alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Alaszkai határvita

Az alaszkai határvita az Amerikai Egyesült Államok és (a brit uralom alatt álló) Kanada, pontosabban annak nyugati tartománya, Brit Columbia között zajlott a 19. század utolsó évtizedeiben és a századfordulón a ma „Serpenyőnyél” (Panhandle) néven ismert terület hovatartozásáról és pontos határairól.

1825-ben Oroszország és az Egyesült Királyság szerződésben rögzítette amerikai gyarmatai határait. E szerint az északi 60. szélességi körtől északra eső területeket a 141. hosszúsági kör osztotta ketté, a 60° és az 54° 40' között pedig egy pontosan meg nem határozott területen orosz kereskedők is tevékenykedhettek. A megállapodás pontatlanságának oka az volt, hogy a két területen még nem épült ki valódi kormányzat (a leendő Yukon territóriumnak még neve sem volt), így a határ tulajdonképpen csak kereskedelmi érdekszférákat választott el.

Miután 1867-ben az Amerikai Egyesült Államok megvásárolta Orosz-Amerikát (Alaszkát), Kanada kezdeményezte a földterületek felmérését, melyet a magas költségek miatt az USA elutasított. 1898-ban a két ország kormánya megegyezett a kérdésben, de a döntést a vitatott területekel határos kanadai tartomány, Brit Columbia nem fogadta el.

Ekkoriban zajlott a klondike-i aranyláz, mely miatt a térség lakossága 30 ezer fővel (jórészt az USA állampolgáraival) gyarapodott.

1903-ban a Hay-Herbert megállapodás a kérdés rendezését egy hatfős, az USA, Kanada és az Egyesült Királyság megbízottaiból álló arbitrációs testületre bízta. Az amerikai elnök, Theodore Roosevelt katonai erő alkalmazásával fenyegetőzött, amennyiben országa számára hátrányos döntés születik. A brit tagok támogatásával végül az USA kapta meg a partvidéket.

Az elvesztett területekért cserébe Brit Columbia egy kis, háromszög alakú földet (Tatshenshini-Alsek) kapott az amerikai partvonal sávjának belső feléből, Juneau-tól északnyugatra.

További információk
The 1898 Yukon Act (ExploreNorth) 

Határvita
Kanada történelme
Brit Columbia
Amerikai–brit kapcsolatok
Lamacs

Lamacs (szlovákul Lamač, németül Blumenau) Pozsony városrésze, korábban önálló falu  Szlovákiában, a Pozsonyi kerületben, a Pozsonyi IV. járásban.

Fekvése 
Pozsony központjától 10 km-re északnyugatra fekszik.

Története 
A mai Lamacs területén a középkorban négy falu feküdt. Délen egy 1241 körül alapított ismeretlen nevű falu volt. Blumenau és Sellendorf falvakat Jakab pozsonyi bíró alapította 1279 és 1288 között. Sellendorf templomát már 1397-ben említik. Blumenautól északra feküdt a tulajdonképpeni Lamacs falu, melyet 1506-ban Szkerlics János alapított és később délről menekült horvátokat telepítettek ide. 1547-es első említésekor Krabatendorff, azaz Horvátfalva a neve. 1548-ban 46, 1556-ban 54, 1580-ban 80 ház állt a településen. Fatemploma 1553-ban épült, első kőből épített templomát 1570-ben Szent Margit tiszteletére szentelték. Ennek romjai még ma is láthatók. 1561-ben tűzvész pusztította. Ettől kezdve szinte minden generációt ért valamilyen csapás, melyek a fejlődésben visszavetették. 1624-ben a török ellen gyülekező hadak fosztották ki. 1679-ben pestisjárvány sújtotta, ezután építették fel a Szent Rozália kápolnát. A Rákóczi-szabadságharc alatt négyszer fosztották ki a hadak. Ekkor csak 39 család élt itt. 1755-ben újabb tűzvész tombolt. Az 1768-as urbárium szerint 124 családban 620 lakos élt itt. A 19. század első felének nagy csapása az 1831-ben kitört kolerajárvány volt.

Vályi András szerint „LAMACS. Plamenau horvát falu Posony Várm. földes Ura Posony Városa, lakosai katolikusok, fekszik hegyek között, van szőleje, réttye nints, edeje is van, határja középszerű, terem rozsot, zabot, más javai is középszerűek, piatzoza Posonyban.”

Fényes Elek szerint „Lamacs, (Blumenau), tót falu, Pozson vmegyében, Pozsonyhoz 1 1/2 mfd., a holicsi országutban, 903 kath., 16 evang. lak., kik csekély bor-, és földmivelésből élnek, fuvaroznak. Kath. paroch. templom, 5 vízimalom. F. u. Pozsony városa.”

1866. július 22-én nagy csata dúlt itt a poroszok és az osztrákok között. A falu önkéntes tűzoltóegylete 1882-ben alakult.

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Pozsonyi járásához tartozott. Ezután Csehszlovákia része lett. Postahivatala 1922-ben létesült. Lamacsot 1946. április 1-jén csatolták Pozsony városához.

Népessége 
1837-ben 919 volt a település népessége.

1910-ben 1381, többségben szlovák lakosa volt, jelentős magyar kisebbséggel.

2001-ben 6544 lakosából 6143 szlovák, 138 magyar, 116 cseh volt.

2011-ben 6670 lakosából 6151 szlovák, 150 magyar, 88 cseh.

Nevezetességei 
 Szent Margit tiszteletére szentelt római katolikus templomát 1947-ben lebontották. A mai temploma 1947 és 1951 között épült.
 Szent Rozália kápolnája 1680 és 1682 között épült.
 16. századi templomának romjai.

Híres személyek 

 Itt született 1906-ban Alexander Húščava, szlovák történész, levéltáros. Itt is hunyt el 1969-ben.

Közlekedés

Vasúti

Képek

Jegyzetek 
 Alexander Húščava 1948: Dejiny Lamača

További információk 
 Hivatalos oldal

A Pozsonyi IV. járás települései
Pozsony városrészei
Pozsony vármegye települései
Cserfalu

Cserfalu (1899-ig Dubova, szlovákul Dubová, németül Wernersdorf) község Szlovákiában, a Pozsonyi kerületben, a Bazini járásban.

Fekvése 
Nagyszombattól 20 km-re nyugatra, a Žlabka-patak partján fekszik.

Története 
Birtokként 1113-ban, a zobori apátság határleírásában említik először. Faluként IV. László király 1287-ben kelt adománylevelében szerepel első alkalommal. A 16. századtól a vöröskői váruradalom része volt. 1540-ben elfoglalta a török. Az elnéptelenedett községet ezután délről menekült horvát telepesekkel népesítették be, de nemsokára újra lakatlan lett. 1590-ben gróf Pálffy Miklós telepítette be újra. Lakói szőlőtermesztéssel, mész- és szénégetéssel, faárukészítéssel foglalkoztak. Plébániáját csak 1807-ben alapították újra.

