alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Virgil Ivan Grissom

Virgil Ivan Grissom také Gus Grissom (3. dubna 1926 Mitchell, Indiana – 27. ledna 1967 Cape Canaveral, Florida) byl americký astronaut, který se zúčastnil programů Mercury, Gemini a Apollo, tragicky zahynul v roce 1967 při požáru modulu Apolla 1.

Život

Mládí a výcvik 
Po skončení střední školy se roku 1944 dobrovolně přihlásil do armády, absolvoval letecký výcvik. Po skončení druhé světové války ho armáda z letectva propustila. Rozhodl se ke studiu na Purdueově univerzitě, kde po čtyřech letech získal titul strojního inženýra, načež se do armády vrátil. Dokončil svůj letecký výcvik a v roce 1951 začal létat u 334. eskadry stíhačů. Byl nasazen do bojů v Koreji. Po korejské válce se vrátil do Spojených států amerických. V letech 1956 až 1957 absolvoval školu zkušebních pilotů na Edwardsově letecké základně a pak pracoval jako letecký instruktor na Wrightových–Pattersonově letecké základně a také studoval letecké inženýrství. Poté se přihlásil k první skupině budoucích amerických astronautů, 9. září 1959 byl přijat a také mezi prvními astronauty letěl do vesmíru. Byl ženatý a měl dvě děti. Používal přezdívku Gus.

Lety do vesmíru 
Letěl sám v kosmické lodi Liberty Bell 7 při misi Mercury-Redstone 4 z kosmodromu na Mysu Canaveral. Byl to druhý americký balistický let, bez obletů Země a proto nebývá považován za let do vesmíru. Let trval pouze 16 minut a skončil na hladině Atlantského oceánu. Při přistání unikl smrti, když se na poslední chvíli vyprostil z potapějící kabiny Mercury 4.

Dalšího letu se účastnil na jaře roku 1965 z mysu Canaveral na palubě Gemini 3 společně s Johnem Youngem. Byl to první let z Programu Gemini. Během čtyřhodinového letu obletěli třikrát Zemi a přistáli dosti tvrdě v kabině s pomocí padáků na hladině Atlantského oceánu. Mise byla hodnocena jako velice úspěšná.

Potřetí měl odstartovat do vesmíru v rámci letu AS 204, dnes známém pod označením Apollo 1. Měl v něm zastávat funkci velitele posádky. Během simulovaného odpočítávání při výcviku na startovací rampě vypukl dne 27. ledna 1967 v kabině Apolla 1 požár, při němž spolu s Edwardem Whitem a Rogerem Chaffeem zahynul. Bylo mu 40 let.

 Liberty Bell 7 – Mercury-Redstone 4 (21. července 1961)
 Gemini 3 ( 23. března 1965)

Zajímavosti 
V roce 1987 byl zapsán v Ohiu do National Aviation Hall of Fame (Národní letecká síň slávy). Stejně jako Roger Bruce Chaffee je pohřben na Arlingtonském národním hřbitově.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 Virgil Ivan Grissom na webu SPACE 40

Američtí astronauti
Američtí inženýři
Američtí letci
Američtí důstojníci
Členové National Aviation Hall of Fame
Testovací piloti
Osobnosti na poštovních známkách
Narození v roce 1926
Narození v Indianě
Narození 3. dubna
Oběti požárů
Úmrtí 27. ledna
Úmrtí na Floridě
Úmrtí v roce 1967
Pohřbení na Arlingtonském národním hřbitově
Muži
Nositelé Congressional Space Medal of Honor
Nositelé NASA Distinguished Service Medal
Nositelé Záslužného leteckého kříže (USA)
Inženýři 20. století
Nositelé Air Medal
Edward Higgins White

Edward Higgins White, II (14. listopadu 1930 San Antonio, Texas – 27. ledna 1967 Cape Canaveral, Florida) byl první americký astronaut, který uskutečnil výstup do vesmíru. Zahynul na Zemi při požáru na palubě Apolla 1.

Život

Před letem 
Edward se narodil v Texasu 14. listopadu. Vystudoval vojenskou akademii ve West Pointu. Od roku 1952 sloužil v různých vojenských posádkách, také v Německu. Pak pokračoval ve zvyšování svých znalostí na Michiganské univerzitě letecké inženýrství. Odtud si v roce 1959 odnesl diplom s titulem leteckého inženýra. Požádal o přijetí do výcviku astronautů v NASA, kam byl po patřičných zkouškách v roce 1962 zařazen do druhé skupiny. Během dalšího výcviku absolvoval školu zkušebních pilotů na Edwardsově letecké základně a pracoval jako zkušební pilot a technický instruktor na základně Wright-Patterson v Ohiu.

Lety do vesmíru 
Byl členem posádky letu Gemini 4, při němž dne 3. června 1965 uskutečnil jako první Američan výstup do otevřeného vesmíru s manévrováním pomocí plynových trysek. V misi měl funkci druhého pilota, kolegou a velitelem lodě byl James McDivitt. Startovali z kosmodromu Mys Canaveral na Floridě a přistáli po 4 dnech letu s pomocí padáků v kabině lodi do Atlantského oceánu asi 400 km od Bahamských ostrovů.

Tragédie 
V dalších letech programu Gemini se s ním nepočítalo. Jeho druhým letem do vesmíru měl být let AS 204, dnes známý pod označením Apollo 1. V tomto letu měl zaujmout funkci pilota velitelského modulu. Během simulovaného odpočítávání na startovací rampě kosmodromu KSC vypukl dne 27. ledna 1967 v kabině Apolla 1 požár, při němž spolu s ostatními dvěma astronauty Virgilem Grissomem a Rogerem Chaffeem zahynul..

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 Biografie na stránkách NASA

Američtí astronauti
Američtí letci
Američtí inženýři
Američtí důstojníci
Členové National Aviation Hall of Fame
Narození 14. listopadu
Narození v roce 1930
Narození v San Antoniu
Úmrtí na Floridě
Úmrtí 27. ledna
Úmrtí v roce 1967
Oběti požárů
Muži
Nositelé Congressional Space Medal of Honor
Nositelé NASA Distinguished Service Medal
Inženýři 20. století
Roger Bruce Chaffee

Roger Bruce Chaffee (15. února 1935 Grand Rapids, Michigan – 27. ledna 1967 Cape Canaveral, Florida) byl americký vojenský letec a astronaut, který tragicky zahynul na Zemi při požáru na palubě Apolla 1.

Život

Mládí a výcvik 
Po absolvování základní a střední školy pokračoval ve studiích leteckého inženýrství na Illinoiské vysoké škole technické a Purdueově univerzitě, kterou úspěšně zakončil v roce 1957. Pak následovalo několik let služby v armádě na námořní letecké základně v Jacksonville. V roce 1962 začal studovat na Vysoké škole technické vojenského letectva na základně Wright-Patterson. Studium předčasně ukončil v roce 1963, protože byl v říjnu 1963 přijat do výcvikového střediska amerických astronautů. Byl vybrán pro posádku Apollo 1. Byl ženatý a měl dvě děti – Sheryl a Stephena.

Tragédie Apolla 1 
Jeho prvním letem do vesmíru měl být let AS 204, dnes známý pod označením Apollo 1. Měl v něm zastávat funkci pilota lunárního modulu. Během simulovaného odpočítávání na startovací rampě č.34 základny na Mysu Canaveral vypukl dne 27. ledna 1967 v kabině Apolla 1 požár, při němž spolu s ostatními dvěma astronauty, Virgilem Ivanem Grissomem a Edwardem Whitem zahynul.

