alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Harádics

Harádics (1899-ig Hradist, szlovákul Hradište pod Vrátnom, németül Hradisch) község Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Szenicei járásban.

Fekvése 
Szenicétől 13 km-re délkeletre fekszik.

Története 
1262-ben említik először. 1332-ben a pápai tizedjegyzék már említi a falu templomát. Lakói mészégetéssel, olajpréseléssel, hímzéssel foglalkoztak. Birtokosa a Pálffy család volt.

Vályi András szerint "HRADIS. vagy Hradistya. Tót falu Nyitra Várm. földes Ura a’ Nyitrai Káptalanbéli Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Szénásfalútól más fél, Brezovátol egy, Oszuszkához pedig fél mértföldnyire, Rákóczinak verekedésekor sokat szenyvedett, malma nevezetes, mind a’ két féle fája van elég, és sok meszet égetnek lakosai, legelője jó, réttye kövér."

Fényes Elek szerint "Hradist, tót falu, Nyitra vmegyében, Jablonczához 1/2 óra: 1088 kath., 5 evang., 20 zsidó lak. Kath. paroch. templommal, erdővel s vizimalommal. F. u. a gr. Erdődyné jókői uradalma. Ut. p. Nagy-Szombat."

A trianoni békeszerződésig Nyitra vármegye Szenicei járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 1042, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 701-en lakták, ebből 680 szlovák, 11 cseh, 7 magyar, 3 cigány.

2011-ben 676 lakosából 627.

Nevezetességei 
 Szent Márton tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1631-ben épült.
 A műemlék Mihály-malom.
 A falu gazdag népi hagyományokkal rendelkezik.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Harádics Szlovákia térképén
 Rövid ismertető szlovákul 
 E-obce.sk
Hradište pod Vrátnom (Hradist, Harádics, Hradisch) a Via Sancti Martini honlapján

Haradics
Nyitra vármegye települései
Jókút

Jókút ( szlovákul Kúty) község Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Szenicei járásban.

Fekvése 
Szenicétől 27 km-re délnyugatra fekszik.

Története 
A régészeti leletek tanúsága szerint a község területén már a kőkorszakban i. e. 2000 körül is éltek emberek. Később a bronzkor emberének i. e. 1500 és i. e. 700 közötti maradványai, valamint az i. e. 500 körül itt élt La Tène-kultúra emberének nyomai kerültek elő.

A mai települést 1468-ban Kuth néven említik először, Éleskő várának uradalmához tartozott. Később a Czobor család birtoka lett. 1645-ben a település leégett. 1678-ban három malom is működött a községben, amely 1736-tól a Habsburg család birtoka lett. 1707-ben egy feljegyzés még csak Szent Anna kápolnáját említi, de 1726-ra felépült a katolikus templom is, melynek tornya csak 1841-ben készült el.

Vályi András szerint "KÚTI. Tót falu Nyitra Várm. földes Ura a’ F. Király, lakosai katolikusok, fekszik Brodezkához 1/2 mértföldnyire, határja jól termő, jó kendert termesztenek, és árúlnak, fája, makkja, gubacsa, legelője van, földgye, réttye jó, piatzozása Sassinban."

Fényes Elek 1851-ben megjelent geográfiai szótárában "Kutty, Nyitra m. tót falu, a Miava vize mellett, a Holicstól Pozsonyba vivő országutban. Számlál 2264 kath., 11 zsidó lak. Kath. paroch. templom. Határa termékeny; különösen rétje sok és jó; erdeje s ligetei szépek; halászata a Miavában, főképen pedig a Morvában hasznos; kendert termeszt, s azzal kereskedik Morvaországban és Ausztriában; 3 vizimalma van. F. u. ő cs. k. felsége."  

A trianoni békeszerződésig Nyitra vármegye Szakolcai járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 2785, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 4136 lakosából 4011 szlovák, 56 cigány, 52 cseh volt.

2011-ben 4099 lakosából 3753 szlovák, 36 cseh és 24 cigány.

Nevezetességei 
Szent József tiszteletére szentelt barokk római katolikus temploma 1716 és 1726 között épült. Tornya 1841-ben készült el.

Neves személyek 
Itt hunyt el 1879-ben Andrej Ľudovít Radlinský szlovák író.
Itt született 1879-ben Jehlicska Ferenc teológiai tanár és szakíró.

Jegyzetek

Források 
 Hivatalos oldal
 Községinfó
 E-obce.sk
 Lev Zachar 1976: Neskorolaténske sídlisko pri Kútoch. Zborník Slovenského národného múzea 70 - História 16, 31–53.
 Radoslav Čambal 2017: Laténske osídlenie na Záhorí. Malacky a okolie 10 História, 53-66, 154.
 Marek Hladík - Marian Mazuch 2018: Včasnostredoveké pohrebiská na strednom a dolnom Pomoraví - Kontinuita či diskontinuita v interakcii pohrebného rítu s geografickým priestorom. Malacky a okolie 11 - História

Jokut
Nyitra vármegye települései
Kukló

Kukló (szlovákul Kuklov, németül Kuchelhof / Kuglhof) község Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Szenicei járásban.

Fekvése 
Szenicétől 25 km-re nyugatra fekszik.

Története 
1388-ban abban az oklevélben említik először, melyben Luxemburgi Zsigmond az éleskői uradalmat – melyhez Kukló is tartozott – hívének, Stíbor vajdának adja. Régi temploma a 14. században már állt. Később a saskői váruradalom tartozéka volt. 1720-ban malma és 39 adózó polgára létezett, mely közül 20 nemes. 1828-ban 238 házában 1704 lakos élt.

Vályi András szerint „KUKLO. Kugelhof. Tót falu Posony Várm. Földes Ura a’ F. Király, G. Batthyáni, és B. Jeszenák Uraságok, lakosai katolikusok, fekszik sík helyen, három fordúlóra van osztva határja, ’s terem rozsot, árpát, kendert, van réttye, erdeje, bora, búzája nints."