Vályi András szerint "DUBOVA. Tót falu Poson Vármegyében, földes Ura Gróf Pálfy Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Pila, Cseszte, és Modortól sem meszsze, Dubova patakja mellett, határja termékeny, fája sok, bora jó, ’s egyéb tulajdonságaiért, első Osztálybéli."

Fényes Elek szerint "Dubova, Pozson m. tót falu, Vöröskőhöz délre 1 fertálynyira, az országutban. Lakja 604 katholikus lak. Kath. paroch. templom. Határja nagy részt kövecses, de szőlőhegye igen jó bort terem. Erdeje szép, s benne meszet, és szenet éget. F. u. gr. Pálffy Rudolf örökösei."

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Szenci járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 779, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2011-ben 918 lakosából 890 szlovák.

Nevezetességei 

 A Rózsafüzér királynője tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1907-ben épült.
 Szent Vendel kápolna.
 Nepomuki Szent János szobra a 18. század végén készült.
 A falu a Kis-Kárpátok borút egyik állomása.

Források 
Turcsány, Juraj ‒ Feješová, Mária 2019 (eds.): Dejiny obce Dubová. Bratislava

További információk 

 Hivatalos oldal
 Községinfó
 Cserfalu Szlovákia térképén
 Magyar katolikus lexikon

A Bazini járás települései
Pozsony vármegye települései
SM (egyértelműsítő lap)

Service Module (Zvezda), a Nemzetközi Űrállomás első, orosz finanszírozású modulja
SM, a Sclerosis Multiplex betegség rövidítése
S/M, a szadomazochizmus angol eredetű rövidítése
SM, a SmartMedia (memóriakártya) nevének rövidítése
Kibo (egyértelműsítő lap)

Kibo, Japanese Experiment Module
 Kibo, a Kilimandzsáró legmagasabb csúcsa
Gidrafűrész

Gidrafűrész (1899-ig Pila, szlovákul Píla, németül Sägmühl) község Szlovákiában, a Pozsonyi kerületben, a Bazini járásban.

Fekvése 
Nagyszombattól 25 km-re északnyugatra fekszik. Szlovákia legkisebb területű községe.

Története 
A falu a 16. században keletkezett az akkori vöröskői uradalom területén. Első említése 1602-ből származik. Első birtokosai, a Fuggerek a Gidra-patakra két fűrésztelepet építtettek, melyek főként fenyőfát dolgoztak fel. 1645-ben említik a falu bíráját. A 17. század második felében a falu közelében működött a Pálffyak papírgyára, mely többek közt a nagyszombati egyetemet is ellátta papírral. 1722-ben posztógyár kezdte meg működését, mely főként a hadsereg részére termelt. Később a gyár növelve termelését, Ausztriába és Morvaországba is szállított.

Vályi András szerint "PILA. Tót falu Poson Vármegyében, földes Ura Gróf Pálfy Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Dubovához, és Vöröskőhöz nem meszsze, erdője, réttye van, szántó földgye, és szőleje nints, Gidra nevű folyója van, piatza Posonban, Modrán, és Bazinban."

Fényes Elek szerint "Pila, (Sägmühl), Poson vmegyében, a vöröskői várhegy mellett lévő völgyben: 363 kath., 4 evang. lak., 2 fűrész-, 1 papiros-, 1 kalló és több lisztmalmokkal a Gidra patakján, mellyben jó izü pisztrángokat is fognak. Erdeje igen nagy. F. u. gr. Pálffy Rudolf örökösei. Ut. p. Poson."

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Szenci járásához tartozott. A fűrészüzem 1948-ban, a posztógyár 1950-ben fejezte be termelését.

Népessége
1910-ben 279, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2011-ben 315 lakosából 305 szlovák.

Nevezetességei 

 Szűz Mária tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1822-ben épült a korábbi, 17. századi templom helyett. 1935-ben egy tűzvészben megrongálódott.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 

 Községinfó
 Gidrafűrész Szlovákia térképén
 E-obce.sk

A Bazini járás települései
Pozsony vármegye települései
Halmos

Halmos (szlovákul Jablonec, korábban Halmeš, németül Halmesch) község Szlovákiában, a Pozsonyi kerület Bazini járásában.

Fekvése 
Nagyszombattól 12 km-re délnyugatra fekszik.

Története 
A régészeti leletek tanúsága szerint területén már a korai kőkorszakban éltek emberek. A mai települést 1279-ben Jablynch néven említik először.

Vályi András szerint "HALMES. Tót falu Posony Várm., földes Ura G. Pálfy Uraság, lakosai katolikusok, határja három nyomásbéli, közép termékenységű, réttye, mezeje szűken van."

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Nagyszombati járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 567, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2011-ben 911 lakosából 902 szlovák.

Nevezetességei 

Szent Mária Magdolna tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1860-ban épült.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Hivatalos oldal
 Községinfó
 Halmos Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Halmos
Pozsony vármegye települései
Hattyúpatak

Hattyúpatak (1899-ig Schweinsbach, szlovákul Viničné, korábban Švajnsbach, németül Schweinsbach) község Szlovákiában, a Pozsonyi kerületben, a Bazini járásban.

Fekvése 
Bazintól 3 km-re délkeletre fekszik, az 503-as út mentén.

Története 
A község első írásos említése 1208-ban, II. András adománylevelében történik villa Suslan néven, mint Bazin szomszédos települése. 1256-ban Susulan alakban említi a bazini határleírás. A községnek ezt a régi elnevezését szlovák történészek a szlovák nyelvből eredeztetik és a szlovák népesség bizonyítékénak látják. A község ebben az időben Pozsony várának szolgálófaluja, majd a Szentgyörgyi grófok birtoka volt. Később azonban a faluba német telepesek érkeztek és következő említése Swanspoch, illetve Schweisbach alakban történik. A 16. században V. Károly császár a török elleni harcokra felfogadott spanyol katonákat telepített a Pozsonyhoz közeli településekre, köztük Hattyúpatakra is. 1553-ban Swanczpoch néven szerepel abban a feljegyzésben, mely arról szól, hogy a spanyolok 15 portát felgyújtottak a faluban. A század második felében új népesség jelenik meg a településen, mely a máig fennmaradt helynevek tanúsága szerint minden bizonnyal főként szlovák és délről menekült horvát volt. Lakói mezőgazdasággal és szőlőtermesztéssel foglalkoztak. Katolikus iskolája 1813-ban épült.

Fényes Elek szerint "Schveinczbach, tót falu, Poson vmegyében, Bazinhoz délre 1/2 órányira egy lapályos termékeny földön. Lakja: 550 kath., 159 evang. lak. Kath. paroch. templom: 2 nagy patakmalom; kövér rétek és szántóföldek: erdő. F. u. gr. Pálffy Ferencz.
" 

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Szenci járásához tartozott. Mai szlovák nevét a település csak 1948-ban kapta.

Népessége
1910-ben 1174, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2011-ben 2028 lakosából 1969 szlovák.