Stejně jako Virgil Ivan Grissom je pohřben na Arlingtonském národním hřbitově.

Ocenění, pocty 
 Byl po něm pojmenován kráter Chaffee na odvrácené straně Měsíce
 Jeho jméno nese jeden z vrcholů pohoří Apollo 1 Hills na Marsu (Chaffee Hill)

Odkazy

Reference

Související články 
 Apollo 1
 Kosmické havárie
 Fallen Astronaut

Externí odkazy 
 
 

Američtí astronauti
Američtí letci
Američtí námořní důstojníci
Američtí inženýři
Narození v roce 1935
Narození 15. února
Narození v Grand Rapids
Oběti požárů
Úmrtí 27. ledna
Úmrtí na Floridě
Úmrtí v roce 1967
Pohřbení na Arlingtonském národním hřbitově
Muži
Nositelé Air Medal
Nositelé Congressional Space Medal of Honor
Inženýři 20. století
Apollo 5

Apollo 5 (22. ledna 1968 – 23. ledna 1968) byl nepilotovaný let programu Apollo.

Cíle letu 
Rok po tragické smrti kosmonautů na Apollu 1 před jeho startem z rampy 34 na Mysu Canaveral byla odtud vyslána loď bez kosmonautů na oběžnou dráhu Země s cílem otestovat 10400 kg těžký lunární modul LM-1, vyrobený americkou firmou Grumman. Během testu se měly vyzkoušet motory obou stupňů měsíční sekce v prostředí vesmírného vakua. Start byl proveden pomocí rakety Saturn IB, která měla být původně použita pro Apollo 1. Odklad letu až na leden 1968 byl způsoben vynucenými přestavbami podle požadavků vyšetřovací komise i projevujícími se drobnými závadami během odpočítávání. Modul byl identický s verzí plánovanou pro použití při letu na Měsíc, chyběly mu pouze pro tento zkušební let nepotřebné podpěrné nohy.

Vlastní let 
Raketa Saturn IB SA-204 odstartovala i s lodí a LM (LM — Lunar Module = měsíční modul ) v pondělí 22. ledna 1968 navečer z Eastern Test Range. Po postupném odhození obou stupňů nosné rakety se Apollo dostalo na oběžnou dráhu 161-120 km nad povrchem Země. Z australské stanice Canberra se na pokyn aktivoval adaptér modulu SLA, odpojil se třetí nosný stupeň rakety (zanikne po třech letech), také kuželový kryt nahrazující velitelskou a pomocnou sekci a LM letěl samostatně. Tím byl program letu naplněn a NASA prohlásila, že LM již nepotřebuje zkoušet v bezpilotním letu podruhé (ušetří se tak jedna raketa). Apollo 5 i odděleně letící LM po úspěšné zkoušce druhý den zanikly v atmosféře. Přistání žádné části tohoto Apolla na Zemi nebylo plánováno.

Externí odkazy 
 
 http://mek.kosmo.cz/pil_lety/usa/apollo/ap-1/lk5.htm
 http://www.lib.cas.cz/space.40/1968/INDEX1.HTM

Apollo 05
Nepilotované kosmické lodě
Kosmonautika v roce 1968
Mercury-Atlas 8

Mercury-Atlas 8 (MA-8) s kabinou pojmenovanou Sigma 7 byl třetí pilotovaný kosmický let v rámci programu Mercury, který se uskutečnil 3. října 1962. Astronaut Schirra byl ve vesmíru přes 9 hodin.

Posádka 
  Walter Schirra (1)
V závorkách je uvedený dosavadní počet letů do vesmíru včetně této mise.

Záložní posádka 
  Leroy Cooper

Parametry mise 
 Hmotnost: 1370 kg
 Perigeum: 153 km
 Apogeum: 285 km
 Orbitální inklinace: 32,5 °
 Doba oběhu: 89 minut
 Nosná raketa: Atlas

Start 
Kosmická loď Mercury 8 odstartovala z kosmodromu Eastern Test Range na mysu Canaveral 3. října 1962 s pomocí rakety Atlas – D. Jejím velitelem a jediným členem posádky byl Walter Marty Schirra, Jr., pátý Američan ve vesmíru, devátý astronaut Země. Cílem letu bylo zjistit rozsah potřeb úprav kabiny pro let dlouhý 24 hodin.

Průběh letu 

Během letu se porouchala automatická regulace klimatizace skafandru. Schirra dokázal stabilizovat řízení lodě po odpojení automatiky, kvůli úsporám energie často vypínal spojení. Walter za letu fotografoval Zemi i hvězdy a pořídil kamerou záznam světelných jevů pro potřeby americké meteorologické služby. Potřebovala vědět, jaké druhy fotografických filtrů je nejlépe používat pro snímkování z meteorologických družic.

Ke konci letu se zapojily brzdící motory, vyprázdněné rakety byly odhozeny, ve výši 8820 metrů se otevřel první stabilizační padák, ve výši 3100 metrů padák hlavní.

Kabina lodě s kosmonautem přistála na hladině Tichého oceánu po 9 hodinách letu a 6 obletech Země. Za necelou hodinu byl Schirra i s kabinou vytažen na palubu letadlové lodě USS Kearsarge.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 Na webu Kosmo
 Na webu Space

Program Mercury
Pilotované kosmické lety
Kosmonautika v roce 1962
Gemini 6A

Gemini 6A byl pátým pilotovaným kosmickým letem uskutečněným v rámci amerického kosmického programu Gemini. Let proběhl ve dnech 15. a 16. prosince 1965. Během letu se poprvé podařilo uskutečnit skupinový let dvou lodí ve vesmíru. V katalogu COSPAR získal let označení 1965-104A. Gemini 6A byla devátou americkou pilotovanou kosmickou lodí a celkově 17. lodí s posádkou vyslanou do vesmíru.

Posádka 
  Wally Schirra (2), velící pilot
  Thomas Stafford (1), pilot

Záložní posádka 
  Gus Grissom, velící pilot
  John Young, pilot

Gemini 6 
Původní označení letu bylo Gemini 6 a úkolem jeho posádky ve složení velící pilot Wally Schirra a pilot Thomas Stafford bylo přiblížit se na oběžné dráze kolem Země k cílovému tělesu Agena Target Vehicle a spojit se s ním. Cílové těleso měla vynést na oběžnou dráhu kolem Země dne 25. října 1965 raketa Atlas. Ta však šest minut po startu explodovala. Let Gemini 6 tak ztratil smysl a bylo třeba pro něj naplánovat nový let.

Průběh letu Gemini 6A

Problémy se startem 
Nový let se stejnou posádkou dostal označení Gemini 6A. Jeho úkolem bylo uskutečnit setkání s lodí Gemini 7 (Frank Borman a Jim Lovell), která odstartovala 4. prosince 1965. Při startu Gemini 6A na floridském mysu Canaveral dne 12. prosince 1965 však došlo k závadě. Rozpojil se kontakt na spodku rakety, k čemuž mělo dojít, až když by se raketa opravdu vznesla. V důsledku této poruchy byl přerušen start. Pro případ samovolného vypnutí motorů v této fázi startu měli astronauti instrukci katapultovat se z lodi. Hrozilo totiž nebezpečí, že kdyby k vypnutí motorů došlo až poté, co se raketa pohnula vzhůru, při následném pádu byť z výšky několika centimetrů by mohlo dojít k explozi rakety. Astronauti však zachovali chladnou hlavu, spolehli se na své smysly, které nezaznamenaly žádný vertikální pohyb, nekatapultovali se a Gemini 6A tak zůstala nadále schopna letu. Přestože nebylo času nazbyt – Gemini 7 již byla na oběžné dráze – inženýrům se podařilo vyřešit problémy se startem a 15. prosince 1965 v 13:37:26 UTC se konečně start Gemini 6A uskutečnil.

