alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Pozsonysárfő

Pozsonysárfő (szlovákul Blatné, korábban Šarfia) község Szlovákiában, a Pozsonyi kerületben, a Szenci járásban.

Fekvése 
Szenctől 5 km-re északra fekszik.

Története 
A régészeti leletek tanúsága szerint területén már a kőkorszakban éltek emberek. A vonaldíszes kerámiák népének, a zselizi és a bükki kultúra településeit találták itt meg. A korai vaskorban a la théne-i kultúra, a késői bronzkorban a nyitrai kultúra települései álltak itt.

A falu első írásos említése egy 1245-ben kelt oklevélben történt. Gótikus temploma 1390-ben épült. Története során "Sarfy", "Sarfew", "Saarfo", "Ssárfia" alakban szerepelt az írott forrásokban.

Vályi András szerint „SÁRFŐ. Tót falu Pozsony Várm. földes Ura Gr. Pálfy Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Szentzhez, Boldogfalvához sem meszsze, a’ fejér hegyeknél, a’ Rétsei víz nedvesíti; postája is van; határja leginkább gabonát, zabot, árpát terem; mezeje, réttye elég van, szőleje is, erdeje nints, piatza Bazinban, Modorban, és Pozsonyban.”

Fényes Elek szerint „Sárfő, tót falu, Posony vgyében, Posonytól 2 postaállásra, a nagyszombati országutban. Számlál 827 kath., 5 evang., 6 zsidó lak. Van kath. paroch. temploma, postahivatala, vendégfogadója, jövedelmes vizimalma a Csádé patakján. Fekete sárga agyagos földjei jó rozst teremnek. Szőlőhegye pedig közönséges fejér asztali borral szolgál; legjobb a vörös hegyen termesztett. F. u. gr. Pálffy Ferencz.”''

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Szenci járásához tartozott.

Népessége
1880-ban 1047 lakosából 980 szlovák, 18 német, 10 magyar anyanyelvű, 2 idegen és 37 csecsemő volt.

1910-ben 1421 lakosából 1319 szlovák, 55 magyar, 23 német és 24 más anyanyelvű volt.

2001-ben 1626 lakosából 1497 szlovák volt.

2021-ben 1828 lakosából 1681 (+3) szlovák, 10 (+3) magyar, (+4) ruszin, 18 (+6) egyéb és 119 ismeretlen nemzetiségű volt.

Nevezetességei 

 Szent Adalbert tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1390-ben épült, a 18. században barokk stílusban építették át.
 Nepomuki Szent János szobra 1736-ban készült.
 A temetői keresztet 1801-ben állították.
 Szent Flórián szobra 1811-ben készült.
 Immaculata szobrát 1859-ben emelték.
 Szent Orbán szobra 1870-ben készült.
 Lourdes-i barlangját 1940-ben építették.

Jegyzetek

Források 
Gábor, Peter 2018: Kultúrny vývoj želiezovskej skupiny na Trnavskej tabuli na základe výskumu v Blatnom. Bratislava – Nitra.
Nevizánszky Gábor 1990: Hrobové nálezy z 10. storočia v Blatnom. AVANS 1988, 119-120, 220.
Kraskovská, Ľ. 1988: Slovanská chata v Blatnom. Študijné zvesti 24, 97–100.
Ľudmila Kraskovská 1966: Slovanské pohrebisko v Blatnom. Zborník Slovenského národného múzea 60 – História 6, 95–114. 
Štefan Janšák 1935: Staré osídlenie Slovenska. In: Sborník Muzeálnej Slovenskej Spoločnosti 29. Turčiansky Svätý Martin, 15–50.

További információk 
 Hivatalos oldal
 Községinfó
 Pozsonysárfő Szlovákia térképén
 E-obce.sk

A Szenci járás települései
Pozsony vármegye települései
Papfa

Papfa (szlovákul Farná, korábban Fafárňa, németül Pfaffendorf) Pozsonyivánka településrésze, egykor önálló falu Szlovákiában, a Pozsonyi kerületben, a Szenci járásban.

Fekvése 
Pozsonytól 15 km-re északkeletre fekszik.

Története 
1290-ben említik először, a pozsonyi prépost és káptalan birtoka volt, nevét is erről kapta. Története során Popfolna, Papfalva, Pafár, Farná alakban szerepel az írott forrásokban.

Vályi András szerint „PAPFALVA. Pfaffendorf. Elegyes tót falu Poson Vármegyében, földes Ura a’ Posonyi Káptalanbéli Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Ivánkához közel, mellynek filiája, határja is hozzá hasonlító; erdeje sok van, réttye, legelője nem sok, két hólt duna lévén határján, vízáradáskor néha bézárattatik Ivánkával egyegyütt, a’ fekete víz is határos véle, második osztálybéli.”

Fényes Elek szerint „Papfalva, tót falu, Poson vmegyében, Ivánkához 1 fertály órányira: 276 kath., 3 evang. lak., vendégfogadóval, erdővel, juhtenyésztéssel. F. u. a posoni káptalan. Ut. p. Posonhoz 1 óra.”

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Pozsonyi járásához tartozott. 1932-óta Pozsonyivánka része.

Népessége
1910-ben 629, többségben szlovák lakosa volt, jelentős magyar kisebbséggel.

2001-ben Pozsonyivánka 4989 lakosából 4753 szlovák, 51 cseh és 41 magyar volt.

Források

További információk 
 Pozsonyivánka hivatalos oldala
 Pozsonyivánka Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Papfa
Papfa
Walmart

Az amerikai Wal-Mart Stores céget 1962-ben alapította Sam Walton. A világ egyik legnagyobb kiskereskedelmi cége és árbevétele alapján a világ legnagyobb vállalata. A 2005. január 31-én záruló pénzügyi év végén a cég 10,3 milliárd dollárnyi bruttó nyereséget jelentett 285,2 milliárd dolláros forgalom mellett, ami 3,6%-os profitot jelent. A cég részvénye egyike annak a harminc részvényből álló kosárnak, amelyből a Dow Jones Ipari Átlagot számítják.

Ha a Wal-Mart egy ország lenne, GDP-je alapján a világ 33. legnagyobb gazdasága lehetne Ukrajna és Kolumbia között.
Az Amerikai Egyesült Államokban, Mexikóban és Kanadában a legtöbb alkalmazottat foglalkoztató munkaadó a versenyszférában. Az USA-ban a kiskereskedelmi piac 8,9%-át tudhatja magáénak.

Jegyzetek 

Kereskedelmi cégek
Az Amerikai Egyesült Államok cégei
New York-i értéktőzsdén jegyzett részvénytársaságok
Dow Jones Ipari Átlag
HWV

A HWV (Händel Werke Verzeichnis – Händel műjegyzékszám (ejtsd: hávéfau)) Georg Friedrich Händel műveinek számozására szolgál.