Nevezetességei 
 Szent Fülöp és Szent Jakab apostolok tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1662 és 1666 között épült.
 Evangélikus haranglába 1839-ben készült.
 Evangélikus temploma 2002-ben épült.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Hivatalos oldal
 Hatyúpatak Szlovákia térképén
 Községinfó
 Rövid ismertető
 A Slovan Viničné labdarúgócsapata
 E-obce.sk

Hattyupatak
Pozsony vármegye települései
Istvánkirályfalva

Istvánkirályfalva (1899-ig Istvánfalu, szlovákul Štefanová, németül Stephansdorf, Steffelsdorf) község Szlovákiában, a Pozsonyi kerületben, a Bazini járásban.

Fekvése 
Nagyszombattól 15 km-re nyugatra fekszik.

Története 
1595-ben említik először. Nevét temploma védőszentjéről, Szent István királyról kapta. A község lakói főként szőlőtermesztéssel foglalkoztak.

Fényes Elek geográfiai szótárában "Istvánfalu, (Stephanovcze), tót falu, Pozson vmegyében, Vöröskőtől keletre 1 1/2 órányira: 297 kath. lak., kath. paroch. templommal, erdővel, kövecses határral. F. u. gr. Pálffy Rudolf örökösei."

Vályi András szerint "ISTVÁNFALVA. Stefanóvce. Tót falu Posony Várm. földes Ura G. Pálfy Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Nagy Szombathoz két mértföldnyire, Pudmeritzhez nem meszsze, határja középszerű 3 nyomásra van osztva, terem rozszsa, árpája, zabja, van réttye, szőleje is, erdeje nints, vagyonnyait Posonyban, és Bazinban adják el."

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Nagyszombati járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 351, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2011-ben 323 lakosából 303 szlovák és 11 magyar.

Nevezetességei 

 Szent István király tiszteletére szentelt római katolikus temploma a 15. században épült.
 Kápolnáját Szent Rozália tiszteletére 1885-ben szentelték fel.
 Szent Vendel 1896-ban emelt szobra.
 A községtől 1 km-re délnyugatra fekszik a Gidrafai víztározó, mely a horgászok és a vízisportot kedvelők paradicsoma.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 

 Községinfó
 Istvánkirályfalva Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Istvankiralyfalva
Pozsony vármegye települései
Kárpáthalas

Kárpáthalas (1899-ig Vistuk, szlovákul Vištuk, németül Wischtuck) község Szlovákiában, a Pozsonyi kerületben, a Bazini járásban.

Fekvése 
Nagyszombattól 20 km-re délnyugatra, Modortól 8 km-re keletre fekszik. Területe 2004 hektár, melyből 1801 hektár szántóföld, 132 hektár szőlőhegy és 17 hektár erdő.

Története 
A legújabb régészeti kutatások tanúsága szerint a Vistuki patak mentén már az i. e. 7. évezredben éltek emberek. Számos cserépmaradvány, vonaldíszes kerámia került elő ebből a korból.

A falu első írásos említése 1244-ből származik, amikor Vyscha alakban említik. A későbbiek során 1287-ben villa Vista, 1342-ben Nogwysta alakban szerepel. A 16. század végén a vöröskői uradalom legmódosabb falvai közé számított. Ebben az időben, 1573-ban épült temploma is. Fejlődésére hátrányosan hatott a 18. század elején kitört kuruc szabadságharc. Az 1705-ös budaméri csatában a császári katonák felégették a községet. A 19–20. század folyamán Kárpáthalas tipikus egyutcás dombsági településsé épült ki. Főutcája a községen átfolyó patak mentén alakult ki.

Vályi András szerint "VISTUK. Tót falu Pozsony Várm. földes Ura Gr. Pálfy Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Modorhoz 3/4 órányira; határja jó, vagyonnyai külömbfélék."

Fényes Elek geográfiai szótárában így ír a faluról: "Visztuk, Poson vm. tót f. Modorhoz keletre 1 mfld. 706 kath., 20 zsidó lak., kath. paroch. templommal, középtermékenységű szántóföldekkel, nagy marhatartással, csekély bortermesztéssel. F. u. gr. Pálffy Ferencz."  

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Szenci járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 1471, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2011-ben 1342 lakosából 1280 szlovák.

Híres emberek 
 Itt született 1776. december 7-én Lacsny Miklós, az első két magyarországi cukorgyár alapítója.

Nevezetességei 

 A Szentháromság tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1573-ban épült.
 Szent Anna tiszteletére szentelt kápolnája 1898-ban épült, a 16. századi Szent Egyed kápolna helyén.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 

 Hivatalos oldal
 Községinfó
 Kárpáthalas Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Karpathalas
Pozsony vármegye települései
Limpak

Limpak (szlovákul és németül Limbach) község Szlovákiában, a Pozsonyi kerületben, a Bazini járásban.

Fekvése 
Bazintól 3 km-re nyugatra, a Kis-Kárpátok lábánál fekszik.

Története 
A település 1250 körül keletkezett, amikor IV. Béla király a tatárok által elpusztított vidékre német hospeseket telepített. A bazini váruradalomhoz tartozott, így a Szentgyörgyi és Bazini grófok fennhatósága alatt állt. Első írásos említése csak 1390-ből származik. Ekkor Leonard de Pensanro oklevelében mint régi kőtemplommal rendelkező falu szerepel, melynek templomát Szent Theobald tiszteletére szentelték. 1425-ben a pozsonyi káptalan oklevelében említik újra Miklós és György bazini grófok birtokainak megosztása kapcsán. 1561-ben Limbach még katolikus falu, templomának védőszentje is ugyanaz, mint a középkorban. A 16. század végén Limbachon két malom működött, 58 házában 370 lakos élt. Ez a szám körülbelül az 1425-ös állapottal egyezik meg. 1614-ben a templom átépítésekor a hívők többsége már evangélikus. A 17. század elején nagyobb arányú német betelepülés történt, a házak száma 72-re nőtt. A század első felétől Bazin várának tartozékaként a falu a Pálffyak birtoka lett. 1663-ban megtámadta és felégette a török. A 18. században tovább nőtt a lakosság száma. 1785-re a házak száma elérte a százat, ami később 124-re, a lakosok száma pedig 670-re emelkedett. 1802-ben az evangélikusok a falu közepén, a patak bal partján új templomot építettek maguknak, ekkor bővítették a katolikus templomot is. 1828-ban 156 katolikus és 484 evangélikus élt a községben.

Vályi András szerint "LIMPACH. Tót, és német falu Posony Várm. földes Ura G. Pálfy Uraság, lakosai katolikusok, és evangelikusok, fekszik Bazinnak szomszédságában, határja közép termékenységű, réttye, legelője, erdeje, szőleje meg lehetős, el adásra van alkalmatos módgyok, Posonyban, és Bazinban."

Fényes Elek szerint "Limpach, vegyes német-tót f., Pozson vármegyében, Bazinhoz nyugotra 1/2 órányira, egy igen kies vidéken. Lakja 162 kath., 538 evang., 16 zsidó. Evang. anyaszentegyház s ekklézsia. Szőlőhegye igen jó bort terem. Erdeje nagy s vadakkal bővölködik. F. u. gr. Pálffy Ferencz."

1890-ben nagy csapás érte a települést, a filoxéra járvány elpusztította a szőlőültetvényeket. A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Szenci járásához tartozott. A második világháború után a németeket erőszakkal kitelepítették, a helyükre itt is szlovákok költöztek.

