alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Legea proporțiilor multiple

Legea proporțiilor multiple este o lege utilizată în chimie și imaginată de John Dalton.

"Cand aceeași cantitate dintr-un element se combină cu cantități diferite dintr-un al doilea element spre a rezulta diferite combinații, între cantitățile în grame există un raport de numere întregi și mici".
Legea proporțiilor multiple stă la baza faptului că un element posedă mai mulți echivalenți, după combinațiile din care acestea fac parte. Astfel, sulful formează combinații cu oxigenul care se pot scrie SO2 și SO3.
Unele elemente se combină cu diferite cantități dintr-un alt element formând diferite combinații. Un exemplu clasic este furnizat de oxizii azotului. Aceeași cantitate de azot (14 g)se combină cu cantități variabile de oxigen spre a rezulta oxizii azotului.

Vezi și 
 stoichiometrie

Bibliografie
 I.G. Murgulescu Introducere în chimia fizică, vol.I,1 Atomi.Molecule.Legătura chimică, Editura Academiei RSR, București, 1976

ChimieChimie fizică
Legea proporțiilor echivalente

Legea proporțiilor echivalente spune:

Masele elementelor care se combină sau se substituie sunt proporționale cu echivalenții lor chimici.

Vezi și 
echivalent chimic
stoichiometrie

Stoechiometrie
Legea acțiunii maselor

Legea acțiunii maselor este un model matematic care explică (și anticipează) ca un echilibru dinamic comportarea reactanților și a produselor (rezultanților) unei reacții chimice reversibile ce se desfășoară la temperatură constantă.
 
Legea acțiunii maselor (Guldberg - Peter Waage) spune:

Pentru o reacție de echilibru, raportul dintre produsul concentrațiilor produșilor de reacție si produsul concentrațiilor reactanților este o constantă.

 

(K = constanta de echilibru la o temperatură dată)

Note

Referiri

Vezi și 
 Potențial chimic
 Stoichiometrie
 echilibru chimic.
 Reacție chimică
 Ecuația vitezei de reacție

Cinetică chimică
Chimie fizică
John Dalton

John Dalton (n. 6 septembrie 1766 – d. 27 iulie 1844) a fost un fizician și chimist englez. La început învățător, apoi secretar și președinte al unei societăți filozofice din Manchester, și-a instalat laboratorul în localul acestei societăți. Principalele lui preocupări științifice au fost în domeniul meteorologiei, al analizei aerului și al comportării amestecurilor de gaze, acestea din urmă ducându-l la enunțarea teoriei atomice (vezi atom). În legătură cu legea sa, a presiunilor parțiale ale gazelor, publică în 1805 primul tabel de greutăți „atomice” (de fapt greutăți echivalente). În 1808 a publicat o lucrare completă asupra teoriei atomice și a legilor proporțiilor simple și multiple. A făcut prima descriere a cecității cromatice (daltonism), de care suferea.

John Dalton este considerat părintele teoriei atomiste moderne (1808). Reluând teoria anticilor, el afirma că toate corpurile sunt alcătuite din particule numite atomi, pe care i-a imaginat ca sfere de mase și dimensiuni diferite.

A introdus noțiunea de zero absolut, temperatura la care presiunea gazului se anulează.

Scrieri 
 1802: On the zero of the Temperature
 1808: New System of chemical philosophy, în trei volume.

Note

Bibliografie

 John Simmons: 100 cei mai mari savanți ai lumii (traducere din engleza) Editura Lider, 2008, ISBN 6070
 J. D. Bernal, Știința în istoria societății (traducere din engleză), Editura Politică, București, 1964

Nașteri în 1766
Decese în 1844
Chimiști englezi
Laureați ai Royal Medal
Fizicieni englezi
Fizicieni din secolul al XVIII-lea
Fizicieni din secolul al XIX-lea
Eponime ale craterelor de pe Lună
Adriana Iliescu

Adriana Iliescu () este un fost profesor universitar de literatură română și autoare de povești pentru copii, cunoscută mai ales pentru faptul că a fost până la 29 decembrie 2006 cea mai vârstnică femeie din lume care a dat naștere unui copil, la vârsta de 66 de ani și 320 zile. Ea a născut-o pe Eliza Maria Bogdana la 16 ianuarie 2005, la Maternitatea Giulești din București, România. Eliza Maria a primit și prenumele Bogdana, nume care era destinat surorii sale gemene, care nu a supraviețuit sarcinii. Fetița nu este, totuși, copilul său biologic, deoarece ovulul și sperma au provenit de la donatori anonimi, Adriana Iliescu fiind mai degrabă o mamă purtătoare.

Sarcină 
Adriana Iliescu a primit pentru prima dată tratament hormonal pentru a îndepărta menopauza în 1995, iar fertilizarea în vitro (trei zigoți cu spermă și ovul de la donatori anonimi) i-a fost făcută în 2004 de doctorul Bogdan Marinescu, ea rămânând însărcinată cu tripleți. După trei săptămâni, unul dintre embrioni și-a încetat dezvoltarea și a murit. Feții rămași, ambii de gen feminin, au cântărit doar 1,45 și respectiv 0,69 kg după 33 de săptămâni de sarcină, însă după complicații ulterioare, cel mic a murit. Deși doctorii doreau să realizeze o naștere prin cezariană la scurt timp după a 34-a săptămână, moartea unuia dintre gemeni a dus la nașterea prematură. Bebelușul supraviețuitor a rămas în spital încă șase săptămâni.

Interes internațional 
Legislația românească referitoare la procesul de fertilizare in vitro este în proces de revizuire și adaptare la legislația europeană, lucru care ar putea să interzică un asemenea tratament după vârsta de 50 de ani.

Povestea a devenit știre în întreaga lume și a iscat o serie de controverse referitoare la corectitudinea din punct de vedere etic a aplicării unui tratament de fertilizare după o anumită vârstă.

Note

Legături externe 
 Adriana Iliescu, cea mai bătrână mămică din lume, 31 decembrie 2004, Evenimentul zilei
 Mamă de Cartea Recordurilor, 17 ianuarie 2005, Evenimentul zilei
 Cea mai vârstnică gravidă din lume, Adriana Iliescu, a născut o fetiță la Gardianul.ro
 O româncă - prima naștere la 66 de ani la BBC.ro
 Articol Daily Mail în lb. engleză
 Broody again at 72: She became the world's oldest mother at 66. Now her little girl's five - and she wants ANOTHER

Nașteri în 1938
Nașteri pe 31 mai
Craioveni
Românce din secolul al XXI-lea
Românce din secolul al XX-lea
Profesori universitari români
Români în viață
Lista celor mai în vârstă mame născătoare

Aceasta este lista celor mai în vârstă mame născătoare:

Note

Legături externe 
 Mamă de Cartea Recordurilor, 17 ianuarie 2005, Evenimentul zilei

Mame
Mame
Recorduri
Birmingham

Birmingham este al doilea oraș ca mărime în Regatul Unit. Este un Burg Metropolitan în cadrul Comitatului Metropolitan West Midlands în regiunea West Midlands. Pe lângă orașul propriu-zis Birmingham, districtul conține și orașul Sutton Coldfield.

