alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
William Herschel

Sir Frederick William Herschel (în germană Friedrich Wilhelm Herschel; ) a fost un astronom, inventator și muzician britanic de origine germană.

Biografie 
La vârsta de 14 ani intră în rândurile gărzii hanoveriene ca oboist, Principatul Hanovra fiind în acel timp în uniune personală cu monarhia britanică (regele era în același timp principe elector). În 1757 pleacă în Anglia, unde va activa ca muzician în Leeds, din 1765 fiind organist în Halifax și din 1766 în Bath. Din 1771 este membru în Societatea Regală (Royal Society). Ocupându-se de studii de teorie muzicală, Herschel ajunge de la matematică la studii astronomice și optice. Își construiește un tip nou de telescop, cu ajutorul căruia reușește să descopere la 13 martie 1781 planeta Uranus. În consecință devine celebru și este numit de către regele George al III-lea astronom la curtea regală. Din 1772 sora lui, Caroline Herschel, vine în Anglia, pentru a-l ajuta în munca sa în astronomie. A descoperit mișcarea sistemului solar față de celelalte stele din Calea Lactee și în 1783 a determinat direcția acestei mișcări (Catalog de stele). La 11 ianuarie 1787 descoperă doi sateliți ai planetei Uranus (Titania și Oberon), iar în 1789 doi sateliți ai planetei Saturn (Mimas și Enceladus). În 1800 descoperă radiațiile infraroșii.

Note

Nașteri în 1738
Decese în 1822
Astronomi din secolul al XVIII-lea
Astronomi din secolul al XIX-lea
Astronomi britanici
Astronomi germani
Descoperitori de sateliți
Laureați ai Medaliei Copley
Membri ai Academiei Regale Suedeze
Muzicieni britanici
Muzicieni germani
Fellows of the Royal Society
Membri ai Academiei Leopoldine
Oameni de știință germani din secolul al XVIII-lea
Oameni de știință germani din secolul al XIX-lea
Eponime ale craterelor de pe Lună
Eponime ale asteroizilor
Tarabostes (formație)

Tarabostes a fost o formație de muzică rock întemeiată în anul 1969 la Sighișoara. Numele formației este inspirat de denumirea dată de romani aristocraților geto-daci.

Componență
 Adrian Ivanițchi – chitară, orgă electronică, voce
 Emil „Puiu” Curpen – chitară
 Gunter Schotsch – chitară bas, voce
 Richard Bieltz – baterie
 Vasile Contraș – chitară (invitat)

Referințe
 Biografia lui Adrian Ivanițchi pe site-ul său oficial, adrianivanitchi.lx.ro
 Adrian Ivanițchi - o pagină din istoria muzicii folk , articol publicat pe site-ul punctul.ro

Formații rock românești
Gheorghi Valentinovici Plehanov

Gheorghi Valentinovici Plehanov (n. 29 noiembrie 1856 () — d. 30 mai 1918 ()) a fost un revoluționar rus și un teoretician marxist. A fost unul dintre fondatorii mișcării social-democrate din Rusia. Plehanov a avut contribuții în domeniul filozofiei și al rolului artei și religiei în societate, din punctul de vedere marxist. În activitatea sa politică a adoptat pseudonimul Volghin, de la râul Volga. Unii istorici apreciază că acest nume l-a influențat pe tânărul revoluționar Vladimir Ilici Ulianov care a adoptat numele Lenin, de la râul Lena, din opoziție față de politica lui Plehanov.

Plehanov a fost inițial un narodnic, un lider al organizației „Pământ și Libertate”. După ce a emigrat din Rusia în 1880, a stabilit legături cu mișcarea social-democrată vest-europeană și a început să studieze lucrările lui Karl Marx și Friedrich Engels. Acest lucru l-a făcut să renunțe la narodnicism și să devină un marxist convins.

În 1883, el a fondat în Elveția grupul „Emanciparea Muncii”, care populariza marxismul printre revoluționarii ruși. În momentul în care grupul s-a destrămat, el a intrat în Partidul Social Democrat al Muncii din Rusia (PSDMR), unde l-a întâlnit pe Lenin, cu care a și colaborat o vreme.

În 1903, la al doilea congres al PSDMR, Plehanov s-a despărțit de Lenin și de bolșevici și a trecut de partea menșevicilor. Pe durata Primului Război Mondial, el a avut o poziție „naționalistă”, opunându-se „internaționalismului proletar” al bolșevicilor, militând pentru luptă până la înfrângerea Germaniei.

El s-a întors în Rusia la puțină vreme după izbucnirea Revoluției din Octombrie, dar a părăsit țara din nou datorită ostilității lui față de bolșevici. A murit de tuberculoză în Terijoki, Finlanda (în prezent, Zelenogorsk, Sankt Peterburg, Rusia).

Opera 
 Dezvoltarea viziunii moniste a istoriei
 Eseu despre istoria materialismului
 Concepția materialistă a istoriei
 Rolul personalităților în istorie
 Probleme fundamentale ale marxismului

Note

Legături externe 
 Arhiva Gheorghi Plehanov
 Biografia lui Gheorghi Plehanov

Nașteri în 1856
Decese în 1918
Teoreticieni marxiști
Menșevici
Comuniști ruși
Protocoalele înțelepților Sionului

„Protocoalele înțelepților Sionului” (în ) a fost o scriere apocrifă cu caracter antisemit care a circulat în Europa la începutul secolului al XX-lea și care descria niște planuri imaginare ale francmasonilor de a domina lumea. A fost publicată pentru prima dată în foileton între 28 august și 7 septembrie (stil vechi) 1903 în ziarul "Znamia" (în ) din Sankt Petersburg, de către Pavel Crușeveanu, într-o versiune prescurtată. Ulterior, în 1905, acestă compilație a fost publicată ca o anexă a broșurii lui Serghei Nilus: „Mare în Mic: Venirea Anticristului și rolul Satanei pe Pământ”.

Date istorice 
Ziarul londonez "The Times" din 16-18 august 1921 releva, într-o serie de articole, că majoritatea materialului din Protocoale este un plagiat al unui text de satiră politică publicat anterior, dar care nu avusese caracter antisemit. Textul respectiv ar fi fost un pamflet scris în Belgia în anul 1864 de francmasonul socialist Maurice Joly, sub titlul „Dialog în iad între Machiavelli și Montesquieu. Politica lui Machiavelli în secolul XIX împotriva împăratului Napoleon al III-lea”. la care s-au adăugat fragmente din nuvela prusacului Hermann Goedsche, „Biarritz” (1868) și, că este vorba de un fals care a fost pus în circulație de agenți ai Ohranei - poliția secretă a guvernului Imperiului Rus - ca o diversiune contra iminentei revoluții, pentru a amplifica antisemitismul deja răspândit în Rusia în acea vreme. Nemulțumirile și revolta publică au fost canalizate contra evreilor care ar fi fost manipulați de tenebrosul „iudaism internațional”.

