alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Penitenciarul Rahova

Penitenciarul Rahova este o închisoare de maximă securitate în București, România

Istoric

Penitenciarul de Maximă Siguranță București Rahova este situat la 8 km de centrul capitalei, pe șoseaua spre Alexandria. 

Construcția sa a început în anul 1991 pe amplasamentul vechiului penitenciar care a funcționat la o capacitate de 2250 persoane, începând cu 1973 până în anul 1988 când a fost demolat. Darea în folosință a celui actual s-a făcut în etape începând cu anul 1997.
        
Perimetrul total atribuit este de 92.200 mp din care s-a construit și împrejmuit o suprafață de 62.100 mp.

Este un penitenciar profilat pe deținerea arestaților preventivi (bărbați) și a condamnaților (bărbați) clasificați în regim închis.

Unitatea are 8 secții de deținere interioară și o secție de deținere exterioară. Acestea conțin un număr 239 camere de deținere cu capacitate cuprinsă între 4 și 10 paturi, capacitatea legală de deținere fiind de 1.685 locuri la sediul penitenciarului și de 40 locuri la GAZ Bragadiru. În plus, pe interiorul secțiilor de deținere sunt amenajate cabinete medicale, cluburi, săli de forță. De asemenea, în incinta penitenciarului sunt amenajate în aer liber 2 terenuri de sport, un spațiu cu săli de clasă, o biserică etc.

Pentru asigurarea condițiilor necesare custodierii persoanelor private de libertate pe perioada executării pedepselor, Penitenciarul București-Rahova dispune de facilități administrative, incluzând aici un bloc alimentar, ateliere, magazii, garaj auto etc.

În exteriorul amplasamentului din București, penitenciarul dispune de o fermă agrozootehnică (GAZ) în localitatea Bragadiru, unde există posibilitatea cultivării terenurilor în vederea asigurării unor produse necesare preparării hranei persoanelor private de libertate custodiate.

Activitatea Penitenciarului București-Rahova se bazează pe lege, ordine și instrucțiuni și nu în ultimul rând pe încrederea comunității locale, fapt ce atestă încă o dată că suntem un partener social apt să gestioneze eficient resursele statului pentru resocializarea persoanelor care au comis infracțiuni. Coordonatele în acest domeniu se înscriu pe trei axe: încadrarea în prevederile UE cu privire la procesul custodial și social, valorizarea funcției educative comparativ cu funcția custodială și exploatarea la maxim a resurselor societății civile, singura în măsură să aloce capitalul uman necesar pentru recuperarea morală și socială a persoanelor care au săvârșit infracțiuni.

Legături externe
Site oficial
Penitenciarul de Maxima Siguranta Rahova 
 Halatele albe din spatele gratiilor de la Rahova, 9 august 2010, Andreea Archip, Evenimentul zilei
 Bârlogul terorii, 29 noiembrie 2006, Jurnalul Național
  Biserica "Sfântul Andrei", din incinta Penitenciarului București-Rahova, 23 decembrie 2010, Raluca Brodner, Ziarul Lumina
 Penitenciarul de Maxima Siguranta Rahova, Cristina Marculescu, Gabriel Mateescu, Lumea credinței - anulii, nr5(10)
 Gospodăria Agrozootehnică (GAZ) a Penitenciarului Rahova, 23 ianuarie 2010, Adevărul

Penitenciare din București
Câinele Mic (constelație)

Câinele Mic esto o constelație australă.

Istoric și mitologie

Obiecte cerești

Stele

Stele variabile

Nebuloase, roiuri de stele, galaxii
Aeroportul Internațional Palermo

Aeroportul Internațional Palermo (cod IATA: PMO, cod ICAO: LICJ) este cel mai mare aeroport din Sicilia, situat în localitatea Punta Raisi, 32 km de la Palermo, capitala insulei. Aeroportul este câteodată cunoscut ca Aeroportul Falcone-Borsellino sau Aeroportul Punta Raisi.

Falcone-Borsellino 

Aeroportul a fost numit Falcone-Borsellino în memoria celor doi judecători anti-mafia Giovanni Falcone și Paolo Borsellino care au fost uciși de mafie în anii 1990. Astăzi, există o placă comemorativă (diametru: 1,90 m) cu portretele lor care poate fi găsită lângă ieșirea principală a holului de plecări. Această placă este pusă într-un mozaic cu harta Siciliei, și a fost sculptată de Tommaso Geraci. În jurul plăcii scrie Giovanni Falcone – Paolo Borsellino – Gli Altri – L'orgoglio della Nuova Sicilia (Giovanni Falcone – Paolo Borsellino – Toți ceilalți – Mândria Noii Sicilii).

Linii aeriene 

Următoarele linii aeriene servesc Aeroportul Internațional Palermo:

 Air Malta
 Ryanair

Note

Legături externe 
 

Aeroporturi din Italia
Marian Vanghelie

Daniel Marian Vanghelie () este un politician social-democrat din România, fost primar al sectorului 5 al municipiului București între 2000-2015. La 6 aprilie 2015 Vanghelie a fost suspendat din funcția de primar, din cauza arestului preventiv pe motive de corupție. Vanghelie a fost primar timp de 4 mandate, membru recunoscut și vice-președinte al Partidului Social Democrat. Marian Vanghelie a fost președintele Organizației PSD a Municipiului București.

Marian Vanghelie și-a lansat cariera pe scena politică în anul 2000, moment în care a fost ales primar al sectorului 5. În cadrul alegerilor locale din anul 2004, în timp ce a candidat ca independent, Vanghelie a fost singurul dintre cei 6 primari de sector ai Bucureștiului care a câștigat din primul tur de scrutin, cu o marjă de 27%. În urma victoriei electorale, el și-a consolidat poziția în Partidul Social Democrat, formațiunea politică deținând astfel 2 mandate locale.

Împreună cu soția lui, Charlotte, are un fiu, Alexandru (n. 1994). Părinții lui Vanghelie au divorțat când acesta era copil și tatăl lui, care e evreu, emigrat în Israel, unde este om de afaceri. Mai are un frate, Paul.

Marian Vanghelie este renumit pentru perlele gramaticale, precum conjugarea verbului „a fi” la emisiunea 100%
sau pluralul „almanahe” pentru cuvântul „almanah” într-o conferință de presă, acest lucru aducându-i porecla de „primarul care este”.

Note

Vezi și
 Lista primarilor sectoarelor bucureștene după 1989

Legături externe
 MISTERELE CUVINTELOR/ Patroni, patronime, patronimizare (I). Vanghelie, vanghelion, vanghelizare, 28 aprilie 2010, Alexandru Ciolan, Ziarul de Duminică

Articole biografice
 Despre Marian Vanghelie - ziare.com, accesat pe 12 iunie 2016
 Vanghelie, un primar de nota 5, 4 martie 2005, hotnews.ro
 Marian Vanghelie, "șobolanul" politicii românești, 6 octombrie 2008, Evenimentul zilei

Nașteri în 1968
Politicieni români în viață
Membri ai Partidului Social Democrat‎
Politicieni români excluși din Partidul Social Democrat
Bucureșteni
Primari ai sectoarelor Bucureștiului
Picometru

Picometrul reprezintă a 1012 parte dintr-un metru, adică un picometru este egal cu 10-12 metri. Se notează cu pm.