Fényes Elek szerint „Kukló, (Kugelhof), Pozson m. falu, a Miava bal partján, Nyitra vmegye szélén 1521 kath., 149 zsidó lak., kath. paroch. templommal, vizimalommal. Szántóföldjei sikon feküsznek s jól miveltetnek; sok kender, rozs; nemesitett juhtenyésztés; kétszer kaszálható rétek, derék erdő. F. u. a cs. kir. fam. s a sasvári uradalomhoz tartozik. Ut. p. Sz.-János.”

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Malackai járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 1285, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 762 lakosából 735 szlovák volt.

2011-ben 797 lakosából 744 szlovák.

Nevezetességei 
Szent István tiszteletére szentelt római katolikus temploma a 18. század végén, a régi gótikus templom felhasználásával épült klasszicista stílusban.

Neves személyek 
Itt született 1738-ban Papánek György (szk. Juraj Papánek) szlovák történész, a szlovák történelem első összefoglalója.
Itt született 1743-ban Papánek János piarista áldozópap és tanár.
Itt született 1891-ben Ján Pöstényi katolikus pap, pápai kamarás, újságíró, a Szent Adalbert Egylet titkára.
Itt szolgált Ján Pavelka (1807-1878) római katolikus plébános.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 

 Községinfó
 Kukló Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Kuklo
Pozsony vármegye települései
Laksárújfalu

Laksárújfalu (szlovákul Lakšárska Nová Ves, németül Laxar-Neudorf) község Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Szenicei járásban. Pálffytelek tartozik hozzá.

Fekvése 
Szenicétől 24 km-re délnyugatra fekszik.

Története 
A régészeti leletek alapján a község területe már a korai középkorban lakott volt, a 8. században szláv település állt ezen a részen.

A falut 1296-ban "Allaxar" néven említik először, 1392-ben Éleskő várának tartozéka volt. 1665-ben 28 család élt a településen. 1720-ban két malom is működött itt. A 18-19. században birtokosai a Batthyány, Zichy, Jeszenák és Hohenlohe családok voltak. Lakói kenderből szőttek vásznat.

Vályi András szerint "Laxa-Újfalu. Tót falu Pozsony Várm. földes Urai Gr. Batthyáni, és B. Jeszenák Uraságok, lakosai katolikusok, fekszik Laxa-vize folyása mellett; határja 2 nyomásbéli, rozsot, és kendert leginkább terem; szőleje nints, búzát, és zabot sem terem, erdeje van, piatza Sassinban."

Fényes Elek szerint "Ujfalu (Laksár), Poson m. tót falu, a Bur erdejében, Sasvárhoz délre egy mfd. Számlál 1270 kath., 50 zsidó lak. Kath. paroch. templom. Tágas határa homokos, de jól mivelt; kendert, rozsot, lent, kolompért sokat terem; roppant erdejének egy része fenyves; rétje elég. Vizimalmai is vannak. F. u. gróf Battyányi János örökösei."

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Malackai járásához tartozott. A település Laksár és Újfalu egyesítéséből jött létre.

Népessége 

1910-ben 1301, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 1031 lakosából 1001 szlovák volt.

2011-ben 1063 lakosából 1004 szlovák.

Neves személyek
Itt született 1906-ban Otomar Kubala A Hlinka Néppárt tagja, a Hlinka Gárda helyettes vezetője, majd a Szlovák Nemzeti Felkelés kitörését követően fővezére. 1946-ban kivégezték.
Itt szolgált 1876–1877-ban Agnelli József növénynemesítő, római katolikus pap.

Nevezetességei 
 Szent Lőrinc tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1729-ben épült barokk stílusban.
 Szent Simon kápolna.
 Pálffyteleken Szent Miklós tiszteletére szentelt harangtorony.
 Határában 1966-ban 119 hektáros halastavat létesítettek.

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Travelatlas.sk
 Laksárújfalu Szlovákia térképén
 Információk a községről
 E-obce.sk

Források 

A Szenicei járás települései
Pozsony vármegye települései
Pálffytelek

Pálffytelek (1899-ig Miklóstelek, szlovákul Mikulášov, németül Nickelhof) Laksárújfalu településrésze, egykor önálló falu Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Szenicei járásban.

Nevének eredete 
Nevének előtagját egykori birtokosáról, Pálffy Miklós hercegről kapta.

Fekvése 
Szenicétől 27 km-re délnyugatra fekszik.

Története 
Fényes Elek szerint „Nickelhof, puszta, Poson vmegyében, Ujfalu-Laksór fiókja, 300 kath. lak.”

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Malackai járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 241, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben Laksárújfalu 1031 lakosából 1001 szlovák volt.

Nevezetességei 
Szent Miklós tiszteletére szentelt harangtornya.

Források

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Pálffytelek Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Palffytelek
Pozsony vármegye települései
Luboka

Luboka (szlovákul Hlboké) község Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Szenicei járásban.

Fekvése 
Szenicétől 3 km-re délkeletre, a Miavai-dombság délkeleti részén, a Miava partján fekszik.

Története 
A község területe már a kőkorszakban lakott volt, a lengyeli kultúra népe telepedett itt meg.

Első írásos említése 1262-ből származik "Holbouk" néven. Egykor a galgóci uradalom része, majd a 13. század végétől Berencs várának tartozéka volt, végül Korlátkő várához tartozott. A 13. században lakói főként juhtenyésztéssel foglalkoztak, messze földön a legjobb minőségű gyapjút tőlük lehetett vásárolni. A mai község területén a középkorban négy kisebb település is állt. Ezek Kratnó, Ropó, Hlovek és Hitkó voltak, azonban a későbbi századok során megszűntek.

1715-ben 16 jobbágy és 38 zsellér háztartást számláltak a faluban. Első egyházi iskolája a 18. század végén nyílt. 1828-ban már 167 háza és 1168 lakosa volt. Az 1863-as tűzvész után a lakosság száma csökkent, 1869-ben már csak 631-en lakták. 1866-ban új iskolaépületet húztak fel.

A trianoni békeszerződésig Nyitra vármegye Szenicei járásához tartozott.

Népessége 
1910-ben 1192, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 863 lakosából 853 szlovák volt.

2011-ben 910 lakosából 864 szlovák.

Nevezetességei 
 Evangélikus temploma 1787-ben épült.
 Jozef Miloslav Hurban szobra a plébánia előtt áll, sírja a régi temetőben található.