Acest fals a fost redactat și pus în circulație de Piotr Racikovski, șeful Ohranei, ca diversiune menită să preîntâmpine o revoluție, susținând că demersurile politice revoluționare ar fi fost acțiuni evreiești din inițiativa a ceea ce propaganda numea „iudaismul internațional”..

Deși comunitatea științifică istoriografică internațională a stabilit că este un fals, textul a fost utilizat ca material de propagandă de organizații și regimuri antisemite, ca în Germania Nazistă și, mai actual, în Orientul Mijlociu. După Revoluția din 1989, folosind libertatea presei de după înlăturarea regimului comunist, grupări neo-fasciste au publicat și difuzat această broșură și în România.

Referințe

Bibliografie

Legături externe 
 http://www.scribd.com/doc/2573970/Protocoalele-Inteleptilor-Sionului
 http://www.lovendal.net/wp52/protocoalele-inteleptilor-sionului-un-document-fals-fabricat-de-securitatea-tarista/

Antisemitism
Teorii conspirative
Escatologie
Societăți secrete
Guvern Mondial
Antimasonerie
Broșuri
Propagandă
Farse din secolul al XX-lea
Proverb

Proverbul (din ) este o învățătură morală populară născută din experiență, exprimată printr-o formulă eliptică sugestivă, de obicei metaforică, ritmică sau rimată.

În limba română, cele mai multe proverbe (zicale, zicători, vorbe de duh sau cuvinte din bătrâni) sunt anonime, provenind din înțelepciunea multi-milenară a poporului român. De multe ori, proverbele românești au rimă și ritm, fiind astfel ușor de memorizat, reprodus și transmis. Se poate remarca că intuitiv, dar și cognitiv, creatorii proverbelor românești au încorporat în forma sintetică, sau chiar super-sintetică, a acestora elemente evidente de poezie și mnemotehnică.

Câteva exemple foarte cunoscute de înțelepciune populară românească (aranjate strict alfabetic după prima literă a primului lor cuvânt) ar putea fi următoarele proverbe:

 Bine faci, bine găsești.
 Ce ție nu-ți place, altuia nu-i face!
 Cine se scoală de dimineață, departe ajunge.
 Dar din dar se face rai.
 Fiecare pasăre pe limba ei piere.
 În țara orbilor, chiorul este împărat. 
 La plăcinte înainte, la război înapoi.
 Nu lăsa pe mâine ce poți face azi.
 Pentru unii mumă, pentru alții ciumă!
 Spune-mi cu cine te însoțești, ca să-ți spun cine ești.'''
 Uită de la mână până la gură.
 Țara arde și baba se piaptănă.
 Ziua bună se cunoaște de dimineață.

Liste de proverbe 
 Listă de proverbe românești
 Proverbe latine

Note

Legături externe 
 Proverbe românești la Wikicitat
 Proverbe englezești la Wikicitat
 Proverbe latine la Wikicitat
 O colecție de proverbe și aforisme 

Mnemotehnică
Poezie
Genuri literare
Landseer

Landseer (tipul european continental) este o rasă de câini.

Note

Rase de câini
Germana de jos

Germana de jos (în ) este un grup de dialecte germane care se vorbesc în nordul Germaniei și în nordul și estul Olandei, precum și în unele comunități de imigranți germani din SUA, Canada, Brazilia, Paraguay ș.a. Mulți lingviști consideră că limba olandeză, inclusiv varietatea flamandă vorbită în Belgia, ar fi o variantă standardizată a germanei de jos. 

Cuprinde următoarele dialecte :

 Germana de jos occidentală
 Saxona de jos septentrională, vorbită în nord-vestul Germaniei și în nordul și nord-estul Olandei;
 Westfalian, vorbită în nord-estul landului Renania de Nord-Westfalia;
 Ostfalian, vorbit în estul landului Saxonia Inferioară.

 Germana de jos orientală:
 mecklenburghez, inclusiv vest-pomeranez, vorbit în landul Mecklenburg-Pomerania Anterioară;
 pomeraneza mijlocie, vorbită până în 1945 în nord-vestul Poloniei actuale;
 brandenburgheza
 pomeraneza de est, vorbită până în 1945 în nordul Poloniei actuale (astăzi păstrată doar în unele comunități germane din Brazilia); 
 prusaca de jos; vorbită până în 1945 în actuala regiune Kaliningrad din Rusia.

Dialecte
Limba germană
Limba luxemburgheză

Limba luxemburgheză (Lëtzebuergesch) este un idiom germanic, fiind forma scrisă a graiului francon moselan a germanei. Graiul francon moselan este vorbit de majoritatea populației Luxemburgului, precum și de populația care trăiește de-a lungul râului Mosel din Germania. Strămoșii celei mai mare părți a sașilor din Ardeal provin din zona văii acestui râu, motiv pentru care dialectul acestora prezintă și astăzi multe elemente comune cu graiul francon moselan, fiind considerat de către unii lingviști ca aparținând acestuia.

La 27 februarie 1984, Ioan de Nassau, Marele Duce al Luxemburgului, proclamă limba luxemburgheză drept limba națională a luxemburghezilor. Totodată, conform Constituției luxemburgheze, limbile franceză și germană rămân limbile administrației oficiale în Marele Ducat al Luxemburgului (germana standard, Hochdeutsch, rămâne și limba de școlarizare).

Luxemburgheza se mai vorbește încă în districtul Arel (Arlon) din sud-estul regiunii belgiene Valonia, avînd aici și statut de "limbă protejată", precum și în nord-vestul Lorenei, în jurul orașului Thionville.

Luxemburgheza se studiază în cadrul a două catedre universitare de limbi germanice: una la Universitatea din Namur în Belgia, iar cealaltă la Universitatea din Trier în Germania.

Tatăl nostru 
Mai jos se află textul rugăciunii Tatăl nostru în luxemburgheză:

«Eise Papp am Himmel,
däin Numm sief gehellégt.
Däi Räich soll kommen,
däi Wëll soll geschéien
wéi am Himmel sou op der Äerd.
Gëf äis haut eist deeglecht Brout,
verzei äis eis Schold,
wéi mir och dene verzeien,
déi an eiser Schold sin.
Féier äis nët an d'Versuchung,
mä maach äis fräi vum Béisen.
Well dir gehéiert d'Reich an d'Kraaft
an d'Herrlechkeet an Eiwegkeet.
Amen.»

Legături interne 
 Wikipedia în luxemburgheză 

 

Limbi germanice
Luxemburg
Limba germană
William al III-lea al Angliei

William al III-lea al Angliei () () a fost rege al Angliei și al Irlandei din 13 februarie 1689 și rege al Scoției din 11 aprilie 1689 până la moartea sa. Era cunoscut și ca William Henric sau William de Orania. Înainte de a deveni rege al Angliei a fost prinț de Orania, guvernator al provinciilor olandeze Olanda, Zeeland, Utrecht, Geldern și Overijssel (1672-1702). A deținut și titlul de rege al Franței, ca toți regii Angliei de la Eduard al III-lea până la George al III-lea.

