peří připomíná spíše myší srst než peří jiných ptáků.

Popis 
 Velikost: 30–34 cm (2/3 je ocásek)
 Hmotnost: 45–55 gramů

Myšáci jsou menší ptáci připomínající pěvce, nejsou s nimi však příbuzní. Bývají šedě nebo hnědě zbarvení a mají velmi dlouhý ocásek, tvořený pouhými deseti ocasními pery. Obě pohlaví se mohou chlubit chocholkou na hlavě.

Mají také jedinečným způsobem utvářené nohy – vnější prsty mohou otáčet tak, že směřují dopředu (spolu s ostatními prsty, nohy pak slouží pro zavěšení) nebo dozadu (pro uchopení).

Způsob života 
Jsou to sociální ptáci, žijící v hejnech. Jako jedni z mála ptáků vyžadují tělesný kontakt a členové hejna proto sedávají vedle sebe, těsně nahloučení. Především při nocování vytvářejí těsné "hrozny", čítající i několik desítek ptáků. Myšáci hnízdí na stromech. Samička snáší většinou 2–4 vejce, mláďata jsou krmivá.
Myšáci jsou býložraví, živí se pupeny, listy nebo plody. Potravu si hledají na zemi nebo na stromech. Na ovocných plantážích mohou škodit.

Paleontologie 
V Anglii byla nalezena zkamenělina myšáka pocházející z období eocénu (před 55 až 45 miliony let). Myšáci tedy bývali mnohem rozšířenější než dnes, v současnosti se vyskytují v šesti druzích jen v subsaharské Africe. Myšákovití byli v období paleogénu zřejmě podstatně více rozšíření a ekologicky úspěšní, patřili možná také k prvním formám "moderních" ptáků, kteří se objevili relativně krátce po vymírání na konci křídy před 66 miliony let.

Systém myšáků 
Čeleď: myšákovití (Coliidae)

 podčeleď: Coliinae
 myšák bělohřbetý (Colius colius)
 myšák bělohlavý (Colius leucocephalus)
 myšák červenohřbetý (Colius castanotus)
 myšák hnědokřídlý (Colius striatus)
 podčeleď: Urocoliinae
 myšák jihoafrický (Urocolius indicus)
 myšák dlouhoocasý (Urocolius macrourus)

Reference

Externí odkazy
Poutník (rozcestník)

Slovo poutník může mít několik významů:

 účastník poutě
 poutník (cestovatel) – někdo, kdo je na dlouhé cestě, člověk, jenž někam putuje
 Poutník – socha (zaniklá) v Karlových Varech
 Poutník (pivo) – značka piva
 Poutník (nakladatelství)
 Poutník (film) – film Charlieho Chaplina z roku 1925

Související články
 Poutníci
 Pouť

Externí odkazy
Grand Prix Austrálie 2003

Grand Prix Austrálie (LXVIII Foster's Australian Grand Prix) se v roce 2003 konala 9. března na okruhu v Melbourne.
 
 58 kol x 5,303 km = 307,574 km 
 698. Grand Prix
 13. vítězství Davida Coultharda 
 136. vítězství pro McLaren

Výsledky

Nejrychlejší kolo 

 Kimi RAIKKONEN McLaren Mercedes 	1'27,724 - 217.624 km/h

Vedení v závodě 

 1-6 kolo Michael Schumacher
 7-16 kolo Juan Pablo Montoya
 17-32 kolo Kimi Räikkönen
 33-41 kolo Juan Pablo Montoya
 42-45 kolo Michael Schumacher
 46-47 kolo Juan Pablo Montoya
 48-58 kolo David Coulthard

Postavení na startu 

 Modře – startoval z boxu

Zajímavosti 

 V závodě debutovali :Antonio Pizzonia, Cristiano da Matta, Justin Wilson, Ralph Firman
 Nové vozy: BAR 005, Jaguar R4, Jordan EJ13, McLaren MP4/17D, Minardi PS03, Renault R23, Sauber C22, Toyota TF103, Williams FW25.
 Motor Mercedes vybojoval 50 nejrychlejší kolo.