Operace na oběžné dráze 
Po dosažení kosmického prostoru byla loď navedena na oběžnou dráhu 161,0 x 259,4 km. V té chvíli byla Gemini 6A vzdálena od Gemini 7 1900 km. Pomocí motorických manévrů se Gemini 6A dostala na přechodovou dráhu ke Gemini 7 a lodě se začaly přibližovat. V 16:59 UTC byl navázán radarový kontakt mezi loděmi a v 19:33 UTC oznámil Stafford, že se lodi přiblížily na vzdálenost 36 m. Jemným manévrováním oblétávala Gemini 6A druhou loď, přibližovala se a opět vzdalovala. Při největším přiblížení byla od sebe obě tělesa vzdálena pouhých 0,3 m.

Gemini 7 byla během skupinového letu pasivní a nemanévrovala, neměla na manévry dostatek paliva. Fyzické spojení nemohlo být uskutečněno, protože Gemini 7 k tomu nebyla – na rozdíl od cílového tělesa Agena Target Vehicle – vybavena. O den později kabina Gemini 6A bezpečně přistála v Atlantském oceánu 18 km od plánovaného místa, což bylo tehdy považováno za velmi přesné přistání. Astronauty vzala na palubu čekající letadlová loď USS Wasp.

Reference

Externí odkazy 
 

Program Gemini
Pilotované kosmické lety
Kosmonautika v roce 1965
Messier 4

Messier 4 (též NGC 6121) je +5,9 mag jasná kulová hvězdokupa s úhlovým průměrem 26,3'. Nachází se v souhvězdí Štíra, přibližně jeden stupeň západně od hvězdy Antares. Za příznivých pozorovacích podmínek je viditelná pouhým okem.

Objevil ji v roce 1745 švýcarský matematik a astronom Philippe Loys de Chéseaux, svůj objev však nepublikoval. Charles Messier ji katalogizoval 8. května 1764.

Popis 
Messier 4 je jedna z nejbližších známých hvězdokup, proto také v ní mohl Charles Messier rozeznat jednotlivé hvězdy. M4 se tak stala první objevenou hvězdokupou vůbec. M4 patří také mezi nejmenší a nejvíce rozptýlené známé hvězdokupy. V jejím středu se nachází neobvyklá centrální příčka z hvězd. Celkem obsahuje více než 100 000 hvězd, z toho asi 40 000 velmi starých bílých trpaslíků. V této hvězdokupě bylo také objeveno 43 proměnných hvězd. Od sluneční soustavy se vzdaluje rychlostí 65 km·s−1.

Objevy 
V roce 1987 byl v této mlhovině objeven první milisekundový pulsar (PSR 1821-24). Jde o neutronovou hvězdu s periodou rotace více než 300 otáček za sekundu – rotuje tedy desetkrát rychleji než pulsar ve středu Krabí mlhoviny.

V roce 1997 vyfotografoval Hubbleův vesmírný dalekohled v jejím středu bílé trpaslíky, které patří k nejstarším známým hvězdám v Galaxii. Jejich stáří je 13 miliard let.

Systém PSR B1620-26 

V roce 1987 britský tým objevil ve středu M4 milisekundový pulsar PSR B1620-26 s hmotností 1,4 M☉. Během dalších výzkumů byl objeven, díky svému gravitačnímu vlivu, bílý trpaslík (PSR B1620-26 B) o hmotnosti 0,4 M☉, který tvoří s tímto pulsarem (neutronovou hvězdou) binární systém – dvojhvězdu. Obě hvězdy obíhají kolem společného těžiště přibližně dvakrát za pozemský rok. Později byly zjištěny další odchylky v pohybu pulsaru o kterých se usuzovalo, že je způsobuje třetí těleso v soustavě. V průběhu dalších let byly upřesněny výchylky v oběžných drahách těles v systému a podle toho byla určena v roce 2003 hmotnost třetího tělesa. Jde o těleso s hmotností 2,5× větší než je hmotnost Jupitera – jde tedy o planetu, na hvězdu či hnědého trpaslíka je objekt malý. Planeta obíhá soustavu okolo společného těžiště ve vzdálenosti 50 AU. Stáří této planety (označované jako PSR B1620-26 c) bylo určeno na více než 12,5 miliard let. Jde tedy o nejstarší dosud známou planetu (mnohem starší než Slunce). Stáří planety je jedním z důkazů, které podporují teorii, že první hvězdy mohly vznikat již asi 200 000 000 let po Velkém třesku.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 Messier4 v databázi SEDS
 Bílí trpaslíci ve středu M4

Související články 
 Seznam objektů v Messierově katalogu

M004
6121
144
Messier 004
Messier 004
Seznam kolumbijských spisovatelů

Seznam kolumbijských spisovatelů uvádí některé významné spisovatele, narozené nebo převážně publikující v Kolumbii.

C 
 Andrés Caicedo (1951–1977)

G 
 Santiago Gamboa (* 1965)

M 
 Gabriel García Márquez (1927–2014), romanopisec, nositel Nobelovy ceny za literaturu za rok 1982

V 
 Fernando Vallejo (* 1942)

Kolumbijská literatura
 
Kolumbijských spisovatelů
spisovatelé
Seznam souhvězdí

Obloha se v současné astronomii dělí na 88 oblastí zvaných souhvězdí, které ji celou pokrývají.

Souhvězdí
Souhvězdí

ko:별자리#현대의 88개 별자리 목록
ru:Созвездие#Список созвездий
John Blaha

John Elmer Blaha (* 26. srpna 1942 San Antonio, Texas) je bývalý americký astronaut českého původu.

Původ 
John Blaha patří mezi kosmonauty českého původu. Jeho dědeček Antonín Blaha pocházel z Herálce u Humpolce. Otec i otcův bratr byli vynikající letci.

Životopis 
Prošel několika školami
 Granby High School, Norfolk, (VA, USA) – ukončil r. 1960
 Purdue University, získal MS – ukončil r. 1966
 United States Air Force Academy získal BS technických věd r. 1976
Pilotní výcvik ukončil r. 1967 na Williams AFB (Arizona).
 USAF Aerospace Research Pilot School, Edwards AFB (CA), USA v letech 1971–1972
 Air Command and Staff College (USA) 1976

V letech 1976 až 1980 pracoval na velitelství USAF, to už dosáhl hodnosti plukovníka.

Lety do vesmíru 
V lednu 1980 absolvoval výcvik jako pilot raketoplánu spolu s dalšími připravujícími se astronauty USA. V letech 1989–1997 podnikl pět výprav do vesmíru na palubě tří raketoplánů:

 let STS-29 Discovery (13. března 1989 – 18. března 1989),
 let STS-33 Discovery (22. listopadu 1989 – 27. listopadu 1989),
 let STS-43 Atlantis (2. srpna 1991 – 11. srpna 1991),
 let STS-58 Columbia (18. října 1993 – 1. listopadu 1993),
 let STS-79 Atlantis 16. září 1996, práce na stanici Mir, návrat na Zem v STS-81 22. ledna 1997.