Népessége
A 19. század végén 167 házban 895 lakos élt a faluban.

1910-ben 910, túlnyomórészt német lakosa volt.

2011-ben 1686 lakosából 1576 szlovák.

Neves személyek
Itt hunyt el 1876-ban Frecska Lajos evangélikus lelkész.

Nevezetességei 

 Szent Teobald tiszteletére szentelt római katolikus temploma a 14. században épült.
 Evangélikus templomát 1802-ben építették.
 A falu mai is nevezetes, nagy hagyományokkal rendelkező bortermőhely.

Források

Külső hivatkozások 
 Hivatalos oldal
 Limpak a Bazini kistérség oldalán
 Községinfó
 Limpak Szlovákia térképén
 E-obce.sk

A Bazini járás települései
Pozsony vármegye települései
Ottóvölgy

Ottóvölgy (1887-ig Ompitál, szlovákul Doľany, németül Ottent[h]al) község Szlovákiában, a Pozsonyi kerületben, a Bazini járásban.

Fekvése
Nagyszombattól 17 km-re északnyugatra fekszik, a Kis-Kárpátok alatt.

Története 
A falu a tatárjárás után keletkezett, amikor németeket telepítettek ide. A település legrégibb említése 1390-ből származik. Eredeti neve Ottenthal volt, nevét II. Ottó császárról kapta. A vöröskői váruradalom része volt. Később lakossága elszlovákosodott, a 16. század végétől már Ompitál néven is említik. II. Ferdinánd királytól mezővárosi kiváltságokat kapott, első pecsétje 1634-ből származik.

Vályi András szerint "OMPITAL. vagy Ottenthal. Tót mező Város Baranya Várm. földes Ura G. Pálfy Uraság, lakosai katolikusok, fekszik hegyek közt, azért is határbéli földgye sovány, úgy szintén kaszállója ’s legelője is; de ellenben bora nem utólsó, vagyonnyai is meg lehetősek, el adásra alkalmatos módgyok van."

Fényes Elek szerint "Ompithal (Ottenthal), tót m. v. Poson v., 941 k., 5 zsidó lak., k. paroch. templommal. Szőlőhegye elég; szántóföldje, legelője kevés; erdeje nagy. Fekszik Modorhoz északra 1 1/2 órányira. F. u. gr. Pálffy Rudolf örökösei. Ut. p. Nagy-Szombat."

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Nagyszombati járásához tartozott. Mai szlovák hivatalos nevét 1948-ban kapta.

Népessége
1910-ben 1046, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2011-ben 1041 lakosából 1010 szlovák.

Híres személyek
Itt született és hunyt el Fándly György szlovák katolikus pap, író, nyelvújító.
Itt vagy Nagyhelvényben született 1763-ban Juraj Palkovič esztergomi kanonok.

Nevezetességei 

 A falu Szent Katalin tiszteletére szentelt temploma 1390-ben már állott, majd 1690-ben és 1721-ben átalakították, 1832-ben pedig toronnyal is bővítették.
 A Kis-Kárpátok keleti lejtőjén, egy sziklaszirt tövében áll Szent Lénárd kegykápolnája. A kápolna 1360 körül épült, valószínűleg Nagy Lajos király rendeletére, címere az oszlopfőn található. Hátsó része természet alkotta barlang, amelyben gyógyító erejű sziklaforrás van. Ősi búcsújáróhely, ahol több csodás gyógyulás történt. A kápolnától sétány vezet fel a hegycsúcson álló, 1708-ban épített Szent Sebestyén kápolnához.
 A várostorony 1598-ban épült.
 A szőlőhegyen kis kápolna áll Szent Orbán tiszteletére szentelve.
 Szent Anna kápolna.

Források

Külső hivatkozások 

 Hivatalos oldal
 Községinfó
 Ottóvölgy Szlovákia térképén
 E-obce.sk

A Bazini járás települései
Pozsony vármegye települései
Detrekőcsütörtök

Detrekőcsütörtök (szlovákul Plavecký  Štvrtok, németül Blasenstein-Zankendorf) község  Szlovákiában, a Pozsonyi kerületben, a Malackai járásban.

Fekvése 
Malackától 8 km-re délre fekszik.

Története 
1206-ban Cheturtuchyel néven említik először. 1231-ben II. András oklevelében szerepel, melyben megerősíti Malacka város jogait a detrekőcsütörtöki uradalomra. A magyar királyok a középkorban határőröket telepítettek erre a vidékre, mely a közeli Detrekő várához tartozott. A 16. századig a falu története kevéssé ismert. A 15. században a Stiborok beckói váruradalmának része volt. 1553-ban Csetertek néven említik Serédy Gáspár birtokaként. 1647-ben a Somodi és Vízkeleti családoké.

Vályi András szerint "Detrekő Csötörtök. Tót falu Posony Vármegyében, földes Ura Gróf Pálfy Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Stomfától más fél mértföldnyire, a’ hegyen túl való járásban. Határja közép termékenységű, vagyonnyaik jók, második Osztálybéli."

Fényes Elek szerint "Detrekő-Csötörtök, (Zankendorf, Sztvertek), Pozson m. tót falu, Stomfa és Malaczka közt, a holicsi országút mellett. Lakja 1313 kath., 15 zsidó. Kath. paroch. templom; urasági majorság; juhtenyésztés; szép erdő; hat vizimalom; téglavető; homokos határ. F. u. gr. Pálffy család."

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Malackai járásához tartozott.

Népessége 
1910-ben 1202, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2011-ben 2316 lakosából 2245 fő szlovák.

Nevezetességei 
 Római katolikus temploma a 14. század első felében épült. A 17. és 19. században átépítették.
 A Szent Rozália kápolna a 18. században épült.

Közlekedés

Vasúti

Jegyzetek 
Juraj Turcsány - Mária Nováková 2015: Plavecký Štvrtok - dejiny obce.

További információk 
 Hivatalos oldal
 Községinfó
 Detrekőcsütörtök Szlovákia térképén
 Mkregion.sk
 Az általános iskola honlapja

Detrekocsutortok
Pozsony vármegye települései
Dimvár

Dimvár (1899-ig Dimburg, szlovákul Suchohrad, korábban Dimburk, németül Dimburg) község Szlovákiában, a Pozsonyi kerületben, a Malackai járásban.

Fekvése 
Malackától 13 km-re délnyugatra, a Morva bal partján fekszik.

Története 

1511-ben említik először.

Vályi András szerint "DIMBURG. Direnberg. Tót falu Posony Vármegyében, földes Ura Gróf Pálfy Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Morava, és Malina vizeknél, Magyarfalvának szomszédságában, mellynek filiája, Malaczkától egy mértföldnyire, határja középszerű, legelője, ’s halászattya meglehetős, piatza Posonban, és Bécsben, Károlyháza nevű pusztája is van, középszerű tulajdonságaihoz képest, második Osztálybéli."