Híres emberek 
 Itt volt evangélikus lelkész 1843-tól 1888-ban bekövetkezett haláláig Jozef Miloslav Hurban szlovák író, költő, politikus, a szlovák nemzeti mozgalom egyik vezére, a Matica slovenská egyik alapítója.
 Itt született 1847. január 10-én Svätozár Hurban-Vajanský író, publicista, irodalomkritikus, történész, Jozef Miloslav Hurban fia.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Hivatalos oldal
 A község a szlovák múzeumok oldalán
 Községinfó
 Luboka Szlovákia térképén
 E-obce.sk

A Szenicei járás települései
Nyitra vármegye települései
Nagykovalló

Nagykovalló (szlovákul Koválov, korábban Veľky Koválov) község Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Szenicei járásban.

Fekvése 
Szenicétől 10 km-re északnyugatra fekszik.

Története 
1392-ben említik először.

Vályi András szerint "Nagy, és Kis Koválló. Két tót falu Nyitra Várm. Nagy Kavallónak földes Ura a’ F. Király, amannak pedig G. Amade Uraság, lakosaik katolikusok, fekszik Kis Kavalló Chropovhoz nem meszsze, és annak filiája, ama pedig Sassinhoz egy mértföldnyire, határbéli földgyei közép termékenységűek, fájok, makkjok, termékeny, szőlejek van, legelőjök elég, malma helyben, piatzozások Szénásfalván."

Nyitra vármegye monográfiájában "Nagy-Kovaló, az Oreszko-hegy egyik nyúlványa alatt, Dojcstól északra fekvő tót község, 825 r. kath. vallásu lakossal. Posta- táviró- és vasúti állomása B.-Szt.-Miklós. Kath. temploma kőfallal van körülvéve. Épült a XVI. században. Kegyura a cs. és kir. család. A község 1394-ben Berencs várának tartozéka volt."

A trianoni békeszerződésig Nyitra vármegye Szenicei járásához tartozott.

Népessége 
1910-ben 780, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 657 lakosából 648 szlovák volt.

2011-ben 713 lakosából 706 szlovák.

Nevezetességei 
 Szent András tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1561-ben épült, 1785-ben barokk stílusban építették át.
 Szent Anna tiszteletére szentelt kápolnája 1846-ban épült.
 Szent Orbán, Szent Ambróziusz és Szent Hubertusz tiszteletére szentelt kápolnái.

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Nagykovalló Szlovákia térképén
 Travelatlas.sk
 E-obce.sk

Jegyzetek 

A Szenicei járás települései
Nyitra vármegye települései
Nagypetrős

Nagypetrős (1899-ig Nagy-Pritrzsd, szlovákul Prietrž) község Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Szenicei járásban.

Fekvése 
Szenicétől 5 km-re keletre fekszik.

Története 
A község területén már az újkőkorban, majd a korai szláv időkben is emberi település volt.

1262-ben "Petrus" néven említik először. Holics, majd Berencs várának uradalmához tartozott. Földesurai az Amadé, Nyáry, Majhényi, és Jaszenák családok voltak. A település és környéke az 1415 utáni időkben közvetlen kapcsolatba került a huszita eszmékkel. Csehországból a Morván át huszita harcosok is sokszor átkeltek és terjesztették hitüket. Az 1620-as Fehérhegyi csata után már tömegesen menekültek át a Morván hitüket megvalló protestánsok. 1591-ben megépült a község első fatemploma, melyet 1616-ban bővítettek. 1663-ban a török támadása következtében a falu a környék településeivel együtt elpusztult.

1715-ben 24 jobbágy, 22 zsellér és 4 szabad háztartása létezett. 1733-ban lebontották a régi templomot és iskolát. Még ebben az évben a Jeszenák család építtetett új artikuláris templomot ide. 1752-ben 119 család lakott a községben. Lakói főként mezőgazdasággal, vászonszövéssel foglalkoztak, de 8 malom is működött a településen.

Vályi András szerint "PRITZD, vagy Pritrszka. Tót falu Nyitra Vármegyében, földes Ura a’ Szakoltzai Ispotály, lakosai katolikusok, fekszik Szakoltzához közel, mellynek filiája, legelője szoros, szőleje tágas, és termékeny, fája van mind a’ kétféle, réttyei jók, piatza Szakoltzán, és Holitson, első osztálybéli."

Fényes Elek szerint "Pricsd, (Nagy), tót falu, Nyitra vmegyében, a Miava vize mellett, Szenicztől keletre egy órányira. Számlál 43 kath., 900 evang., 22 zsidó lak. Ékesitik a helységet a kath. és evang. anyaszentegyházak, a b. Jeszenák kastélya s gyönyörü gyümölcskerte. F. u. b. Jeszenák. Ut. p. Nagy-Szombat."

A trianoni békeszerződésig Nyitra vármegye Szenicei járásához tartozott.

Népessége 
1910-ben 1060, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 723 lakosából 710 szlovák volt.

2011-ben 697 lakosából 672 szlovák.

Nevezetességei 
Evangélikus temploma 1733-ban épült.

Híres emberek 
 Itt alkotott 1805 és 1815 között Bajza József Ignác kanonok, egyházi író.
 Itt született 1815-ben Paulinyi-Tóth László ágostai evangélikus lelkész.

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Nagypetrős Szlovákia térképén
 Travelatlas.sk
 E-obce.sk

Források 

Nagypetros
Nyitra vármegye települései
Rohó

Rohó (szlovákul Rohov) község Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Szenicei járásban.

Fekvése 
Szenicétől 6 km-re északra fekszik.

Története 
A települést 1471-ben "Rohov" néven említik először. Berencs várának uradalmához tartozott. 1569-től az Amade, Gvadányi, Héderváry, Nyáry, Zichy, Esterházy és Erdődy családok birtokolták. 1715-ben 4 jobbágy és 10 zsellércsalád lakta. 1720-ban említik szőlőskertjét. 1752-ben 18 család élt a településen. 1787-ben 60 házában 333 lakos élt, akik mezőgazdasággal, szőlőtermesztéssel foglalkoztak.