Lungime
Hemotest

Hemotestele sunt reprezentate de seruri sangvine recoltate de la persoane cu grupă sangvină cunoscută. Hemotestele au rolul de a indica aglutinogenii de pe suprafața hematiilor din sângele studiat, prin aglutinarea acestora cu aglutininele din hemotest.

Exista trei tipuri de hemotest:

Hemotest 0, recoltat de la o persoană cu grupă sangvină 0. Conține aglutininele  și .
Hemotest A, recoltat de la o persoană cu grupă sangvină A. Conține aglutinina .
Hemotest B, recoltat de la o persoană cu grupă sangvină B. Conține aglutinina .

Fiziologie
Izoimunizare

Prin izoimunizare, denumită și aloimunizare, se înțelege imunizarea unui subiect printr-un antigen provenit de la alt subiect aparținând aceleiași specii, de obicei ca urmare a unui "conflict" între sângele matern și cel fetal.

Izoimunizarea este procesul în care un organism cu sânge Rh negativ, în contactul cu sânge Rh pozitiv, sintetizează anticorpi anti-Rh. Acest fenomen apare în doua cazuri:
 În cazul unor transfuzii de sânge Rh pozitiv la o persoană cu Rh negativ 
 În momentul nașterii sau al avortului, dacă mama este Rh negativă și fătul este Rh pozitiv, fiindca sângele lor intră în contact. Caracterul Rh fiind dominant, se moștenește de la tatăl Rh pozitiv.

Fiziologie
Imunologie
Limba zulu

Zulu, cunoscută și sub numele isiZulu, este o limbă a poporului Zulu care are aproximativ 9 milioane de vorbitori, dintre care vasta majoritate (peste 95%) trăiesc în Africa de Sud. Zulu este limba vorbită cel mai mult in Africa de Sud și a devenit una din cele 11 limbi oficiale ale Africii de Sud la sfarșitul apartheidului.

Zulu este o limbă aglutinantă care face parte din subfamilia Nguni aparținând familiei de limbi Bantu. Una din trăsăturile cele mai distinctive ale acestei limbi este utilizarea clicurilor. Aceasta este o trăsatură comună și altor limbi din Africa de Sud Africa, dar este o trăsatură aproape unică în această regiune. Există trei pronunțări de bază in Zulu:
 c - dentală
 q - alveolară
 x - laterală
Acestea pot fi modificate în câteva feluri, ex. prin inspirație, astfel încât numărul clicurilor în zulu este în jur de 15. Aceleași sunete apar și în xhosa, unde se folosesc mai mult decât în zulu.

Forma scrisă este controlată de Zulu Language Board din KwaZulu-Natal.

Istoria limbii este puțin cunoscută, dar există dovezi ale folosirii limbii din secolul 16.

Fraze 
Aceasta este o listă de fraze ce pot fi folosite în regiunile în care se vorbește limba zulu. 
 Sawubona (Bună dimineața unei singure persoane )
 Sanibonani (Bună dimineața unui grup)
 Unjani (Ce mai faceți ? unei persoane)
 Ninjani (Ce mai faceți? unui grup de persoane)
 Ngiyaphila (Sunt bine)
 Ngiyabonga (Vă mulțumesc)
 Siyabonga (Vă mulțumim)
 Ingabe isikhathi sithini? (Cât este ceasul?)
 Ingabe uhlala kuphi? (Unde stați)

Note

Legături externe 
 UCLA Language Materials Project - Zulu 

 

Zulu
Lista locurilor care au primit numele lui Lenin

Aceasta este o listă a unor locuri numite sau redenumite în onoarea lui Vladimir Ulianov, mai bine cunoscut ca Lenin, locuri aflate în special în fosta Uniune Sovietică dar și în unele foste țări socialiste. Lenin și-a compus pseudonimul, probabil având la bază numele râului Lena.

Orașe
Leninabad, 1936-1992 — Khudjand, Tajikistan
Leninakan, 1924-1990 — Gyumri, Armenia
Leningrad, 1924-1991 — Sankt Peterburg, Rusia
Leningrad Oblast, oblastia (regiunea) care cuprinde orașul Sankt Peterburg, și care își păstrează numele din epoca sovietică. 
Lenino, Ucraina
Leninogorsk, 1941-2002 — Ridder, Kazahstan
Leninsk, 1958-1995 — Baikonur, Kazahstan
Leninsk-Kuznețky, Rusia
Leninváros 1970-1990 — Tiszaújváros, Ungaria
Ulyanovsk, Simbirsk, Rusia

Alte locuri
Pik Lenina (Vârful Lenin), Kârgâzstan / Tadjikistan

Un mare număr de străzi, intreprinderi sau produse industriale din Uniunea Sovietică și din țările blocului socialist au fost botezate cu numele lui Lenin. Un exemplu cunoscut este spărgătorul de gheață cu propulsie nucleară Lenin.

Vezi și 
Lista locurilor care au primit numele lui Stalin
Lista locurilor care au primit numele unei persoane

Liste de locuri
Istoria Uniunii Sovietice
Guvernul Provizoriu Rus, 1917

Guvernul provizoriu rus a fost format ca urmare a Revoluției din Februarie.

După abdicarea țarului din martie 1917, două instituții rivale, Duma și Sovietul din Petrograd, au intrat în compețiție pentru puterea guvernamentală. S-a ajuns la un compromis și s-a format un guvern provizoriu care avea să conducă țara până la alegerile pentru Adunarea Constituțională. Atunci când țarul Nicolae al II-lea a abdicat pe 15 martie iar fratele lui, Marele Duce Mihail, a refuzat tronul a doua zi, guvernul provizoriu a condus efectiv Rusia, dar puterea lui a fost mult limitată de autoritatea crescândă a Sovietului din Petrograd.

Guvernul a fost condus mai întâi de Prințul Gheorghi Evghenievici Lvov, iar mai apoi de socialistul Alexandr Kerenski.
Guvernul provizoriu nu a scos Rusia din luptele primului război mondial fapt care i-a scăzut popularitatea printre oamenii epuizați de război.
Kerenski, pentru a pune schimbările democratice pe o bază legală, a planificat pentru luna noiembrie 1917 alegeri generale prin care urmau să fie aleși membrii Adunării Constituționale. Aceasta urma să întocmească noua constituție a republicii ruse. Noua democrație rusă a fost însă înlocuită prin forță de către bolșevici, al căror program era în acel moment mult mai aproape de interesele populației în general decât era programul guvernului provizoriu, prin Revoluția din Octombrie .