Fényes Elek szerint "Dimburg, Pozson m. tót falu, közel a Morvához, Pozsonhoz 5 mfd. 458 kath., 16 zsidó lak., jó rozs termő földekkel, rétekkel, és derék erdővel. F. u. a gr. Pálffy familia. Ut. p. Malaczka."

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Malackai járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 841, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2011-ben 617 lakosából 596 szlovák.

Jegyzetek

Források 
 Gabriel Fusek - Jozef Zábojník 2010: Frühslawisches Siedlungsobjekt aus Suchohrad. Zur Problematik der langobardisch-slawischen Beziehungen. In: Archeológia barbarov 2009 - Hospodárstvo Germánov. Nitra

További információk 

 Községinfó
 Dimvár Szlovákia térképén

Dimvar
Pozsony vármegye települései
Egyházhely

Egyházhely (1899-ig Kiripolcz, szlovákul Kostolište, korábban Kiripolec, németül Kirchenplatz) község Szlovákiában, a Pozsonyi kerületben, a Malackai járásban.

Fekvése 
Malackától 3 km-re északnyugatra fekszik.

Története 
A falu területén már az i. e. 4. században kelta település volt, melynek díszített edény és cserépmaradványai a falutól nyugatra kerültek elő. A 4. században barbár település volt itt, a késő római korból származó leletekkel. A templom közelében a 7–9. századból származó temető került elő.

A mai település első említése 1206-ból való, nevét az itt állt templomról kapta, mely valószínűleg sokkal korábban állt, mint azt 1397-es első említéséből gondolnánk. A falu a tatárjáráskor elpusztult, de újratelepült, majd érintették a Habsburg Rudolf és II. Ottokár cseh király közti háborús események is. 1271-ben IV. Lászlónak a stomfai uradalomról rendelkező adománylevelében Kylpiruis néven szerepel. Ez a név a német Kirch-Platzból való, mely a mai magyar név megfelelője. 1373-ban I. Lajos oklevelében Kykrillen néven említik. 1428 és 1433 között a husziták rajtaütéseitől szenvedett, a 15. század közepén többször kifosztották. A török rajtaütések azonban szerencsésen elkerülték, így zavartalanul fejlődhetett. 1634-ben Kiripolcz néven említi oklevél. Lakói mezőgazdasággal és kézművességgel foglalkoztak.

Vályi András szerint "KIRIPOLCZ. Tót falu Posony Várm. földes Ura G. Pálfy Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Malaczkához közel, és annak filiája, határja 3 fordúlóra van osztva, terem búzát, rozsot, árpát; van réttye, és legelője elég, szőleje, erdeje nints, nagy Léván van piatzozása."

Fényes Elek szerint "Kiripolcz, Poson m. tót f., ut. p. Malaczka mellett: 621 kath., 14 zsidó lak. Határja homokos: az uraság itt ménest tart. F. u. h. Pálffy."

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Malackai járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 873, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2011-ben 1181 lakosából 1121 fő szlovák.

Neves személyek 
 Itt született 1888-ban Martin Benka szlovák festőművész és grafikus.

Nevezetességei 
 Szent Márton tiszteletére szentelt római katolikus temploma eredetileg gótikus stílusú, a 14. században már biztosan állt. 1563-ban reneszánsz stílusban építették át.

Jegyzetek 
Dezider Anton Dubay 1942: Príspevky k jazykovej charakteristike Kiripolca. Sborník Spolku záhorských akademikov so sídlom v Malackách. Trnava, 72-103.

További információk 

 Hivatalos oldal
 Nemhivatalos oldal
 Községinfó
 Egyházhely Szlovákia térképén

Egyhazhely
Pozsony vármegye települései
Bathyllus

Bathyllus (I. e. 1. század) római költő.

Középszerű költemények fűződnek a nevéhez. Ismertségét egy igazolatlan valóságtartalmú, a reneszánsz korában elterjedt, de feltehetőleg korábbi forrásokon alapuló történetnek köszönheti, amely a Donatus által írt Vergilius-életrajzban is olvasható. A fáma szerint Bathyllus elirigyelte Vergilius népszerűségét, s a nagy költőt plagizálva kívánt dicsőséget szerezni magának. Próbálkozását leleplezték, és erre a történetre utalhat Vergilius a „Sic vos non vobis" (’Így dolgoztok ti, de nem magatoknak’) szállóigéje.

Források

Ókori római költők
Kislévárd

Kislévárd (szlovákul Malé Leváre, németül Klein-Schützen) község Szlovákiában, a Pozsonyi kerületben, a Malackai járásban.

Fekvése 
Malackától 10 km-re északnyugatra fekszik.

Története 
A község területén már ősidők óta éltek emberek, egykori réz használati tárgyak tömegesen kerültek elő határából.

A honfoglalás után határvédő íjászok által lakott település volt. Nevének elsődleges alakja valószínűleg Kislő volt, névelőtagja Nagylévárdtól különbözteti meg. Első írásos említése 1377-ben „Kislew” alakban történik, amikor a detrekői váruradalomhoz tartozott. Később „Lewary Minor” és „Twdestorff” alakban is előfordul. Középkori birtokosa a Hontpázmány nemzetség, majd a Szentgyörgyi és Bazini grófok tulajdonában állt. A 16. században Serédy Gáspár a birtokosa, majd Eckhardt Salm generális, a Fugger család, Balassa Menyhért, végül a Pálffyak. Lakói korábban mezőgazdasággal, halászattal foglalkoztak. A habánok betelepülése után a kézművesipar, főként a fazekasság lendült fel. A 16. és 17. században a vidék fazekasságának központja volt, ekkor már a stomfai uradalom része.

Vályi András szerint „Kis, és Nagy Lévárd. Két tót falu Posony Várm. Kis Lévárdnak földes Ura G. Pálfy Uraság, Nagy Lévárdnak pedig G. Károlyi, és Kollonics Uraságok, ennek harmintzadgya, és Ispotállya is vagyon, lakosai katolikusok, és evangelikusok, Kis Lévárd, Nagy Lévárdnak filiája, fekszenek sík helyen, ’s némelly lakosai híres kés vasakat készítenek, határbéli földgyeik csekély termékenységüek, rozsot, és árpát teremnek, erdejek, réttyek, ’s legelőjök van, szőlejek nints.”

Fényes Elek geográfiai szótárában „Lévárd (Kis), Klein-Schüczen, Male Levare, tót f., Pozson vmegyében, Nagy-Lévárdhoz 1/2 óra: 1113 kath., 19 zsidó lak., kath. paroch. templommal, róna homokos határral, halastóval, erdővel. F. u. h. Pálffy.”  

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Malackai járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 1675, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2011-ben 1151 lakosából 1103 szlovák.

Nevezetességei 
 A Nagyboldogasszony tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1654-ben épült barokk stílusban.
 Szent Rókus-kápolna
 A határában fekvő Rudavai víztározó a horgászok kedvelt helyévé teszi.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Hivatalos oldal
 A község a Malackai kistérség honlapján (szlovákul)
 Községinfó
 Kislévárd Szlovákia térképén
 Travelatlas.sk
 E-obce.sk

Kislevard
Pozsony vármegye települései
Konyha (település)

Konyha (szlovákul Kuchyňa, németül Kuchel) község Szlovákiában, a Pozsonyi kerületben, a Malackai járásban.