Vályi András szerint "ROHO. Tót falu Nyitra Várm. földes Urai több Uraságok, lakosai katolikusok leginkább, fekszik Szénásfaluhoz fél mértföldnyire; szőleje, ’s fája tűzre, és épűletre van, réttye nints elég, legelője szoros, földgyét néhol a’ záporok járják."

Fényes Elek szerint "Rohó, tót falu, Nyitra vmegyében, 256 kath., 15 evang., 31 zsidó lak. Kath. paroch. templom; vizimalom; F. u. a berencsi uradalom. Ut. p. Holics."

Nyitra vármegye monográfiájában "Roho, tót község Ribek mellett, 267 r. kath. vallásu lakossal. Posta helyben van, táviró- és vasúti állomása Szenicz. Kath. temploma 1616-ban épült. Sírboltjában nyugszik gróf Gvadányi József. A községben van Herber Lipót lovag csinos régi kastélya, melyet báró Horeczky Ferdinánd építtetett. Ugyanő volt a község földesura is; de előtte 1472-ben a község Berencsvár tartozéka volt."

A trianoni békeszerződésig Nyitra vármegye Szenicei járásához tartozott. 1924-ben nagy tűzvész pusztította a falut.

Népessége 
1910-ben 325, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 409 lakosából 402 szlovák volt.

2011-ben 400 lakosából 382 szlovák.

Nevezetességei 
 Szent Katalin tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1628 és 1636 között épült reneszánsz stílusban. A 18. század közepén átépítették.
 Klasszicista kastélya a 19. század elején épült.

Neves személyek 
 Az itteni templomban nyugszik Gvadányi József.
 Itt született 1819-ben Horeczky Ferenc prépost-kanonok.

Külső hivatkozások 
 A község a régió információs oldalán
 A község a Berencsi kistérség honlapján 
 E-obce.sk
 Obce info.sk
 Travelatlas.sk

Jegyzetek 

A Szenicei járás települései
Nyitra vármegye települései
Sándorfa

Sándorfa (szlovákul Prievaly, korábban Šándorf, németül Schandorf) község Szlovákiában, a Nagyszombati kerület Szenicei járásában.

Fekvése 
Szenicétől 20 km-re délre található.

Története 
A települést 1439-ben említik először. Ekkor "Svancendorf", magyarul pedig "Zenthgwrgh", azaz Szent-György néven találjuk. 1531-ben "Sbantisdorf", 1578-ban "Sancydorf" és 1600-ban már "Sándorf" néven, mint Korlátkő vár tartozéka szerepel. A 15. századtól több nemes család birtoka, melyek közül a legjelentősebbek a Korlátkői, az Apponyi, a Bossányi és a Motesiczky családok voltak. A középkorban mezőváros volt fejlett kézművességgel. Jelentőségét növelte, hogy itt haladt át a Budáról Prágába menő kereskedelmi út. Később mezővárosi rangját elveszítette.

Fényes Elek szerint "Sándorf, tót m. v., Nyitra vmegyében: 1139 kath. 104 zsidó lak. – Van kath. paroch. temploma, és Synagoga. Egy fertálynyira innen láthatók a régi korlátkői várnak omladékai a Fejér hegyek északi csucsán. Ut. p. Nagyszombat."

Nyitra vármegye monográfiája szerint "Sándorf, a Kis-Kárpátokban a Klineczberg nevü hegy tövében, Korlátkő közelében fekvő tót falu 1184 túlnyomóan r. kath. és kevés izr. vallásu lakossal. Postája van, táviró- és vasúti állomása Jablonicz. Sándorf, a plébánián őrzött régi okmányok szerint, Imre király alatt 1200-ban már mezőváros volt. Kath. temploma egyike a legrégiebbeknek és fallal van körülvéve. Épült 1143-ban. Kegyura gr. Apponyi Gusztáv és hg. Windischgrätz Alfréd. Az izraelitáknak imaházuk van itt. 1895-ben tűzvész pusztította el a községnek nagy részét. Jelenleg hg. Windischgrätz Alfrédnek van itt nagyobb birtoka."

A trianoni békeszerződésig Nyitra vármegye Szenicei járásához tartozott.

Népessége 
1910-ben 992, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 878 lakosából 865 szlovák volt.

2011-ben 958 lakosából 905 szlovák.

Híres személyek
Itt szolgált Miskovics József római katolikus plébános.

Nevezetességei 
 Mihály arkangyal tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1714-ben épült, 1988-ban restaurálták.
 Hétfájdalmú Szűzanya kápolnája 1820-ban épült.
 Nepomuki Szent János, Szent Flórián és Szent Vendel szobrai.

Külső hivatkozások 
 A község információs portálja 
 E-obce.sk
 Obce info.sk
 Sándorfa Szlovákia térképén

Jegyzetek 

Sandorfa
Nyitra vármegye települései
Szlovén ábécé

Az szlovén ábécé a latin íráson alapul, a szlovén nyelv írására szolgál, és 25 betűt tartalmaz:

A, B, C, Č, D, E, F, G, H, I, J, K, L, M, N, O, P, R, S, Š, T, U, V, Z, Ž

Történet

A szlovén ábécé az 1840-es évek közepén jött létre a Ljudevit Gaj által a Cseh ábécéből kialakított horvát ábécéből (gajica). Ez előtt az ábécé egyes betűi különböztek a jelenlegi ábécé betűitől: a mai Š-et például általában ∫, ∫∫ vagy ɾ jelölte, a Č-t a T∫CH, CZ, T∫CZ, TCZ betűkapcsolatokkal jelölték, a Ž-t az Š-hez hasonlóan ∫, ∫∫ vagy ∫Z jelölte, ezen kívül – némi latin hatásra – az I és az Y csereszabatos volt (bár utóbbit inkább az orosz ы-ből származó szavakban használták), de egyúttal a J jelölésére is használták. Ezen kívül gyakoriak voltak a dupla betűk, valamint általános volt a W használata a V helyett.

Később Adam Bohorič megreformálta ezt a korai ábécét, egységesítette a több formában írt betűket. A mai c, č, s, š, z, ž betűket a bohoričában z, zh, ∫, ∫h, s, sh jelölte.