Händel műveinek összegyűjtésére sok próbálkozás volt, ill. van:
1787 és 1797 között Samuel Arnold megbukott, mert Händel operáinak nagy része hiányzott a listából
1843 és 1858 között az English Handel Society kísérletezett, bár 12 kórusmű beszámozásánál tovább nem jutottak (nem sikerült több kéziratot gyűjteni)
Friedrich Chrysander készítette a 9 kötetből álló gyűjteményt, amely az első épkézláb lista volt, a lipcsei Deutsche Händel-Gesellschaft gondozásában jelent meg 1858-ban. Ezt a listát Max Seiffert 1902-ben felújította.
Ezt 1955-ben a hallei Georg-Friedrich-Händel-Gesellschaft tovább próbálta újítani, de az újabb kutatások eredménye miatt érdemesebb volt egy új listát felállítani. 1958-ban befejeződött, majd romjain egy új projekt alakult. Ez már a lehető legkörültekintőbben készül, hogy megjelenésekor teljesen korrekt legyen. A munka a mai napig zajlik, a befejezési határideje 2005-ben 2023.
Amíg az el nem készül, addig az 1978-ban készült Bernd Baselt munkája nyomán készült Händel-Handbuch adta Händel-Werke-Verzeichnis (HWV) szolgál számozásul.

Barokk zene
Macháza

Macháza (szlovákul Macov) község Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Dunaszerdahelyi járásban.

Fekvése 
Dunaszerdahelytől 15 km-re nyugatra fekszik.

Története 
1367-ben "Machhaza" néven említik először. 1441-ben "Keethmaczhaza" néven szerepel. Pozsony várának tartozéka volt, később a pozsonyi uradalom része. 1440-től a 17. századig részben a Bittó család birtoka. 1574-ben 4 adózó családja volt. 1715-ban három volt az adózók száma. 1828-ban 7 házában 64 lakos élt, akik főként mezőgazdasággal foglalkoztak.

Vályi András szerint "MACZHÁZA. N. Maczháza. Magyar falu Posony Várm. földes Urai több Uraságok, egyik része a’ Posonyi Várnak fő Kapitányságához tartozik, holott sok birkák vagynak, lakosai katolikusok, fekszik n. k. N. Légnek, n. ny. Tárnoknak szomszédságában, határja szántó földekből, ’s tsekély mezőségből áll."

Fényes Elek szerint "Maczháza, puszta, Poson vármegyében: 56 kath. lak., gr. Pálffy senioratusáé s még egyéb nemeseké, Sárosfalva m. Ut. p. Somorja 2 óra."

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Somorjai járásához tartozott. 1938 és 1945 között ismét Magyarország része volt.

Népessége 
1910-ben 142, túlnyomórészt magyar lakosa volt.

2001-ben 155 lakosából 88 magyar, 37 szlovák és 27 cseh volt.

2011-ben 237 lakosából 96 szlovák, 93 magyar és 28 cseh volt.

2021-ben 446 lakosából 286 (+13) szlovák, 112 (+4) magyar, 1 cigány, 1 (+2) ruszin, 36 (+5) egyéb és 10 ismeretlen nemzetiségű volt.

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Macháza Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Források 

Machaza
Csallóköz települései
Pozsony vármegye települései
Bögellő

Bögellő () község Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Dunaszerdahelyi járásban.

Fekvése
Dunaszerdahelytől 10 km-re délkeletre található.

Élővilága

Bögellőn egy gólyafészket tartanak nyilván, 2013-ban két fiókát számoltak össze.

Története 
1475-ben említik először. A falu első iskoláját 1905-ben alapították.

Vályi András szerint "BÖGELLŐ. vagy Bögölő. Magyar falu Poson Vármegyében, birtokosai külömbféle Urak, más neve Kis Padány, fekszik Csalóköz Szigetében, Alistálhoz nem meszsze, mellynek filiája, ’s hozzá hasonlító."

Fényes Elek szerint "Bögellő, magyar falu, Pozson vármegyében, Bőshöz 1 mfd. Lapályos mocsáros határát lakja 73 katholikus, 135 református, 13 zsidó. Rétje sok, de nem igen jó szénát terem; vizenyős lapályai nádat, sásat, gyéként szolgáltatnak, s vizi madarakkal bővölködnek; a szarvasmarhatartás és kolompér-tenyésztés nagy divatban van. F. u. Hegedüs, Bittó, s mások. Ut. p. Somorja."

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Dunaszerdahelyi járásához tartozott.
Bögellő nevét a Bögi nemesi családról kapta nevét és maga a falu is a családé volt.

Népessége
1910-ben 336, túlnyomórészt magyar lakosa volt.

2011-ben 351 lakosából 333 magyar volt.

2021-ben 343 lakosából 289 (+4) magyar, 48 (+5) szlovák, (+1) cigány és 6 ismeretlen nemzetiségű volt.

Nevezetességei 

 A csallóközi falu nevezetességei a határában levő halastavak, melyek gazdag állat- és növényvilággal rendelkeznek.
 Református temploma 1991-ben épült.

Jegyzetek

További információk 
 Községinfó
 Bögellő Szlovákia térképén 

A Dunaszerdahelyi járás települései
Csallóköz települései
Pozsony vármegye települései
Csallóközkürt

Csallóközkürt (szlovákul Ohrady, korábban Kerť na Ostrove) község Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Dunaszerdahelyi járásban.

Fekvése 
Dunaszerdahelytől 6 km-re keletre fekszik.

Élővilága

A templom közelében található egy gólyafészek, amelyben 2013-ban 3 fiókát, 2023-ban pedig 2 fiókát számoltak össze.

Története 
A falut 1138-ban említik először. Neve a magyar kürt törzsnévből származik (török: kögur = mellecske). Határában feküdt az egykori Nyék határőrfalu. 1252-ben a települést IV. Béla király a pozsonyi káptalannak ajándékozta. 1324-ben Miklós pozsonyi ispán jelentésében említik Szerdahely és Kürt piacait. Szent István első vértanúnak szentelt templomát 1390-ben említik először. 1399-ben küldöttség járt a faluban, hogy elvégezzék Kymch, Kürt (Kyarth), Nyárasd és Alistál (Sthal), illetve Zaruaswrum (Prepostzele) és Synky (Synkechekutha) tavak határjárását. A 15. században a Bazini és Szent-Györgyi grófok birtoka. Később az Apponyi és Pállfy család birtoka lett, akik Tájlakon kis kastélyt is építettek.

A reformáció terjedését követő vallási villongások következtében a kürti egyház a 16. század elején megszűnt létezni. A falunak több mint 350 éven át még papja sem volt, 1634-ben a templom is elpusztult. A ma is álló templom csak a 20. században épült fel. 1649-ben a községnek már volt óvodája, az iskolát valószínűleg a 19. század elején alapították. A falu lakói nagyrészt szegény emberek, zsellérek voltak, akiket az 1866-67 évek természeti csapásai is sújtottak és eladósodtak. 1872-ben a kürti egyház ismét önálló plébánia lett.

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Dunaszerdahelyi járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 903, túlnyomórészt magyar lakosa volt.

2011-ben 1168 lakosából 1092 magyar és 70 szlovák volt.

2021-ben 1359 lakosából 1233 (+28) magyar, 110 (+21) szlovák, 10 (+1) egyéb és 6 ismeretlen nemzetiségű volt.

Neves személyek
Itt született 1955-ben Bugár Imre olimpiai ezüstérmes csehszlovák diszkoszvető.

Nevezetességei 

Szent István vértanú tiszteletére szentelt templomát 1933-ban építették, ekkor bontották le a korábbi gótikus templom maradványait is. 1996-ban renoválták. Egyik harangja 1482-ből származik. Márvány főoltára Mária Terézia szétvert és lebontott pozsonyi emlékműve talapzatának anyagából készült.

Jegyzetek

Irodalom
 Nagy Attila 2012: A csallóközkürti Szent István vértanú templom. Remény.
 Ipolyi Arnold 1859: Magyar műemlékek. Archaeologiai Közlemények 1.