Primii-miniștri ai Guvernului Provizoriu 
 prințul Gheorghi Evghenievici Lvov (23 martie - 21 iulie) 
 Alexandr Kerenski (21 iulie - 8 noiembrie)

Note

Vezi și 
 Lista conducătorilor Rusiei
 Revoluția Rusă din 1917
 Revoluția din Februarie
 Revoluția din Octombrie

Rusia
Primul Război Mondial
Revoluția Rusă
Istoria Rusiei
Lista conducătorilor Rusiei



Vezi și 
Conducători ai Rusiei Kievene
Lista monarhilor ruși
Lista prim-miniștrilor ai guvernului provizoriu (1917)
Lista conducătorilor Uniunii Sovietice (1917 - 1991)
Lista Președinților Rusiei (1991 - )

Conducători ai Rusiei#Lista
Rusia, Conducători
Conducători
Avondale, Arizona

Avondale, Arizona, este o localitate componentă a Phoenix-ului Metropolitan (a se vedea Phoenix, Arizona), sau cum mai este denumit în engleză, Phoenix Greater Area.

Istoric

Geografie

Guvern local

Referințe

Legături externe 

 
Localități din comitatul Maricopa, Arizona
Orașe din Arizona
Zona metropolitană Phoenix
Lista locurilor care au primit numele lui Stalin

Pe vremea conducerii lui Stalin, multe locuri, în special orașe din Uniunea Sovietică sau din alte țări comuniste, au fost numite sau redenumite cu numele lui ca parte a cultului personalității. Cele mai multe dintre aceste locuri au revenit la numele lor precedente la scurtă vreme după moartea lui Stalin din 1953, sau după începerea destalinizării în 1961.

O regiune îndepărtată din Districtul Sudbury, Ontario – Canada a fost numită Regiunea Geografică Stalin până în 1986, când o hotărâre a Adunării Legislative din Ontario a redenumit-o ca Regiunea Geografică Hansen, după numele atletului paraplegic Rick Hamsen.

 Orașul Stalin, numele oficial al orașului Brașov între 8 septembrie 1950 și 24 decembrie 1960
 Qyteti Stalin, 1950-1990 — Kuçova, Albania
 Stalin, 1949-1956 — Varna, Bulgaria
 Stalinabad, 1929-1961 — Dușanbe, Tadjikistan
 Stalingrad, 1925-1961 — Volgograd, Rusia
 Stalingrad — Karviná-Nové Město lângă Ostrava, Republica Cehă
 Staliniri, 1934-1961 — Tskhinvali, Georgia
 Stalino, 1924-1961 — Donețk, Ucraina
 Stalinogorsk, 1934-1961 — Novomoskovsk, Rusia
 Stalinogród, 1953-1956 — Katowice, Polonia
 Stalinsk, 1932-1961 — Novokuznetsk, Rusia
 Stalinstadt, 1953-1961 — Eisenhüttenstadt, Germania Răsăriteană
 Sztálinváros, 1951-1961 — Dunaújváros, Ungaria

Alte locuri 
 Regiunea Stalin, Republica Populară Romînă
 Raionul I. V. Stalin, București (1951-1962; în prezent sectorul 1), Republica Populară Romînă
 Regiunea Geografică Stalin, înainte de 1986 — Regiunea Geografică Hansen – Ontario, Canada 
 Pik Stalina (Vârful Stalin), 1932-1962 — Vârful Ismail Samani, Tadjikistan

Întreprinderi și instituții 
 Colhozuri și sovhozuri în RSSM (după 1948):
 Colhozul Stalin din s. Căzănești și Vadul-Leca, Telenești

Articole înrudite 
 Lista locurilor care au primit numele lui Lenin
 Lista locurilor care au primit numele lui Tito
 Lista locurilor care au primit numele unei persoane

Note 

Liste de locuri
Istoria Uniunii Sovietice
Cernenko

Cernenko, Cernenco, Cernencu:
 Albert Cernenko
 Elena Cernenko
 Constantin Ustinovici Cernenko

Vezi și 
 Cerna (nume de familie)
 Cerna (dezambiguizare)

 Listă de nume românești - litera P

Nume de familie ucrainene
Alfabetul limbii engleze

Alfabetul limbii engleze este setul de caractere folosit pentru scrierea limbii engleze actuale. În mare măsură aceste caractere sunt aceleași cu cele din alfabetul latin, diferența constând în adăugarea în secolul al XVI-lea a literelor U și J care nu existau în limba latină. Folosirea alfabetului latin pentru scrierea limbii engleze a început în secolul al VII-lea după ce în secolul al V-lea pentru același scop fusese folosită o variantă a caracterelor rune din vechile limbi scandinave și baltice.

Tabelul de mai jos cuprinde cele 26 de caractere ale alfabetului actual, împreună cu numele lor în engleză și cu pronunția în alfabetul fonetic internațional (AFI).

Inițial din alfabetul limbii engleze mai făceau parte și o serie de caractere care în prezent nu se mai folosesc, precum:

 þ (numită thorn) și  (wynn) proveneau din scrierea runică;
 ð (eth) era o variantă a literei latine d;
  (yogh) era derivată din g;
 ligaturile w și æ (ash) apărute prin unirea perechilor vv și respectiv æ.

Vezi și 

 Alfabetul Fonetic Internațional
 Scriere
 Sunetele limbii engleze

Alfabete
Limba engleză
Dean Acheson

Dean Gooderham Acheson (n. 11 aprilie 1893 – d. 12 octombrie 1971), om politic american (partidul Democrat) a fost secretar de stat (1949-1952) și consilier pentru patru președinți, principalul artizan al politicii externe a Statelor Unite în perioada Războiului Rece de după al doilea Război Mondial.

Legături externe

Nașteri în 1893
Consilieri americani
Secretari de stat ai Statelor Unite ale Americii
Laureați ai premiului Pulitzer
Decese în 1971
Assuan

Assuan sau Aswan (Egipteană: swn.w; coptă: ⲥⲟⲩⲁⲛ Swān; arabă: أسوان Aswān; greacă: Συήνη Syene) este un oraș în Egipt, situat în sudul țării.

Note

Legături externe 
 Calatorie in Egipt - Aswan, 9 ianuarie 2011, Razvan Pascu, Descoperă - Travel

Orașe din Egipt
Manufactură

Manufactura este un produs lucrat manual. Manufacturile sunt ateliere în care se lucrează manual, producția fiind destinată în trecut mai ales schimbului.