A fentiekkel egy időben több ábécé-variáns is megjelent (például metelčica, dajnčica), kisebb-nagyobb sikerrel használták is őket, de végül is a Gaj-féle ábécé nyert az idők során.

Szlovén ábécén kívüli betűk 
A q, w, x, y betűket nem használják a hivatalos szlovén írásban. Az idegen nyelvekből átvett szavak a kiejtés szerint írandók, például az angol express szó a szlovén nyelvtan szabályai szerint ekspress-nek írandó. Ezzel szemben a latin betűs tulajdonneveket nem írják át. A diakritikus jelek ( például á, đ, ü) nem módosítják a betűk helyét az ábécében.

Külső hivatkozások
Omniglot.com

Latin eredetű ábécék
ábécé
Morvaőr

Morvaőr (szlovákul Stráže) Sasvár–Morvaőr északi településrésze, egykor önálló község Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Szenicei járásban.

Fekvése 
Szenicétől 18 km-re délnyugatra, a Miava jobb partján fekszik.

Nevének eredete 
Neve onnan származik, hogy a Morva közelében fekvő település egykor a székely határőrvidékhez tartozott.

Története 
Területén már az újkőkorban is éltek emberek. A bronzkorban a hallstatti kultúra, később a laténi kultúra népe lakott ezen a területen, mely a római korban is lakott volt. A szlávok a 8. században telepedtek meg itt.

A település a 13. században már létezett. 1287-ben Albert osztrák hercegé volt, akitől 1291-ben III. András visszaszerezte. Ezután a Hont-Pázmány nemzetségé és a tőlük származó Bazini és Szentgyörgyi grófoké.

Morvaőrt írott forrásban 1392-ben Ewr néven említik először, amikor Luxemburgi Zsigmond más birtokokkal együtt a lengyel Stiboric Stíbornak adja. A település fontosságát igazolja, hogy itt vezetett át a Nagyszombatból Prágába menő út. A Stíbor család kihaltával 1435-ben a Czoborok zálogbirtoka lett. A 16. század második felében a Czoborok mellett a Révayak és a Bakicsok birtokosok a településen. Ekkor délről a török elől menekülő magyarok és a Morván túlról habánok költöztek a településre. Később ezek a népek beolvadtak a környező szlovákságba. 1605-ben a közelében ütköztek meg Bocskai István hajdúi a császári csapatokkal. A visszavonuló császáriak felgyújtották a települést. A török is kétszer égette fel Morvaőrt. 1620-ban pestis pusztított. 1703-ban Károlyi Sándor kuruc serege foglalta el. 1749 és 1762 között Mária Terézia férjének, Lotaringiai Ferenc hercegnek a birtoka volt és később is királyi birtok maradt. 1831-ben kolerajárvány pusztította lakosságát, 1876-ban pedig árvíz öntötte el. 1886-ban nagy tűzvész pusztított.

Vályi András szerint "STRÁZSA. Két tót falu Nyitra Várm., egygyiknek földes Ura a’ Fels. Tsászár, fekszik Sassinhoz nem meszsze, és annak filiája; Ispotállya is van; másiknak pedig földes Ura Gr. Apónyi Uraság, ez fekszik Krakovánhoz közel, mellynek filiája; Miava vize foly közöttök; lakosaik katolikusok, és evangelikusok; határbéli földgyeik jól termők, vagyonnyaik külömbfélék."

Fényes Elek szerint "Strázsa, tót falu, Nyitra vgyében, Sasvárhoz 1 fertálynyira: 1295 kath., 5 evang., 23 zsidó lak. Termékeny határ; schweiczi tehenészet, vizi malmok; sok jó rét. F. u. Ő csász. királyi felsége."

A trianoni békeszerződésig Nyitra vármegye Szenicei járásához tartozott. Ma Sasvárral együtt képezi Šaštín-Stráže várost.

Népessége
1910-ben 1453, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben Sasvár–Morvaőr 5005 lakosából 4777 szlovák, 103 cigány, 75 cseh volt.

Források

Külső hivatkozások 
 Sasvár-Morvaőr hivatalos oldala
 Sasvár-Morvaőr oldala
 Alapinformációk
 sasvár-Morvaőr Szlovákia térképén

Morvaor
Nyitra vármegye települései
Dan Brown

Dan Brown (Exeter, New Hampshire, 1964. június 22. –) amerikai regényíró, művészettörténész.

Élete 
Exeterben, New Hampshire államban nőtt fel. Apja, Richard, matematikatanár, 1997 óta nyugdíjas. Anyja, Connie, írónő. Testvérei Valerie és Gregory. Brown a Phillips Exeter Academy-n érettségizett 1982-ben, New Hampshire-ben.

Ezt követően Los Angelesbe ment, ahol zenészként és zeneszerzőként dolgozott. 1993-ban visszatért a régi iskolájába, és ott tanár lett. Felesége, Blythe, festészettel és történelemmel foglalkozik. Tagja a Mensa nevű társaságnak, amely a magas intelligenciájú embereket tömöríti.

Műveinek kritikája 
Dan Brown műveinek vallás- és kultúrtörténeti hátterét tudományos szempontból irreálisnak, következtetéseit több esetben történelemhamisításnak tekintik. Néhány példa: a Harvardon nincs szimbilológia szak; a 7. században a Vatikán orgyilkosairól beszélni értelmetlenség, mivel a pápai udvar csak a 15. században telepedett le a Vatikánban; az olimpiai játékokat Zeusz, nem pedig Aphrodité tiszteletére tartották; a Sion-rend egy antiszemita és szabadkőműves-ellenes szervezet volt és nem egy kvázi feminista csoport. A szerző felelőssége, hogy elmossa a fikció és a realitás közötti vonalat, továbbá hozzájárul a napjainkban divatos összeesküvés-elméletekhez.