További információk 
 Községinfó
 Csallóközkürt Szlovákia térképén
 Csallóközkürt Honlapja

A Dunaszerdahelyi járás települései
Csallóköz települései
Pozsony vármegye települései
Csallóköznádasd

Csallóköznádasd (szlovákul Trstená na Ostrove) község Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Dunaszerdahelyi járásban.

Fekvése 
Dunaszerdahelytől 12 km-re délnyugatra a Duna bal partján fekszik.

Története 
1250-ben említik először.

Vályi András szerint "NÁDASD. Magyar falu Posony Várm. földes Urai több Uraságok, lakosai katolikusok, fekszik Nagy Bodakhoz Fel. Bákához 1/2 órányira, és annak filiája, határja tiszta rozsot terem, legelője elég, réttye kevés, erdeje nints, Somorján van piatzozása."

Fényes Elek szerint "Nádasd, magyar falu, Poson vmegyében, Fel-Bárhoz 1/2 órányira: 844 kath., 11 zsidó lak. Termékeny szántófölddel, s jó marhatartással. F. u. számos nemesek. Ut. p. Somorja."

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Dunaszerdahelyi járásához tartozott.

Népessége 
1880-ban 555 lakosából 538 magyar és 1 szlovák anyanyelvű volt.

1890-ben 483 lakosa mind magyar anyanyelvű volt.

1900-ban 505 lakosa mind magyar anyanyelvű volt.

1910-ben 507 lakosából 506 magyar anyanyelvű volt.

1921-ben 440 lakosából 437 magyar volt.

1930-ban 462 lakosából 441 magyar és 7 csehszlovák volt.

1941-ben 501 lakosából 497 magyar volt.

1991-ben 506 lakosából 472 magyar és 32 szlovák volt.

2001-ben 532 lakosából 496 magyar és 34 szlovák volt.

2011-ben 547 lakosából 473 magyar és 72 szlovák volt.

2021-ben 578 lakosából 478 (+10) magyar, 92 (+8) szlovák, 1 (+1) egyéb és 7 ismeretlen nemzetiségű volt.

Neves személyek 
Itt született 1936. június 19-én Vaskovics László Árpád magyar származású német szociológus, a Magyar Tudományos Akadémia külső tagja.
Itt szolgált Viktorin József Károly (1822-1874) plébános, szlovák író, nyelvész, történész, irodalomszervező, könyvkiadó.

Jegyzetek

További információk 
 Községinfó
 Csallóköznádasd Szlovákia térképén
 Nádasdi falunapok

A Dunaszerdahelyi járás települései
Csallóköz települései
Pozsony vármegye települései
Dercsika

Dercsika (szlovákul Jurová) község  Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Dunaszerdahelyi járásban.

Fekvése 
Dunaszerdahelytől 10 km-re délnyugatra fekszik.

Élete

Dercsikán egy gólyafészek alátétet tartanak nyilván.

Története 
1253-ban említik először. Templomát 1519-ben szentelték fel.

Vályi András szerint "DERCZIKA. Magyar falu Poson Vármegyében, birtokosai külömbféle Urak, lakosai katolikusok, fekszik a’ Csalóközben, Bőstöl fél mértföldnyire, határja jó termékenységű, legelője, réttye, fája elég, halászattya hasznos, ’s vadászatra is nem utolsó alkalmatossága lévén, első Osztálybéli."

Fényes Elek szerint "Dercsika, Pozsony m. magyar falu, Bőstől nyugotra 1 mfd. 816 kath., 12 zsidó, többnyire nemes lakosokkal s egy kath. paroch. templommal. Rétje, legelője sok lévén, a marha-tartást erősen űzik, juhot is tartanak. A helység mellett elvonuló posványság pedig nádat szolgáltat. Erdeje nincs, hanem széllyel ültetett fűz-, éger-, jegenye-fákkal tüzelnek. F. u. nemesek. Ut. p. Somorja."

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Dunaszerdahelyi járásához tartozott.

Népessége 
1910-ben 532, túlnyomórészt magyar anyanyelvű lakosa volt.

2011-ben 507 lakosából 409 magyar és 86 szlovák volt.

2021-ben 480 lakosából 397 (+12) magyar, 71 (+3) szlovák, (+1) ruszin, 3 egyéb és 9 ismeretlen nemzetiségű volt.

Nevezetességei 

 Szűz Mária Mennybevitele tiszteletére szentelt római katolikus temploma a korábbi templom egy részének felhasználásával 1778-ban épült klasszicista stílusban. Mai formáját az 1927. évi újjáépítéssel nyerte el. A templom búcsújáróhely.

Neves személyek 
 Itt született 1782. szeptember 24-én Katona Mihály Dénes piarista paptanár, bölcsleti doktor, polihisztor.
 Itt született 1758-ban Szemes Imre piarista paptanár és hitszónok.
 Itt hunyt el 1822-ben Kudlik Ignác római katolikus plébános.

Források 
 Ipolyi Arnold 1859: Magyar műemlékek. Archaeologiai Közlemények 1.
 Vörösmarty Géza 1975: Pogánykori emlék a Csallóközben. Irodalmi Szemle 1975/8, 725.
 Presinszky Lajos 2000: Dercsika a 2000. év tükrében. Dercsika.

Jegyzetek

További információk 
 Hivatalos oldal (magyarul)
 Községinfó
 Dercsika Szlovákia térképén
 A dercsikai búcsújáróhely

Dercsika
Csallóköz települései
Pozsony vármegye települései
Bögölypatony

Bögölypatony (szlovákul Dolná Potôň)  Diósförgepatony településrésze, korábban önálló falu Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Dunaszerdahelyi járásban.

Fekvése 
Dunaszerdahelytől 6 km-re északnyugatra fekszik.

Története 
Vályi András szerint "PATONY. Bögöly Patony. Magyar falu Poson Vármegyében, földes Ura Gróf Pálfy Uraság, lakosai katolikusok, és reformátusok, fekszik Förge Patonynak szomszédságában, Abányhoz fél órányira, határja 2 nyomásbéli, tiszta rozsot terem leginkább, réttye, legelője van, piatza Somorján, határját mossa Duna vize.
" 

Fényes Elek szerint "Patony (Bögöly), magyar falu, Poson vgyében: 230 kath., 130 ref. lak."

1910-ben 276, túlnyomórészt magyar lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Dunaszerdahelyi járásához tartozott.

Források 

Bogolypatony
Bogolypatony
Doborgaz

Doborgaz (szlovákul Dobrohošť) község  Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Dunaszerdahelyi járásban.

Fekvése 
Dunaszerdahelytől 20 km-re nyugatra fekszik.
A bősi vízierőmű építésekor a falu a Duna és a Duna-csatorna közé került, mely elvágta a szomszédos Bacsfa községtől és Somorja környékétől. Ma csak Bősön keresztül lehet megközelíteni, így Dunaszerdahelytől 32 km távolságban van.

Története 
1238-ban említik először.