Centrul acestuia atrage mulți vizitatori datorită clădirilor din epoca Victoriană, incluzând Primăria, Consiliul local, Muzeul Orașului și Galeria de Artă cu colecțiile pre-Raphaelite. De asemenea, există  multe clădiri istorice precum Biserica Sf Martin din secolul al XIV-lea, Catedrala Sf Philip și Catedrala catolică Sf Chad. Importantă este și comunitatea musulmană locală, foarte mare, ce deține numeroase moschei, între care Moscheea Centrală din Birmingham.

 Listă de orașe din Regatul Unit

Orașe înfrățite 

  Chicago, Illinois, SUA
  Frankfurt, Germania
  Guangzhou, China 
  Johannesburg, Africa de Sud 
  Leipzig, Germania
  Nanjing, China 
  Lyon, Franța 
  Milano, Italia

Referințe

 
Districte metropolitane din Anglia
Orașe (cities) din Anglia
Pula (ziar electronic)

PULA este un ziar electronic publicat de Programul Regional în Africa al Asociației pentru Progresul Comunicării al Femeilor Africane (APC-Femei-Africane) și pentru Tehnologia Informației și Comunicației în Africa (TIC).

Note

Legături externe

Association for Progressive Communications Africa Women (APC-Africa-Women)  /  Association pour le Progrès des Communications (APC-Femmes-Afrique) 

Ziare online
Pula botswaneză

Pula este moneda folosită în Botswana, 1 pula = 100 thebe. Pula literal înseamnă ploaie în Tswana/SeTswana, deoarece ploaia este foarte rară în Botswana din cauza  cantității reduse de precipitații ce caracterizează clima deșertului Kalahari.

Istorie 
Pula a fost introdusă în 1976, înlocuind Randul sud-african. În ciuda unei devalorizări cu 12% în mai 2005, pula rămâne una dintre cele mai puternice valute din Africa.

Monede 

În 1976 au fost introduse monedele de 1, 5, 10, 25 și 50 thebe și 1 pula. Cea de 1 thebe a fost turnată în aluminiu, cea de 5 thebe în bronz și celelalte în cupru-nichel. Aceste monede erau rotunde excepție făcând moneda de 1 pula. Monede de 2 thebe, dodecagonale au fost introduse în 1981, dar scoase după 1985.

Bancnote
Pe 23 august 1976, Banca Botswanei a introdus bancnote în valoare de 1, 2, 5 și 10 pula; bancnota de 20 de pula a apărut pe 16 februarie 1978. Bancnotele de 1 și 2 pula au fost înlocuite de monede în 1991 și 1994, în timp ce primele bancnote de 50 și 100 de pula au fost introduse pe 29 mai 1990, respectiv 23 august 1993. Bancnota de 5 pula a fost înlocuită de monedă în anul 2000. Bancnotele originale de 1, 2 și 5 pula au fost demonetizate pe 1 iulie 2011.

Ultima serie de bancnote a fost introdusă pe 23 august 2009, și conține pentru prima dată o bancnotă de 200 de pula.

Referințe 

Monede africane
Botswana
Dretea, Cluj

Dretea este un sat în comuna Mănăstireni din județul Cluj, Transilvania, România.

Istoric 
A existat o biserică reformată, demolată în anul 1878.

În 1962 a fost colectivizat.

În prezent are 120 de locuitori, majoritatea români. Ca religii, majoritatea sunt ortodocși, mai sunt în sat puțini baptiști și martori ai lui Iehova. A fost părăsit în masă de tineri și se află într-un proces de îmbătrânire, aproape de dispariție. 

Biserica Ortodoxă atestată de la 1672 a fost vândută în 2002 Muzeului din Sibiu.  Între 1940 și 1944, în urma Dictatului de la Viena a fost sat de graniță (între România și Ungaria).

Date geografice 
Se află la 5 km distanță de DN1, aproape de Hanul Izvoru Crișului, la 15 km de Huedin și 43 km de Cluj-Napoca.

Satul a fost legat la rețeaua de curent electric în 1959 iar în 2008 la cea de apă potabilă.

Oameni 

 loan Roman (n. 26 Mai 1830 - d. ianuarie 1904) - notar, participant la revoluția din 1848, autor al unei "Căzanii poporale", o carte de îndreptare morală.

Vezi și
Biserica de lemn din Dretea

Note

Bibliografie 

Dretea, Mănăstireni
Diana (zeiță)

Diana este zeița vânătorii din mitologia romană, fiind echivalenta romană a zeiței  Artemis din mitologia greacă.

Mitologie 
Diana era adeseori asociată cu animalele sălbatice, pădurile, fiind  zeița vânătorii, și cu Luna. Era faimoasă pentru puterea, grația atletică și frumusețea sa.

Era fiica lui Jupiter și a Latonei. S-a născut pe insula Delos și era soră geamănă cu Apollo. La început a avut aceleași caracteristici cu fratele ei: era o divinitate răzbunătoare, care semăna molimi și moarte printre muritori. Diana își secondează fratele în numeroase acțiuni: îl însoțește în exil atunci când Apollo ispășește omorârea Pythonului, este alături de el în războiul troian, participă împreună cu el la uciderea copiilor Niobei etc. Când Apollo ajunge să fie identificat cu Helios (Soarele), Diana este identificată cu Selene (Luna).

Mai târziu, Diana capătă calități de zeitate binefăcătoare: ea era, de pildă, considerată protectoare a câmpurilor, a animalelor și a vindecărilor miraculoase. În calitatea sa de zeiță a vânătorii, era înfățișată ca o fecioară sălbatică, singuratică și care cutreiera pădurile însoțită de o haită de câini, dăruiți de Pan, ucigând animalele cu arcul și cu săgețile ei făurite de Vulcanus. Insensibilă la dragoste, îi pedepsea pe toți cei care încercau să se apropie de ea, iar dacă la rândul său încerca să se apropie de vreun muritor, dragostea ei era rece și stranie.

Diana și Acteon 

Legenda mitologică „Diana și Acteon“ este prezentată în „Metamorfozele“ lui Ovidiu. Aici se povestește cum Acteon, aflat la vânătoare (însoțit de proprii câini), o surprinde pe zeița Diana despuiată, cu suita ei, la baie. Diana, mâniată, îl metamorfozează pe Acteon într-un cerb, pe care câinii lui Acteon îl sfâșie în bucăți.