Prin mama sa, Maria, Prințesă Regală, era nepotul lui Carol I, iar prin căsătorie soțul fiicei lui Iacob al II-lea. În 1689 a ratificat împreună cu soția sa Maria Declarația Drepturilor.

În ultimul an de domnie William a semnat Act of Settlement care reglementa ordinea succesiunii la tron. A doua fiică a lui Iacob al II lea, Ana, a devenit moștenitoarea tronului.

Referințe

Nașteri în 1650
Decese în 1702
Casa de Orania-Nassau
Monarhi englezi
Monarhi scoțieni
Monarhi copii
Prinți de Orania
Conți de Nassau
Cavaleri ai Ordinului Jartierei
Înmormântări la Westminster Abbey
Decese cauzate de un accident de călărie
Limba administrativă

Limbile administrative sunt folosite în actele oficiale, deoarece exprimă noțiunile abstracte mai ușor decât limba națională.

Spre exemplu, în Marele Ducat al Luxemburgului nu există o limbă oficială, ci se face diferența între limba națională, luxemburgheza, și limbile administrative, acestea fiind franceza și germana.

!
Limbă națională

Limba națională a unei țări este limba vorbită de majoritatea poporului, însă aceasta nu trebuie să fie neapărat limba oficială, deși acest lucru se întâmplă de cele mai multe ori.

Spre exemplu, în Marele Ducat al Luxemburgului nu există vreo limbă oficială, ci o limbă națională, luxemburgheza, și două limbi administrative. Pe lângă cele două limbi administrative curente, limba națională poate fi și ea administrativă, însă nu în mod obligatoriu. 

Un alt exemplu este al Statelor Unite ale Americii unde nu exista o limbă oficială de jure, deoarece limba engleză era considerată că este de facto și limbă națională și limbă oficială. În urma creșterii masive a ponderii populației hispanofone, din 1981 a început o campanie de impunere prin lege a limbii engleze ca limbă oficială. Până în prezent, în 25 de state ale SUA au fost adoptate legi care proclamă limba engleză ca limbă oficială. În celelalte state ale SUA, discuțiile continuă.

Note 

!
Arlon

Arlon (luxemburgheză și , , ) este o comună  din regiunea Valonia, Belgia. Arlon se află la frontiera cu Luxemburg. Comuna Arlon este formată din localitățile Arlon, Autelbas, Bonnert, Guirsch, Heinsch și Toernich. Suprafața sa totală este de 118,64 km². La 1 ianuarie 2008 comuna avea o populație totală de 26.929 locuitori. 

Limba tradițională vorbită în zonă este limba luxemburgheză. Limba este recunoscută oficial prin decretul din data de 24 decembrie 1990 al Comunității franceze din Belgia. Limba franceză este însă singura limbă oficială.

Istoria 
Arlon împreună cu Tournai și Tongeren sunt printre cele mai vechi localități din Belgia. Orașul Arlon a luat ființă la intersecția unor drumuri între Reims, Trier și Köln. Înainte de cucerirea romană populația era de origine celtică. În perioada Imperiului Roman localitatea este numită Orolaunum Vicus. 

La căderea Imperiului Roman, localitatea intră sub influență merovingiană, la sfârșitul acestei perioade fiind construită prima biserică. În Evul Mediu localitatea este centrul unui comitat sub influența ducilor de Limburg și este fortificată. La moartea lui Waleran al III-lea de Limburg, comitatul de Arlon revine contelui de Luxemburg. Până la izbucnirea revoluției franceze, orașul va face parte din comitatul și ulterior ducatul Luxemburg. 

În timpul războaielor revoluționare franceze fortăreața Arlon este atacată de două ori în 1793 și 1794. În 1795 ducatul Luxemburg este anexat de către republica franceză iar teritoriul este reorganizat sub forma unui departament, Forêts, în cadrul căruia Arlon este o comună din arondismentul Luxemburg. În 1815 regiunea revine Regatului Unit al Țărilor de Jos în care orașul Arlon aparține de Marele Ducat de Luxemburg, o provincie specială ce face parte din Confederația Germană.

În 1830 izbucnește revoluția belgiană care duce la independența Belgiei. Până în 1839 întregul Mare Ducat Luxemburg face parte din noul stat belgian, dar în urma semnării tratatului de pace ce recunoaște independența noului stat, se ajunge la un compromis prin care jumătatea vestică, majoritar francofonă este separată de ducatul Luxemburg și alipită Belgiei, iar jumătatea vestică, majoritar germanofonă devine un stat independent, o monarhie în uniune personală cu Regatul Țărilor de Jos. Orașul Arlon este situat în apropierea noii frontiere, dar cu toate că este majoritar germanofon, devine reședința noii provincii belgiene.

Oameni născuți în Arlon 

 Johann Kaspar Basselet von La Rosée, general bavarez (1710–1795)
 Godefroid Kurth, istoric (1847–1916)
 Benoît Lamy, regizor de film (1945-2008)
 Ingrid Lempereur, înotător (1969)

Localități înfrățite 
Arlon este înfrățit cu : 
 : Saint-Dié-des-Vosges
 : Diekirch
 : Bitburg
 : Sulphur, Louisiana
 : Hayange
 : Alba
 : Market Drayton

Legături externe 

 Sit oficial

Orașe din Belgia
Localități din provincia Luxemburg
Comune din provincia Luxemburg
Eponime ale asteroizilor
Sambre

Sambre (în , în ) este un fluviu care izvorăște în Franța, trece apoi în Belgia, până la vărsarea sa în Meuse, la Namur. Confluența Meusei cu Sambre se cheamă Grognon, cuvânt ce în limba valonă înseamnă «rât».

Fluviul Sambre este canalizat și navigat de vase până la 500 de tone, care poartă îndeobște pietriș de la cariera de la Beez. Înainte de canalizare, pe Sambre navigau bărci numite în valonă „sambwesses”.

Orașe traversate 
 Landrecies
 Maubeuge
 Charleroi
 Namur

Râuri din Franța
Râuri din Belgia
Eponime ale asteroizilor
Marche-les-Dames

Marche-les-Dames () este o localitate din comuna Namur, în Valonia, Belgia. Până în 1977 Marche-les-Dames era o comună separată, după această dată fiind înglobată in comuna Namur teritoriul fiind organizat ca o secțiune a acesteia.

Istoric

În 1004, după Prima cruciadă, o parte din văduvele cruciaților din Namur s-au călugărit, alegând ca loc pentru noua lor mănăstire valea Gerbrusei. În jurul mănăstirii s-a dezvoltat un sat. 