Vyznamenání

Americká vyznamenání 
  Defense Superior Service Medal
  Legion of Merit
  Distinguished Flying Cross – udělen dvakrát
  Defense Meritorious Service Medal
  Medaile za vzornou službu – udělena třikrát
  Air Medal – udělena osmnáctkrát
  Air Force Commendation Medal
  NASA Distinguished Service Medal – udělena dvakrát
  NASA Outstanding Leadership Medal
  NASA Exceptional Service Medal
  NASA Space Flight Medal – udělena pětkrát

Zahraniční vyznamenání 
  Řád přátelství (Rusko)
  Kříž za statečnost (Jižní Vietnam)
  Letecký kříž (Spojené království)

Po letech 
Z NASA a z armády odešel v září 1997 jako jeden z nejzkušenějších astronautů.

26. října 2001 navštívil na pozvání náčelníka generálního štábu Armády České republiky Jiřího Šedivého spolu s dalším astronautem hlásícím se k českým předkům – Eugenem Cernanem – Českou republiku.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 http://www.lib.cas.cz/space.40/INDEX2.HTM
 http://mek.kosmo.cz/bio/usa/00211.htm

Nositelé Legion of Merit
Nositelé Záslužného leteckého kříže (USA)
Nositelé Air Medal
Nositelé Defense Superior Service Medal
Nositelé Kříže za statečnost
Nositelé Medaile za vzornou službu (Spojené státy)
Nositelé Air Force Cross
Nositelé NASA Distinguished Service Medal
Američané českého původu
Radioamatéři
Američtí astronauti
Američtí letci
Nositelé Řádu přátelství (Rusko)
Narození v roce 1942
Narození 26. srpna
Narození v San Antoniu
Žijící lidé
Muži
Nositelé Air Force Commendation Medal
Nositelé Defense Meritorious Service Medal
Brownův pohyb

Brownův pohyb je náhodný pohyb mikroskopických částic v kapalném nebo plynném médiu. Je limitou náhodné procházky. Vysvětlením Brownova pohybu je, že molekuly v roztoku se vlivem tepelného pohybu neustále srážejí, přičemž směr a síla těchto srážek jsou náhodné, díky čemuž je i okamžitá poloha částice náhodná. Rychlost Brownova pohybu je úměrná teplotě systému.

Brownův pohyb poprvé zaznamenal v roce 1827 biolog Robert Brown, když pozoroval chování pylových zrnek ve vodě. Aby vyloučil možnost, že pohyb je projevem případného života, opakoval experiment s částicemi prachu. Podstatu tohoto jevu objasnil v roce 1905 Albert Einstein, vycházeje z kinetické teorie látek.

Souvislost s difuzí 
Brownův pohyb má význam např. pro pochopení difuze látek v prostředí. S přibývajícím časem, na základě stochastické pravděpodobnosti jsou molekuly neustálým nahodilým pohybem rozptylovány z místa s nejvyšší koncentrací. Některé molekuly se v následných krocích sice nahodile vrací směrem k centru, jiné však již nikoli a soubor všech částic se tak od sebe rozptyluje. Molekuly se v důsledku náhodného pohybu rozptýlí – difundují do okolí. Celková entropie systému se zvýší.

(To ovšem v žádném případě neznamená, že by difuze přímo vyplývala z Brownova pohybu či naopak.)

Odvození Einsteinova vzorce pro Brownův pohyb 
Vyjdeme z Langevinovy rovnice (rovnice pro popis Brownova pohybu):

kde v je rychlost, F'(t) fluktuující síla, ξ je frikční koeficient.

Pro frikční koeficient vyjdeme ze Stokesovy formule pro kouli (předpokládáme kulatou částici):  Kde μ je dynamická viskozita. r je poloměr částice.

Vynásobíme langevinovu rovnici souřadnicí:

Upravíme (derivace součinu):

Střední hodnota:

Souřadnice je nekorelovaná, proto vymizí ve střední hodnotě:

Ekvipartiční teorém ve 3D: kde k je Boltzmanova konstanta a T je termodynamická teplota

Po úpravě dostaneme:

Řešení této diferenciální rovnice je (protože ):

Provedeme trik s derivací a dosadíme do následujícího výrazu výraz výše:

Dostaneme:

Aproximace:  odpovídá Brownově pohybu. Výsledek se redukuje na:

Což je výsledek pro Brownův pohyb ve 3D.

Kdybychom chtěli 1D Brownův pohyb, postup by byl stejný, až na ekvipartiční teorém, který v 1D zní , jelikož máme jen jeden stupeň volnosti. Dostaneme pak následující vzorec pro Brownův pohyb v 1D:

Odkazy

Související články 
 Wienerův proces
 Entropie

Externí odkazy 
 
 
 

Disperzní soustavy
Hmota
Statistika
Albert Einstein
Rohy

Rohy může být:

 Rohy (okres Třebíč) – obec v okrese Třebíč
 Rohy (Bohy) – hospodářský dvůr v obci Bohy v okrese Plzeň-sever
 Rohy (Brloh) – základní sídelní jednotka obce Brloh v okrese Český Krumlov 
 Rohy (hrad) – zaniklý hrad v okrese Žďár nad Sázavou
 Rohy (Zvolenská kotlina) – geomorfologické území
 Rohy (přírodní rezervace) – přírodní rezervace na Slovensku
 množné číslo od roh

Související články 
 parohy

Externí odkazy
Rohy (Bohy)

Rohy jsou rozlehlý hospodářský dvůr původně v majetku plaského kláštera. Nachází se v obci Bohy mezi vesnicemi Bohy, Kozojedy a Brodeslavy, asi sedm kilometrů jihovýchodně od Kralovic. Dvůr je zapsán v Ústředním seznamu kulturních památek ČR.

Dvůr byl pravděpodobně založen na počátku 16. století Jiřím Bezdružickým z Kolovrat a spolu s ovčínem a rybníkem patřil patří k panství nedalekého hradu Krašov. Čerstvě plnoletý Norbert Adolf Miseroni z Lisonu prodává roku 1678 celé krašovské panství včetně dvoru Rohy plaskému klášteru za 27 500 zlatých.

Roku 1725 nechal tehdejší plaský opat Evžen Tyttl postavit dvůr nový. Obdélníkový uzavřený dvůr má uprostřed jednoho z kratších křídel jednopatrovou obytnou budovu s mansardovou střechou. Po stranách dvora jsou hospodářské budovy (sýpky, kolny, chlévy). Zajímavá je barokní kamenná stodola s valbovou střechou a dvěma tesanými portály se znaky opata Tyttla a datací 1735.

Po zrušení plaského kláštera přešel dvůr Rohy do správy Náboženského fondu, který jej v pozdějších letech opravoval pomocí zdiva z nedalekého hradu Krašov.

Při pozemkové reformě ve dvacátých letech dvacátého století byl dvůr s výměrou 186,13 hektaru zkonfiskován a rozdělen na zbytkový statek s výměrou 89,13 hektarů, zatímco zbývající pozemky byly rozděleny na 62 přídělů pro drobné zemědělce z Bohů, Kozojed, Bradeslavů a dalších čtyř vesnic.