Note

Bibliografie 
 Victor Kernbach, Dicționar de mitologie generală, București, Albatros, 1995 
 Anca Balaci, Mic dicționar de mitologie greacă si romană, Editura Mondero, București, 1992, ISBN 973-9004-09-2 
 George Lăzărescu, Dicționar de mitologie, Casa Editorială Odeon, București, 1992, ISBN 973-9008-28-3
 J.C.Belfiore, Dictionnaire de mythologie grecque et romaine, Paris, Larousse, 2003

Vezi și 
 Mitologie romană
 Listă de zei
 Listă de zei (pe zone geografice)
 Sânziene

Legături externe 
 Dicționar mitologic 

Mitologia romană
Zei romani
Zeițe ale vânătorii
Eponime ale asteroizilor
Limba protoindo-europeană

Limba protoindo-europeană (PIE) este strămoșul ipotetic al tuturor limbilor indo-europene, din care fac parte majoritatea limbilor europene (inclusiv româna).

Populațiile indo-europene ocupau inițial, în urmă cu șase milenii, regiunea Caucazului și a Mării Negre. O parte a acestor populații s-a îndreptat spre India (din această ramură fac parte populațiile ce vorbesc limbile indice și iranice), în timp ce alta s-a întins asupra teritoriului european.

Specialiștii au constatat ca limbile în discuție prezintă o serie de concordanțe între formele unor cuvinte având același sens. Pornind de la aceste concordanțe, în secolul trecut s-a creat o metodă, cunoscută sub numele de metoda istorico-comparativă, cu ajutorul căreia a fost stabilită înrudirea dintre limbile germanice, slave, latină și greacă. Se presupune că a existat o epocă, numită indo-europeană comună, când numărul acestor concordanțe era foarte mare. Ulterior, datorită extinderii teritoriale, s-a produs o diversificare a limbilor indo-europene. Cel mai vechi text dintr-o astfel de limbă este unul în hitită din circa 1700 î. Hr. (textul lui Anitta).

Cum PIE nu a fost atestată direct, toate sunetele și cuvintele au fost reconstruite folosind metoda comparativă. Convenția standard este de a marca formele neatestate ale cuvintelor cu un asterisc. *wódr̥ = apă, *ḱwō = câine, *tréyes = trei, etc. Multe din cuvintele limbilor indo-europene moderne sunt derivate din aceste protocuvinte prin evoluții fonetice, precum legea lui Grimm.

Conform studiului „Ancestry-constrained phylogenetic analysis supports the Indo-European steppe hypothesis”, limba protoindo-europeană ar fi apărut în urmă cu circa 6500 – 5500 ani în stepa Ponto-Caspică.

Vocabular

Note

Legături externe
 Limbile indo-europene ar fi apărut la est de Moldova

Protoindo-europeană, Limba
Vlad

Vlad este un nume sau prenume masculin
, probabil de origine slavă, unde rusescul владеть (transl. vladet’) înseamnă a conduce, a stăpâni. Nu este exclus să fi provenit din germanicul Walten, tradus la fel  a conduce, astfel încât Walther este echivalentul prenumelui Vlad în germană, iar Walter — în engleză. În ce privește prenumele Vladimir, el înseamnă Vlad și pacea, deoarece terminația -imir se traduce din rusă и мир=și pacea, iar prenumele Vladislav se descifrează ca Vlad și slava (din  se traduce ca și slava).

Persoane cu acest nume 
 Vladimir
 Vladimir Putin
 Vladislav
 Vlad Țepeș, domnitor al Țării Românești

Bibliografie 
  Publicație reprint după ediția Editurii Enciclopedici Române, București, 1975

Vezi și 
 Vlădescu
 Vlădeni (dezambiguizare)
 Vlădești (dezambiguizare)
 Listă de zile onomastice
 Vlad (serial TV)

Nume
Prenume masculine
Comuna Hârtop, Suceava

Hârtop este o comună în județul Suceava, Moldova, România, formată numai din satul de reședință cu același nume. Se află la  est de orașul Fălticeni. Are circa  de locuitori, din care circa  cu drept de vot.

Până la reforma administrativă din 1950 a făcut parte din județul Baia.

Descrierea stemei 

Stema comunei Hârtop se compune dintr-un scut triunghiular cu marginile rotunjite, tăiat în căprior (chevron) în trepte, cu două câmpuri, auriu și roșu. În partea superioară, chevronul este flancat stânga-dreapta de o stea roșie, cu câte cinci colțuri. În partea inferioară se află o albină de culoare aurie, aflată în zbor. Scutul este trimbrat de o coroană murală de argint cu un turn crenelat.

Semnificațiile elementelor însumate

Albina și stelele provin din blazonul familiei Stamati, ai cărei membri au construit în anul 1844 biserica din comuna Hârtop.

Tăietura în trepte face referire la denumirea localității. Coroana murală cu un turn crenelat semnifică faptul că localitatea are rangul de comună.

Demografie 

Conform recensământului efectuat în 2021, populația comunei Hârtop se ridică la 2.503 locuitori, în creștere față de recensământul anterior din 2011, când fuseseră înregistrați 2.269 de locuitori. Majoritatea locuitorilor sunt români (95,41%), iar pentru 4,51% nu se cunoaște apartenența etnică. Din punct de vedere confesional, majoritatea locuitorilor sunt ortodocși (95,01%), iar pentru 4,79% nu se cunoaște apartenența confesională.

Politică și administrație 
Comuna Hârtop este administrată de un primar și un consiliu local compus din 11 consilieri. Primarul, , de la , este în funcție din . Începând cu alegerile locale din 2020, consiliul local are următoarea componență pe partide politice:

Note

Lectură suplimentară 
 Monografia comunei Hârtop, județul Suceava, Dumitru I. Brăneanu, Editura "Ateneul Scriitorilor", Bacău, 2007

Hârtop
Hârtop
Monoșină

Monoșina sau monoraiul (din fr. monorail) reprezintă o cale de rulare pentru tracțiune terestră sau suspendată a vehiculelor de pasageri sau marfă, care folosește o singură șină. În cele mai multe cazuri, șina este elevată, dar trenurile monoșină pot merge și la suprafață, în subteran sau în tuneluri speciale. Vehiculele monoșină sunt mai late decat calea care le suportă.