Vályi András szerint "DOBORGAZ. Magyar falu Poson Vármegyében, ’s a’ Nemes Vajka Székhez tartozik, földes Ura az Esztergomi Érsekség, lakosai katolikusok, fekszik a’ Csalóközben, Vajkának szomszédságában, ’s ennek filiája, Somorjátol sem meszsze, határja jó termékenységű, vagyonnyai szépek, fája szűken, réttyei jók, első Osztálybéli.
" 

Fényes Elek szerint "Doborgaz, Pozson m. magyar falu, az öreg Duna bal partján. Vajkához egy fertálynyira. Lakja 691 k., 1 ref., 32 zsidó. Legelője a Duna szigeteiben igen sok; fája, rétje elég; szántóföldje kevés; a Dunán malmokat bir. Itt sok gelyvás találtatik, s aranyat mosnak némelly szegények. A vajkai praedialis székhez tartozik.
" 

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Somorjai járásához tartozott. A községet a trianoni határ kettévágta, Magyarországon maradt részéből alakították ki 1921-ben Doborgazsziget községet, amely ma Dunasziget része.

Népessége
1880-ban 715 lakosából 682 magyar és 3 szlovák anyanyelvű volt.

1890-ben 753 lakosából 737 magyar és 2 szlovák anyanyelvű volt.

1900-ban 738 lakosából 733 magyar anyanyelvű volt.

1910-ben 829 lakosából 825 magyar anyanyelvű volt.

1921-ben 669 lakosából 642 magyar és 14 csehszlovák volt.

1930-ban 640 lakosából 585 magyar és 38 csehszlovák volt.

1941-ben 693 lakosából 691 magyar és 1 szlovák volt.

1970-ben 651 lakosából 636 magyar és 12 szlovák volt.

1980-ban 559 lakosából 539 magyar és 18 szlovák volt.

1991-ben 421 lakosából 403 magyar és 15 szlovák volt. 

2001-ben 336 lakosából 307 magyar és 29 szlovák volt.

2011-ben 428 lakosából 299 magyar és 109 szlovák volt.

2021-ben 517 lakosából 258 (+7) magyar, 236 (+7) szlovák, 1 cigány, (+1) ruszin, 7 (+2) egyéb és 15 ismeretlen nemzetiségű volt.

Források 
Csiba Balázs 2017: Genealógia predialistov z Dobrohošťa do začiatku 15. storočia. In: Ingenii laus - Zborník štúdií venovaný jubilujúcemu prof. PhDr. Jánovi Lukačkovi, CSc.
Böckh Béla 1943: A doborgazi Duna-híd előmunkálatai. A Magyar Mérnök- és Építész Egylet Közlönye 1943/4.
Pais Dezső 1943: Doborgaz, Döbrököz. Magyar Nyelv 39 
Ipolyi Arnold 1859: Magyar műemlékek. Archaeologiai Közlemények 1.

Jegyzetek

További információk 
 Hivatalos oldal
 Községinfó
 Doborgaz Szlovákia térképén

Doborgaz
Csallóköz települései
Pozsony vármegye települései
Hiten

A Hiten (eredeti nevén Muses-A) az első japán holdszonda. 1990. január 24-én állították Föld körüli parkolópályára. 1990. március 19-én először közelítette meg a Holdat, és ott pályára állította a 12 kg-os Hagoromo keringő egységet. Ezzel a szondával nem sokkal később megszakadt a kapcsolat. A Hiten a földi felsőlégkörben a levegőfékezést próbálta ki. Többször is megközelítette a Holdat és 1992. február 15-én pályára állt körülötte. 1993. április 10-én becsapódott a felszínbe.

A Hiten (ひてん) a buddhista vallás égben zenélő angyaláról (批点, hiten), a Hagoromo (はごろも) az angyal ruhájáról (羽衣, hagoromo) kapta a nevét.

Külső hivatkozások 
 Space Today: Japan Investigates the Moon
 Space Today: MUSES-A Hiten and Hagoromo at the Moon

Holdkutató űrszondák
Japán űrszondák
Sakigake

A Sakigake japán űrszonda 1985. január 8-án indult a Kagosima űrközpontból. 1986. március 11-én megközelítette a Halley-üstököst. A legkisebb távolság 7 millió kilométer körüli volt. Három tudományos műszert vitt magával. A Sakigake később többször is megközelítette a Földet. Először 1992. január 8-án 90 ezer kilométerre. A másik japán üstökösszonda a Suisei volt.

1986-os üstökösszondák
 Giotto (Európa)
 Vega-1 és Vega-2 (Szovjetunió)
 Sakigake (Japán)
 Suisei (Japán)

Üstököskutató űrszondák
Japán űrszondák
Zond–5

Zond–5 (oroszul: Зонд 5) szovjet űrhajó, a Zond sorozat tagja, a szovjet holdprogram holdrepülésre szánt Szojuz 7K–L1 típusú űrhajó személyzet nélküli tesztrepülése volt.

Küldetés
A Szojuz űrhajó speciális változata, a holdraszállás emberi kísérletének előkészítése. Feladata repülés a Föld-Hold-Föld pályán, a visszatérő kabin földi leszállásának próbája, a Föld fényképezése a világűrből, biológiai kísérletek végrehajtása. Felépítése, kis eltéréssel programja megegyezett a Zond–4 űrhajóval.

Jellemzői
1968. szeptember 14-én a Bajkonuri űrrepülőtér indítóállomásról egy Proton hordozórakétával (UR-500K) indították Föld körüli parkolópályára. Az orbitális egység parkolópályája 88,89 perces, 51,5 fokos hajlásszögű, elliptikus pálya-perigeuma  kilométer, apogeuma  kilométer volt. A start után  perccel hajtóművének beindításával, pályamódosítással a második kozmikus sebességet elérve indult a Hold felé. Pályaadatai segítették abban, hogy a Hold gravitációs hatását felhasználja visszatérésre.

Szeptember 17-én a Földtől  kilométerre pályakorrekciót végeztek, így szeptember 18-án a Hold mögött  kilométerre repült el. A visszaúton  kilométerre újból pályakorrekciót végeztek, hogy az eredményes belépési folyamat biztosított legyen. Szeptember 21-én  kilométer távolságból magas minőségi fényképeket készített a Földről.

Első mesterséges égitestként visszatért a Földre. 1968. szeptember 21-én a visszatérő kapszula az Indiai-óceánra hagyományos – ejtőernyős leereszkedéssel – szállt le. Fedélzetén négy teknős, Drosophilák, bogarak, növényi magok (hagyma, Crepis, árpa), Chlorella és baktériumok is voltak, az első élőlények, melyek eljutottak a Hold közelébe és visszatértek a Földre. A repülés időtartama  nap volt.

A Zond–5 sikeres küldetése miatt a NASA úgy döntött, hogy az Apollo-program következő küldetését, az Apollo–8-at a Holdhoz küldi.

Technikai adatok 
 Energiaellátását akkumulátorok és napelemek összehangolt egysége biztosította.
 Tömege  kilogramm, hossza  méter, átmérője - méter. A hengeres testhez kapcsolódó napelemeinek fesztávolsága  méter.
 Fő részei a visszatérő kabin és a műszaki egység.
 A visszatérő kabin tartalma: rádió-vevőberendezés, akkumulátorok, hőszabályozó rendszer, tudományos műszerek, a kísérleti állatok és növények tartályai, nagy felbontóképességű fotóberendezés.
 A műszaki egység tartalma: vezérmű, telemetriai, energiaellátó és orientációs rendszer, korrekciós és fékező hajtóművek, a hőszabályozás elemei, külső felületén a napelemek és a parabolaantenna.