Okolí 
U zaniklého rybníčku na západ od dvora roste památný strom Rožský dub.

Reference

Externí odkazy 
 

Kulturní památky v okrese Plzeň-sever
Bohy
Klášter Plasy
SoundFont

SoundFont je obchodní značka vztahující se k souborovému formátu a související technologii vytvořené pro vyplnění mezery mezi nahrávaným a syntetizovaným zvukem. SoundFont obsahuje zvukové vzorky a informace pro jejich organizaci a zpracování. Podle těchto informací může sampler, obvykle řízený MIDI daty, generovat tóny požadovaných barev, výšek, hlasitostí a dalších parametrů. 

SoundFont je registrovaná značka patřící firmě E-mu Systems

Zvukové banky sf2 lze použít hardwarově v zařízeních firmy EMU nebo na zvukových kartách společnosti Creative, nebo softwarově v některém přehrávačů například SFZ 2.0.

Externí odkazy 
Zvukové banky:

World Sound Font database: https://web.archive.org/web/20071120040916/http://www.sf2midi.com/
 http://soundfonts.homemusician.net
 http://www.hammersound.net

MIDI
Souborové formáty
Zvuk
Kořenové kultury

Kořenové kultury jsou kultury rostlinných explantátů, které jsou založeny z kořenových meristémů. První pokusy v tomto směru pocházejí z 20. let 20. století.

P. R. White v rámci pokusů s kořenovými kulturami vytvořil ve 30. letech první vitaminové médium typu vitamin B1 + vitamin B2 + kyselina nikotinová a první pravé trvalé rostlinné explantátové kultury.

Rostlinné biotechnologie
Pupenové kultury

Pupenové kultury (též kultury meristrémů, kultury vzrostných vrcholů) jsou kultury rostlinných explantátů, které jsou založeny z asepticky izolovaných vzrostných vrcholů hlavních (apikálních) nebo úžlabních (auxiliárních) pupenů. Jako první vyvíjel pokusy v tomto smyslu americký botanik a fyziolog William Jacob Robbins (1890–1978) ve 20. letech 20. století. Za zakladatele této mikropropagační metody umělého rozmnožování rostlin je považován americký botanik Ernest Aubrey Ball (1909–1997), který ve 40. letech 20. století poprvé definoval ucelené představy a postupy tohoto oboru. 

Smyslem pupenových kultur je rychlé a efektivní množení rostlin, které zajišťuje vysoký stupeň jistoty, že vzniklá populace klonů zůstane prosta infekčních agens, kterými mohla být zasažena mateřská rostlina. Proto se rozmnožování provádí z co nejmenší části vzrostného vrcholu, který je považován za infekcí prostou část rostliny.

Zvláštní typ pupenových kultur představují kultury stonkových řízků (rostlina se založí z auxiliárního pupenu). Je to jedna z nejprimitivnějších technik. Její výhodou je jednoduchost a efektivita, ovšem nedochází při ní k relevantní eliminaci infekční agens.

Související články 
 Rostlinné biotechnologie
 Rostlinné explantáty
 Vzrostný vrchol

Literatura 
 Slavomír Rakouský: Rostlinné explantáty, České Budějovice 2000

Rostlinné biotechnologie
Carpe Jugulum

Carpe Jugulum (anglicky Carpe Jugulum) je třiadvacátou knihou zeměplošské série Terryho Pratchetta.

Stručný obsah 
Děj se odehrává v horském království Lancre, domovu čarodějky Bábi Zlopočasné a začíná oslavou křtu královské dcery, dcery bývalého šaška a čarodějky. Na oslavu je králem pozvána i rodina kultivovaných upírů z Überwaldu, která má v úmyslu si chladnokrevně království podrobit. Běžné románové metody jak se bránit upírům nefungujou, upíři navíc dokážou ovládat myšlení lidí. Obyvatelé se království tak mají být systematicky a dobrovolně vysáváni, jak už upíři činí v další kolonii. Technologie upíří moci je propracovaná, nejlepší oběti mají v budoucnu dostávat za odměnu medaili. V zemi působí nově taky neohrabaný a přitroublý Ómův mnich. 

V Lancre ale není, zdá se, nikdo, kdo by upíry dokázal zastavit a proto i Bábi Zlopočasná, hlavní akční postava dílu, odchází meditovat do hor; nicméně se vrací, je napadena upíry a poražena. Stává se z ní otrok upírů a království je pak ovládnuto bez kapky krve (nazmar). Král předává vládu upírům a je unesen modrými pidimužíky. Poslední bitva se odehrává v Überwaldu, sídle upírů, kam totiž prchá bezmocná dvojice zbylých místních čarodějek s královským nemluvnětem a hlavní komickou postavou příběhu, vzbouřeným retardovaným sluhou upírů, Igorem. Do hradu, kam se uprchlíci uchýlí, pochopitelně brzy dorazí upíři a o něco později taky skrovné posily sil dobra, jako například vysílený zmatený mnich s Bábi Zlopočasnou, která se začíná měnit v upíra, na zádech. Bitva je krátká a i dítě přes odpor matky nakonec padne do rukou upírů. 

Příběh však pro zbylé postavy příběhu (ty které přežijou bitvu) končí relativně šťastně.

Poznámky 
 Název byl inspirován latinským rčením Carpe Diem, v překladu urvi den, případně užij si dne, v zeměplošském podání parafrázovaného do podoby, která znamená „urvi hrdlo“.

Externí odkazy 
 Česky:
 Ankh.ic.cz
 DiscWorld.cz 
 Anglicky:
 L-Space.org

Knihy o Zeměploše
Nemrtví
Knihy z roku 1998
Epicentrum

Epicentrum (název pochází ze starořeckého slova επίκεντρον) je myšlený bod na povrchu Země, který vznikne kolmým průmětem hypocentra na zemský povrch. Používá se v souvislosti s určením místa výskytu nějaké mimořádné události, například zemětřesení, výbuchu jaderné bomby či meteoroidu v atmosféře. Synonymním výrazem je ground zero, pocházející z amerického vojenského slangu.

Jedná se o místo, kde se uvolní nejvíce energie z hypocentra. Pro přesné určení epicentra se využívá v seismologii určování pomocí seismografu. Pro přesné určení je potřeba údajů minimálně ze 3 přístrojů, podle kterých se dá následně přesně spočítat poloha hypocentra, resp. epicentra.

Označení epicentrum přešlo v širší význam, když se s ním označuje centrum události, nezávisle na uvedených jevech.

Externí odkazy 
 
 

Desková tektonika
Geologická terminologie
Seismologie
Hypocentrum

Hypocentrum (z řeckého slova υπόκεντρον - pod centrem) je bod v prostoru, určující přesné místo výskytu nějaké mimořádné události. Jeho kolmý průmět na zemský povrch je označován za epicentrum. Nejčastěji se tento pojem používá v souvislosti se zemětřesením či mohutným výbuchem (např. jaderným).

Hypocentrum je tedy jiný název pro ohnisko zemětřesení v hloubce, zatímco pojmem epicentrum se označuje místo, ležící na zemském povrchu nad ním. Vzhledem k tomu, že naprostá většina zemětřesení nemá bodový charakter, ale vzniká na zlomech v zemské kůře, je hypocentrum zpravidla jen přibližným středem oblasti, v níž k uvolnění energie došlo. Jeho zaměření a následné určení jeho pozice se uskutečňuje minimálně díky třem měřícím seismologickým stanicím.