Referințe 

Transport feroviar
Monorai
Timiș (dezambiguizare)

Timiș se poate referi la:

 Județul Timiș ca unitate administrativ-teritorială din România
 Râul Timiș, un râu din vestul României și din Serbia
 Comitatul Timiș
 Județul Timiș-Torontal (interbelic)
 Râul Timiș, un afluent al Râului Olt
 Pasul Timiș, redenumit după 1918 în Pasul Predeal
 Frank Timiș, controversat om de afaceri român
 Timiș2, tip de tramvai ce a circulat în Timișoara și alte orașe

Numele de mai jos sunt legate de Timiș

 Municipiul Timișoara
 Timișu de Jos (, ), localitate în județul Brașov
 Timișu de Sus, mai demult: Vama Timiș (, ), localitate în județul Brașov, mai demult punctul de trecere a frontierei dintre Transilvania și Țara Românească

Altele 
 Timișeni

Vezi și 
 Listă de denumiri geografice dacice
 Timișoara (dezambiguizare)
 Râul Timiș (dezambiguizare)

Toponime românești
San Francisco

San Francisco, al cărui nume oficial complet este [The] City and County of San Francisco, în limba română Orașul și Comitatul San Francisco, pe scurt doar San Francisco, este cel de-al patrulea oraș ca mărime din California și al paisprezecelea ca mărime a populației din Statele Unite ale Americii, având în 2012 o populație estimată la 837.442 de locuitori. San Francisco este situat în vârful peninsulei San Francisco și este locul central al ariei geografice numită "San Francisco Bay Area". San Francisco este cel de-al doilea mare oraș după densitate în Statele Unite ale Americii.

Conform unei analize publicate de Culture Trip în 2016, face parte din primele zece cele mai moderne orașe din lume.

Istorie 
În 1776 coloniștii spanioli s-au stabilit în vârful peninsulei San Francisco, construind o fortareață la Golden Gate și o biserică numită în cinstea Sfântului Francisc din Assisi. Ca rezultat al goanei după aur în California în 1848, orașul a intrat într-o perioadă de creștere rapidă. După ce a fost devastat de cutremurul și incendiul din 1906, orașul a fost reconstruit rapid.

De văzut

Personalități născute aici 
 Luis Walter Alvarez (1911 - 1988), , fizician, Premiul Nobel pentru fizică;
 Owen Chamberlain (1920 - 2006), fizician, Premiul Nobel pentru fizică;
 Joan Brady (n. 1939), scriitoare;
 Terry Bozzio (n. 1950), baterist;
 Kurt Fuller (n. 1953), actor;
 Jamie Chung (n. 1983), actriță;

Note

Legături externe 
 Harta
 SFGate
 San Francisco - orasul cautatorilor de aur , 26 septembrie 2007, Revista Magazin
 Orașul dintre cețuri, 21 decembrie 2010, Adevărul

Fondări în 1776
 
Entități oraș-comitat unificate din Statele Unite ale Americii
Orașe din California
Statul California, SUA
Porturi la Oceanul Pacific
Nicolae Roșu

Nicolae Roșu (n. 1 septembrie 1943, București) este un sculptor român.

Este absolvent al Institutului de Arte Plastice "Nicolae Grigorescu" din București, unde a studiat în perioada 1962-1968 la specialitatea "sculptură" cu profesorul Rudolf Bedy. Apoi, în perioada 1968-1970 a predat la liceul "Ion Maiorescu" din Giurgiu.

Din 1973 este stabilit în Germania, obținând cetățenia germană în 1981, și lucrează în Straubing, unde își are domiciliul.

A continuat activitatea pedagogică în Germania:
1974-1978 - Liceul real din Passau
1978-1980 - "Adalbert - Stifter" Gymnasium, Passau Gymnasium, Zwiesel 
1980-1982 - Stiftland Gymnasium, Tirschenreuth
1982-1987 - "St. Michael" Gymnasium, Kloster Metten, Metten
1987-1992 - Neutraubling Gymnasium, Neutraubling

Este membru al Berufsverband Bildender Künstler (Uniunea Artiștilor Plastici) din Niederbayern/Oberpfalz.

Opera
Lucrările lui de sculptură se află în locații în aer liber, în muzee și colecții private din România, Germania, Franța, Austria, Olanda, Finlanda, Israel, U.S.A., China, etc.

Principalele lucrări expuse în locuri publice:
1966 - Teatrul de stat din Giurgiu
1968 - Costinești - județul Constanța
1970 - Casa de cultură a sectorului 6 din București
1970 - Tabăra de sculptură de la Comuna Măgura, Buzău
1971 - Parcul orășenesc din Arad
1972 - Parcul Titan din București
1972 - Târgu-Jiu
1979 - Camera de comerț și industrie din Altötting 
1980 - Casa pompierilor din Osterhofen
1985 - BancaRaiffeisen dinNeufahrn/Ndb.
1999 - Teneriffa, Spania
2000 - Clădirea Charlotte, AAC inc., Carolina de Nord, SUA

Distincții
1957 - Premiul 3 la expoziția artiștilor amatori din București;
1969-1971 - Bursa "Friedrich Storck" în București;
1970 - Premiul pentru sculptură a Uniunii Artiștilor Plastici din România.

Note

Nașteri în 1943
Sculptori români
Bahia

Bahia (AFI ) este una dintre cele 27 de unități federative ale Braziliei iar capitala este orașul Salvador. Se învecinează cu unitățile federative Sergipe, Alagoas, Pernambuco și Piauí la nord, Tocantins și Goiás la vest și Minas Gerais și Espírito Santo la sud. La est are ieșire la Oceanul Atlantic. În 2007 Bahia avea o populație de 14.076.212 de locuitori și suprafață de 567.692,67 km², fiind împărțită în 7 mezoregiuni, 32 de microregiuni și 417 de municipii.

Unități federative ale Braziliei
Valea Dacilor, Constanța

Valea Dacilor este o localitate componentă a municipiului Medgidia din județul Constanța, Dobrogea, România. Sub aspect etnic, alături de români, viețuiește o importantă comunitate turco-tătară. În trecut s-a numit Endecarachioi  (în lb. turcă Hendek Karaköy sau Hendek Kara Kuyusu), denumire care  înseamnă „satul negru de lângă șanț”. Numeroși mocani vor alege să se stabilească în Valea Dacilor, cei mai cunoscuți fiind frații Sassu și Șteflea Nicolae. Aceștia devin în scurt timp mari proprietari funciari, primii având peste 500 de hectare, iar cel din urmă aprox. 1000 de hectare.
Evoluția demografică a localității la sfârșitul secolului al XIX-lea și începutul secolului al XX-lea este marcată de raportul dintre tătarii băștinași și români. În jurul anului 1880, în Valea Dacilor trăiau 65 de tătari, iar în 1904, din cei 347 de locuitori, doar 100 erau români, restul fiind tătari.
În anul 1918, din cei 418 locuitori, 306 erau tătari. Existența acestei numeroase comunități tătare a permis funcționarea unei școli turcești. Credincioșii musulmani puteau participa la slujbele ținute în cele două geamii din localitate, una dintre ele fiind ridicată încă din anul 1856. Creștinii aveau o singură biserică.

Note 

Valea Dacilor, Medgidia
Iuri Vladimirovici Andropov

Iuri Vladimirovici Andropov (în ; ) a fost un politician sovietic, șef al KGB, secretar general al PCUS din 12 noiembrie 1982 până la moarte, timp de doar șaisprezece luni.