Források 
 
 Bitó János – Sinka József – Utak a kozmoszba – 1970. Budapest, Kossuth Könyvkiadó

Külső hivatkozások

Magyar oldalak

Külföldi oldalak

Zond-program
Holdkutató űrszondák
Az Egyesült Királyság himnusza

A God Save the King (magyarul: Isten óvja a királyt) az Egyesült Királyság hagyományosan használt nemzeti himnusza. Ezen felül hivatalosan Anglia és Észak-Írország nemzeti dala is, Új-Zéland két hivatalos himnusza közül az egyik, bizonyos változtatásokkal Kanada királyi himnusza, és a Nemzetközösség államainak nemzeti éneke. A God Save the King ezen felül a brit királyi család királyi himnusza is. Szövegét Henry Carey írta, és abban az időben, amikor a brit trónon nő ül, a dal első sora a God Save the Queen (magyarul: Isten óvja a királynőt) szavakra változik. Értelemszerűen a dal szövegében a King szó mindenhol Queen-re, a hímnemű személyes névmások pedig a megfelelő nőneműekre módosulnak.

A himnusz dallamának eredete nem ismert. Feltételezések szerint a 17-18. századi templomi énekek egyikéből alakulhatott ki. Sokan John Bull (1619) nevéhez kötik az eredetét, mert művének számos hasonlósága van a mai változattal; más források Henry Purcell műveivel hozzák kapcsolatba, de a 19. századi tanítók egy régi skót karácsonyi dallal, a „Remember O Thou Man” cíművel hozták kapcsolatba. Az első publikált változata az 1744-ben a Thesaurus Musicus-ban jelent meg, ami népszerű lett Angliában és Skóciában, és a következő évben azt a Gentleman's Magazine publikálta. A kézirat dallama számos ponton eltér a ma használatos dallamtól, már az első ütemben, de ezen túl nagyrészt megfelel a korabeli himnusznak. Az első hangrögzítése 1745-ben egy londoni színházban történt. A hivatalosan javasolt álláspont a „tradicionális” vagy „tradicionális, legkorábban ismert verzió John Bull (1562-1628)”.

A himnusz legérdekesebb tulajdonsága, hogy nincsen egyetlen hivatalosan elfogadott verziója sem. Tehát sem a királyi hivatalok, sem a parlament nem határozta meg a himnusz hivatalos szövegét, énekét, formáját. Leggyakrabban csak első két versszakát éneklik. Első három versszaka a következő:

Szövege

Jegyzetek

További információk 
 God Save the Queen (mp3)
 God Save The Queen (MIDI)

Egyesu~lt Kiralysag
Himnusz
Dunatőkés

Dunatőkés (szlovákul Dunajský Klátov) község  Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Dunaszerdahelyi járásban.

Fekvése 
Dunaszerdahelytől 7 km-re északkeletre, a Kis-Duna és a Tőkési ág mellett  fekszik.

Élővilága

A faluban jelenleg egy gólyafészek alátétet tartanak nyilván.

Története 
1384-ben említik először. A 16. században a Zombor és a Kondé család voltak a község földesurai. A 19. század végén a Habermann család birtoka.

Vályi András szerint "TŐKÉS. Magyar falu Pozsony Várm. földes Ura Pokateleki Konde Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Szerdahelyhez közel, és annak filiája, Eperjeshez is közel, Kis Udvarnokhoz fél 523órányira; határja 2 nyomásbéli, tiszta búzát, és rozsot leginkább terem, legelője jó, de szűk, piatza Szerdahelyen."

Fényes Elek szerint "Tőkés, magyar falu, Poson vmegyében, a kis Duna mellett, Szerdahelyhez 1 1/2 órányira: 208 kath., 5 zsidó lak., sok réttel és legelővel; füzese is van a Duna mentiben. F. u. többen. Ut. p. Somorja."

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Dunaszerdahelyi járásához tartozott. 1920-tól Csehszlovákia része lett, 1938 és 1945 között Magyarországhoz tartozott. 1960-ban Pozsonyeperjeshez csatolták, ma újra önálló község.

Népessége 
1880-ban 143 lakosából 134 magyar anyanyelvű volt.

1910-ben 198 lakosa mind magyar anyanyelvű volt.

1921-ben 246 lakosából 217 magyar és 18 csehszlovák volt.

1941-ben 292 lakosa mind magyar volt.

1960-tól Pozsonyeperjes része.

1970-ben 432, 1980-ban 492 lakosa volt.

1991-ben 455 lakosból 436 fő magyar, 16 szlovák, 2 cseh és 1 német volt.

2001-ben 460 lakosból 432 fő magyar, 24 szlovák, 1-1 cseh, német és egyéb volt.

2011-ben 510 lakosból 413 fő magyar és 92 szlovák volt.

2021-ben 767 lakosából 643 (+21) magyar, 107 (+13) szlovák, (+1) cigány, 11 (+1) egyéb és 6 ismeretlen nemzetiségű volt.

Nevezetességei 

 Nevezetessége a 20. század elején épült Cséfalvay-féle vízimalom, melyet 1987-ben felújítottak, azóta múzeum.
 A Tőkési-Duna-ág növényekben és vízimadarakban gazdag terület. 1993 óta természetvédelmi terület.
 A községben avatták fel az első felvidéki egységes rovásos helynévtáblát 2012. május 12-én.

Jegyzetek

További információk 

 Hivatalos oldal
 Községinfó
 Dunatőkés Szlovákia térképén
 A vízimalomról magyarul
 A vízimalomról képekkel, szlovákul

Dunatokes
Csallóköz települései
Pozsony vármegye települései
Amadékarcsa

Amadékarcsa (szlovákul Amadeho Kračany)  Egyházkarcsa településrésze, egykor önálló falu Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Dunaszerdahelyi járásban, Dunaszerdahelytől 10 km-re délnyugatra. A Karcsák falucsoport része. 2001-ben Egyházkarcsának 1162 lakosából 1078 magyar és 64 szlovák volt. Régen az emberek a Gellei patak vizét ihatták, amelynek bal partján fekszik a falu.

Története 
Vályi András szerint "AMADE. Középszerű falu Poson Vármegyéb. lakosai katolikusok, nevezetesíti hogy egy Grófi Nemzetségnek nevet szolgáltatott. Vidékjében tsupán szántó földgyei vannak, ’s azok is tsekélyek lévén, harmadik Osztálybéli."

Fényes Elek szerint "Karcsa (Amadé-), magyar falu, Pozsony vmegyében: 116 kath. lak. Fekszik a Csalóközben, ut. p. Somorjához keletre 2 mfld."

Pozsony vármegye monográfiája szerint "Siposamadékarcsa, alsócsallóközi magyar kisközség, 40 házzal és 266 róm. kath. vallású lakossal. Régibbkori története Egyházkarcsáéval függ össze. Azelőtt két községből állott: Siposkarcsa és Amadékarcsa volt a neve. Az 1553-iki összeírásban Amadekarcsán Amade Mihály 4 és Amade Lászlónak 7 portája adózik. 1581-ben Derghi Somogyi György volt a földesura, ki itt várkastélyt építtetett, melyet 1854-ben bontottak le. A község lakosai nemesi szabadalmakat élveztek. Van itt egy újabb úrilak, melyet Bartalné Bossányi Hortenzia építtetett, és a mely most is az övé. A községnek nincsen temploma. Postája Királyfiakarcsa, távírója és vasúti állomása Dunaszerdahely."

1910-ben Siposkarcsával egy községet alkotott, ekkor 215, túlnyomórészt magyar lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Dunaszerdahelyi járásához tartozott. 1938 és 1944 között – az I. bécsi döntés következtében – ismét magyar fennhatóság alá került.