Manufactura in comparație cu un atelier din antichitate avea diferite aspecte:

1. Divizarea muncii

Muncă
Puritanism

Puritanii se caracterizează prin respectarea libertăților civile, viață simplă, cult religios modest. Aceștia se împart în două grupuri: presbiterienii și independenții. Presbiterienii erau persoane mai în vârstă care doreau păstrarea unității organizării Bisericii Anglicane după principii calvine. Aceștia anunțau democrația parlamentară în Anglia. Independenții erau protestanți.

Există câteva principii care caracterizează mișcarea puritană. Printre cele mai cunoscute sunt următoarele: 

 Aderența la teologia calvinistă, care subliniază absoluta suveranitate a lui Dumnezeu.
 Recunoașterea autorității supreme a Bibliei.
 Crezul în importanța predicării Cuvântului, ca mijloc de aducere a oamenilor la Hristos. 
 O atitudine militantă pentru obținerea și păstrarea purității Bisericii. 
 O moralitate strictă și dominatoare. 
 O susținere frecventă a libertății civile.

"Am să-i fac să mă asculte sau am să-i alung din țară !" Aceasta a fost amenințarea rostită de regele Iacob I al Angliei împotriva grupării care tocmai îi ceruse să purifice biserica națională a Angliei (biserica anglicană) de rămășițele de ceremonii și practici catolice fără suport în textul Bibliei. Din cauza cererii lor, cei care i se adresaseră regelui Iacob I aveau să rămână cunoscuți în istorie drept puritani separatiști, oameni ce doreau o întoarcere a bisericii la învățătura și practica Noului Testament, fără nici o toleranță pentru tradiții și învățăturile care sufocaseră sau păgânizaseră Biserica Romano-Catolică de-a lungul istoriei. Puritanii n-au fost un grup de revoluționari, ci buni cetățeni ai Angliei, fermieri, negustori, meseriași și învățați, unii chiar profesori la Universitatea din Cambridge.

Colonizarea puritană din New England a fost rezultatul nemulțumirii unor clerici și laici față de reforma Bisericii Anglicane sub regina Elisabeta I, și al supraviețuirii a ceea ce ei percepeau drept practici papale. Navigând cu Mayflower, o sută de pelerini au ajuns la Cape Cod în noiembrie 1620. Fiind în afara autorității Virginiei, coloniștii și-au creat o Convenție autoguvernantă și astfel a apărut colonia ce s-a stabilit la Plymouth curând după aceea. Miracolul supraviețuirii lor a fost sărbătorit în primul Thanksgiving în 1621.

Bibliografie
 Carpenter, John B. "New England's Puritan Century: Three Generations of Continuity in the City upon a Hill," Fides Et Historia, 30:1, 2003.
 Coffey, John and Paul C. H. Lim (2008). The Cambridge Companion to Puritanism, Cambridge University Press, ISBN 978-0-521-86088-8
 Collins, Owen (1999). Speeches That Changed the World, Westminster John Knox Press, ISBN 0-664-22149-1.
 
 
 
 Morone, James A. (2003). Hellfire Nation: The Politics of Sin in American History, Yale University Press. ISBN 0-300-10517-7.
 M. Michelle Jarrett Morris, Under Household Government: Sex and Family in Puritan Massachusetts. Cambridge, MA: Harvard University Press.
 
 
 West, Jim (2003). Drinking with Calvin and Luther!, Oakdown Books, ISBN 0-9700326-0-9

Legături externe

 

Puritanism
Biserica Anglicană
Parlamentul cel Scurt

În 1640, confruntat cu un conflict armat cu Scoția, regele Carol I Stuart al Angliei convoacă din nou parlamentul pentru a vota noi impozite. Opoziția parlamentară este din nou puternică dar parlamentul a fost din nou dizvolvat. Acest parlament a avut activitate pentru 18 zile în perioada aprilie - mai 1640.

Revoluția engleză
Curiozități
Parlamentul cel Lung

În 3 noiembrie 1640, regele Carol I Stuart al Angliei convoacă acest parlament care își desfășoară activitatea timp de 13 ani până în 1653 când este dizolvat de către Oliver Cromwell.

Camere : Camera Comunelor (care reprezinta opoziția condusa de Oliver Cromwell) si Camera Lorzilor (care reprezinta regalistii conduși de Carol I Stuart) 

In 1640 se adopta "Actul Trienal"  prin care Parlamentul dorește sa fie chemat măcar o data la 3 ani 

In 1641 "Mustrarea cea Mare" , Regele Carol I Stuart nu s-a ținut de cuvânt iar Parlamentul si-a dat seama ca acesta minte. 

In 1642 Carol I Stuart părăsește Londra după câte urmează Faza Războiului Civil din 1642 pana în 1649.
Curiozități
Revoluția engleză
Commonwealthul Angliei

Commonwealthul Angliei () a fost guvernul republican ce a condus Regatul Angliei (ce cuprindea și Țara Galilor) și mai apoi Regatul Irlandei și al Scoției între 1649 și 1660. În urma Războiului civil și a executării regelui Carol I al Angliei forțele parlamentare au declarat înființarea Commonwealthului la data de 19 mai 1649. Între 1653 și 1659 guvernul este numit Protectorat și a fost o dictatură personală a lui Oliver Cromwell iar, la moartea acestuia, a fiului său Richard. Termenul Commonwealthul Angliei este totuși folosit pentru a descrie întreaga perioadă dintre 1649 și 1660, dar nu trebuie confundat cu Commonwealthul Națiunilor.

Înlăturarea și executarea regelui a avut ca efect transformarea Angliei dintr-o monarhie absolutistă în republică. Parlamentul și Consiliul de Stat au elaborat o serie de măsuri care vizau cucerirea unor teritorii (Scoția și Irlanda); apar așezăminte care vizau comerțul și navigația. În plan politic, Cromwell a dizolvat "Parlamentul cel Lung" (1653) și a promulgat instrumente de guvernare prin care se instituia în Anglia o dictatură militară numită protectorat.

Istoria Angliei
Istoria Irlandei
Regatul Angliei
Revoluția engleză
Robert Delaunay

Robert Delaunay () a fost un pictor francez, inițiator al orfismului (nume dat de Guillaume Apollinaire), orientare artistică derivată din cubism, care aspiră către primatul culorii ca mijloc de detașare a luminozității și a dinamismului. Delaunay și–a construit tablourile folosind, preponderent, contrastul cromatic simultan, recompunând formele (seria "Tour Eiffel"), pentru a ajunge într-unele din operele sale la reprezentări abstracte ("Forme circulare", "Ritmuri infinite").

Biografie artistică 
Robert Delaunay expune pentru prima dată în 1904 la "Salonul Independenților" și se împrietenește cu Jean Metzinger și cu Douanier Rousseau, prin intermediul cărora descoperă fauvismul și pointilismul, înainte de adera, începând cu anul 1908, la mișcarea cubistă. În această perioadă o cunoaște pe tânăra pictoriță de origine rusă, Sonia Uhde-Terk, cu care se căsătorește, ea semnând de acum încolo cu numele Sonia Delaunay-Terk (1885-1979. Mai târziu vor lucra împreună la mai multe proiecte decorative. La Paris, cu ocazia Expoziției expresioniste din 1912, întâlnește pe Paul Klee, August Macke, Franz Marc și Hans Arp.