În secolul al XV-lea se instalează la Marche-les-Dames călugărițe noi, de la mănăstirea Muntelui Robert, de lângă Liège. Acestea pun pe picioare o reformă monahală serioasă, care se va răspândi în regiune. Ultima călugăriță cisterciană moare în 1856. După moartea ei, mănăstirea devine «școală de fete debile». În 1950 se înființează congregația monahală a surorilor de Bethleem, care se vor instala în mănăstirea de la Marche-les-Dames.

În 1803 se construiește aici, la confluența râului Gerbrusei cu fluviul Meuse, Castelul Arenberg, care va deveni în 1834 locuința familiei nobilului Antoine d'Arenberg. În 1921, statul ia în primire castelul și proprietatea, ce servesc astăzi unei unități militare.

În decursul anilor, satul va avea in jur de cinci fierării, dintre care una aparținea călugărițelor. Apoi, odată cu cariera de piatră, se înființează și o fabrică de carbonat de calciu, care există până în ziua de astăzi. În 1961 existau zece industrii, dar în ziua de astăzi rămân piatra și carbonatul de calciu.

Aici, la 17 februarie 1934, într-o grotă, a fost găsit trupul decedat al Regelui Albert I al Belgiei.

Namur
Localități din provincia Namur
Walldorf

|componenta=
|suprafață_totală_km2=19.91
|suprafata_metropolitana_km2=
|altitudine=110
|populație_note_subsol=
|populație=14746
|recensământ=2006-12-31
|densitate=
|populatie_urbana=
|populatie_metropolitana=
|an=
|fus_orar=CET
|fus_orar_DST=CEST
|utc_offset=+1
|utc_offset_DST=+2
|camp1_gol_nume=Număr de înmatriculare (auto)
|camp1_gol_info=HD
|cod_poștal=69190
|tip_cod=Cod zonal
|cod=06227
|website=www.walldorf.de
|descriere_hartă2= 
}}

Walldorf este un oraș în landul german Baden-Württemberg (situat în provincia istorică Baden). Are 15 mii locuitori. La Walldorf se află sediul central al cunoscutei firme germane de software SAP AG, cea mai mare companie europeană din acest domeniu.

Note

Legături externe

 

 

Comune din Baden-Württemberg
Walldorf
Volga

Volga (în rusă  Во́лга, în tătară İdel, Идел, în mordvină Рав, în mari Юл, în antichitate  Rha) este cel mai lung fluviu din Europa , aflat în totalitate pe teritoriul Rusiei. Volga izvorăște din Podișul Valdai, situat în nord-vestul Moscovei, și are un curs de 3.690 km, fiind inima celui mai mare complex hidrografic al continentului. Volga este al 19-lea fluviu din lume ca lungime, vărsându-se în Marea Caspică, 88 km la sud de orașul Astrahan. La vărsare formează o uriașă deltă. Cursul său străbate cea mai bine populată și mai dezvoltată regiune a Rusiei. Pe cursul său s-au construit nouă mari hidrocentrale.

Geografie
Volga este cel mai mare fluviu din Europa din punct de vedere al lungimii, al revărsării și al bazinului de colectare. Volga este considerat râul național al Rusiei și traversează 11 dintre cele mai mari 20 de orașe ale Rusiei. În Rusia, Volga este cunoscută sub numele de „Bолга” cuvânt ce este înrudit cu un cuvânt sclavic și anume „umezeală”, „umiditate”.

Fluviul Volga aparține bazinului Mării Caspice. Izvorăște din Dealurile Valdai, la 225 metri deasupra nivelului mării, la N-V de Moscova și la aproximativ 320 de kilometri S-E de Sankt Petersburg. Volga trece la est de Lacul Sterj, Tver, Dubna, Rîbinsk, Iaroslavl, Nijni Novgorod și Kazan. De acolo se îndreaptă spre sud și trece pe lânga Ulianovsk, Togliatti, Samara, Saratov și Volgograd, apoi se varsă în Marea Caspică, lângă Astrahan, care se află la 28 de metri sub nivelul mării.
 
Cea mai strategică întorsură a Volgăi este atunci când se îndreaptă către Don (unul din cele mai mari râuri al Rusiei). Volgograd, fostul Stalingrad este localizat aici.

Fluviul Volga are foarte mulți afluenți, cei mai importanți fiind Kama, Oka, Vetluga și Sura. Volga împreună cu afluenții săi formează sistemul fluviului Volga, care drenează aproape 1.350.000 km2 în cea mai populată zonă a Rusiei. Delta Volgăi are o lungime de aproape 160 km și cuprinde peste 500 de canale și numeroase râuri mai mici. Este cel mai mare estuar din Europa și este singurul loc din Rusia unde se pot întâlni specii de pelicani, flamingo și lotisi. În timpul iernii o mare parte din lungimea Volgăi îngheață timp de aproximativ 3 luni.

Economie
Volga drenează aproape tot vestul Rusiei. Multele lacuri de acumulare de pe cursul său permit realizarea de irigații și producerea de hidroelectricitate. Canalul Moscova-Volga, Canalul Volga-Don și Canalul Volga-Baltic formează o rețea navigabilă ce permite legătura între Moscova și Marea Baltică, Marea Caspică, Marea Azov și Marea Neagră.

Fertilitatea văii râului permite producerea de mari cantități de grâu sau alte cereale. În valea Volgăi se găsește o industrie petrolieră importantă. Printre resursele minerale care se găsesc aici sunt gazele naturale, sarea și carbonatul de potasiu.

Note

Vezi și
 Navigația cu nave cu aburi pe râul Volga

Râuri din Rusia europeană
Geografia Rusiei

Eponime ale asteroizilor

.
Semois

Semois (sau Semoy pentru partea care curge în Franța, , ) este un râu ce izvorăște lângă Arlon, în Belgia, în apropierea frontierei luxemburgheze și curge spre vest. Traversează regiunile Gaume și Ardeni, trecând prin localitățile Étalle, Tintigny, Florenville, Chiny, Herbeumont, Bouillon, Vresse-sur-Semois. Intră în Franța în dreptul localității Les Hautes-Rivières și se varsă în Meuse 10km în aval la Monthermé. 

Râuri din Belgia
Râuri din Franța
Eponime ale asteroizilor
Jambes

Jambes () este o localitate din comuna Namur, în Valonia, Belgia. Până în 1977 Jambes era o comună separată, după această dată fiind înglobată in comuna Namur teritoriul fiind organizat ca o secțiune a acesteia. Este situată pe malul drept al fluviului Meuse.

În Evul Mediu, orașul era ultima localitate a principatului Liège, înainte de a intra în comitatul Namur-ului. Cele două orașe sunt legate între ele printr-un pod renumit, care, în Evul Mediu, reprezenta podul de vamă.