Fekvése 
Malackától 15 km-re délkeletre, a Kis-Kárpátok nyugati oldalán, a Malina-patak mentén fekszik. Érinti a bezárt Zohor–Detrekőszentmiklós-vasútvonal.

Története 
1206-ban említik először. Vára a 14. század elején épült. Kezdetben a Szentgyörgyi és Bazini grófok birtoka volt, majd kihalásuk után 1543-ban a királyé lett. Ezután a vár már nem szerepel oklevélben, valószínűleg a 16. században pusztult el. A falu ezután Detrekő várának uradalmához tartozott.

Vályi András szerint "KONYHA. Kuchin Kahl. Tót falu Posony Várm. földes Ura G. Pálffy Uraság, lakosai katolikusok, fekszik hegyek, é erdők mellett, határja jó termékenységű, búzát, rozsot, árpát bőven hoz, van szőleje, réttye, ’s erdeje is, Modorban piatzozása."

Fényes Elek 1851-ben kiadott geográfiai szótárában így ír a községről: "Konyha, (Kuchinja), Poson m. tót falu, a Baba tövében, ut. p. Malaczkához keletre 2 mfldnyire. Lakja 1363 kath., 122 zsidó. Kath. paroch. templom; synagóga. Fő kincse nagy erdejében áll, mellynek egy része erdei vagy topolya fenyőből áll. Vizimalmok. F. u. h. Pálffy."  

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Malackai járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 1767, többségben szlovák lakosa volt, jelentős német kisebbséggel.

2011-ben 1660 lakosából 1565 fő szlovák volt.

Nevezetességei 
 Szent Miklós tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1701-ben épült.
 Szent Anna, Szűz Mária és Szent Rókus kápolnái 1700 előtt épültek.
 A falutól 3,5 km-re észak-északnyugatra találhatók várának csekély maradványai.
 A malackai katonai repülőtér, légibázis a falutól 2,5 km-re nyugatra található.
 Kis víztározója van a Malina- és a Javorinka-patakok egyesülésénél.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Hivatalos honlap 
 Községinfó
 Konyha Szlovákia térképén
 A vár ismertetője (szlovákul)
 E-obce.sk

A Malackai járás települései
Pozsony vármegye települései
Láb (település)

Láb (szlovákul Láb, németül Laab) község Szlovákiában, a Pozsonyi kerületben, a Malackai járásban.

Fekvése 
Malackától 10 km-re délre fekszik.

Története 
A régészeti leletek tanúsága szerint területén már a kőkorszakban éltek emberek. A 8. században korai szláv település állt ezen helyen, mely később a Nagymorva Birodalomhoz tartozott.

1206-ban II. András oklevelében említik először, melyben hűséges szolgálataiért elismeri a Hont-Pázmány nembeli Sándor itteni tulajdonjogát. A település kezdetben Detrekő várának uradalmához, később a stomfai uradalomhoz tartozott. 1333-ban egy családi viszály következtében a birtok nyugati részét a pozsonyi káptalan csütörtöki uradalmához csatolták, míg a keleti részből – ahol a templom is állt – Láb falu lett. Ettől kezdve beszélhetünk az önálló Láb faluról. Ekkor történik az első említés a falu templomáról is. A 16. században horvát családok telepedtek meg itt a török elől menekülve. Malmát 1738-ban, iskoláját 1756-ban említik. Lakói mezőgazdaságból, kézművességből, hímzésből éltek. A megtermelt árukat, főként zöldséget a bécsi piacon értékesítették. A falu népviselete a környéken az egyik legszebb.

Vályi András szerint „LÁB. Tót falu Posony Vármegy. földes Ura G. Pálfy Uraság, lakosai katolikusok, fekszik lapályos helyen, határja közép termékenységű, terem rozsot, zabot, és kendert, legelője meg lehetős, réttye jó, szőleje nints, erdeje sints, piatzozások Posonban.”

Fényes Elek szerint „Láb, tót falu, Pozsony vmegyében, ut. p. Stomfához északnyugotra 1 1/2 mfld. 1398 kath. 7 zsidó lak. Kath. paroch. templom. Határja homokos róna, seok kenderrel, halastóval, két vízimalommal. F. u. gr. Pálffy Leopold.”

A 19. században téglagyár, fűrészüzem működött a községben. A század végén lakói közül sokan kivándoroltak. A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Malackai járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 1579, túlnyomóan szlovák lakosa volt.

2011-ben 1447 lakosából 1391 szlovák.

Nevezetességei 
 A Mindenszentek tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1561-ben épült reneszánsz stílusban. 1722 és 1728 között átépítették és bővítették. Tornya 2014. szeptember 2-án leomlott.
 A Szent Vendel kápolna 1755-ben épült barokk stílusban.
 Nepomuki Szent János szobra 1732-ben készült.

Híres emberek 
Itt született 1915. március 17-én Mária Kišonová-Hubová szlovák opera-énekesnő.

Források

Külső hivatkozások 
 Hivatalos oldal
 Községinfó
 Láb Szlovákia térképén
 Travelatlas.sk
 E-obce.sk

Lab
Pozsony vármegye települései
Lozornó

Lozornó (szlovákul Lozorno, németül Losorn) falu  Szlovákiában, a Pozsonyi kerületben, a Malackai járásban.

Fekvése 
Pozsonytól 22 km-re északra  fekszik.

Története 

Területe már a neolitikum időszakától lakott.

A késő középkorban Pozsonyborostyánkő várának erősítésével kapcsolatosan telepíthették.

1438-ban Ezelarn alakban említik először, Zorno alakban csak 1589-től szerepel.

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Pozsonyi járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 1837, túlnyomóan szlovák lakosa volt.

2011-ben 2889 lakosából 2762 szlovák volt.

Nevezetességei

Templomát 1637-ben említik, melyet Alexandriai Szent Katalin tiszteletére szenteltek.

Gazdaság 
A falu határában található Szlovákia legnagyobb ipari parkja.

Források

A Malackai járás települései
Pozsony vármegye települései
Nagyjakabfalva

Nagyjakabfalva (szlovákul Jakubov, németül Jakobsdorf) község Szlovákiában, a Pozsonyi kerületben, a Malackai járásban.

Fekvése 
Malackától 9 km-re délnyugatra fekszik.

Története 
A falu határában már a római korban és a korai szláv időkben is település állt.

A mai települést 1460-ban "Jacabfalva" néven említik először. 1553-ban a Serédy család detrekői uradalmához tartozott. 1703-ban teljesen leégett. 1720-ban malom és 22 adózó háztartás volt a faluban. 1828-ban 120 házában 868 lakos élt.

Vályi András szerint "JAKABFALVA. Jakobsdorf, Jakubov. Tót falu Posony Várm. földes Ura G. Pálfy Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Malatzkához jó fél mértföldnyire, határja lapály, és homokos, két kerűlőre van fel osztva, terem rozsot, árpát, kendert, van réttye elég, szőleje nints, javaikat Nagy Leván adják el."