Împreună cu Fernand Léger, realizează picturi murale pentru "Expoziția de Arte Decorative" din 1925. Pictează portretele unor prieteni, poeți și muzicieni cu tendințe avangardiste, ca Philippe Soupault, Tristan Tzara, André Breton, Louis Aragon, Igor Stravinsky. După 1930 creează aproape exclusiv artă abstractă, folosind ca materiale nisipul, mozaicuri, caseină și piatră de șlefuit pentru a efectua reliefuri. Împreună cu Sonia Delaunay-Terk, André Lhote și Jacques Villon execută decorarea sălii de sculptură pentru "Salon des Tuileries" și, cu această ocazie, către 1938, pictează trei mari "Ritmuri", care sunt ultimele sale opere mai importante.

Robert Delaunay moare la 25 octombrie 1941 în Montpellier.

Galerie

Note

Legături externe 

 Delaunay:Peggy Guggenheim Collection
 , Museum of Modern Art, video, 2:00 
 

Nașteri în 1885
Nașteri pe 12 aprilie
Decese în 1941
Decese pe 25 octombrie
Artiști vizuali care au expus la Armory Show
Cubism
Divizionism
Impresionism
Pointilism
Oameni din Paris
Orfism (arte)
Pictori abstracționiști
Pictori francezi
Pictori impresioniști
Precursori ai precizionismului
Restaurația Stuarților

Restaurația Stuarților a apărut ca o soluție acceptabilă atât pentru burghezie cât și pentru marea parte a nobilimii. Restaurația s-a produs datorită faptului că opoziția dorea înlocuirea absolutismului monarhic, nu a monarhiei. În perioada 1660 - 1688, cât a durat restaurația, pe tronul Angliei s-au succedat Carol al II-lea Stuart și Iacob al II-lea Stuart. În urma acestei restaurații, s-a revenit la absolutism.

Revoluția engleză
Revoluția glorioasă

Incă din secolul al XIII-lea, în Anglia exista tradiția colaborării dintre monarh și Parlament (care avea, în principal, rolul de a vota impozitele). La începutul secolului al XVII-lea, tronul Angliei a revenit dinastiei Stuart. Regele Carol I Stuart (1625-1649) a încercat să instaureze o conducere absolutistă, după modelul Franței, să impună religia catolică și să conducă țara fără Parlament. Politica monarhului a stârnit revolta Parlamentului și a unei părți a populației, ceea ce a dus la declanșarea războiului civil. Acest conflict s-a desfășurat între armata regelui și cea a Parlamentului, condusă de Oliver Cromwell. În urma victoriei armatei Parlamentului, monarhia a fost înlăturată, iar Anglia fost proclamată republică. Oliver Cromwell a devenit conducător al Angliei. 

În anul 1660, dinastia Stuart a revenit în fruntea Angliei. Regele Carol  a colaborat cu Parlamentul și a acceptat legile votate de acesta, prin care erau garantate drepturile locuitorilor. Iacob al II-lea Stuart, care a devenit rege în anul 1685, a încercat să restabilească religia catolică în Anglia și să instaureze monarhia absolută. Politica acestuia a provocat opoziția Parlamentului, care, în anul 1688, a decis înlăturarea lui Iacob al II-lea și i-a oferit tronul conducătorului Olandei, Wilhelm de Orania. Astfel s-a produs Revoluția glorioasă. În anul următor, Parlamentul i-a impus noului rege și soției sale, Maria, acceptarea documentului Declarația Drepturilor. Acesta limita puterile monarhului, recunoștea drepturile cetățenilor și confirma autoritatea Parlamentului.

În urma Revoluției glorioase și a aplicării Declarației drepturilor, în Anglia a fost instaurată o nouă formă de guvernământ: monarhia constituțională (sau parlamentară). În cadrul acesteia, puterea monarhului este limitată prin legi (sau prin constituție). Statul a fost organizat pe baza principiului separării puterilor. Puterea legislativă i-a revenit Parlamentului (format din două camere: a Lorzilor și a Comunelor), puterea executivă – monarhului și Cabinetului (guvernului) iar cea judecătorească, instanțelor de judecată. Membrii Camerei Comunelor erau aleși pe baza votului cenzitar. De aceea, nu puteau participa la viața politică toți locuitorii țării. În anul 1707, prin uniunea dintre Anglia și Scoția s-a format Regatul Unit al Marii Britanii.
Deoarece regele Iacob al II-lea Stuart a încercat să restaureze absolutismul monarhic, opoziția a hotărât abdicarea regelui. În 1689 este elaborată "Declarația drepturilor" care stabilea prerogativele regelui. Prin acest act, Anglia devine prima  monarhie constituțională  din lume.
Acest eveniment este cunoscut sub denumirea de Revoluția glorioasă.
În baza declarației sus amintite, a fost ales rege al Angliei, Wilhelm al III-lea de Orania.
Regimul politic al revoluției glorioase este cuprins în trei texte:
 Actul de toleranță
 Actul de unire
 Actul de instalare
Principalele instituții politice:
- Monarhia 
- Parlamentul (bicameral - format din Camera lorzilor și Camera Comunelor) 
- Cabinetul (condus de un prim ministru) 
Votul rămâne și după aceasta cenzitar.

Note 

Istoria Angliei
Regatul Angliei
Revoluția engleză
Volker Beck

Volker Beck (n. 12 decembrie 1960) este un politician german, unul din liderii Partidului Verzilor și activist pentru drepturile homosexualilor. Este membru al parlamentului federal german din 1994 (reales în 2005 ca deputat de Köln). Beck a fost unul din suporterii fervenți ai edificării memorialului holocaustului de la Berlin fiind și membru al Fundației Federale pentru construcția acestui memorial.

Legături externe 

  Volker Beck
 http://equalityforum.org/40-beck.cfm

Politicieni germani
Politicieni LGBT
Persoane LGBT din Germania
Nașteri în 1960
Porto Moniz

Porto Moniz este un oraș situat în nord-vestul insulei Madeira, Portugalia.

Populație: 2.927 (2001)
Suprafața: 80,4 km²/8.040 ha
Densitate: 36,41 locuitori/km²
Cod poștal: 9???

Vezi și
Listă de orașe din Portugalia
Madeira

Orașe din Madeira
Orașe din Portugalia
Paritatea puterii de cumpărare

În economie, paritatea puterii de cumpărare (PPC) este o metodă folosită pentru a calcula o rată de schimb alternativă între monedele a două țări. PPC-ul măsoară puterea de cumpărare a unei monede, într-o unitate de măsură internațională (de regulă, dolari), deoarece bunurile și serviciile au prețuri diferite în unele țări comparativ cu altele.