În 1977, guvernul valon se instalează la Elizete, pe malul fluviului, în Jambes, iar parlamentul la Namur, pe celălalt mal. Diferite alte instituții regionale se află la Jambes.

Orașul are un mic port, folosit doar în anotimpul cald.

Namur
Localități din provincia Namur
Cuba (dezambiguizare)

Cuba se referă în principal la insula din Caraibe și la Republica Cuba. Alte înțelesuri se referă la:

 Cuba (mitologie)
 Cuba (naufragiu)
 Cuba, Alabama
 Cuba, Illinois
 Cuba, Kansas
 Cuba, Missouri
 Cuba, New Hampshire
 Cuba, New Mexico
 Cuba (sat), New York 
 Cuba (oraș), New York
 Cuba, Portugalia
 Cuba City, Wisconsin
 Cuba Township, Minnesota
 Cuba Gooding, Jr., actor american.
 Cuba libre, un cocktail.
 Cuba este numele unei străzi și a unui cartier din Central Business District din Wellington, Noua Zealandă

 CUBA (cu majuscule) este acronimul pentru „County that Used to Be Avon”
Lena

Fluviul Lena (limba rusă: Ле́на) este un fluviu în Siberia, al 10-lea ca lungime din lume și care are cel de-al 9-lea bazin hidrografic din lume. Izvorăște de la 1.640 m altitudine din Munții Baikal, în sudul Podișului Central Siberian, 20 km vest de Lacul Baikal. Lena curge către nord-est, având afluenți râurile Kirenga și Vitim. De la Iakuțk, Lena intră în zona câmpiilor joase, este întâlnit de râul Oliokma și curge către nord până în apele sale se varsă de pe malul drept râul Aldan. Lanțul muntos Verhoiansk îl deviază către nord-vest. După ce primește pe cel mai important afluent al său de pe malul stâng, Viljuj, își croiește drum direct către nord, vărsându-se în Marea Laptev din componența Oceanul Arctic, depunându-și sedimentele la sud-vest de Insulele Noi Siberiene, printr-o deltă cu o suprafață de 10.800 m². Delta este traversată de mai multe brațe, cel mai important fiind cel mai estic, Bilov. 

Delta de la vărsarea râului Lena este lată de aproximativ 400 km. Delta este practic o tundră înghețată pentru aproximativ 7 luni pe an, dar prin luna mai se transformă într-o regiune umedă luxuriantă pentru restul de 5 luni. O parte a deltei este protejată ca fiind rezervație naturală.

Lungimea totală a fluviului este estimată la 4400 km. Aria bazinului hidrologic al Lenei este calculată a fi de 2.500.000 km². Nisipul aurifer este spălat din aluviunile râurilor Vitim și Oliokma. Au fost găsiți în zona deltei colți de mamuți. Lena are calitatea neobișnuită de a părea cel mai lung râu din lume când este văzut pe o hartă care folosește proiecția Mercator. Acest gen de proiecție este folosită în mod obișnuit pentru desenarea imaginii globului terestru pe o suprafață plană. Există tendința de exagerare a mărimilor suprafețelor de lângă poli, (cele mai lungi fluvii, Amazonul și Nilul, sunt amândouă în apropierea Ecuatorului, de aceea părând mai scurte). 

Cei mai mulți cercetători cred că numele râului Lena vine din originalul tungus Eliu-Ene, care înseamnă "Marele Râu".

Se crede că Vladimir Ilich Ulianov și-a ales pseudonimul după numele râului Lena - Lenin - poate pentru a semnala diferențele față de gândirea politică a unuia dintre cei mai importanți gânditori marxiști ruși, Plehanov, care alesese pseudonimul Volghin, de la râul Volga. 

Imagini originale de la observatorul pământului al NASA;

Legături externe 
 NASA Earth Observatory page on flooding on the Lena River 
 Information and a map of the Lena's watershed 

Râuri din Rusia asiatică
Fluvii
Charles Koechlin

Charles Louis Eugène Koechlin  (n. 27 noiembrie 1867, Paris — d. 31 decembrie 1950, Le Canadel, Var) a fost un compozitor și profesor francez.

Biografie
Inițial Koechlin a vrut să urmeze o carieră militară, însă din cauza unei înbolnăviri s-a îndreptat spre muzică. Începând din 1890 a studiat la conservatorul din Paris cu Jules Massenet și André Gédalge (1856–1926). Mai târziu și cu Gabriel Fauré, al cărui asistent a fost din 1898 până 1901. A scris și o serie de cărți de muzică, de exemplu privind orchestrarea. Din 1928 a fost profesor la Universitatea din California din Berkeley. În 1949 primește Grand Prix de la Musique française.

Opere 

Opusul lui cuprinde peste 200 de piese muzicale. Pe lângă piese pentru orchestră, foarte viu instrumentate, Koechlin a mai compus între altele lieduri și muzică de cameră. Pe o perioadă de aproape 40 de ani au apărut mai multe poeme sinfonice după Cartea junglei de Rudyard Kipling:
Trois poèmes op. 18
La course de printemps  op. 95
La méditation de Purun Bhagat op. 159
La loi de la jungle  op. 175
Les Bandar-log op. 176

Cu simfonia în șapte părți Seven Stars Symphony op. 132 compusă în 1933, Koechlin le ridică un monument sonor celebrilor oameni de film  (Douglas Fairbanks, Lilian Harvey, Greta Garbo, Clara Bow, Marlene Dietrich, Emil Jannings și Charlie Chaplin).

De asemenea, l-a ajutat pe Claude Debussy la instrumentarea piesei Khamma.

Legături externe

 Charles Koechlin
 Biografie 

Nașteri în 1867
Decese în 1950
Compozitori francezi
Ilia Nicolaevici Ulianov

Ilia Nicolaievici Ulianov (în limba rusă: Илья Николаевич Ульянов, n. 19 iulie 1831 (), Astrahan — d. 12 ianuarie 1886 (), Simbirsk) a fost profesor și o personalitate importantă din Rusia în domeniul învățământului public. A fost tatăl lui Alexandr Ulianov (executat pentru terorism) și al lui Vladimir Ilici Lenin, liderul revoluționar bolșevic, fondator al Uniunii Sovietice. 

În 1854, I.N. Ulianov a absolvit Universitatea din Kazan cu specializările fizică și matematică. În deceniile cinci și șase era profesor de matematică și fizică la Institutul pentru fii de nobili din Penza, iar mai târziu la gimnaziul și la școala pentru fete din Nijni Novgorod. În timpul peterecut în Penza, Ulianov făcea observații meteorologice, pe baza cărora scria două lucrări științifice numite Despre beneficiile observațiilor meteorologice și unele concluzii despre utilitatea lor la Penza (О пользе метеорологических наблюдений и некоторые выводы из них для Пензы) și Despre furtună și paratrăsnet (О грозе и громоотводах). 