Odborně se používá výraz hypocentrum jako konkrétní bod (těžiště ohniska). Ohniskem zemětřesení pak rozumíme celou oblast vzniku zemětřesení (ta může dosahovat poměrně velkých rozměrů). Hypocentrum je většinou současně i epicentrem povrchové jaderné exploze.

Externí odkazy 
 

Desková tektonika
Geologická terminologie
Seismologie
Galerie Vaňkovka

Galerie Vaňkovka je nákupní centrum nacházející se v Brně. Vlastníkem centra je německá společnost ECE, otevřeno bylo 23. března 2005. Nachází se jižně od hlavního nádraží v brněnské městské části Brno-střed, v katastrálním území Trnitá, na místě bývalé továrny, kterou roku 1865 založil Friedrich Wannieck. Součástí Vaňkovky je Wannieck Gallery, Slévárna Vaňkovka a samotná nákupní Galerie Vaňkovka Brno.

Popis komplexu 
Ve stavbě jsou zakomponovány některé původní budovy někdejší továrny, doplnily je nové objekty. Uprostřed nákupního centra se nachází rozcestí s „krokodýlí“ fontánou, s mnoha počítačem řízenými zajímavými vodními efekty, která přitahuje pozornost mnoha návštěvníků nákupního centra. Ve zrekonstruované budově původní strojírny ve východní části areálu původní továrny se nachází umělecká galerie Wannieck Gallery. Jižně od ní se pak nachází zrekonstruovaná budova původní administrativní budovy, kterou spolu s bývalou strojírnou opravila a vlastní společnost Jižní centrum Brno a.s., která na generální opravu obou budov vynaložila asi 150 milionů Kč. Název Vaňkovka vznikl právě zkomolením jména německého zakladatele a původního vlastníka bývalé továrny Friedricha Wanniecka. Zrekonstruované budovy původní továrny patří k památkám novogotické industriální architektury.

Fotogalerie

Související články 
 Adam Gallery (dříve Wannieck Gallery)

Externí odkazy 
 
 Galerie Vaňkovka
 Slévárna Vaňkovka
 Vaňkovka Brno na Nákupní-centra.com
 Informační centrum pro mládež YMCA Brno

Trnitá (Brno-střed)
Obchodní domy v Brně
Technické památky v Jihomoravském kraji
Hnus

Hnus nebo znechucení je jedna z lidských emocí. Původně vznikl jako reakce na nestravitelnou (nechutnou, zkaženou) potravinu, byl tedy spojen především s chutí a čichem. Smyslem bylo vštípit si informaci o této potravině do paměti a varovat před ní ostatní. Zřejmě také přispěl k rozvoji tělesné hygieny. Postupně se však tato emoce přesunula i do jiných rovin a vzniká znechucení psychické, které může být vyvoláno prakticky jakýmkoli ošklivým podnětem, tedy i jednáním jiného člověka, trapností, zvrácenou myšlenkou apod. Hnus může být zaměřen také na sebe sama, což je typické pro některé formy depresí. Pocit hnusu je spojen s fyziologickými změnami, např. dávením nebo žaludeční nevolností.

Související články 
 Emoce

Externí odkazy

Literatura 
 

Emoce
Manipulace (rozcestník)

Manipulace (z latinských výrazů ruka a uchopit) je pojem používaný ve více oborech:
 manipulace – v sociální psychologii a sociologii
 manipulace médií – zneužití vlivu médií
 manipulace (magie) – v kouzelnictví, magii 
 manipulace (technika) – přeprava materiálů
 manipulační terapie – lékařská technika
 fotomanipulace – manipulace ve fotografii
Beňov

Beňov () je obec ležící v Olomouckém kraji, 6 km jihovýchodně od města Přerov, na levém břehu řeky Moštěnky. Žije zde  obyvatel.

Místní části 
 Beňov
 Prusy

Název 
Původní název vesnice byl Byňov, byl odvozen od osobního jména Byň (což byla domácká podoba některého jména obsahujícího -by-, např. Zbyslav, Ubyrad) a znamenal "Byňův majetek". Podoba Beňov je výsledek nářečních hláskových změn.

Historie 
První písemná zmínka o obci pochází z roku 1365.

Znak a vlajka byly obci uděleny rozhodnutím předsedy Poslanecké sněmovny Parlamentu České republiky dne 13. května 2003.

Obyvatelstvo

Památky 
 Kostel sv. Františka z Assisi
 Fara

Rodáci 
 Antonín Cyril Stojan – arcibiskup olomoucký a metropolita moravský. Jeho muzeum na faře.

Společenský život 
Samospráva obce pravidelně 5. července vyvěšuje zlato-červenou moravskou vlajku.

Odkazy

Reference

Související články 
 Římskokatolická farnost Beňov
 Římskokatolická farnost Domaželice
 Moravská vlajka
 FC Beňov

Externí odkazy 
 
 
 
 

 
Vesnice v okrese Přerov
Obce v okrese Přerov
Dobrovolný svazek obcí mikroregionu Moštěnka
Sídla v Podbeskydské pahorkatině
Zavijava

Zavijava (také Zavijah) je jméno hvězdy β Virginis v souhvězdí Panny. Zavijava má hvězdnou velikost +3,59m a patří ke spektrální třídě F9V. Od Slunce je vzdálená 36 světelných let. Zavijava leží poblíž ekliptiky a proto může nastat zákryt Měsícem a velmi zřídka planetou. Příští zákryt planetou bude dne 11. srpna 2069 Venuší.

Externí odkazy 
  Popis hvězdy na stránkách Jima Kalera
  Zavijah - Alcyone

Bíložlutí trpaslíci
Hvězdy v souhvězdí Panny
Objekty v Bayerově katalogu
Objekty ve Flamsteedově katalogu
Objekty v Glieseho katalogu
Provincie ve Finsku

Finsko je rozděleno do 19 provincií (finsky maakunta, švédsky landskap). Provincie mají vlastní rady, které slouží jako fóra pro spolupráci mezi obcemi provincie. Avšak jedinou provincií, ve které se konají všelidové volby do rady, je Kainuu.

Přehled provincií

Odkazy

Poznámky

Související články 
 Administrativní dělení Finska
 Historické kraje ve Finsku
 Historické provincie Finska
 FI-NUTS
 ISO 3166-2:FI
 Aluehallintovirasto
 Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus

Reference

Externí odkazy 
    Rady finských provincií
 

 
Administrativní dělení Finska
Geografické seznamy
Finsko
Finsko
Seznam indických spisovatelů

Seznam indických spisovatelů obsahuje přehled některých významných spisovatelů, narozených nebo převážně publikujících v Indii.