Fényes Elek szerint "Jakabfalva, (Jakubove), tót falu, Pozson vmegyében, ut. p. Malaczkától nyugotra 1 1/2 óra: 913 kath., 21 zsidó lak. Kath. paroch. templom. Sik homokos határ. Jó legelő. Itt az uraság egy, kétszáz holdnyi, mocsárt kiszárittatván, most helyette kövér rétet kaszál; valamint fiatal erdeje is; melly egy ártalmas homokos térségre ültettetett, az egész vidéknek ékességére szolgál. F. u. h. Pálffy." 

Pozsony vármegye monográfiája szerint "Jakabfalva, morvavölgyi tót kisközség, 191 házzal és 1150 róm. kath. vallású lakossal. A községnek van saját postája. Távírója és vasúti állomása Malaczka. 1553-ban Serédy Gáspárnak itt 16 portája adózik. Mint Pálffy-birtok a malaczkai uradalomhoz tartozott. Most is a Pálffy herczegi hitbizománynak van itt nagyobb birtoka. Azelőtt Jakubov tót neve is közkeletű volt. 1703–11 között és 1826-ban teljesen leégett. A lakosok róm. kath. olvasókört s gazdasági és fogyasztási szövetkezetet tartanak fönn. A katholikus templom 1644-ben épült, de toronynyal csak 1903-ban látták el s ez alkalommal kibővítették. Ide tartozik Homokház major és Major puszta."

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Malackai járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 1165, túlnyomóan szlovák lakosa volt.

2011-ben 1477 lakosából 1433 szlovák.

Nevezetességei 
Szent Fülöp és Jakab apostolok tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1641-ben épült reneszánsz stílusban. 1769-ben és 1903-ban újjáépítették.

Források

Külső hivatkozások 
 Nagyjakabfalva hivatalos oldala
 A község a Malackai járás honlapján
 Községinfó
 Nagyjakabfalva Szlovákia térképén
 Travelatlas.sk
 E-obce.sk

A Malackai járás települései
Pozsony vármegye települései
Nagymagasfalu

Nagymagasfalu (szlovákul Vysoká pri Morave, korábban Hochštetno, németül Hochstetten) község Szlovákiában, a Pozsonyi kerületben, a Malackai járásban.

Fekvése 
Pozsonytól 26 km-re északnyugatra, a Morva bal partján, 145 m magasan fekszik.

Története 
Területén már a történelem előtti időkben is laktak emberek. A 6. és 7. századból korai szláv hamvasztásos sírok kerültek itt elő.

A falu első írásos említése 1271-ből származik, a Szentgörgyi grófok borostyánkői és stomfai uradalmának része volt. A 16. században délről, a török elől menekülő horvát telepesek érkeztek a községbe. A morva partján, a folyami átkelőnél vámot is szedtek. Lakói mezőgazdasággal, halászattal foglalkoztak. A halászok céhét 1697-ben alapították. A községben szeszfőzde és gőzmalom is működött. Lakói közül sokan átjártak a szomszédos Alsó-Ausztriába napszámos munkákra.

Vályi András szerint "Hocstetten. Elegyes tót falu Posony Várm. földes Ura G. Pálfy Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Morava partyán, a’ Borostyánkői Uradalomban, határja jó termékenységű, melly két nyomásra lévén osztva, terem buzát, rozsot, árpát, szőleje nints, eladásra jó módgya van Posonyban."

Fényes Elek szerint "Hochstetno, (Hochstetten), tót falu, Pozsony vmegyében, a Morva mellett, ut. p. Stomfához 2 órányira: 1590 kath., 15 zsidó lak., kath. paroch. templommal. Róna homokos határa jól miveltetik; rétjei kétszer kaszálhatók; erdeje derék; a földesuraságnak nagy majorsága van itt. F. u. gr. Pálffy Leopold, de bir benne még egynehány curialista is."

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Pozsonyi járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 2472, túlnyomóan szlovák lakosa volt.

2011-ben 2155 lakosából 2034 szlovák.

Nevezetességei 
 Szent András apostol tiszteletére szentelt barokk római katolikus templomát 1660-ban építették, 1892-ben bővítették.
 Szent Rókus, Szent Vendel és Nepomuki Szent János kápolnáját a 19. században építették.
 Az 1832-ben emelt szakrális kisemlék valószínűleg az egy évvel korábbi kolerajárvány emlékére készült.

Híres emberek 
 Itt született 1881. június 18-án Halmay Zoltán úszó, olimpiai bajnok.

Források

Külső hivatkozások 
 Hivatalos oldal
 Községinfó
 Nagymagasfalu Szlovákia térképén
 Travelatlas.sk
 A község a Malackai kistérség honlapján
 Az alapiskola honlapja
 E-obce.sk

A Malackai járás települései
Pozsony vármegye települései
Pozsonyalmás

Pozsonyalmás (szlovákul Jablonové, németül Apfelsbach) község Szlovákiában, a Pozsonyi kerületben, a Malackai járásban.

Fekvése
Pozsonytól 27 km-re északra található.

Története 
A község területe a 11.-12. században a magyar határvédelmi rendszer része volt. 1206-ban "Jablam Terra" alakban említik először, amikor II. András király hívének, Sándor comesnek adja. A 13. században fiának, Jakab pozsonyi bírónak a birtoka. 1231-ben "Hablan villa" néven szerepel. A 16. században a Serédy és Pálffy családok birtokolták. A falu a 17.-18. század során többször is majdnem elnéptelenedett, így a Thököly-felkelés, a török 1683-as Bécs elleni támadása, majd 1708-ban a Rákóczi-szabadságharc során is, amikor császári katonák gyújtották fel. A 19. században háromszor pusztított kolera a községben, koleratemetője még mindig megtalálható. A faluban öt malom működött.

Vályi András szerint „ALMÁS. Tót Almás, meglehetős falu Poson Vármegyében németül Apfelsbach, totúl Jablonov, földes Ura Gróf Pálfy Uraság, lakosai katolikusok, fekszik bértzek tövében Malaczkától nem meszsze, a’ Detrekői Uradalomban. Kies mezeje, és termékeny határja van, ’s jeles tulajdonságai szerént első Osztálybéli.”

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Pozsonyi járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 1155, túlnyomóan szlovák anyanyelvű lakosa volt.

2011-ben 1123 lakosából 1079 szlovák volt.

Neves személyek
Itt született 1907-ben Ján Želibský szlovák festő és egyetemi tanár.

Nevezetességei 
 Mihály arkangyal tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1561-ben épült reneszánsz stílusban. 1842-ben egy tűzvész után újjá kellett építeni.
 Szentháromság-kápolnája 1886-ban épült.
 Huta nevű településrészén 17. századi üvegkohó maradványai láthatók.
 Határában mangánérc bánya működik.