Munkássága

CD 
 SynthAnimals
 Perspective (1990, Dalliance kiadó)
 Dan Brown (1993, DBG Records kiadó)
 Angels & Demons (1995, DBG Records kiadó)
 Musica Animalia (2003)

Humoros írások 
 187 Men to Avoid (1995)
 The Bald Book (1998)

Regények 
 Digitális erőd (1998)
 Angyalok és démonok (2000)
 Angyalok és démonok – Illusztrált díszkiadás (2005)
 A megtévesztés foka (2001)
 A Da Vinci-kód (2003)
 A Da Vinci-kód – Illusztrált díszkiadás (2004)
 Az elveszett jelkép (2009)
 Inferno (2013)
 Eredet (2017)

Filmek 
 A Da Vinci-kód (2006, Brown vezető producerként)
 Angyalok és démonok (2009)
 Inferno (2016, Brown vezető producerként)

Magyarul 

Angyalok és démonok. Regény; ford. Bori Erzsébet; Gabo, Bp., 2003
A Da Vinci-kód. Regény; ford. Bori Erzsébet; Gabo, Bp., 2004
A megtévesztés foka. Regény; ford. Mihály Árpád; Gabo, Bp., 2005
Digitális erőd. Regény; ford. Bori Erzsébet; Gabo, Bp., 2005
A Da Vinci-kód; ford. Révbíró Tamás; Reader's Digest, Bp., 2005 (Reader's Digest válogatott könyvek)
Akiva Goldsmanː A Da Vinci-kód. Illusztrált forgatókönyv. A film kulisszatitkai; előszó Dan Brown, Ron Howard, Brian Grazer, utószó John Calley; Gabo–Broadway Books, Bp.–New York, 2006
Az elveszett jelkép; ford. Bori Erzsébet; Gabo, Bp., 2009
Inferno; ford. Bori Erzsébet, Dante-idézetek ford. Babits Mihály, Nádasdy Ádám; Gabo, Bp., 2013
A Da Vinci-kód; Bori Erzsébet ford. felhasználásával Turcsányi Jakab; Gabo, Bp., 2016
Eredet; ford. Turcsányi Jakab; Gabo, Bp., 2018
Vad szimfónia; ford. Papolczy Péter; Gabo, Bp., 2020

Jegyzetek

További információk 

 A szerző honlapja
 A bírósági ítélet szerint A da Vinci-kód nem plágium
 Szerzői adatlapja a Molyon

Amerikai írók
1964-ben született személyek
Élő személyek
New Hampshire-iek
II. Konstantin (ellenpápa)

Constantinus II. Konstantin (? – 769. augusztus 6.) néven lépett fel a történelemben, és ezzel a 10. ellenpápa lett. Az egyházfőt megválasztó zsinaton több érdeket is képviselő pártok harcoltak egymás ellen. Amikor 767 júniusában meghalt I. Pál pápa, a katonaság képviselői Constantinust választották meg a keresztény egyház vezetőjének.

A szíriai Nepi városában született. Apját Tiberiusnak nevezték. Sohasem lépett papi pályára, a krónikák szerint Constantinus laikus volt, azonban bátyja hercegként nagy befolyással bírt a katonaság körében, így 767. július 5-én választották meg a legfőbb egyházi méltóság viselésére.

Azonban nem volt egyedül erre a hivatalra, hiszen a választók longobárdok által támogatott része Philippust jelölte erre a hivatalra, míg a klérus egyiküket sem támogatta. Erős lombard segítséggel végül 768-ban lemondatták, és IV. István pápa megválasztása és felszentelése után a Cella Nova kolostorba vonult el, ahol egy év múltán 769-ben meg is halt.

Ellenpápák
769-ben elhunyt személyek
Fülöp (ellenpápa)

Fülöp (Philippus), (? – 769. július 31.) lépett fel Szent Péter trónjának követelőjeként 11.-ként a történelem folyamán. Valójában csak egyetlen napig viselhette álhivatalát. A katonai párt jelöltje, II. Konstantin ellen nevezték ki pápává.

Életéről, származásáról szinte semmit nem tudni. A római San Vito-templom káplánja volt, amikor 767 nyarán meghalt I. Pál pápa, és a pápaválasztó zsinaton a viták eredményeként a katonák egy csoportja II. Konstantint választotta meg egyházfőnek. Kristóf, a pápai hivatal egykori kancellárja a longobárdokat hívta segítségül, hogy eltávolítsák a jogtalanul megválasztott Konstantint a pápai trónról. Waldipert, Desiderius longobárd király követe harcba szállt az ellenpápával, és a várost dúló csaták során végül 768 júliusában sikerült lemondatni Konstantint.

Ekkor Waldipert önkényesen kijelölte Philippust a keresztény egyház fejének 768. július 31-én, de a klérus, és azon belül Kristóf hevesen ellenezte a döntését. Így még aznap meg is fosztották a pápai tróntól Philippust, aki ezután visszatért kolostorába. A pápaválasztó zsinat végül III. (IV.) István választotta meg a Szentszék élére.

Források 
 Reinhard Barth: Pápák: Szent Pétertől XVI. Benedekig. Pécs: Alexandra. 2008. 86. o. .
 
 Eugenio Susi: Filippo antipapa. In: Enciclopedia dei Papi. Roma. 2000. Online elérés

Ellenpápák
769-ben elhunyt személyek
Szentistvánfalva

Szentistvánfalva (1888-ig Popudin, szlovákul Popudiny) Szentistváncoborfalva része, korábban önálló község Szlovákiában a Nagyszombati kerületben a Szakolcai járásban.

Fekvése 
Szakolcától 10 km-re délre fekszik. Hivatalos magyar nevét 1888-ban templomának védőszentjéről kapta.

Története 
1392-ben "Popudym" néven említik először. Berencs várának uradalmához tartozott, később a saskői és holicsi uradalom része volt. A 17. században habánok telepedtek le a faluban, akik fazekassággal foglalkoztak. 1730 és 1773 között a falu a szakolcai jezsuiták birtoka, később a holicsi uradalom része, így a Habsburg család birtoka. 1715-ben 17 ház állt a faluban, melynek neve a 18. században Szentistvánkirályfalva volt. 1828-ban 52 házában 448 lakos élt.

Vályi András szerint "POPUDIN. Tót falu Nyitra Vármegyében, földes Ura a’ F. Tsászár, lakosai katolikusok, és másfélék is, fekszik Holicsnak szomszédságában, mellynek filiája, ’s határja is hozzá hasonlító."