În 1869, Ulianov era numit inspector al școlilor publice din gubernia Simbirsk (iar în perioada 1874-1886 era directorul lor). În 1882, Ulianov era decorat cu Ordinul Sfântului Vladimir, clasa a III-a, ceea ce i-a permis să devină dvorianstvo - nobil ereditar.
  
Ilia Ulianov a fost un om cu o educație solidă, cu excelente calități profesorale și de organizator. Unii dintre istoricii  sovietici considerau că vederile lui pedagogice fuseseră formate sub influența ideilor revoluționare ale lui Nikolai Cernîșevski și Nikolai Dobroliubov. 

Ulianov a contribuit extrem de mult la elaborarea teoriei și la punerea în practică a ideilor școlii primare. A fost un apărător al dreptului egal la învățământ fără deosebire de sex, naționalitate și statut social. În 1871, Ulianov a deschis prima școală ciuvașă în Simbirsk, care mai târziu s-a transformat în Seminarul ciuvaș pentru profesori. El a înființat de asemenea școli naționale pentru mordvini și tătari. Ulianov a organizat și a condus mai multe congrese ale profesorilor și alte evenimente de asemănătoare.      

S-a apreciat că munca lui Ilia Ulianov a avut o influență mare asupra copiilor săi.

Nașteri în 1831
Decese în 1896
Oameni din Astrahan
Ruși
Ș.c.l.

Ș.c.l. este un acronim în limba română, însemnând și celelalte. Este traducerea literală a expresiei latine et caetera. A fost folosit în limba română mai ales în prima parte a secolului al XX-lea.  După cel de-al doilea război mondial acest acronim a fost progresiv substituit de etc. (de la et caetera) și de către ș.a.m.d. (și așa mai departe).

Limba română prezintă și alte acronime ce au aceeași semnificație semantică precum cea a ș.c.l.-ului, aceea de a recunoaște recurența unei reguli de orice natură ce permite cititorului sau vorbitorului să continue prin extrapolare seria începută anterior.

 etc. - prescurtare provenită din expresia din limba latină, et caetera, însemnând "și celelalte" în limba română
 ș.a. - și altele
 ș.a.m.d. - și așa mai departe

Desigur, de-a lungul timpului, din motive foarte diferite, unele sau altele din aceste abrevieri au devenit mai frecvent sau mai puțin frecvent utilizate, atât în limba vorbită cât și în cea scrisă, sau au căzut în desuetudine.

Vezi și 

  etc.
  Ș.a.
  Ș.a.m.d.

Abrevieri
Dragostea din tei

Dragostea din tei (), cunoscută în lume și ca "Numa Numa iei" sau "Mai Ya hee", este discul single de succes maxim al formației O-Zone. A fost lansată în 2002 în Republica Moldova și România și în primăvara anului 2004 în majoritatea celorlalte țări europene. A fost printre cele mai populare șlagăre din anul 2004 în toată Europa. Single-ul a ajuns pe locul 1 în Eurochart Hot 100, poziție pe care a stat 12 săptămâni, între iunie-septembrie 2004. De asemenea single-ul a fost în topul clasamentelor muzicale în Germania și Franța mai mult de trei luni, a atins poziția a 3-a în Marea Britanie și poziția 72 în U.S. Pop 100. 
Un cover popular al acestei piese a fost făcut de Haiducii, care de asemenea a fost în topuri în multe țări, în special Italia și Suedia, unde s-a clasat pe primele poziții. Piesa originală a devenit renumită în Statele Unite după un video viral al lui Gary Brolsma dansând pe ritmurile acestei piese, numit "Numa Numa".

Versiunea O-Zone

Versuri
Cele mai cunoscute versuri sunt "nu mă, nu mă iei" din refren, fapt care a dus că în străinătate piesa să fie cunoscută ca "Numa Numa song".

Versiunea în limba engleză
Lansarea americană a DiscO-Zone prezintă o versiune în engleză a piesei, intrepretată de Dan Bălan și Lucas Prata. Această versiune se focusează pe versul "Sunt eu, Picasso" din original pentru a prezenta tema unui artist ce și-a pierdut muza. Dan Bălan și Lucas Prata au interpretat înregistrarea în engleză a piesei "Dragostea din tei", intitulând-o Ma Ya Hi la emisiunea The Today Show din 22 februarie 2005. Spre deosebire de original, această versiune nu a avut același succes, clasându-se pe poziția 72 în Billboard Charts.

Lista pieselor
 CD single
 "Dragostea din tei" (original Romanian version) — 3:33
 "Dragostea din tei" (DJ Ross radio RMX) — 4:15

 CD maxi
 "Dragostea din tei" (original Romanian version) — 3:33
 "Dragostea din tei" (DJ Ross radio RMX) — 4:15
 "Dragostea din tei" (DJ Ross extended RMX) — 6:22
 "Dragostea din tei" (original Italian version) — 3:35
 "Dragostea din tei" (Unu' in the dub mix) — 3:39

Poziționări și certificări

Poziționări săptămânale

Poziționări anuale

Poziționări în deceniu

Certificări

Chart successions

|-

|- style="text-align: center;"

|-

|-

|-

Note

Legături externe 
  O-Zone Official Japanese Website
  O-Zone Official German Website 

2003 în muzică
2003 în România
Discuri single din 2003
Șlagăre
Daniel-François-Esprit Auber

Daniel-François-Esprit Auber (n. 29 ianuarie 1782, Caen — d. 12 mai 1871, Paris) a fost un compozitor și pedagog francez.
Începând cu 1842, Auber a fost directorul Conservatorului din Paris, iar în timpul Imperiului al Doilea a fost capelmaistru al curții.

Se zice că montarea operei sale La Muette de Portici la Bruxelles în 1830, cu atmosfera ei revoluționară și muzica instigatoare, a marcat preludiul revoluției prin care Belgia s-a desprins de Olanda.

Auber a fost primul reprezentant al genului de operă grand opéra din Franța, stil perfecționat ulterior de Giacomo Meyerbeer. Operele lui erau foarte renumite în timpul vieții sale și au fost admirate, de exemplu, de Richard Wagner.