Note 

Nașteri în 1914
Decese în 1984
Conducători ai Uniunii Sovietice
Membri ai Partidului Comunist al Uniunii Sovietice
Personalități ale Războiului Rece
Decorați cu Ordinul Lenin
KGB
Pietroaia, Dolj

Pietroaia este un sat în comuna Sopot din județul Dolj, Oltenia, România. Este situat pe drumul județean 606 DJ  ce leagă orașul Craiova de localitatea Vânju Mare, la confluența văii Brabova cu valea Urdinița. Relieful satului este format din două văi și trei dealuri cu înălțimi cuprinse între 200 - 300 m. Satul are o populație de circa 380 locuitori a căror activitate principală este agricultura. Caracteristica principală a satului o formează numeroasele izvoare naturale (alimentate de "stratele de Candesti"}, multe din ele fiind captate sub forma cișmelelor publice. Satul Pietroaia este cunoscut prin legendara echipă de călușari care în anul 1999 a câștigat "Premiul I" la festivalul național de la Caracal.

Pietroaia, Sopot
Alan G. MacDiarmid

Alan G. MacDiarmid () a fost un chimist american de origine neozeelandeză, laureat al Premiului Nobel pentru chimie (2000) pentru "descoperirea și dezvoltarea polimerilor conductori".

A fost profesor la Universitatea din Pennsylvania, Philadelphia. A demonstrat că plasticul după anumite modificări, poate deveni conductor electric.

Note

Legături externe 
  Autobiografie Nobel

Nașteri în 1927
Decese în 2007
Decese cauzate de căderi accidentale
Fellows of the Royal Society
Membri ai Academiei Naționale de Științe a Statelor Unite
Laureați neozeelandezi ai Premiului Nobel
Chimiști neozeelandezi
Chimiști americani
Laureați ai Premiului Nobel pentru Chimie
Laureați americani ai Premiului Nobel
Chimiști din secolul al XX-lea
Chimiști din secolul al XXI-lea
Alan Heeger

Alan Jay Heeger () este un chimist evreu-american, profesor la Universitatea din California, Santa Barbara, laureat al Premiului Nobel pentru Chimie în 2000, împreună cu Alan G. MacDiarmid (Universitatea din Pennsylvania, Philadelphia) și Hideki Shirakawa (Universitatea din Tsukuba, Japonia) pentru
„descoperirea și dezvoltarea polimerilor conductori”. Au demonstrat că plasticul după anumite modificări, poate deveni conductor electric.

Note

Legături externe 
 Autobiografie
 Professor Alan J. Heeger 

Fizicieni americani
Guggenheim Fellows
Chimiști evrei
Fizicieni evrei
Oameni în viață
Membri ai Academiei Naționale de Științe a Statelor Unite
Absolvenți ai University of California, Berkeley
Nașteri în 1936
Chimiști americani
Laureați ai Premiului Nobel pentru Chimie
Laureați americani ai Premiului Nobel
Laureați evrei ai Premiului Nobel
Oameni de știință evrei
Savanți evrei americani
Evrei americani
Chimiști din secolul al XX-lea
Chimiști din secolul al XXI-lea
Americani în viață
Erwin Schrödinger

Erwin Rudolf Josef Alexander Schrödinger () a fost un fizician austriac, laureat al premiului Nobel pentru fizică în 1933, unul din părinții fizicii cuantice. Schrödinger a fost profesor de fizică teoretică la Berlin, Graz și Dublin și este fondatorul mecanicii ondulatorii, a cărei ecuație fundamentală îi poartă numele. A studiat de asemenea elementul radiu și a adus contribuții însemnate la definitivarea teoriei culorii.

Prima lucrare de mecanică ondulatorie elaborată de Schrödinger în ianuarie 1926 înlocuiește electronul din modelul atomic al lui Niels Bohr cu o serie de unde, aplicând teoria lui Louis de Broglie, conform căreia electronii se comportă ca niște unde; această teorie este încorporată în ecuația lui Schrödinger.

Note

Legături externe
  Erwin Schrödinger - Biography.name

Nașteri în 1887
Decese în 1961
Laureați ai Premiului Nobel pentru Fizică
Laureați austrieci ai Premiului Nobel
Fizicieni austrieci
Membri străini ai Royal Society
Specialiști în termodinamică
Specialiști în fizică cuantică
Nașteri pe 12 august
Decese pe 4 ianuarie
Membri ai Academiei Bavareze de Științe
Persoane care au emigrat din cauza nazismului
Laureați ai Medaliei Max Planck
Eponime ale craterelor de pe Lună
Dahomey

Dahomey (denumit și Danxomé, Danhomé, Abomey) a fost un vechi regat african, astăzi incorporat în actualul stat Benin. Regatul a fost fondat în secolul al XVI-lea, și a rezistat până în secolul al XIX-lea, când a fost anexat de către trupele franceze din Senegal. Primul rege a fost Gangnihessou.

Dahomey a devenit stat independent la 1 septembrie 1960 și a fost redenumit Benin la 30 noiembrie 1975.

Benin
Gustav Weigand

Gustav Weigand () a fost un filolog german. 
 
În anul 1893 a înființat, la Universitatea din Leipzig, Institutul pentru Studiul Limbii Române, care a fost, până la izbucnirea Primului Război Mondial, cel mai important centru științific din străinătate pentru studiul limbii române. Weigand a fost și primul lingvist care a cercetat, la fața locului, dialectele și graiurile limbii române, călătorind, în anii 1887 și 1909, în toate ținuturile locuite de români. El a impus în anul 1895 în lumea științifică folosirea denumirii de aromân, care a înlocuit-o pe cea limitativă de macedonean.

În anul 1892 a fost ales membru de onoare din străinatate al Academiei Române.

Lucrările lui Gustav Weigand
1888: Die Sprache der Olympo-Walachen nebst einer Einleitung über Land und Leute ("Limba olimpo-valahilor, cu un preambul al țării și al locuitorilor ei"). Leipzig.
1892: Vlacho-Meglen. Eine ethnographisch-philologische Untersuchung („Vlaho-meglenit. O cercetare etnografică și filologică”). Leipzig.
1894/95: Die Aromunen. Ethnographisch-philologisch-historische Untersuchungen über das Volk der sogenannten Makedo-Romanen oder Zinzaren („Aromânii. Cercetare etnografică, filologică și istorică despre populația care-și zice macedo-romani sau țințari”). Leipzig.
 1909: Linguistischer Atlas des dacorumänischen Sprachgebiets („Atlasul lingvistic al teritoriului dacoromân”). Leipzig.

1913: Albanesische Grammatik im südgegischen Dialekt („Gramatica albaneză prin intermediul dialectului gheg de miazăzi”). Leipzig.
1913: Bǎlgarsko-Němski rěčnik („Conversația bulgaro-nemțească”). Leipzig.
1924: Weigand, Gustav, Ethnographie von Makedonien („Etnografia Macedoniei”). Leipzig.