A 
 Amaru (asi 6. – 7. století), básník

B 
 Bhása (asi konec 2. – počátek 3. století), dramatik
 Bharthari (asi 7. století), básník
 Bilhana (konec 11. století), básník
 Ruskin Bond (* 1934), spisovatel, autor dětské literatury

Č 
 Čánakja (asi 350 př. n. l. – 283 př. n. l.), autor Arthašástry

D 
 Dandin (asi 7. století), prozaik a literární teoretik
 Arup Kumár Datta (* 1946), autor knih pro děti a mládež

K 
 Kálidása (asi 4. – 5. století), básník a dramatik

M 
 Anthony de Mello (1931–1987), náboženská literatura

N 
 Džaváharlál Néhrú (1889–1964, první indický ministerský předseda

P 
 Prémčand (1880–1936), urdský spisovatel

R 
 Sarvepalli Rádhakrišnan (1888–1975), státník, filosof a překladatel
 Suzanna Arundhati Roy (* 1961), spisovatelka

S 
 Vandana Shiva (* 1952), spisovatelka

Š 
 Šúdraka (asi 3. – 4. století), dramatik

T 
 Rabíndranáth Thákur (1861–1941)

V 
 Válmíki, legendární mudrc, dle tradice autor eposu Rámajána
 Vasubandhu (4. – 5. století), buddhistický učenec
 Vátsjájana (4. – 6. století), autor Kámasútry
 Nirmal Verma (1929–2005)

Indická literatura
Indická literatura
 
spisovatelé
Seznam měst ve Finsku

Toto je seznam finských měst. V roce 1977 se zrušily rozdíly mezi městy a obcemi. Dnes se používá jen pojmu „obec“. Nicméně přesto jsou některé obce nazývána městy, rozhodují o tom ale obce samostatně, nikoli stát. Seznam obsahuje názvy ve finštině i švédštině. Jazyk, který je v daném městě méně používán, je vyznačen kurzívou.

Reference

Externí odkazy 
 

 
Finsku
města
Setkání s Rámou

Setkání s Rámou (anglicky Rendezvous with Rama) je vědeckofantastický román Arthura C. Clarka. Jedná se o první díl slavné tetralogie vydaný v roce 1973. V Československu byl vydán poprvé v roce 1984 nakladatelstvím Svoboda.

Tento román byl oceněn cenou Hugo, cenou Locus, cenou Jupiter a cenou Campbell (v roce 1974) a cenou Nebula (1973) v kategorii nejlepší román. Je považován za klasický sci-fi román a jedno ze základních děl v bibliografii A. C. Clarka.

Obsah románu 

Po zničení severní Itálie dopadem meteoritu 11. září 2077 je zřízena Vesmírná ochrana, která má za úkol monitorovat létající objekty Sluneční soustavy.

Roku 2131 je za oběžnou dráhou Jupitera zpozorován objekt, později pojmenovaný Ráma. Automatická sonda Síta následně zjistila, že se jedná o dutý rotující válec délky 50 a průměru 20 kilometrů. Rámu se vydává prozkoumat nejbližší loď – Endeavour. Po přistání na ose válce a vstupu dovnitř nejsou zjištěny žádné známky života, i přes dýchatelný vzduch uvnitř.
Je zjištěno, že z osy válce vede směrem k plášti trojice schodišť (symetricky po 120°). Kromě nezvyklých objektů, připomínajících města, je také objeveno moře – jakožto prstenec zmrzlé vody asi uprostřed délky válce, držený u stěn odstředivou silou.

Průzkum začíná a mezitím se Ráma dostává blíže ke Slunci. Tím pádem také stoupá teplota nad bod mrazu a postupně taje Válcové moře. Ve stejnou dobu se rozzáří, do té doby neidentifikovatelné, příkopy, táhnoucí se podélně v pravidelných rozestupech po plášti válce. Astronauti mohou teprve nyní docenit monumentálnost interiéru Rámy.

Kapalné moře, bohaté na organické sloučeniny a kovy, nyní i dostatečně osvětleno, začíná hrát podstatnou roli v Rámově „ekosystému“. Vzniklé řasy zdvojnásobí množství kyslíku a zvýší vlhkost vzduchu. Teorie, že je Ráma mrtvá loď, už není pravděpodobná.

Posádka zažívá doslova šok, když se začnou po planině pohybovat živé bytosti. Jak vzápětí zjistí, jsou to jen biologičtí roboti, účelově navržení, aby vykonávali údržbu lodi.

Mezitím ale Ráma několikrát změní směr letu. Fakt, že je loď řízena bytostí nebo programem, je neoddiskutovatelný. Strach lidí spolu s xenofobií se začíná projevovat. Kolonie na Merkuru, bez vědomí Organizace spojených planet, posílá k Rámovi střelu s jadernou hlavicí. Posádka Endeavouru využije zpoždění rádiového spojení mezi střelou a Merkurem a deaktivuje ji.

Ráma se ale blíží k periheliu a Endeavour jej musí opustit. Ráma provede poslední korekci dráhy – přímo skrz Sluneční koronu. Získává tak rychlost i energii a pak opouští Sluneční soustavu.

Česká vydání 
 Setkání s Rámou, Svoboda 1984, překlad Zdeněk Volný 
 Setkání s Rámou, Baronet 1993, , překlad Zdeněk Volný
 Setkání s Rámou, Baronet 2009, , překlad Zdeněk Volný

Odkazy

Reference

Související články 
 Arthur C. Clarke
 Návrat Rámy
 Zahrada Rámova
 Ráma tajemství zbavený

Externí odkazy 
 
  Anotace knihy na LEGII – databázi sci-fi a fantasy

Díla Arthura C. Clarka
Knihy z roku 1973
Křelovice (okres Pelhřimov)

Obec Křelovice () se nachází v okrese Pelhřimov v Kraji Vysočina. Žije zde  obyvatel. V obci se kříží silnice II/112 a II/130.

Historie 
První písemná zmínka o obci pochází z roku 1379. Roku 1454 připadly Jindřichovi ze Stráže, dalším vlastníkem byl Prokop Vojslavský z Vojslavic a roku 1549 se vrátily zpět do červenořečického panství v držení Leskovců z Leskovce.

Pamětihodnosti 
 Stará pošta
 Pamětní kameny, první je z 15. století, ten druhý z 19. století
 Tříobloukový silniční most
 Pomník obětem první světové války

Zajímavosti 
 Na místním tříobloukovém silničním mostě se natáčela část filmu Dům ztracených duší a televizního seriálu Návštěvníci.

Části obce 
 Křelovice
 Číhovice
 Jiřičky
 Poříčí

Galerie

Reference

Externí odkazy 
 
 
 
 

 
Vesnice v okrese Pelhřimov
Obce v okrese Pelhřimov
Sdružení mikroregionu Pelhřimov
Sídla v Křemešnické vrchovině
Stará Ves (okres Přerov)

Stará Ves () je obec v jihovýchodní části okresu Přerov, devět kilometrů jihovýchodně od Přerova. Žije zde  obyvatel a její katastrální výměra činí 932 ha. Dominantou vesnice je novogotický kostel Nanebevzetí Panny Marie s šedesát metrů vysokou věží. Jádro obce bylo prohlášeno vesnickou památkovou zónou. Nad vesnicí na Holém kopci (360 metrů) se nachází televizní retranslační stanice.

Název 
Přívlastek Stará v názvu vesnice podle lidového výkladu odkazuje na starší sídlo, které bylo zničeno a později obnoveno. V historických pramenech se jméno vsi objevuje ve tvarech: Altendof (1261), Aldendorph (1267), v Stary Wsi (1651), Altendorff (1676), Staro-Vesensis (1691), Altendorff (1718), Altendorf (1751) a Stará Ves (1881 a 1924).

Historie 
První písemná zmínka o vesnici pochází z 25. května 1261, kdy český král Přemysl Otakar II. věnoval olomouckému biskupovi Brunovi ze Schauenburku Újezd Hulský a dědiny Praweziz, Nemeziz a Altendorf (Pravčice, Němčice a Stará Ves).