Compoziții 

Opere
 La Muette de Portici (1828, Paris)
 Le Philtre (1831, Paris)
 Gustave III ou le Bal masqué (1833, Paris)
 Le Cheval de bronze (1835, Paris)
 Le Lac aux fées (1839, Paris)
 L’Enfant prodigue (1850, Paris)
 Zerline ou la Corbeille d’oranges (1851, Paris) 

Drame lirice
 Vendôme en Espagne în colaborare cu Ferdinand Hérold (1823, Paris)
 Léocadie (1824, Paris)
 La Marquise de Brinvilliers în colaborare cu François-Adrien Boieldieu, Luigi Cherubini, Henri Montan Berton, Ferdinand Hérold, Ferdinando Paër și Michele Enrico Carafa (1831, Paris)

Opere-balet
 Le Dieu et la Bayadère ou la Courtisane amoureuse (1830, Paris)

Opere comice
 L’Erreur d’un moment (1805, Paris) 
 Jean de Couvin (1812, Belgia) 
 Le Séjour militaire (1813, Paris) 
 Le Testament et les Billets doux (1819, Paris)
 Le Bergère châtelaine (1820, Paris) 
 Emma ou la Promesse imprudente (1821, Paris) 
 Leicester ou le Château de Kenilworth (1823, Paris) 
 La Neige ou le Nouvel Éginhard (1823, Paris) 
 Les Trois Genres în colaborare cu François-Adrien Boieldieu (1824, Paris) 
 Le Concert à la cour ou la Débutante (1824, Paris) 
 Le Maçon (1825, Paris) 
 Le Timide ou le Nouveau Séducteur (1826, Paris) 
 Fiorella (1826, Paris) 
 La Fiancée (1829, Paris) 
 Fra Diavolo ou l’Hôtellerie de Terracine (1830, Paris) 
 Le Serment ou les Faux-monnayeurs (1832, Paris) 
 Lestocq ou l’Intrigue et l’Amour (1834, Paris) 
 Actéon (1836, Paris) 
 Les Chaperons blancs (1836, Paris) 
 L’Ambassadrice (1836, Paris) 
 Le Domino noir (1837, Paris) 
 Zanetta ou Jouer avec le feu (1840, Paris) 
 Les Diamants de la couronne (1841, Paris) 
 Le Duc d’Olonne (1842, Paris) 
 La Part du diable (1843, Paris) 
 La Sirène (1844, Paris) 
 La Barcarolle ou l’Amour et la Musique (1845, Paris) 
 Les Premiers Pas în colaborare cu Adolphe Adam, Jacques Fromental Halévy și Michele Enrico Carafa (1847, Paris) 
 Haydée ou le Secret (1847, Paris) 
 Marco Spada (1852, Paris) 
 Jenny Bell (1855, Paris) 
 Manon Lescaut (1856, Paris) 
 La Circassienne (1861, Paris) 
 La Fiancée du Roi de Garbe (1864, Paris) 
 Le Premier Jour de bonheur (1868, Paris) 
 Rêve d’amour (1869, Paris)

Note

Legături externe
 Lista operelor lui Daniel-François-Esprit Auber

Nașteri în 1782
Decese în 1871
Compozitori de operă francezi
Meyers
Meyers

Meyers Konversations-Lexikon este, pe lângă Brockhaus, una dintre cele mai importante enciclopedii din spațiul de răspândire al limbii germane. Ea a apărut în mai multe ediții în secolele XIX și XX.

Prima ediție a apărut între 1839 și 1852 în 46 de volume. Deja în această ediție, cititorii aveau posibiltatea să intre în contact cu editura, pentru a cere îmbunătățiri. Această conversație era integrată ulterior în anexa fiecărui volum.

Ediții apărute 

 Das große Conversations-Lexicon für die gebildeten Stände (enciclopedie pentru clasele educate). 46 volume Hildburghausen, editura Bibliographisches Institut, 1839-52. 
 Neues Conversations-Lexikon für alle Stände (enciclopedie pentru toate clasele) ediția - I - 15 volume Hildburghausen, editura Bibliographisches Institut, 1857-60.
 Neues Konversations-Lexikon ediția a II-a - 15 volume Hildburghausen, Editura Bibliographisches Institut, 1861-67.
 Meyers Konversations-Lexikon ediția a III-a - 15 volume Leipzig, editura Bibliographisches Institut, 1874-78.
 Meyers Konversations-Lexikon ediția a IV-a - 16 volume Leipzig, editura Bibliographisches Institut, 1885-90. 
 Meyers Konversations-Lexikon ediția a V-a - 19 volume Leipzig și Viena, editura Bibliographisches Institut, 1894-99. 
 Meyers Großes Konversations-Lexikon ediția a VI-a - 20 volume Leipzig și Viena, editura Bibliographisches Institut, 1902-08. 

După Primul Război Mondial:
 Meyers Lexikon ediția a VII-a - 12 volume Leipzig, editura Bibliographisches Institut, 1924-30. 
 Meyers Lexikon ediția a VIII-a - 12 volume Leipzig, editura Bibliographisches Institut AG, 1936-42. 

Urmează o periodă de pauză din cauza celui de Al Doilea Război Mondial.
 Meyers Enzyklopädisches Lexikon ediția jubiliară (150 ani) a IX-a - în 25 de volume. Mannheim, Viena, Zürich, editura Bibliographisches Institut, 1971-79. 
 Meyers Grosses Universallexikon în 15 volume. Mannheim, Viena, Zürich, editura Bibliographisches Institut, 1981-86. Volumele 16-18: Dicționar german în 3 volume, 1986. Volumul suplimentar promis nu a mai apărut.

Bibliographisches Institut a fost preluat de firma concurentă Brockhaus.

Ediția a IV-a 

Ediția care a apărut între 1885 și 1890 în 15 volume a fost complet digitalizată și este disponibliă pe internet. Ea cuprinde circa 16.000 de pagini care sunt disponibile atât ca imagini copiate, cât și ca text preluat automatizat cu software OCR.

Legături externe 
 Meyers Konversationslexikon în formă digitalizată
Comuna Apele Vii, Dolj

Apele Vii este o comună în județul Dolj, Oltenia, România, formată numai din satul de reședință cu același nume. Se află pe un sol preponderent nisipos localizată în partea de SE a județului Dolj, în Câmpia Romanaților. Este alcătuită dintr-un singur sat, care numără  de locuitori la referendumul din 2011; atestat documentar în anul 1572.

Nume 
Bogdan Petriceicu Hasdeu a lansat în Etymologicum Magnum Romaniae ipoteza că numele Apele Vii ar fi de proveniență latină, de la aquae-vitae, în pendant cu Aquae mortis. Nu au fost produse dovezi arheologice că localitatea ar fi fost în timpuri antice stațiune balneară.

Demografie 

Conform recensământului efectuat în 2021, populația comunei Apele Vii se ridică la 1.804 locuitori, în scădere față de recensământul anterior din 2011, când fuseseră înregistrați 2.112 locuitori. Majoritatea locuitorilor sunt români (81,32%), iar pentru 18,13% nu se cunoaște apartenența etnică. Din punct de vedere confesional, majoritatea locuitorilor sunt ortodocși (81,37%), iar pentru 18,4% nu se cunoaște apartenența confesională.