Note

Lectură suplimentară
 Bahner, Werner: Gustav Weigand, Bedeutende Gelehrte in Leipzig I. Leipzig, 1965. 
 Kahl, Thede: Gustav Weigand în Grecia. Despre greutatea unei percepții în lumea greacă. Istoria aromânilor. București, 2006 (Tritonic), pp. 77-94.
 Popa, Mircea: Gustav Weigand in Rumänien. 100 Jahre Rumänistik an der Universität Leipzig. Volumul editat de Bochmann, Klaus și Krause, Sabine (Aus der Südosteuropa-Forschung 3). München, 1996.
Schaller, Helmut Wilhelm: Gustav Weigand - Sein Beitrag zur Balkanphilologie und zur Bulgaristik. München, 1992.

Legături externe 

  Gustav Weigand. Zum 75. Todestag am 8. Juli 2005, Profesorul german Klaus Bochmann despre Gustav Weigand

Nașteri în 1860
Decese în 1930
Filologi germani
Membri de onoare din străinătate ai Academiei Române
Studii aromâne
Mars Express

Mars Express este prima sondă spațială europeană trimisă spre planeta Marte. A fost lansat cu o rachetă Soiuz din cosmodromul de la Baikonur la 2 iunie 2003, și a fost plasat pe orbită în jurul lui Marte la 25 decembrie. Avea la bord sonda Beagle-2 cu care s-a întrerupt legătura în timpul coborârii pe solul planetei.

Aparate științifice 
 MARSIS (Sub-Surface Sounding Radar/Altimeter)
 HRSC (High Resolution Stereo Camera)
 OMEGA (Visible and Infrared Mineralogical Mapping Spectrometer)
 SPICAM (Ultraviolet and Infrared Atmospheric Spectrometer)
 PFS (Planetary Fourier Spectrometer)
 ASPERA (Energetic Neutral Atoms Analyser)
 MaRS (Mars Radio Science Experiment)

Legături externe 
 Vezi cum arată planeta Marte în 3-D, de la cel mai înalt munte până în cel mai adânc canion (VIDEO), 31 octombrie 2013, Descoperă - sursa

Sonde ale Agenției Spațiale Europene
Misiuni spre Marte
Francesco Maria Veracini

Francesco Maria Veracini (), violonist și compozitor italian; virtuoz renumit al vremii, și-a desfășurat activitatea la Londra, Dresda și Praga. A compus opere, cantate, concerte și sonate pentru violă.

Nașteri în 1690
Nașteri pe 1 februarie
Decese în 1768
Decese pe 31 octombrie
Compozitori italieni
Cerghid, Mureș

Cerghid (în , colocvial Cserged, în ) este o localitate componentă a orașului Ungheni din județul Mureș, Transilvania, România. Se află 20 km de la Târgu Mureș, pe drumul județean DJ 151B. Cerghidul este așezat între dealuri și are puțin peste 500 de locuitori.

Istoric 
În Evul Mediu a fost sat maghiar, posesiune a abației benedictine de la Cluj-Mănăștur. În secolul al XIV-lea a trecut în proprietatea capitulară a Episcopiei de Alba Iulia. După pustiirile din secolul al XV-lea a devenit sat cnezial românesc. 

Pe Harta Iosefină a Transilvaniei din 1769-1773 (Sectio 142), localitatea a apărut sub numele de „Nagy Cserget”.

În timpul celui de-al doilea război mondial s-au purtat grele lupte pe aceste locuri, și de aici este numărul mare de morminte ale eroilor din acele vremuri.

Demografie 
În anul 1930 avea 881 de locuitori, dintre care 787 români, 45 maghiari, 34 țigani și 15 evrei. Sub aspect confesional populația era alcătuită din 409 ortodocși, 407 greco-catolici, 33 reformați, 15 mozaici, 11 romano-catolici și 6 adventiști.

Obiective memoriale 
Parcela Eroilor Români din Al Doilea Război Mondial este amplasată în cadrul cimitirului din localitate. În această parcelă sunt înhumați 60 de eroi cunoscuți și 19 eroi necunoscuți, în morminte comune.

Personalități 

Gheorghe Maior, unul dintre reprezentanții acestor locuri la Marea Unire din 1918 de la Alba Iulia.
Vasile Dragoș, istoric.
Ioan Samarghitan, preot.

Note 

Cerghid, Ungheni
Lista celor mai lungi 10 pontificate

Lista celor mai lungi zece pontificate ale papilor în Biserica Catolică cu un adaus:

 Sfântul Petru (30 - 64/67): 34 sau 37 de ani (detalii mai jos)
 Papa Pius al IX-lea (1846–1878): 31 de ani și 7 luni (11560 zile).
 Papa Ioan Paul al II-lea (1978–2005): 26 de ani 5 luni și 17 zile (9665 zile).
 Papa Leon al XIII-lea (1878–1903): 25 de ani, 4 luni și 29 zile (9280 zile).
 Papa Pius al VI-lea (1775–1799): 24 de ani și 6 luni (8962 zile).
 Papa Adrian I (772–795): 23 de ani și 10 luni (8728 zile).
 Papa Pius al VII-lea (1800–1823): 23 de ani și 5 luni (8559 zile).
 Papa Alexandru al III-lea (1159–1181): 21 de ani, 11 luni și  2 zile (8001 zile).
 Papa Silvestru I (314–335): 21 de ani și 11 luni.
 Papa Leon I (440–461): 21 de ani și o lună.
 Papa Urban al VIII-lea (1623–1644): 20 de ani, 11 luni și 23 zile (7663 zile).

Sfântul Petru
Locul Sfântului Petru în listă este o problemă disputată.

Lungimea pontificatului său este luată din surse tradiționale și astfel datele nu sunt sigure. (în particular, pentru data morții sunt considerați doi ani). În mod tradițional, Petru a locuit în Roma 25 de ani iar termentul pontificatului începe cu data investiturii de la Isus Cristos. 

Unii necatolici consideră că Petru nici nu ar trebui să fie în listă (și nici măcar lista papilor) pentru că papalitatea pe care o știm nu ar fi existat decât în ultimele secole. Ei ar consideră ocupanții locurilor 2-11 ca fiind cele mai lungi zece pontificate. Totuși aceste informații nu se bazează pe nici un fapt istoric sau de altă natură, concludent.

Catolicii, pe de altă parte, consideră că Sfântul Petru trebuie să fie în listă ca primul, în virtutea investirii de la Isus și special fiind primul episcop al Romei. Astfel, toți ceilalți papi sunt succesorii lui Petru.

Pentru a vedea ce este papalitatea, vezi papă.