Források 

Amadekarcsa
Amadekarcsa
Siposkarcsa

Siposkarcsa (szlovákul Šipošovske  Kračany) Egyházkarcsa településrésze, egykor önálló falu Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Dunaszerdahelyi járásban. A Karcsák falucsoport része.

Fekvése 
Dunaszerdahelytől 4 km-re délnyugatra fekszik.

Története 
1447-ben "Sypwskarcha" alakban említik először. 1453-ban "Siposkarcha, Kyskarcha" néven szerepel a korabeli forrásokban.

Fényes Elek szerint "Karcsa (Sipos-), magyar falu, Pozsony vmegyében: 99 kathol. lak. Mind a 12 Karcsa egy tagban igen kevés messzeségre fekszik egymástól. Szerdahelyhez 1, ut. p. Somorjához 2 órányira. Határjokat számos vizerek, lapályok futják keresztül, mellyekben sok, de nem igen jó szénát csinálnak; azért fő élelmök a marhatartás. Egyébiránt szántóföldeik meglehetős termékenységüek, csak hogy sok helyt pőrjések. Tüzelni fűzfát, jegenyét használnak. Birtokosai több nemesek, kik között nevezetesebbek: Bartal, Kulcsár, Somogyi, Kondé, gr. Amade, Bacsák sat. Morocz-, és Pinke-Karcsa a vajkai székhez tartozik."

Pozsony vármegye monográfiájaban "Siposamadékarcsa, alsócsallóközi magyar kisközség, 40 házzal és 266 róm. kath. vallású lakossal. Régibbkori története Egyházkarcsáéval függ össze. Azelőtt két községből állott: Siposkarcsa és Amadékarcsa volt a neve. Az 1553-iki összeírásban Amadekarcsán Amade Mihály 4 és Amade Lászlónak 7 portája adózik. 1581-ben Derghi Somogyi György volt a földesura, ki itt várkastélyt építtetett, melyet 1854-ben bontottak le. A község lakosai nemesi szabadalmakat élveztek. Van itt egy újabb úrilak, melyet Bartalné Bossányi Hortenzia építtetett, és a mely most is az övé. A községnek nincsen temploma. Postája Királyfiakarcsa, távírója és vasúti állomása Dunaszerdahely."

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Dunaszerdahelyi járásához tartozott.

Népessége
1910-ben Amadékarcsával egy községet alkotott, ekkor 215, túlnyomórészt magyar lakosa volt.

2001-ben Egyházkarcsának 1162 lakosából 1078 magyar és 64 szlovák volt.

Külső hivatkozások 
 A csallóközi Karcsák honlapja (magyar)
 E-obce.sk

Jegyzetek 

Siposkarcsa
Göncölkarcsa

Göncölkarcsa (szlovákul Kynceľove Kračany) Egyházkarcsa településrésze, egykor önálló falu Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Dunaszerdahelyi járásban. A Karcsák falucsoport része.

Fekvése 
Dunaszerdahelytől 5 km-re délnyugatra fekszik.

Nevének eredete 
Nevét valószínűleg első birtokosáról kapta. A név a német Konrád név becéző alakjából, a Kuncilból származik, mely később a magyarban Göncöllé alakult.

Története 
A település a 13. században keletkezett. Nevét feltehetően egy Kencz nevű pozsonyi várjobbágytól nyerte, akinek a Gércs vize közelében volt a birtoka. A 14. és 15. század folyamán többször Kenczel, Kunczel, Cunchul alakban fordul elő oklevelekben. A pozsonyi váruradalomhoz tartozott.
A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Dunaszerdahelyi járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 99, túlnyomórészt magyar lakosa volt.

2001-ben Egyházkarcsa 1162 lakosából 1078 magyar és 64 szlovák volt.

Külső hivatkozások 
 Magyar nyelvű leírás

Goncolkarcsa
Pozsony vármegye települései
Mórockarcsa

Mórockarcsa (szlovákul Moravské   Kračany) Egyházkarcsa településrésze, egykor önálló falu Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Dunaszerdahelyi járásban. A Karcsák falucsoport része.

Fekvése 
Dunaszerdahelytől 4 km-re délnyugatra fekszik.

Története 
A település a 13. században keletkezett, nevének előtagját az egykor itt élt Mórocz családról kapta. A család tagjait oklevél először 1394-ben említi filius Ladislai de Moroz Janos Karcha alakban.
Egy 1396. március 7-én kelt oklevél a karcsai nemzetségek között újra megemlíti a Móroczokat, névszerint a Karcsai Mórocz János nemzetségéből származó László fia Domonkost (Dominicus filius Ladislai de Moroch Janos Karcha). Kezdetben Pozsony várának tartozéka, később az esztergomi érsekség birtoka volt.

Fényes Elek szerint "Karcsa (Morócz-), magyar falu, Pozsony vmegyében: 152 kathol., 6 zsidó lak."

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Dunaszerdahelyi járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 136, túlnyomórészt magyar anyanyelvű lakosa volt.

2001-ben Egyházkarcsának 1162 lakosából 1078 magyar és 64 szlovák volt.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Egyházkarcsa Szlovákia térképén
 Képes ismertető

Morockarcsa
Pozsony vármegye települései
Pinkekarcsa

Pinkekarcsa (szlovákul Pinkove  Kračany) Egyházkarcsa településrésze, egykor önálló falu Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Dunaszerdahelyi járásban. A Karcsák falucsoport része. 2001-ben Egyházkarcsának 1162 lakosából 1078 magyar és 64 szlovák volt.

Fekvése 
Dunaszerdahelytől 4 km-re délnyugatra fekszik.

Története 
Vályi András szerint „Egyház Karcsa. E’ Helységhez tizen egy hasonló nevezetű faluk vagynak Posony Vármegyében, ú. m. Amade Karcsa, Pinke Kartsa, Morótz Karcsa, Göntzöl Karcsa, Kultsár Karcsa, Etre Karcsa, Király fia Karcsa, Domárd Karcsa, Erdőhát Karcsa, Solymos Karcsa, földes Urai külömbféle Urak, a’ mint nevezetekből is ki tetszik, Sípos Karcsa, Kastély Karcsának is neveztetik régi formára épűlt kastéllyától; lakosai katolikusok, többnyire egymástól nem meszsze fekszenek, ’s határjaik is majd hasonló tulajdonságokkal bírnak.”

Fényes Elek szerint „Karcsa (Pinka-), magyar falu, Pozsony vmegyében: 159 kath. lak.”

1910-ben 183, túlnyomórészt magyar lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Dunaszerdahelyi járásához tartozott.

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 E-obce.sk
 Egyházkarcsa Szlovákia térképén

Források 

Pinkekarcsa
Pozsony vármegye települései
Beketfa

Beketfa (szlovákul Beket vagy Beketfa) Gelle településrésze, Szlovákiában a Nagyszombati kerületben, a Dunaszerdahelyi járásban.

Fekvése 
Dunaszerdahelytől 10 km-re nyugatra fekszik.

Története 
Vályi András szerint "BEKETFA. vagy Beketfalva. Magyar falu Posony Vármegyében, lakosai katolikusok, földes Ura Gróf Pálfy Uraság, fekszik hasonló nevű Vár alatt, Csalóköz szigetében, Egyházas Gellének szomszédságában, mellynek filiája; határja tágas, és néhol termékeny; de erdeje nintsen, harmadik Osztálybéli."