Politică și administrație 
Comuna Apele Vii este administrată de un primar și un consiliu local compus din 11 consilieri. Primarul, , de la , este în funcție din . Începând cu alegerile locale din 2020, consiliul local are următoarea componență pe partide politice:

Note

Bibliografie 
 

Apele Vii
Apele Vii
Aleksandr Ilici Ulianov

Alexandr Ilici Ulianov (în limba rusă Александр Ильич Ульянов, ) a fost fratele mai mare al lui Vladimir Ilici Lenin, un revoluționar rus, unul dintre liderii mișcării Pervomartovți.

În 1883, a absolvit liceul din Simbirsk cu medalia de aur și a fost admis la Universitatea din Sankt Peterburg unde s-a specializat în științele naturii (de asemenea cu medalia de aur primită pentru lucrarea sa de zoologie). Alexandr a participat la întruniri ilegale, demonstrații și a dus activități de propagandă printre studenți și oamenii muncii. În 1886, a devenit membru al "facțiunii teroiste" a partidului Narodnaia Volia. A fost unul dintre autorii programului de acțiune care avea influențe marxiste evidente.

Recunoscând clasei muncitoare calitatea de "nucleu al partidului socialist", programul Narodnaia Volia afirma rolul inițiativei intelectualității în lupta cu autocrația, teroarea fiind un mijloc de luptă.

Ulianov și camarazii săi au început pregătirile pentru asasinarea țarului Alexandru al III-lea dar, pe 1 martie 1887, au fost arestați, în principal datorită nepriceperii în organizarea muncii în ilegalitate, neglijenței în purtarea corespondenței și, se pare, datorită trădării. În timpul procesului, Ulianov a ținut în fața judecătorilor un discurs politic în loc să se apere în vreun fel.

Pe 8 mai, Alexandr Ulianov și tovarășii săi:  Pahomii Andreiușkin ,  Vasili Gheneralov ,  Vasili Osipanov  și  Petr Șevîrev  au fost condamnați la moarte și executați. Până în ultima clipă, Alexandr Ulianov a refuzat rugămințile mamei sale de a cere grațierea din partea țarului, considerând că nu este moral să ceară îndurare de la autocratul pe care plănuiseră să-l ucidă.

Executarea fratelui său, Alexandr, a avut o mare influență asupra tânăului Vladimir, radicalizându-l și implicându-l din ce în ce mai mult în mișcarea protestatară studențească și în eforturile de propagandă revoluționară, lucru care avea să-i aducă exmatricularea de la Universitatea din Kazan.

Referințe

Ruși executați
Revoluționari executați
Execuții presovietice
Nașteri în 1866
Decese în 1887
Oameni executați pentru tentativă de omor
Eponime ale asteroizilor
Râul Topolog, Dunăre

: Pentru alte utilizări ale toponimicului, vedeți pagina de dezambiguizare Topolog.
 

Râul Topolog este un curs de apă mic din Dobrogea. El își are obârșia în Podișul Casimcei, în apropiede de localitatea Topolog din județul Tulcea. Râul traversează un culoar numit Depresiunea Topologului, care desparte două unități fizico-geografice distincte și anume Podișul Casimcei propriu-zis (la Est) si Podișul Hârșovei (la Vest).

Descriere 
Cursul râului, care este orientat inițial de la nord-vest spre sud-est, își schimbă direcția spre vest în partea aval. Topologul se varsă într-un lac, format prin depunerile de aluviuni ale Dunării care au barat gura de vărsare a micului curs.

Râul are o lungime totală de 38 km, din care 20 km în județul Tulcea, iar restul în județul Constanța. Suprafața totală a bazinului hidrografic este de 343 km², din care 165 km² în județul Tulcea, iar restul în județul Constanța.

Bibliografie
 Administrația Națională Apelor Române - Cadastrul Apelor - București
 Institutul de Meteorologie și Hidrologie - Rîurile României - București 1971

Râuri din județul Tulcea
Bazinele micilor afluenți ai Dunării
Cozieni, Ilfov

Cozieni este un sat în comuna Găneasa din județul Ilfov, Muntenia, România.

Cozieni, Găneasa
Cozieni, Găneasa
Dudu, Ilfov

Dudu este un sat în comuna Chiajna din județul Ilfov, Muntenia, România. Se află în partea de vest a județului. La recensământul din 2002 avea o populație de 773 locuitori. Biserica ortodoxă din sat cu hramul „Sf. Gheorghe” a fost construită în secolul al XIX-lea și are statut de monument istoric (cod: IF-II-m-B-15284).

Note

Legături externe 
 Localizare pe hartă

Dudu, Chiajna
Țegheș, Ilfov

Țegheș (în trecut, și Domnești-Aleși) este un sat în comuna Domnești din județul Ilfov, Muntenia, România. Se află în partea de sud-vest a județului. La recensământul din 2002 avea o populație de cu 553 de locuitori.

Personalități
 Ion Zlotea (1898 - 1978), cobzar, Laureat al Premiului de Stat, 1952

Note 

Țegheș, Domnești
Revoluționar

Un revoluționar este o persoană sau un membru al unui grup care organizează, provoacă sau pledează pentru o schimbare relativ neașteptată și în mod sigur drastică în statu-quoul momentului. Poate fi vorba de o schimbare a instituțiilor sociale sau politice petrecută într-o scurtă perioadă de timp, sau de o schimbare majoră în cultură sau economie. Termenul „revoluționar” este destul de vag, înțelesul lui depinzând strâns de contextul în care este folosit. Pot fi astfel etichetate personalități aparținând unui larg spectru, de la Che Guevara, un luptător comunist de gherilă, la Nelson Mandela, un luptător sud-african împotriva apartheidului, și până la Mahatma Gandhi, un pacifist indian. Vezi și: Revoluție.

Prin comparație cu revoluționarii pot fi definiți și conservatorii. Acesta este motivul pentru care, uneori, liberalii sunt apreciați în mod eronat a fi și revoluționari. În context politic, termenul revoluționar este deseori folosit în contrast cu acela de reformist, pentru a-i indica pe apărătorii schimbărilor radicale, față de cei care doresc schimbări graduale.

Nelson Mandela  s-a opus cu putere politicii de apartheid din Africa de Sud, politică discriminatorie pe care a reușit să o învingă, alături de simpatizanții și susținătorii săi pe care i-a condus, aceasta făcându-l revoluționar.

Spike Lee poate fi socotit un regizor revoluționar datorită metodelor total neortodoxe de conducere a filmărilor.

Ibn Rushd, un filozof, astronom, jurist și medic din evul mediu, a revoluționat medicina, fiind cunoscut ca părinte al acestei științe. Textele medicale ale lui Ibn Rushd, scrise cu aproximativ 800 de ani în urmă, au fost folosite în învățământul medical european până la mijlocul secolului al XIX-lea.

Listă (incompletă) a celor mai cunoscuți revoluționari

Note

Legături externe 
 Phoolan Devi – Regina Banditilor, 13 februarie 2009, Nicu Pârlog, Descoperă

Vezi și 
 Contrarevoluționar