Vezi de asemenea: Lista celor mai scurte 10 pontificate
Pontificate lungi
Sully Prudhomme

René Armand François Prudhomme (n. 16 martie 1839, Paris –  d. 6 septembrie 1907, Châtenay-Malabry), (Sully Prudhomme), a fost primul laureat al  Premiului Nobel pentru Literatură la 10 decembrie  1901.

Motivația Juriului Nobel 

"...ca o recunoaștere specială a artei lui poetice, vădind un înalt idealism, perfecțiune artistică și o rară îmbinare între calitățile inimii și cele ale intelectului" .

Viața 

S-a născut la Paris. Încă din adolescență era pasionat de științele exacte.După un stagiu în administrația uzinei metalurgice de la  Creusot și un început de studii de drept, se consacră literaturii, beneficiind de o moștenire care îi asigură independența materială.  
În cadrul societății literare "Conférence de La Bruyère" își citește primele versuri. Îi cunoaște pe Leconte de Lisle și pe José Maria de Heredia.În anul 1865 publică volumul de versuri de factură parnasiană Stances et poèmes. În volumele următoare Les solitudes și Les Vaines Tendresses, se manifestă un lirism personal oarecum surprinzător la un poet etichetat ca "parnasian". Evoluează către o poezie filosofico-didactică (La Justice,Le Bonheur), caracterizată de Ferdinand  Brunetière ca  o "încercare laborioasă și oarecum sterilă de a rezuma în versuri Critica rațiunii pure". În Le Zénith, preocupările lui Sully Prudhomme (care sunt și cele ale epocii sale) de a uni știința cu poezia în numele progresului devin și mai evidente. Virtuoz al sonetului, al formelor de versificație dificile, poetul practică tot mai mult o poezie persuasivă, în care "pledează" pentru idealul său scientist. 
În 1881 este ales membru al Academiei franceze.
Sully Prudhomme este înmormântat la cimitirul Père Lachaise din  Paris.

Opera

Poezie 

 Stances et poèmes (Stanțe și poeme), 1865
 Les épreuves 1866
 Les solitudes (Singurătațile), 1869
 La France, 1874
 Les Vaines Tendresses (Zădărniciile iubirii), 1875
 Le Zénith (Zenitul), 1876
 La Justice (Dreptatea), 1878
 Le Bonheur (Fericirea), 1888

Proză 

 Que sais-je? (filosofie), 1896
 Testament poétique (Testament poetic),  1901
 La Vraie religion selon Pascal (Adevărata religie după Pascal), 1905

Referințe critice 

"Domnul Sully Prudhomme este un filosof, și el a vrut să confere poeziei filosofice mai multă rigoare, mai multa exactitate decât ar fi avut ea vreodată.  Într-adevăr, el a realizat în exprimarea ideilor o claritate, în înlănțuirea raționamentelor o ordine, în expunerea ideilor o precizie ce nu au mai fost atinse. Iar filosofia pe care ne-o înfațișează impregnată de știința, atentă la descoperirile, la ipotezele istoriei naturale, ale fizicii, este cu adevărat filosofia zilelor" (Lanson, Historie de le littérature française).

Note

Legături externe 

  Biografie Nobel
  Biografie și bibliografie
  Enciclpoedia Britanică
 Poèmes:  i 
 Les Vaines Tendresses  HTML, PDF in libro veritas 

Nașteri în 1839
Decese în 1907
Laureați ai Premiului Nobel pentru Literatură
Laureați francezi ai Premiului Nobel
Poeți francezi
Scriitori francezi din secolul al XIX-lea
Membri ai Academiei Franceze
Scriitori francezi din secolul al XX-lea
Rona de Jos, Maramureș

Rona de Jos (în , în ) este satul de reședință al comunei cu același nume din județul Maramureș, Transilvania, România.

Etimologie 
Etimologia numelui localității: din hidron. Rona (< magh. rona „neted, câmpie" < sl. ravinŭ „șes, platou") + de + Jos.

Așezare 
Satul Rona de Jos este așezat în partea central-nordică a județului, pe valea Ronișoarei, la 12 km distanță de orașul Sighetul Marmației.
Comuna Rona de Jos se întinde pe valea Ronișoarei ce izvorăște din pădurea Hera. Ea este inconjurata de localitatile:Rona de Sus la est, Valea Viseului la nord, Sighetu Marmației, Crăciunești-Tisa, Vadu Izei și Valea Porcului.

Istoric 
Primele atestatări documentare apar în anul 1360, cu ocazia înnobilării familiei Ulici după Coriolan Suciu; în anul 1390, după Alexandru Filipașcu sau chiar în anul 1402 după Ioan Mihaly de Apșa. Numele Rona provine de la rudus, rodus, rondus însemnând aramă neprelucrată (conform, Alexandru Filipașcu). În apropierea localității (Crăciunești) s-a descoperit un depozit de bronzuri datând din secolele XIII-XII î.Hr. De asemenea, la exploatările de sare din apropiere, s-au găsit monede de aur și argint de pe vremea împăraților romani și bizantini (Comodus, Marcian, Vitelius etc.) (conform, Ioan Mihali de Apșa).

Economie 
  
Economia localității este una predominant agricolă, bazată pe cultura plantelor, pomicultură și creșterea animalelor.

Tradiții 

Satul este bogat în tradiții, conservând legende și întâmplări interesante. În tradiția locală se vorbește de un tunel care s-ar afla la hotarul de răsărit al satului (după Mihai Dăncuș, George Cristea - Maramureș, un muzeu viu în centrul Europei). Familiile Nan și Tivadar sunt cele mai vechi familii nobile românești din Rona de Jos (Ioan Mihali de Apșa, Joody Pal, Ioan M. Bota).

Monument istoric  
 Biserica de lemn „Nașterea Maicii Domnului” (sec. XVIII).

Personalități locale 
În Rona de Jos își au originile:
 Ioan M. Bota (1920–2021), preot profesor dr., autor a peste 600 de lucrări științifice, general

Imagini

Note 

Rona de Jos, Rona de Jos
Petru

Petru (grec. Πετρος (petros) = piatră) este nume de familie sau prenume masculin . Varianta regională mai rar folosită este Pătru. Diminutivele sale sunt: Petrișor, Petrică, Petricică.