Források

Külső hivatkozások 

 Községinfó
 E-obce.sk
 Tourist-channel.sk
 A község a kistérség honlapján

A Malackai járás települései
Pozsony vármegye települései
Fogyasztáselmélet (marketing)

A marketing diszciplína az elsősorban elméleti indíttatású közgazdaság-tudományi (mikroökonómiai) fogyasztáselméletekhez képest inkább a gyakorlat oldaláról szeret közelíteni a fogyasztói piac, illetve a fogyasztás vizsgálatához. Ennek során Kotler szerint a marketing-szakemberek a következő kérdésekre keresik a választ (ezeket a tényezőket az angol kezdőbetűk alapján nevezik 7 O-nak is):
 Kik a vevőink? (Occupants) (lásd: piaci szegmentáció és célpiacképzés)
 Mi a szóban forgó termék, amit vásárolnak? (Objects)
 Mi motíválja őket a vásárlásban, mik a fontosak számukra a termékben? (Objectives) (lásd: Conjoint-analízis)
 Kik a vásárlás résztvevői? (Organisation) (lásd Buying center)
 Hogyan zajlik le a vásárlás? (Operations)
 Mikor történik a vásárlás? (Occasions)
 Hol vásárolnak? (Outlets)

A vásárlási magatartás megértéséhez a korszerű marketing-megközelítések általában a következő inger-válasz (stimuli/response) modellt használják fel:Környezeti és marketing behatások → A vásárlási döntési folyamat (lefolyása függ a vevő jellemzőitől is) → Vásárlási döntés

A marketing-szakemberek számára a kulcskérdés a középső elem, a vásárlási döntési folyamat megértése, hiszen ez a feltétele annak, hogy a megfelelő marketing-eszközöknek a vevő jellemzői, és a környezeti hatások figyelembevételével történő kiválasztásával a végeredményt (magát a vásárlási döntést) a cégük szempontjából kedvezően befolyásolják.

Források

Külső hivatkozások 
 Próbavásárlás.lap.hu - linkgyűjtemény

Marketing
Vásárlási döntés

A vásárlási döntési folyamatok olyan döntési folyamatok, amelyeket a fogyasztó egy (potenciális) piaci tranzakcióval kapcsolatban egy termék vagy szolgáltatás megvásárlása előtt, közben és után hajt végre.

A vásárlási döntési folyamatokat a különböző tudományágak eltérő módon közelítik meg:
A közgazdaságtudományi modellek túlnyomórészt kvantitatív jellegű modellek, amelyek a racionalitás, illetve (általában) a közel tökéletes informáltság feltételezésével élnek; amelyek mellett a fogyasztó maximalizálni igyekszik hasznosságát. Lásd: mikroökonómiai fogyasztáselmélet.
A pszichológiai modellek a pszichológiai és kognitív folyamatokra koncentrálnak, vizsgálatuk homlokterében áll például a motíváció és a szükségletkielégítés vizsgálata. Ezek a modellek inkább kvalitatívak, mint kvantitatívak és igyekeznek beépíteni olyan szociológiai tényezőket is, mint a kultúra, illetve a család befolyásoló szerepe.
A marketing-szakemberek által alkalmazott fogyasztói magatartási modellekre jellemző, hogy inkább gyakorlati indíttatásuak, ötvözik a közgazdaságtudományi, illetve pszichológiai modellek sajátosságait.

A gazdasági döntéshozatalról való gondolkodást forradalmasító Herbert Simon szerint a neoklasszikus közgazdaságtan tökéletes racionalitási és hasznosság-maximalizálási feltételezései a gazdasági szereplők vizsgálatában általában nem helytállóak, a valóságtól túlságosan elrugaszkodottak. Simon szerint egy ilyen racionális, minden alternatívát számba vévő folyamat túlságosan is bonyolult lenne, és már csak az emberek információ-feldolgozási képességeinek korlátozottsága miatt sem életszerű; a maximális hasznosságra való törekvés helyett a döntéshozók sokszor megelégszenek egy kielégítő megoldással is. Mindezen korlátozó tényezők beépítésével alkotta meg a döntéshozatal korlátozott racionalitást feltételező híres modelljét, amiért 1978-ban elnyerte a Közgazdasági Alfred Nobel-emlékdíjat. A gyakorlati szakemberek számára valóban sokszor fontos lehet a racionalitáson túli, például érzelmi tényezők, és egyéb nem racionális megfontolások vizsgálata is.

Jegyzetek

Külső hivatkozások

 

Marketing
Pszichológia
Gondolkodás
Szifon

Szifonnak nevezzük az olyan kétágú hajlított csövet, mellyel folyadékot lehet átmozgatni egy edényből egy másik, kisebb magasságban elhelyezett edénybe. Továbbá szifon az olyan kimeneti csővel ellátott folyadék tárolására alkalmas tartály, melyből a folyadék ürítését a tartályba beáramló gáz nyomása teszi lehetővé. Ilyen elven működik a jól ismert szódás- illetve habszifon, melyek háztartási alkalmazása széles körben elterjedt szódavíz, illetve tejszínhab előállítása céljából. Szifon névvel illetünk még minden olyan csöves állati szervet, mely folyadék szívására vagy kifújására szolgál. Gyakoriak az efféle szervek a puhatestűek és a rovarok törzsének tagjainál.
Szifonnak nevezik a vízzel kitöltött barlangjáratot is. Tréfásan szifon névvel szokták illetni az iPhone mobiltelefont is.

Szódásszifon

A háztartásokban gyakran találkozunk szódavíz (szikvíz) készítésére használt szódásszifonnal. Ennek működéséhez szén-dioxidra van szükség, melyet kereskedelmi forgalomban lévő szén-dioxid patronokból lehet kinyerni. E patronokban uralkodó magas nyomású gáz a patronnak a szifon feji részén elhelyezkedő nyílásba való becsavarása során jut a szifon tartályi részébe. Ez a betágulási folyamat igen gyorsan játszódik le, ezért a patron fémes teste olyan mértékben lehűl, hogy fagyási sérüléseket okozhat a vele érintkező testrészeken, mely leggyakrabban a tenyeret jelenti. A becsavaráskor ezért a műanyag részét kell megfogni a patront körülvevő biztosító szerkezetnek.

A vastag szemüveget is szokták a szódásszifon talpához hasonlítani, mert az üveg tartályú szódásszifonok vastag falának köszönhetően nagy fokú optikai hasonlóság fedezhető fel a két tárgy között.

Habszifon

A habszifon a szódásszifonhoz hasonló elven működik, azonban dinitrogén-oxidot tartalmazó habpatronokat használunk a folyadék állapotban vásárolható tejszín habosításához és kinyeréséhez. Napjainkban a gyárilag előállított, nem újratölthető tejszínhab tartályok visszaszorították a habszifon élelmezési célú alkalmazását. A rendszerváltás előtti években minden háztartás kelléke volt a rózsaszínre vagy zöldre fújt, fémtestű, fekete műanyagfejes, krómozott adagolókaros habszifon, manapság inkább kávézókban, büfékben találkozhatunk hasonló szifonokkal.

Jegyzetek

Források 
 
 Szifon – A magyar nyelv értelmező szótára Arcanum

Tárgyak
Anyagtudomány
Ajtony (egyértelműsítő lap)

Ajtony, férfikeresztnév;
 Ajtony, nemzetség;
 Ajtony, magyar főúr (??? – 1008/1028).