Obyvatelstvo

Doprava 
Územím obce prochází dálnice D1 a silnice II/490 v úseku Říkovice – Holešov. Do obce vede ještě silnice III/4901 Přestavlky – Stará Ves.

Pamětihodnosti 
Od roku 1995 má historické jádro vesnice status vesnické památkové zóny, jejímž cílem je ochránit původní návesní sídlo s dochovanými obytnými budovami a dominantou kostela.

 Kostel Nanebevzetí Panny Marie – Novogotická stavba z let 1879–1884, postavená podle projektu Gustava Meretty. Jde o jednolodní kostel s příčnou chrámovou lodí, polygonálně ukončeným presbytářem a věží. Kostel je zaklenut křížovou klenbou. V roce 2000 byl prohlášen za nemovitou kulturní památku.
 Fara – Postavena roku 1900 v historizujícím stylu s prvky secese. Objekt má členitý obdélný půdorys a valbovou střechu.
 Kaple Panny Marie v lese Dubina. Podle tradice stojí na místě, kde během třicetileté války vytryskl ze země pramen, který zachránil život zraněnému a vyčerpanému vojákovi. Klasicizující a barokizující objekt z let 1873–1874. Stavba na obdélném půdorysu s půlkruhovým zakončením, umístěná v mírném svahu. V roce 2004 prohlášena za památkově chráněný objekt.
 Svatá studánka (místně označována jako Svatá studýnka) poblíž kaple. Obezděné místo vývěru pramene.
 Do severní části správního území obce zasahuje přírodní památka Přestavlcký les.

Galerie

Odkazy

Reference

Související články 
 Římskokatolická farnost Stará Ves u Přerova

Externí odkazy 
 
 
 
 

 
Vesnice v okrese Přerov
Obce v okrese Přerov
Dobrovolný svazek obcí mikroregionu Moštěnka
Sídla v Podbeskydské pahorkatině
Vesnické památkové zóny v okrese Přerov
Solicitace

Solicitace (latinsky sollicitatio) je naléhavá žádost, popřípadě vymáhání nějakého požadavku. V kanonickém právu se pod pojmem solicitace rozumí zločin, který spočívá ve svádění kajícníka (penitenta) zpovědníkem ke hříchu proti přikázání Desatera „nesesmilníš“. V rámci římskokatolické církve jsou tresty za tento čin specifikovány v c. 1387 CIC. Po poslední reformě kanonického práva již není povinností kajícníka takovýto pokus ohlásit odpovědným církevním úřadům.

Citace: Kán. 1387:
Kněz, který při udílení nebo při příležitosti nebo pod záminkou svátosti smíření svádí kajícníka ke hříchu proti šestému přikázání Desatera, bude potrestán podle závažnosti zločinu suspenzí, zákazy, zbaveními a v závažnějších případech propuštěn z duchovního stavu.

Související články 
 Svátost smíření
 Kodex kanonického práva
 Desatero

Literatura 
 Kodex kanonického práva, Zvon 1994 ()

Katolictví
Dobrčice

Dobrčice jsou obec ležící v jihovýchodní části okresu Přerov, 7 km jihovýchodně od Přerova. Žije zde  obyvatel. Mají 76 domů a jejich katastrální výměra činí 220 ha. PSČ je 750 02.

Historie 
První písemná zmínka o obci pochází z roku 1356.

Společenský život 
V Dobrčicích je od roku 1938 založen spolek SDH, najdeme zde také obecní knihovnu, která se nachází vedle obecního úřadu.

Samospráva obce od roku 2013 pravidelně 5. července vyvěšuje zlato-červenou moravskou vlajku.

Galerie

Reference

Související články 
 Římskokatolická farnost Horní Moštěnice
 Moravská vlajka

Externí odkazy 
 
 

 
Vesnice v okrese Přerov
Obce v okrese Přerov
Dobrovolný svazek obcí mikroregionu Moštěnka
Sídla v Podbeskydské pahorkatině
HP

Spojení písmen H a P může mít různé významy:

HP 
 Hewlett-Packard – nadnárodní firma vyrábějící elektroniku
 Hollow-point – typ střely (expanzivní). 
 Koňská síla (z anglického Horse power) – starší jednotka výkonu
 Panama – ITU prefix
 Harry Potter – iniciály odkazující na stejnojmennou sérii děl Joanne Rowlingové, nebo přímo na jejich ústřední postavu
 vysoký tlak (z anglického high pressure)
 hnědá lesní půda – v klasifikaci půd
 hit point – počet životů ve hře
 hygiena práce, často ve spojení BOZP a HP

hp 
 Koňská síla (z anglického Horse power) – starší jednotka výkonu
 vysoký tlak (z anglického high pressure)

hP 
 hektopascal – nesprávný tvar zkratky jednotky tlaku, sto pascalů (správně hPa)

Zkratky
Značky
Stará Ves

Stará Ves může být název místa:

 Stará Ves (okres Bruntál) – obec v okrese Bruntál
 Stará Ves (okres Přerov) – obec v okrese Přerov
 Stará Ves (Stará Ves nad Ondřejnicí) – část obce Stará Ves nad Ondřejnicí v okrese Ostrava-město
 Stará Ves (Bílovec) – část města Bílovec v okrese Nový Jičín
 Stará Ves (Vysoké nad Jizerou) – část města Vysoké nad Jizerou v okrese Semily
 Stará Ves (vojenský újezd Hradiště) – zaniklá vesnice ve vojenském újezdu Hradiště v okrese Karlovy Vary
 Stará Ves (Černíkov) – samota v obci Černíkov v okrese Domažlice
 Stará Ves (přírodní památka) – přírodní památka v okrese Beroun
 Skanzen Stará Ves – skanzen podkrušnohorské vesnice v Chomutově

Externí odkazy
Mikropropagace rostlin

Mikropropagace rostlin představuje soubor technik in vitro, jejichž cílem je rychlé namnožení (naklonování) rostlinného materiálu. Jedná se o jedny z nejprimitivnějších typů rostlinných explantátů. Nejběžnější techniky jsou:

 kultury vzrostných vrcholů;
 kultury stonkových řízků;
 rozmnožování přímou organogenezí;
 adventivní embryonie.

Při využívání adventivní embryonie vzniká embryo a z něj celá rostlina z jediné buňky. V praxi samozřejmě není nutné používat jedinou buňku, což je metoda zbytečně obtížná a nejistá. Díky totipotenci rostlinných buněk lze jako první buňku použít téměř jakoukoukoli část rostlinného těla, s výjimkou např. sítkových elementů floému, které jako jediná živá buňka v rostlinném těle neobsahují genetickou informaci, nebo mrtvého xylému, který ji také neobsahuje. Pro adventivní embryonii a tím pro mikropropagaci rostlin je možné využít dokonce i haploidního samčího gametofytu z pylu, čímž vzniknou haploidní rostliny. Pomocí vhodného mitotického jedu lze později nakrátko zablokovat po mitose cytokinezi, čímž dojde ke diploidizaci. Vzniklá diploidní rostlina má stále tytéž geny, které měl rodičovský mikrogametofyt, nyní ovšem zdvojené. Je tedy absolutním homozygotem, nemá žádné lišící se alely. Tyto homozygoti jsou využívání ve šlechtitelství.

Rostlinné biotechnologie