Fényes Elek szerint "Beketfa, magyar falu, Pozson vármegyében, E. Gelle filial. 83 kath. lak. F. u. több nemesek. Ut. p. Somorja.
" 

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Dunaszerdahelyi járásához tartozott. 1940-ig önálló falu volt.

Népessége
1910-ben 126, túlnyomórészt magyar lakosa volt.

2011-ben 91 lakosa volt.

Híres emberek 
Itt született Alló Imre magyar jezsuita tanár, hitszónok, vértanú (1659–1698)

Források

További információk 
 Községinfó-Gelle

Beketfa
Beketfa
Csallóközpósfa

Csallóközpósfa (szlovákul Pušov vagy Póšfa) Gelle településrésze, 1940-ig önálló falu Szlovákiában a Nagyszombati kerületben a Dunaszerdahelyi járásban. 2011-ben 432 lakosa volt.

Fekvése 
Dunaszerdahelytől 10 km-re nyugatra fekszik.

Története 
Vályi András szerint "PÓSFA. Magyar falu Pozsony Vármegyében, földes Ura Gróf Pálfy Uraság, lakosai katolikusok, ’s másfélék, fekszik Egyház Gelléhez közel, mellynek filiája, határjának középszerű mivóltához képest, második osztálybéli."

Fényes Elek szerint "Pósfa, vagy Pósfalva, magy. falu, Poson megyében, Egyház-Gelle filial., 156 kath. lak., jó szántóföldekkel, kevés réttel. F. u. gr. Pálffy csal. seniorátusa. Ut. p. Somorja.
" 

1910-ben 200, túlnyomórészt magyar lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Dunaszerdahelyi járásához tartozott.

További információk 
 Csallóközpósfa Szlovákia térképén

Források 

Gelle
Pozsony vármegye települései
Szlovákia megszűnt települései
Ógelle

Ógelle (szlovákul Staré Holice vagy Stará Gala) Gelle településrésze, 1940-ig önálló falu a mai Szlovákiában a Nagyszombati kerületben a Dunaszerdahelyi járásban. 2011-ben 344 lakosa volt.

Fekvése 
Dunaszerdahelytől 10 km-re nyugatra fekszik.

Története 
1496-ban említik először Ogelye alakban. Pozsony várának tartozéka, később az esztergomi érsekség birtoka volt. Az ún. gellei szék faluja volt, a szabadalmazott falvak közé tartozott. Jobbágyai minden adótól és szolgálattól mentesültek. 1524-ben II. Lajos tovább terjeszti ki szabadalmait. 1553-ban királyi birtokként 8 portája volt. A későbbiekben a Pálffyak birtoka.
1828-ban 30 házában 221 lakos élt.

Vályi András szerint „Ó Gelle. Magyar falu Posony Vármegyében, földes Ura G. Pálfy Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Kis Lutséhez, és Posfához 1/4 órányira, határja két nyomásbéli tiszta búzát és rozsot terem, erdeje réttye nints, piatza Somorján”.

Fényes Elek szerint „Gelle (Ó), magyar falu, Pozsony vmegyében, Egyház-Gelle mellett: 208 kath. lak. F. u. a Pálffy család senioratusa”.

1910-ben 232, túlnyomórészt magyar lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Dunaszerdahelyi járásához tartozott.

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 E-obce.sk
 Ógelle Szlovákia térképén
 A település a Balatonfelvidék honlapján

Források 

Ogelle
Pozsony vármegye települései
Szlovákia megszűnt települései
Cséfalva

Cséfalva (1899-ig Cséfa, szlovákul Čechová) Gelle településrésze, korábban önálló falu Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Dunaszerdahelyi járásban. Csentőfa tartozik hozzá. 2011-ben 183 lakosa volt.

Fekvése 
Dunaszerdahelytől 11 km-re nyugatra fekszik.

Története 
1318-ban Cheu, 1349-ben Chefalva, 1364-ben Chefalua, 1773-ban Cséfa néven említik.

Vályi András szerint "CSEFA. vagy Csefalva. Magyar falu Posony Vármegyében a’ Csalókőzben, birtokosai külömbbféle Urak, lakosai katolikusok, fekszik Egyház Gellének szomszédságában, ’s ennek filiája, határja jó termékenységű."

Fényes Elek szerint "Cséfa vagy Cséfalva, magyar falu, Pozson vgyében, N.-Léghez 1 órányira: 100 kath., 11 zsidó lak., nem nagy de jó határral; erdeje nincs. F. u. a Cséfalvay nemzetség. Ut. p. Somorja."

1910-ben 150, túlnyomórészt magyar lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Dunaszerdahelyi járásához tartozott.

Jegyzetek

További információk 
 Cséfalva Szlovákia térképén

Gelle
Csefalva
Pozsony vármegye települései
Csentőfa

Csentőfa (szlovákul Čentovo) Gelle településrésze, 1940-ig önálló falu Szlovákiában a Nagyszombati kerületben a Dunaszerdahelyi járásban. 2011-ben 62 lakosa volt.

Fekvése 
Dunaszerdahelytől 11 km-re nyugatra fekszik. 1940-ben előbb Cséfalvához, majd vele együtt Gelléhez csatolták.

Története 
Vályi András szerint "CSENTŐFA. Magyar falu Poson Vármegyében a’ Csalóközben, földes Ura Gróf Pálfy Uraság, Fő Ispánysághoz tartozik, lakosai katolikusok, fekszik Csefalva mellett, Vajkátol fél mértföldnyire, határja meglehetős termékenységű, de tsak egy nyomásbéli, tiszta búzát, és rozsot terem, réttye, erdője, ’s legelője is szűken, piatza Samarján, harmadik Osztálybéli."

Fényes Elek szerint "Csentőfa, magyar falu, Pozson vgyében, Egyház-Gelle filial, 54 kath. lak. F. u. a Pálffy seniorátus. Ut. p. Somorja."

1910-ben 63, túlnyomórészt magyar lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Dunaszerdahelyi járásához tartozott.

Jegyzetek 

Gelle
Szlovákia megszűnt települései
Pozsony vármegye települései
Kisbudafa

Kisbudafa (szlovákul Malý Budín) Gelle településrésze, korábban önálló falu Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Dunaszerdahelyi járásban.
2011-ben 109 lakosa volt.

Fekvése 
Dunaszerdahelytől 12 km-re nyugatra fekszik.

Története 
1491-ben Habsburg Miksa osztrák főherceg csapatai feldúlták. Bethlen Gábor erdélyi fejedelem 1619-ben elfoglalta. Az 1626. évi pozsonyi békét követően II. Ferdinánd Nagybudafával együtt Bodófalvi Kánya Boldizsárnak, gróf Cseszneky Benedeknek és Patonyi Jakabnak adományozta.

Fényes Elek szerint "Budafa (Kis), magyar falu, Pozson vmgyében, u. p. Somorjához 5 fertálynyira: 126 kath., 3 zsidó lak., szép legelővel és szarvasmarhatartással. F. u. több. nemesek."

1910-ben 160, túlnyomórészt magyar lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Dunaszerdahelyi járásához tartozott.
1938-ban a második bécsi döntés következtében visszakerült Magyarországhoz, de az 1947-es párizsi békeszerződés végleg Csehszlovákiának juttatta.

Jegyzetek

Források 
 Sankó L.: A csallóközi nemesi közbirtokosság

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Kisbudafa Szlovákia térképén

Gelle
Kisbudafa
Pozsony vármegye települései
Nagybudafa

Nagybudafa (szlovákul Veľký Budín) Gelle településrésze, korábban önálló falu Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Dunaszerdahelyi járásban.
2011-ben 217 lakosa volt.