Se poate referi la:

Regalitate 
 Petru cel Mare, țar al Rusiei
 Petru Aron, domnitor al Moldovei
 Petru Rareș, domnitor al Moldovei
 Petru Șchiopul, domnitor al Moldovei
 Petru Orseolo, al doilea rege al Ungariei
 Petru I al Bulgariei
 Pedro I al Braziliei
 Pedro al II-lea al Braziliei
 Pedro I al Portugaliei
 Pedro al II-lea al Portugaliei
 Pedro al III-lea al Portugaliei
 Pedro al IV-lea al Portugaliei (Pedro I al Braziliei)
 Pedro al V-lea al Portugaliei

Alte personalități 
 Petru (Apostol)
 Simon Petru un apostol cunoscut ca Sfântul Petru a cărui urmași sunt considerați papii din Roma
 Petru Damiani episcop catolic, cardinal, pustnic, reformator, învățător al Bisericii, declarat sfânt
 Petru Poni chimist, fizician, pedagog și mineralog român
 Petru Groza, politician român și prim-ministru în primul guvern comunist al României 
 Petru Mărgineanu un compozitor român
 Petru Maior reprezentant de frunte al Școlii Ardelene
 Petru Dobra un prefect, jurisconsult în timpul revoluției din 1848
 Petru Popescu este un romancier, scenarist și realizator de filme american de origine română

 Nume derivate:
 Petersburg denumirea unor localități
 St Peters o suburbie în Sydney, Australia
 Sânpetru denumirea unor localități din România
 Petrești denumirea unor localități din România

Vezi și 
 Petra (dezambiguizare)
 Petre (nume)
 Petroniu
 Petronius
 Petriș (dezambiguizare)
 Petreni (dezambiguizare)
 Petrești (dezambiguizare)
 Petricani (dezambiguizare)
 Petreasa (dezambiguizare)
 Petroșani
 Petrușeni
 Pătrăuți
 Pătrușești
 Pătrăhăițești
 Pătrângeni

 Listă de zile onomastice

Nume
Prenume masculine
Lagoa (Azore)

Lagoa este un oraș în sud-vestul insulei São Miguel din Azore. Are o populație de 14,126 (date din 2001). 

 Populație: 14 126
 Area: 45,57 km²
 Densitate: 209,98km²
 Cod poștal: 9???

Vezi și: Listă de orașe din Portugalia

Orașe din Portugalia
Apolodor din Damasc

Apolodor sau Apollodoros din Damasc (c. 60 - c. 125) a fost un arhitect greco-sirian, favorit al împăratului roman Traian. Este creditat cu numeroase monumente și clădiri, printre care:
 Podul lui Traian peste Dunăre;
 Forul lui Traian de la Roma;
 în acel For, Columna lui Traian, inaugurată la 12 mai 113: se află între Biblioteca greacă și Biblioteca latină iar în starea inițială, era în întregime colorată; statuia Împăratului Traian, aflată în vârful coloanei, a fost înlocuită la finele Evului mediu (în columnă se afla, într-o urnă de aur, cenușa lui Traian).

Apolodor construiește între anii 103-105 podul de peste Dunăre între Pontes (azi satul Kostol/Custura din Serbia) și Drobeta (Turnu-Severin de azi). Podul era lung de circa 1135 m, lat de circa 15 m, înalt de circa 19 m, fiind construit din bârne de lemn încrucișate, sprijinite de piloni construiți din piatră, caramidă, mortar și ciment natural numit „pozolană”, fabricat din cenușă vulcanică adusă din Italia). Nu se cunosc amănunte despre metoda de construcție, dar se presupune că Apolodor, cu ajutorul triburilor dace din sudul Carpaților (Oltenia actuală), aliate ale Romanilor și potrivnice lui Decebal, a deviat cursul Dunării și apoi a ridicat picioarele podului.

Odată cu construirea podului, au fost ridicate două castre numite Drobeta și Pontes, pentru paza podului. Accesul nu era posibil decât trecând prin aceste castre. La încetarea stăpânirii romane în Dacia, podul este distrus, poate chiar de autoritatea romană, pentru a împiedica incursiunile Gepizilor, Vizigoților și Carpilor în imperiu. Astăzi, pe malurile Dunării, încă se mai pot vedea picioarele podului. În 1858, Dunărea a înregistrat un nivel atât de scăzut încât s-au putut zări și construcțiile de sub apă.

Note 

Arhitecți
Oameni din Roma antică
Eponime ale craterelor de pe planeta Mercur
Isaia

Isaia (în ebraică ְישַׁעְיָהוּ, Yəšaʿyáhu) a fost un profet evreu. Și-a început activitatea în Ierusalim în anul morții regelui Azaria și a continuat-o sub regii Ioatam (740 – 736), Ahaz (736 – 716) și Iezechia (716 – 687).

Ideile de bază ale operei lui Isaia sunt: Dumnezeul lui Isaia este „cel sfânt”, Dumnezeu este singura realitate importantă, mesianismul, rămășițele - elita religioasă care este purtătoarea mesajului divin nealterat.

Partea aparținătoare lui Isaia este partea capitolelor 1-39 și se împarte în: profeții privitoare la tribul lui Iuda și Ierusalim (1-12), profeții privitoare la neamurile păgâne (13-23), marele apocalips (24-27), amenințări care încep cu „vai” (34-35) și o completare istorică (36-39).

După o veche tradiție iudaică, Isaia ar fi trăit până la începutul domniei lui Manase și ar fi fost ucis din ordinul acestui rege idolatru fiind tăiat cu fierăstrăul (690). Isaia a trăit într-un timp când marea putere asiriană a ajuns la culmea sa prin anul 722 î.Cr., anul prăbușirii regatului de nord. Isaia a avut un rol atât religios cât și politic iar prin puterea convingerilor sale și prin activitatea sa, a dezvoltat o teologie despre Dumnezeu și însușirile sale și despre raporturile Lui cu lumea. El ar fi prezis conform interpretărilor creștinilor (interpretări care nu îi conving pe evrei, care consideră că Isaia vorbește de o personificare a poporului Israel, nu discută despre Mesia) pe Mesia și împărăția mesianică cu atâtea amănunte încât Sfinții Părinți l-au numit „Evanghelistul Vechiului Testament”.

Cercetătorii Bibliei consideră că a existat un Proto-Isaia, care a scris capitolele 1-39, conținând cuvintele din sec. VIII î.e.n. ale unui profet, amplificate în secolul al VII-lea î.e.n., care conform autorilor evanghelici ar fi creat o adevărată școală de gândire în perioada 740 – 701, un Deutero-Isaia (cap. 40-55) care a scris în secolul al VI-lea î.e.n., spre sfârșitul captivității babiloniene și un Trito-Isaia (cap. 56-66), care ar putea fi de fapt mai mulți autori, a/au scris la Ierusalim după întoarcerea din exil.

Isaia este pomenit în Sinaxar în luna mai, ziua a noua :

Bineînțeles, poveștile din Sinaxar sunt fictive, de exemplu nimeni nu a descoperit mormântul lui David sau al lui Solomon. Mormântul nu mai poate fi identificat, deoarece a fost prăduit de Irod cel Mare, iar aurul și obiectele scumpe din el au dispărut înainte de Hristos. Conform 1 Regi 2:10 David a fost îngropat în Cetatea lui David, împreună cu strămoșii săi plus (ulterior) Solomon.

Note

Legături externe 
 Isaia, evanghelistul Vechiului Testament, 28 martie 2012, Teodor Dănălache, CrestinOrtodox.ro

Isaia