Fényes Elek szerint "Popudin, tót falu, Nyitra vmegyében, ut. post. Holicshoz 3 fertály órányira: 311 kath., 131 zsidó lak. F. u. ő cs. k. felsége."

Nyitra vármegye monográfiája szerint "Szent-Istvánfalu, Holicstól délkeletre, 7 kmre. Lakosainak száma 365. Ezeknek nagyobb része tótajku és r. kath. vallásu. Magyar- és németajku, továbbá ág. ev. és izr. vallásu csak kevés van köztük. Posta-, táviró- és vasúti állomása Holics. Kath. temploma 1831-ben épült. A Rákóczy-szabadságharcz alkalmával e község határában két ízben volt ütközet. A lakosok gyakran találnak régi pénzeket és érmeket, leginkább az Árpád-házi királyok idejéből, továbbá Zsigmond lengyel királytól, I. Lipóttól és Bethlen Gábor fejedelemtől. Földesurai gyakran változtak. Ezek voltak a Fehérváryak, Majthényiak, Tersztyánszkyak, Pallachovicsok és Gersichek. A községet hajdanta magyarok lakták."

1910-ben Szentistvánfalvának 392, túlnyomórészt szlovák lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Nyitra vármegye Szakolcai járásához tartozott. 1954-ben Coborfalvával egyesítették.

Nevezetességei 
Római katolikus temploma 1831-ben épült, Szent István király tiszteletére barokk-klasszicista stílusban.

Külső hivatkozások 
 Szentistváncoborfalva hivatalos oldala
 E-obce.sk
 Községinfó
 A község Szlovákia térképén
 A község a régió honlapján

Jegyzetek 

Szentistvanfalva
Nyitra vármegye települései

sk:Popudinské Močidľany
Coborfalva

Coborfalva (1888-ig Mocsidlán, szlovákul Močidľany) Szentistváncoborfalva településrésze  Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Szakolcai járásban.

Fekvése 
Szakolcától 10 km-re délre fekszik.

Története 
Vályi András szerint "MOCSIDLAN. Tót falu Nyitra Várm. földes Ura a’ F. Király, lakosai katolikusok, fekszik Holicshoz nem meszsze, és annak filiája, határja ollyan mint Vidováné."

Fényes Elek szerint "Mocsidlán, tót falu, Nyitra vmegyében. Ut. p. Holics mellett; 481 kath., 18 zsidó. F. u. ő cs. kir. felsége.
" 

A trianoni békeszerződésig Nyitra vármegye Szakolcai járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 460, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben Szentistváncoborfalvának 843 lakosából 834 szlovák volt.

Források 

Coborfalu
Nyitra vármegye települései

en:Popudinské Močidľany
cs:Popudinské Močidľany
fr:Popudinské Močidľany
it:Popudinské Močidľany
nl:Popudinské Močidľany
sk:Popudinské Močidľany
war:Popudinské Močidľany
Farkashelyvidovány

Farkashelyvidovány (szlovákul Dubovce) község Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Szakolcai járásban. Farkashely és Vidovány falvak egyesítésével jött létre.

Fekvése 
Szakolcától 12 km-re délre fekszik.

Története 
A község területén már a kelták korában kisebb vár állt, mely azonban még a 14. század előtt elpusztult. Farkashely neve a szláv vlk (= farkas), Vidovány falu neve pedig védőszentjének, Szent Vidnek nevéből származik. 1392-ben mindkét település Holics várának tartozéka volt.

Vidovány első írásos említése 1553-ból származik. A falu 1600 és 1720 között lényegében a mai iskola, az iskolaudvar és a kertészet területén állt. Birtokosa Fogarasi gróf volt, akinek halála után özvegye a birtokot a Habsburg családnak adta el, akik holicsi uradalmukhoz csatolták. A Vidoványi-patakra halastavat is építettek. A 17. század Habsburg ellenes harcai során többször dúlták kuruc és császári hadak. 1812-ben orosz, 1866-ban porosz hadak vonultak itt át.

1828-ban Farkashely 67 házát 467-en, Vidovány 40 házát 178-an lakták. 1866-ban a porosz hadak nyomában kolerajárvány tört ki, melynek napi 5-10 áldozata volt, így a Vieszka felé menő út jobb oldalán új temetőt kellett nyitni.

Vályi András szerint " VLKOVÁN, v. Vluskován. Tót falu Nyitra Várm. fekszik Radosócznak szomszédságában, és annak filiája; határja középszerű, fája van mind a’ kétféle, és réttye is."

Fényes Elek szerint " Vleszkován, Nyitra m. tót f. Radosóczhoz 3 fertály. 395 kath., 4 evang., 20 zsidó lak. F. u. ő cs. kir. felsége. Ut. p. Holics."

Vályi András szerint "VIDOVÁN. Tót falu Nyitra Várm. földes Ura a’ F. Király, és több Uraságok, lakosai katolikusok, fekszik Radosoveczhez nem meszsze, és annak filiája; határja ollyan, mint Vleskováné." 

Fényes Elek szerint "Vidován, Nyitra m. tót f. Radosóczhoz 1/2 óra, 253 kath., 11 zsidó lakos. F. u. ő cs. k. felsége. Ut. p. Holics."

A trianoni békeszerződésig mindkét falu Nyitra vármegye Szakolcai járásához tartozott. Farkashely és Vidovány községeket 1954-ben egyesítették.

Népessége 
1910-ben Farkashelynek (Vlčkovany) 502, Vidoványnak (Vidovany) 267, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben az egyesített községnek 666 lakosából 658 szlovák volt.

2011-ben 654 lakosából 611 szlovák.

Nevezetességei 
 Farkashely Szent Zsófia tiszteletére szentelt temploma 1866 és 1868 között épült.
 Vidovány Szent Antal temploma 1902-ben épült.

Külső hivatkozások 
 Farkashelyvidovány hivatalos oldala
 Községinfó
 Farkashelyvidovány Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Jegyzetek 

Farkashelyvidovany
Farkashely

Farkashely (1899-ig Vlcskován, szlovákul Vlčkovany) Farkashelyvidovány község része, 1954 előtt  önálló község  Szlovákiában a Nagyszombati kerületben a Szakolcai járásban.