Ratele de schimb ale parității puterii de cumpărare sunt folosite pentru compararea nivelului de trai din țări diferite. Produsul intern brut (PIB) al unei țări este măsurat inițial în moneda locală, asa că orice comparație între două țări necesită monede convertibile. Comparațiile bazate pe ratele de schimb nominale sunt considerate nerealiste, acestea nereflectând diferențele de preț între țări. Diferențele dintre PPC și ratele de schimb nominale pot fi semnificative. Spre exemplu, PIB-ul/cap de locuitor în Mexic este de aproximativ 6.100 USD, în timp ce în funcție de PPC este de 9.000 USD.

Referințe și note

Bibliografie

Vezi și

Legături externe

Macroeconomie
Thomas Dewar Weldon

Thomas Dewar Weldon (n. 5 decembrie 1896, Londra – d. 13 mai 1958, Oxford), cunoscut ca Harry, a fost un filosof englez.

Filozofi englezi
John Charles Fields

John Charles Fields (n. 14 mai 1863, Hamilton, Ontario – d. 9 august 1932, Toronto) a fost matematician canadian, fondator al premiului internațional pentru matematică, Medalia Fields.

Date biogragice 
A fost profesor la Universitatea din Toronto. 
A avut lucrări de algebră și de teoria numerelor.

Note

Legături externe 
 Biografie (Universitatea din Toronto)
 Biografie (matematicieni canadieni)  
 BibMath  

Matematicieni canadieni
Nașteri în 1863
Decese în 1932
Nova Iguaçu

Nova Iguaçu este un oraș în statul Rio de Janeiro din Brazilia.

Are o suprafață de 524,04 km²

Populația (în anul 2004) de 705.485 locuitori.

Altitudinea: 25 m deasupra nivelului mării

Codul Poștal (CEP) : 26020-000

Așezarea geografică: 22º45'33" lat. sudică 43º27'04" long. vestică

Are un club de fotbal important: Nova Iguaçu Futebol Clube.

Organizarea teritorială 

Nova Iguaçu este împărțit administrativ în 5 Setores de Planejamento Integrado („Sectoare de planificare integrată”), 9 distritos (districte) numite Unidades Regionais de Governo („Unități guvernamentale regionale”) și 68 de bairros (cartiere).

Note 

Orașe din Brazilia
Ptolemeu (dezambiguizare)

Numele Ptolemeu a aparținut mai multor persoane de însemnătate istorică:

 Ptolemeu, astronom și matematician grec
 Ptolemeu I Soter, general macedonean sub Alexandru cel Mare
 Ptolemeu Gnosticul, gnostic creștin
 Ptolemeu, conducător mitologic al Tebei
 Dinastia Ptolemeică a vechiului Egipt
Comuna Ulmi, Dâmbovița

Ulmi (în trecut, Colanu) este o comună în județul Dâmbovița, Muntenia, România, formată din satele Colanu, Dimoiu, Dumbrava, Matraca, Nisipurile, Udrești, Ulmi (reședința) și Viișoara.

Așezare 
Comuna se află în centrul județului, imediat la sud-est de Târgoviște, pe malul drept al Ialomiței. Ea este străbătută de șoseaua națională DN71 care leagă Târgoviște de București, șosea din care la Ulmi se desprinde șoseaua județeană DJ711 care duce spre Bujoreanca și DN1A. Tot pe teritoriul comunei Ulmi, din DJ711 se ramifică și DJ720B, un alt drum județean care o leagă de comuna Răzvad, pe malul celălalt al Ialomiței. Prin partea de sud-vest a comunei curge și râul Ilfov.

Demografie 

Conform recensământului efectuat în 2021, populația comunei Ulmi se ridică la 5.280 de locuitori, în creștere față de recensământul anterior din 2011, când fuseseră înregistrați 4.359 de locuitori. Majoritatea locuitorilor sunt români (91,91%), cu o minoritate de romi (1,7%), iar pentru 5,85% nu se cunoaște apartenența etnică. Din punct de vedere confesional, majoritatea locuitorilor sunt ortodocși (91,95%), iar pentru 6,67% nu se cunoaște apartenența confesională.

Politică și administrație 
Comuna Ulmi este administrată de un primar și un consiliu local compus din 13 consilieri. Primarul, , de la , este în funcție din . Începând cu alegerile locale din 2020, consiliul local are următoarea componență pe partide politice:

Istorie 
La sfârșitul secolului al XIX-lea, comuna purta numele de Colanu (fiind denumită astfel deoarece forma un semicerc în jurul Târgoviștei, iar satul de reședință a luat și el acest nume), făcea parte din plasa Dealu-Dâmbovița a județului Dâmbovița, și era formată din satele Priseaca, Dumbrava, Colanu, Udrești, Ulmi, Matraca, Dimoiu și Nisipurile, cu 1305 locuitori. În comună funcționau patru biserici, o școală mixtă, teascuri de ceară pentru lumânări și câteva fabrici de gaz ale Târgoviștei.

În 1925, comuna Colanu era inclusă în plasa Târgoviște a aceluiași județ și avea în compunere satele Colanu, Dumbrava, Priseaca, Udrești și Ulmi, cu 1725 de locuitori. Satele Matracaua, Dimoiu și Nisipurile fuseseră transferate comunei vecine Comișani.

În 1931, satele Ulmi, Matracaua și Nisipurile s-au separat și au format comuna Ulmi, în vreme ce comuna Colanu a rămas cu satele Colanu, Dumbrava și Udrești. Ambele comune au devenit comune suburbane ale comunei urbane Târgoviște.

În 1950, comunele au fost transferate la raionul Târgoviște din regiunea Prahova și apoi (după 1952) din regiunea Ploiești. În 1968, ele au fost comasate, comuna Colanu fiind desființată și satele ei incluse în comuna Ulmi, care a redevenit comună suburbană a municipiului Târgoviște. În 1989, conceptul de comună suburbană a fost eliminat din legislație, comuna Ulmi fiind subordonată direct județului Dâmbovița.

Note 

Ulmi
Ceuta

Ceuta () este o exclavă spaniolă pe coasta marocană a Africii (la fel ca și exclava Melilla). Are suprafața de 18,5 km² și se află pe coasta Mării Mediterane, lângă Strâmtoarea Gibraltar. 

În antichitate se numea Abyla (denumire dată de cartaginezi).
Aceasta, împreună cu muntele Calpe din Peninsula iberică, formează Strâmtoarea Gibraltar, cunoscută în vechime sub denumirea de Coloanele lui Hercule.

Orașul a devenit renumit datorită faptului că pe aici mulți emigranți clandestini africani încearcă să pătrundă pe teritoriul spaniol și, implicit, în Uniunea Europeană.