Grand Prix Austrálie
Formule 1 v roce 2003
Sport v Austrálii v roce 2003
Grand Prix Malajsie 2003

Grand Prix Malajsie

V Petronas Malaysian Grand Prix

 23. březen 2003
 Okruh Sepang
 56 kol x 5,543 km / 310,408 km
 699. Grand Prix
 1. vítězství Kimi Raikkonena
 137. vítězství pro McLaren

Výsledky

Nejrychlejší kolo 
 Michael SCHUMACHER Ferrari 	1'36,412 - 206.974 km/h

Vedení v závodě 
 1-13 kolo Fernando Alonso
 14-19 kolo Kimi Räikkönen
 20-22 kolo Rubens Barrichello
 23-56 kolo Kimi Räikkönen

Postavení na startu 
 Modře – startoval z boxu

Zajímavosti 
 Vůz se startovním číslem 8 stál po 25 na pole positions
 Fernando Alonso stal na pole positions poprvé

Externí odkazy 
 

Formule 1 v roce 2003
Grand Prix Malajsie
Sport v Malajsii v roce 2003
Twinsen

Twinsen je hlavní postava počítačové hry Little Big Adventure 1 a 2. Obyvatel planety Twinsun. Bojuje s bláznivým dr. Funfrockem pro záchranu Twinsunu.

Po svých předcích zdědil magické předměty (míč, tuniku, medailon, flétnu, roh …) propůjčující mu magické schopnosti. Jeho přítelkyně, kterou také musí zachránit, se jmenuje Zoe. Cestuje mezi různými ostrovy na drakovi, kterého musí zpočátku uzdravit, později používá k cestování loď nebo létající talíř.

Videoherní postavy
Fiktivní spasitelé

fr:Personnages de Little Big Adventure#Twinsen
Týnecký rybník

Týnecký rybník je průtočný rybník v Mariánském Týnci, asi tři kilometry severozápadně od Kralovic v okrese Plzeň-sever. Jeho plocha je 2,8 ha.

Rybník leží na Kralovickém potoce na západě vsi pod kostelem Zvěstování Panny Marie v areálu bývalého proboštství plaského kláštera. Po hrázi rybníka vede silnice II/201 z Kralovic do Mladotic, u jejíž křižovatky se silnicí do Sedlce roste památná Radimova lípa.

Literatura 
 

Rybníky v okrese Plzeň-sever
Rybníky v Rakovnické pahorkatině
Povodí Kralovického potoka
Stavby v Kralovicích
Meandr

Meandr je zákrut řeky způsobený boční erozí – vymíláním břehů na jedné straně a usazováním na straně druhé. Rozdíl mezi prostým říčním zákrutem a meandrem bývá stanoven normativně, obvykle se udává, že středový úhel oblouku musí být větší než 180°. Břehy meandrů se nazývají jesepní (vnitřní břeh) a výsepní (vnější břeh). Někdy může dojít k protnutí šíje meandru a vzniku okrouhlíku. Následným zahloubením říčního koryta se může meandr zcela oddělit od říčního toku a vznikne mrtvé rameno řeky, meandrové jezero.

Název pochází od jména maloasijské řeky Maiandros (řecky Μαίανδρος), dnes Büyük Menderes v Turecku, pro jejíž dolní tok jsou zákruty charakteristické.

Základní typy 
 Meandry volné se vytvářejí v náplavových rovinách středních a dolních toků řek tam, kde se zpomaluje rychlost vodního toku a dochází k usazování unášeného materiálu. Volné meandry jsou charakteristické svou proměnlivostí, řeka neustále zvolna přemisťuje svůj tok, a to pozorovatelně i v měřítku lidského života. Volné meandry se pohybují postupně po směru toku. To je dáno tím, že nejvíce nejsou vystaveny boční erozi nárazové břehy ve vrcholu oblouku, ale v určité vzdálenosti po proudu. Tímto způsobem dochází nejen k posouvání meandrů, ale může dojít k protnutí šíje meandru. Z opuštěných meandrů se stávají slepá a mrtvá ramena. Typickými příklady jsou horní tok Vltavy, dolní tok Moravy či Labe a Ohře v Polabské nížině.

 Meandry zakleslé, též zaklesnuté, vznikají v místech, kde řeka vytváří údolí v tvrdých horninách. V takových místech řeka své koryto snadno přemístit nemůže a naopak se zařezává stále hlouběji. Teprve za mnohem delší dobu může dojít k promletí a proražení šíje i u zakleslého meandru (tento jev se nachází např. na Dyji pod Bítovem). Jako příklady zaklesnutého meandrování lze uvést střední tok Vltavy, Dyje, tok Labe skrz České středohoří, Berounku na Křivoklátsku nebo řeku Váh při průtoku Malou Fatrou – viz Domašínský meandr. Typické jsou také zaklesnuté meandry ve městech Český a Moravský Krumlov, která podle nich i získala pojmenování (z němčiny).

Odkazy

Reference

Související články 
 Údolní niva
 Meandry Smědé
 Přírodní památka Meandry Chřibské Kamenice
 Meandry Lučiny
 Domašínský meandr

Externí odkazy 
 
 

Řeky
Geologická terminologie
Hydrosféra