Fekvése 
Dunaszerdahelytől 12 km-re nyugatra fekszik.

Története 
Bethlen Gábor erdélyi fejedelem 1619-ben elfoglalta. Az 1626. évi pozsonyi békét követően II. Ferdinánd Kisbudafával együtt Bodófalvi Kánya Boldizsárnak, gróf Cseszneky Benedeknek és Patonyi Jakabnak adományozta.

Vályi András szerint "Kis, és Nagy Budafa. Elegyes faluk Posony Vármegyében, birtokosai külömbféle Urak, lakosai katolikusok, fekszenek a’ Csaloközben, Egyház Gellének szomszédságában, határjaik néhol soványasok, tulajdonságai hasonlítanak Egyházas Gelléhez, második Osztálybéliek."

Fényes Elek szerint "Budafa (Nagy), magyar falu, Pozson vgyében, igen közel az előbbeni helységhez. Számlál 179 kath., 4 zsidó lak. Ékesiti T. Vermes Vincze úr uj csinos lakháza és kertje. Szántóföldjei termékenyek; legelője elég; de rétben, fában szükséget szenved. F. u. a Vermes fam."

1910-ben 151, túlnyomórészt magyar lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Dunaszerdahelyi járásához tartozott.

Jegyzetek 

Gelle
Nagybudafa
Pozsony vármegye települései
Felsővámos

Felsővámos (1899-ig Vámosfalu, szlovákul Horné Mýto) község Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Dunaszerdahelyi járásban.

Fekvése 
Dunaszerdahelytől 12 km-re keletre, a Kis-Duna jobb partján  fekszik.

Élővilága

Felsővámoson jó ideje létezik gólyafészek, amely ma egy alátétre van áthelyezve. 2013-ban 4 fióka kelt ki, de egy elpusztult.

Története 
A falu neve már az 1268-as pápai tizedjegyzékben felbukkan Wamus néven. Más források szerint csak 1406-ban említik először. A település a középkorban vámszedőhely volt. 1553-ban Serédy Gáspár 4, Mérey Mihály 3 portával birtokos a faluban. 1683. február 23-án a török rajtaütött a településen, kirabolta, felégette és 104 helyi lakost, akik nem tudtak időben elmenekülni fogságba hurcolt. A 17. század végén a Pálffy család birtoka lett.

Mai római katolikus templomát a régi helyén 1775-ben építették barokk stílusban, a 19. században klasszicista stílusban átalakították. 1828-ban Felsővámos 67 házában 485 lakos élt.

Vályi András szerint "VÁMOSFALU. Magyar falu Pozsony Várm. földes Ura G. Pálfy Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Vásárúthoz nem meszsze, és annak filiája; postája is vagyon, határja 2 nyomásbéli, tiszta búzát, és rozsot terem, réttye kevés, gyakran károkat szenyvednek az áradások miatt, piatzok Szerdahelyen van."

Fényes Elek szerint "Vámosfalu, Poson m., magyar falu, a kis Duna szigetjében, Vásáruthoz 1 fertálynyira: 492 kath., 10 zsidó lak. Kétnyomásu határa termékeny; rétje kevés; fája elég. F. u. gr. Pálffy Ferencz. Ut. p. Komárom."

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Dunaszerdahelyi járásához tartozott. 1960-ban a szomszédos Vásárút községgel egyesítették Trhové Mýto néven, 1990 óta újra külön községek.

Népessége
1910-ben 567, túlnyomórészt magyar anyanyelvű lakosa volt.

2011-ben 957 lakosából 873 magyar és 62 szlovák volt.

2021-ben 905 lakosából 771 (+29) magyar, 114 (+8) szlovák, 3 (+1) cigány, 5 (+1) egyéb és 12 ismeretlen nemzetiségű volt.

Nevezetességei 

 Római katolikus temploma 1775-ben barokk stílusban épült. A 19. században klasszicista stílusban építették át.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 

 Hivatalos oldal
 Községinfó
 Felsővámos Szlovákia térképén
 A falu története (szlovákul)
 E-obce.sk

Felsovamos
Csallóköz települései
Pozsony vármegye települései
Hegyéte

Hegyéte (szlovákul Kútniky) község  Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Dunaszerdahelyi járásban. Hegybeneéte, Töböréte és Balázsfa egyesítésével jött létre.

Fekvése 
Dunaszerdahelytől 3,5 km-re délkeletre fekszik, Töböréte és Balázsfa tartozik hozzá.

Története 
A mai község egyik alkotórészét, Hegybeneétét 1380-ban említik először.

Vályi András szerint "Bene Ette, Hegy Ette, Töbör Ette. Három magyar faluk Poson Vármegyében, birtokosai külömbféle Urak, lakosai katolikusok, fekszenek Szerdahelytöl nem meszsze, határjok is e’hez hasonlító."

Fényes Elek szerint "Ete, (Bene, Hegy, Tőbör), Pozson m. három egymás mellett lévő magy. falu, Szerdahelyhez 3 fertálynyi távolságra 130 kath., 52 ref., 8 zsidó lak. F. u. többen."

Hegybeneétét 1940-ben Töbörétével egyesítették Hegyéte néven, majd 1960-ban Pódafát és Balázsfát is Hegyétéhez csatolták. Pódafa azonban 1990-ben önállósult, így alakult ki Hegyéte település mai területe.

Népessége 
1910-ben Hegybeneétének 192, Töbörétének 165, túlnyomóan magyar anyanyelvű lakosa volt.

2011-ben 1259 lakosából 994 magyar és 235 szlovák volt.

2021-ben 1466 lakosából 1132 (+37) magyar, 271 (+22) szlovák, 1 cigány, (+1) ruszin, 18 (+4) egyéb és 44 ismeretlen nemzetiségű volt.

Neves személyek
Itt hunyt el 2005-ben Lipcsey Gyula pedagógus.

Megújuló energia 
Dunaszerdahely közelében három naperőmű építését tervezik:

"Korábban már hírt adtunk arról, hogy több régióban is  naperőművek építését tervezik. A SITA hírügynökség jelentése szerint Dunaszerdahely közelében szintén épülne három naperőmű, mégpedig Hegyéte (Kútniky) kataszterében, közel 28 millió euró értékben. A naperőműveket három cég, az SE 2010 Rt., a N.O.S. Construction Kft. és az Industrial Zone Kútniky Rt. építené. A SITA hírügynökség úgy tudja, hogy a környezetvédelmi hatástanulmányok elvégzése és az engedélyezés folyamatának lezárulása után a tervek szerint a harmadik negyedévben kezdődne meg az erőművek építése, a befejezés pedig a jövő év első felében várható.
A napkollektorok teljesítménye 9,6 megawatt lesz, így évente közel 3,3 gigawattóra elektromos áramot tudnak majd termelni. A megtermelt áramot pedig a Nyugat-szlovákiai Áramszolgáltatónak fogják továbbítani. Mindhárom naperőművet Hegyéte község határában tervezik megépíteni, összesen 34 ezer fotovoltaikus panel felhasználásával és közel 240 ezer négyzetméteres területen."
SITA, Felvidék Ma, 2010.04.14.

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Hegyéte Szlovákia térképén
 E-obce.sk
 Gigantikus naperőmű épül Hegyétén

Jegyzetek 

Hegyete
Csallóköz települései