Geografie
Ceuta este un oraș autonom din Spania, situat pe malul african nordic intre Strâmtoarea Gibraltar și mica peninsulă Almina în partea de est. Se învecinează la nord, est și sud cu Marea Mediterană, la vest și sud-vest cu Marocul (Frontieră de 6,3 km), cu prefecturile și M'Diq Anjra Fahs-Fnideq, ambele aparținând nordul Marocului. Conform statisticolor de la 1 ianuarie 2010 populația este de 80.570 de locuitori și densitatea de 4.240 loc. pe km². Teritoriul său acoperă o suprafață de 19 km², iar oamenii care trăiesc în Ceuta aparțin în principal religiei creștine și musulmane, dar există și o populație de evrei și într-o măsură mai mică, indieni. Zonele urbane sunt situate în istm. Centrul orașului si cartierele mai mari sunt situate în apropiere de port și pantele Muntelui Hacho. Datorită situării strategice a portului Ceuta are un rol important în trecerea prin strâmtoare, precum și în comunicațiile între Marea Mediterană și Oceanul Atlantic.

Poziție strategică 
Ceuta deține statutul de port liber de unde și avantajele fiscale care favorizează comerțul. Cu toate acestea, nivelul învățământului superior, în continuare depinde de Universitatea din Granada și este legal atașat la delimitarea de Tribunal Superior de Justicia de Andalucía, Ceuta și Melilla, situate în Granada. Guvernul marocan susține că orașele Ceuta și Melilla fac parte din teritoriului său, împreună cu alte teritorii minore spaniole din Africa de Nord. Guvernul Spaniei nu a purtat niciodată niciun fel de negociere, și consideră Ceuta parte din teritoriul național spaniol.

Galerie de imagini

Vezi și 
 Exclavă
 Melilla

Legături externe 

 Portalul turistic al Ceutei
 Pagina Web al orașului Ceuta
 Institutul de Studii Ceutíes
 Foto a orașului Ceuta
 Carnavalul din Ceuta 

Comunități autonome din Spania
Exclave
Melilla

Melilla este un oraș și o comunitate autonomă a Spaniei, aflată în Africa. Este de fapt o exclavă în coasta marocană a Africii (ca și exclava Ceuta).

Vezi și 
 Exclavă
 Ceuta

Galerie de imagini 

Comunități autonome din Spania
Exclave
Assiut

Assiut este un oraș din Egipt.

Cunoscut și ca Lycopolis în vechime, este actualmente un oraș de cca 400 000 locuitori (printre care și o importantă minoritate de creștini copți, dar care se pare că este în scădere) situat în centrul Egiptului . Este cel mai populat oraș al Egiptului de Sus (Sa'id), situat la cca 375 km sud de Cairo și capitala guvernoratului (muhafazah) cu același nume. Orașul este sediul unei Universități - a 3-a din Egipt ca mărime - și al primului Orfelinat egiptean, întemeiat prin 1910 de o misionară americană creștină, Lillian Trasher. În nordul său se află unul dintre primele baraje pe Nil, construit de englezi în secolul al XIX-lea.

Numele antic
Este posibil ca să fie legat de faptul că orașul era sediul adorării a două zeități funerare cu morfologie canină: Anubis și Wepwawet; chiar și Osiris era adorat sub forma unui lup. O altă tradiție leagă numele orașului de eșuarea unei expediții militare etiopiene asupra insulei Elefantine (Elefantina), actualmente parte a modernului Assuan, tocmai din cauza atacului unor haite de lupi.

Vestigii
Cu excepția unei Necropole cu numeroase morminte de demnitari ai Dinastiilor a IX-a, a X-a și a XII-a, este destul de sărac în monumente. În afară de acestea, mai multe mumii de lupi au fost descoperite în camere săpate în rocile înconjurătoare.

Personalități
Sfântul Ioan de Lycopolis
actualul Papă al Bisericii Ortodoxe Copte, Shenouda al III-lea este născut aici.

Note

Vezi și
 Listă de orașe din Egipt

Orașe din Egipt
Guvernoratul Al Bahr al Ahmar

Al Bahr al Ahmar () este un guvernorat în Egipt.

Orașe
El Qoseir
Hurghada
Marsa Alam
Ras Gharib
Port Safaga
Shalateen

Guvernoratele Egiptului
Kiri Te Kanawa

Dame Kiri Janette Te Kanawa () este o cântăreață de operă din Noua Zeelandă de origine maoră.

Biografie 

A debutat în 1971 la Covent Garden în rolul contesei Almaviva din Nunta lui Figaro. În anii următori a cântat la operle din Chicago, Paris, Sydney, Viena, La Scala, San Francisco, München și Köln.

În anii 1980 a apărut înregistrarea piesei muzicale West Side Story sub bagheta lui Leonard Bernstein, în care Kiri Te Kanava a cântat rolul Mariei alături de José Carreras. În legătură cu această înregistrare există și un film documentar.

Din 1982 Kiri Te Kanawa poartă titlul de Dame Commander of The Order of the British Empire.

În ultimul timp s-a consacrat popularizări muzicii populare maori, a populației autohtone din Noua Zeelandă.

Note

Legături externe

 Kiri Te Kanawa Discogs discography
 Kiri Te Kanawa operadis opera discography recordings
 Kiri Te Kanawa Michael Storrs Music management
 
 
 
 Kiri Te Kanawa Foundation NZ based charitable trust
 Interview with Kiri Te Kanawa and Sir John Pritchard by Bruce Duffie, 19 December 1987

Nașteri în 1944
Nașteri  pe 6 martie
Cântăreți de operă
Dames Commander of the Order of the British Empire
Muzicieni neozeelandezi
Neozeelandezi în viață
Soprane
Vamp (revistă)

Revista Vamp a fost fondată in Grecia in 1995 de Apostolos Radis, fiind o revistă pentru adulți cu conținut erotic-pornografic.  Există diferite ediții naționale ale revistei în diferite țări din Europa. În România apare din decembrie 2004.

Revista

Pictorialul CelebVamp este un pictorial al revistei Vamp, in articolul "CelebVamp-ul lunii". Pictorialul CelebVamp conține fotografii nude și un poster. In revistă mai este și un pictorial Vampsexkitten cu modele, și un pictorial cu fete amatoare, numită Amateurpussycat. 

Revista Vamp are, aidoma revistei Hustler, o politică de editoriale și articole despre greșelile în economie, respectiv politică internă și externă, dar și articole despre societate. 

Revista conține, de asemenea, și articole despre celebrități istorice, și politice, dar și din lumea actorilor, cântăreților, etc.  Există o rubrică permanentă de articole despre asasinate celebre.  Vamp este acel gen de revistă care are laolaltă, pentru a atrage un public cât mai divers, pagini de erotică, pornografie, istorie, geografie, informații generale. In fiecare editie apar cele 3 pictoriale speciale: CelebVamp, Amateurpussycat și Vampsexkitten.

Revista este publicată lunar in Europa, având un stil nou oscilând între Penthouse și Hustler.  Conform sondajelor de opinie și a intenției editorului, ea se adresează bărbaților tineri,  între 18 - 26 ani, la care se adaugă ocazional și femei.

Reviste erotico-pornografice
Papa Benedict al XV-lea

Benedict al XV-lea, născut Giacomo della Chiesa, (n. 21 noiembrie 1854, Genova, d. 22 ianuarie 1922, Vatican) a fost un papă.

Biografie 
Giacomo della Chiesa s-a născut la Genova la 21 noiembrie 1854. A studiat dreptul la Universitatea din Genova și teologia la Roma, la Academia Pontificală Ecleziastică. A fost hirotonit în 1873 și a devenit doctor în teologie sacră în 1879. Giacomo a intrat în serviciul diplomatic papal și curând a atras atenția marelui diplomat Rampolla. Când Rampolla a ajuns secretar de stat, Giacomo i s-a alăturat ca asistent remarcabil. În 1901 a fost numit sub-secretar de stat. Papa Pius al X-lea l-a confirmat în această funcție până în 1907, când l-a numit pe Giacomo arhiepiscop de Bologna. Aici Della Chiesa se dovedește a fi un valoros și excelent lider spiritual. În 1914 papa Pius al X-lea l-a numit cardinal.

Benedict al XV-lea a avut de înfruntat o misiune grea. Ca părinte al tuturor catolicilor a trebuit să păstreze o neutralitate strictă. A reușit acest lucru atât de bine încât în timp ce aliații înverșunați îl numeau pro-german, germanii înverșunați îl considerau de partea aliaților. Benedict, însă, a pledat mereu pentru pace, dar în 1917 a considerat că a sosit timpul să facă un efort oficial de mediere între puteri. Papa a făcut tot ce i-a stat în putință pentru a reduce nenorocirile unui conflict înspăimântător. Datorită lui Benedict, prin intermediul țărilor neutre s-au realizat schimburi de prizonieri răniți, iar mai târziu, după mari eforturi, Benedict a reușit să-i trimită pe prizonierii răniți și bolnavi în țările neutre bogate. Papa a încercat să-i ajute și pe civilii aflați în suferință. Mijlocirea sa le-a permis deportaților belgieni să se întoarcă acasă. A cerut milă pentru sărmanii armeni, și a oferit bani pentru cei suferinzi din întreaga Europă chinuită.

Benedict și-a continuat faptele bune și după armistițiu. I-a rugat pe aliați să întrerupă blocada criminală a Germaniei care a adus atât de multă suferință femeilor și copiilor. Din dispoziția papei a fost efectuată o colectă în toate bisericile catolice din întreaga lume pentru a-i ajuta pe copiii flămânzi.

Benedict l-a îndemnat pe Woodrow Wilson să se folosească de marea sa influență pentru o pace dreaptă, însă papa și-a exprimat dezamăgirea pentru rezultatele Conferinței de Pace de la Paris. Deși a fost exclus din Liga Națiunilor, din umbră, a lăudat ideea înființării ei, iar în momentele de manifestare a urii naționaliste, el a pledat pentru recunoașterea solidarității umane.

În 1917 Benedict promulgă marele Cod de Drept Canonic, dar a declarat că meritele aparțin ilustrului său predecesor, sfântul Pius al X-lea.

O gripă i-a adus sfârșitul acestui om al păcii la 22 ianuarie 1922. Unul din ultimele sale cuvinte a fost: "Ne oferim viața lui Dumnezeu pentru pace în lume". Papa Benedict al XV-lea a fost pe bună dreptate "bunul samaritean al omenirii".

Note

Legături externe 
 Scrieri

Nașteri în 1854
Decese în 1922
Arhiepiscopi romano-catolici din secolul al XX-lea
Papi
Diplomați ai Sfântului Scaun
Nașteri pe 21 noiembrie
Decese pe 22 ianuarie
Decese cauzate de pneumonie
Oameni din Genova
Masă

:Acest articol descrie conceptul de „Masă” din fizică. Pentru alte semnificații ale cuvântului „Masă” v. Masă (dezambiguizare).
Masa unui corp sau a unei particule este una din cele 7 mărimi fizice fundamentale. Masa se definește ca o mărime ce determină măsura inerției unui corp sau particulă, determinabilă la nivel macroscopic și măsurată, de asemenea, macroscopic. Totodată, masa, prin intermediul  masei atomice este legată de cantitatea de substanță conținută într-un corp sau sistem fizic închis. Masa este o mărime fundamentală, scalară și extensivă; pentru sistemele fizice macroscopice are caracter de mărime globală. A nu se confunda cu greutatea unui corp, care este o forță.

Simbol și unitate de măsură 
Simbolul masei este litera minusculă „m”, iar unitatea sa de măsură, în Sistemul Internațional (SI) este „kilogram”, sau exprimat simbolic și comun, „1 kg”. Formula corespunzătoare celor de mai sus este:

Alături de lungime și timp, masa reprezintă una din cele trei măsuri fundamentale sau esențiale din mecanică.

A nu se confunda kilogramul cu kilogramul-forță, utilizat în sistemul MKfS.

Masă grea 
Masa grea (masa gravifică sau gravitațională) este o mărime fizică ce apare ca factor de proporționalitate în legea atracției universale a lui Newton.
Masa grea este masa măsurată pe baza acțiunii câmpului gravitațional. Să presupunem că două corpuri punctiforme (puncte materiale) A și B se află la o distanță „rAB”. Conform legii atracției universale, dacă masele gravifice (masele grele) ale celor două corpuri sunt „MA” și respectiv „MB”, atunci ambele corpuri acționează reciproc unul asupra celuilalt cu o forță gravitațională „F” care scade proporțional cu patratul distanței dintre acestea. Expresia matematică scalară a acestei forțe a fost stabilită de Newton:

,

unde „k” reprezintă constanta gravitațională universală, cu valoarea de circa 6,67428 x 10−11 N m² kg−2.

Masa de mișcare (inerțială) 
Conceptul de masă de mișcare apare în legea mișcării (lege fundamentală a mecanicii clasice) formulată de Newton care arată relația dintre forță și accelerație:

 sau echivalent .
Einstein a demonstrat că într-un sistem de coordonate mobil cu viteza v apropriată de cea a luminii, masa unui corp măsurată din sistemul fix de coordonate depinde de viteza corpului, și a dedus relația:

, unde
 m este masa corpului în mișcare,
 mo masa de repaus,
  este factorul Lorentz, notat cu litera greacă gamma,
 iar  este viteza luminii în vid (circa 300.000 km/s).

Echivalența între masa inerțială și cea gravitațională

Vezi și

Legături externe 

Concepte fizice fundamentale
Mărimi fizice
Mecanică