Fekvése 
Szakolcától 12 km-re délre fekszik.

Története 
1393-ban Volcsfalva néven említik először, Holics várának tartozéka volt. Nevét a közelében fekvő Vlč-völgyről (azaz Farkas-völgyről) kapta. Közelében a falutól délre emelkedő Zámčiska-hegyen már a kelták korában kisebb vár állt, mely azonban még a 14. század előtt elpusztult. 1828-ban Farkashely 67 házában  468 lakos élt.

Vályi András szerint ""' VLKOVÁN, v. Vluskován. Tót falu Nyitra Várm. fekszik Radosócznak szomszédságában, és annak filiája; határja középszerű, fája van mind a’ kétféle, és réttye is.'

Fényes Elek szerint " Vleszkován, Nyitra m. tót f. Radosóczhoz 3 fertály. 395 kath., 4 evang., 20 zsidó lak. F. u. ő cs. kir. felsége. Ut. p. Holics."''

A trianoni békeszerződésig Nyitra vármegye Szakolcai járásához tartozott. 1954-ben a szomszédos Vidovány faluval egyesítették.

Népessége
1910-ben 502, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben az egyesített községnek 666 lakosából 658 szlovák volt.

Nevezetességei 
Szent Zsófia tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1866 és 1868 között épült. Belső festése 1905-ben készült.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Farkashelyvidovány hivatalos oldala
 Községinfó
 Farkashely Szlovákia térképén

Farkashely
Nyitra vármegye települései
Vidovány

Vidovány (szlovákul Vidovany)  Farkashelyvidovány község része Szlovákiában a Nagyszombati kerületben a Szakolcai járásban.

Fekvése 
Szakolcától 12 km-re délre fekszik.

Története 
A község területén már a kelták korában kisebb vár állt, mely azonban még a 14. század előtt elpusztult. Vidovány neve védőszentjének Szent Vidnek nevéből származik. 1392-ben  Holics várának tartozéka volt. Első írásos említése 1553-ból származik. A falu 1600 és 1720 között lényegében a mai iskola, az iskolaudvar és a kertészet területén állt. Birtokosa Fogarasi gróf volt, akinek halála után özvegye a birtokot a Habsburg családnak adta el, akik holicsi uradalmukhoz csatolták. A Vidoványi-patakra halastavat is építettek.  A 17. század Habsburg ellenes harcai során többször dúlták kuruc és császári hadak. 1812-ben orosz, 1866-ban porosz hadak vonultak itt át.  1828-ban Vidoványnak 40 háza 178 lakossal. 1866-ban a porosz hadak nyomában kolerajárvány tört ki, melynek napi 5-10 áldozata volt úgy, hogy a Vieszka felé menő út jobb oldalán új temetőt kellett nyitni.

Vályi András szerint "VIDOVÁN. Tót falu Nyitra Várm. földes Ura a’ F. Király, és több Uraságok, lakosai katolikusok, fekszik Radosoveczhez nem meszsze, és annak filiája; határja ollyan, mint Vleskováné.
" 

Fényes Elek szerint "Vidován, Nyitra m. tót f. Radosóczhoz 1/2 óra, 253 kath., 11 zsidó lakos. F. u. ő cs. k. felsége. Ut. p. Holics.
" 

A trianoni békeszerződésig Nyitra vármegye Szakolcai járásához tartozott. Farkashely és Vidovány községeket 1954-ben egyesítették.

Népessége
1910-ben  Vidoványnak (Vidovany) 267, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben az egyesített községnek 666 lakosából 658 szlovák volt.

Nevezetességei 
 Szent Antal tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1902-ben épült.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Farkashelyvidovány Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Vidovany
Nyitra vármegye települései
Felsőlopassó

Felsőlopassó (szlovákul Lopašov) község Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Szakolcai járásban.

Fekvése 
Szenicétől 9 km-re északnyugatra fekszik.

Története 
A község területén már az újkőkorban is éltek emberek.

1297-ben Lapassow néven említik először. A holicsi, majd 1552-től a berencsi uradalomhoz tartozott. A Czobor családtól 1730-ban a jezsuiták vásárolták meg, 1773-ban a Habsburgok birtoka lett. Lakói főként mezőgazdasággal foglalkoztak. 1787-ben 267 lakosa volt.

Vályi András szerint "LOPASÓ. Tót falu Nyitra Várm. földes ura a’ F. Tsászár, lakosai katolikusok, fekszik Radosoveczhez nem meszsze, és annak filiája, határja jól termő."

Fényes Elek szerint "Lopassó, tót falu, Nyitra vmegyében, Radosócz mellett: 246 kath., 3 zsidó lak. F. u. ő cs. kir. Felsége. Holicshoz 2 1/2 óra."

A trianoni békeszerződésig Nyitra vármegye Szakolcai járásához tartozott.

Népessége 
1910-ben 256, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 283 lakosából 282 szlovák volt.

2011-ben 319 lakosából 313 szlovák.

Nevezetességei 
 Római katolikus temploma 1842-ben épült.

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Felsőlopassó Szlovákia térképén
 Travelatlas.sk
 Ismertető szlovák nyelven 
 E-obce.sk

Jegyzetek 

Felsolopasso
Nyitra vármegye települései
Felsőrados

Felsőrados (1899-ig Radosócz, szlovákul Radošovce) község Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Szakolcai járásban.

Fekvése 
Szakolcától 10 km-re délkeletre fekszik, az 51-es út mentén.

Története 
A mai falu helyén állt korábbi települést a husziták pusztították el 1429-ben. Ennek a településnek mára csak temploma maradt fenn, amely a 12–13. századból származik. A mai falut 1473-ban Rassich néven említik először, a holicsi uradalomhoz tartozott. 1554-ben I. Ferdinánd királytól vásártartási jogot kapott. 1560-ban az egész falu leégett. 1730-ban a település a szakolcai jezsuiták birtoka lett, majd a rend megszüntetése után Habsburg birtok. Lakói főként mezőgazdasággal, szövéssel, növényi olajok előállításával és árusításával, valamint szőlőtermesztéssel foglalkoztak. A községben zsidó közösség is élt, akik 1830-ban zsinagógát építettek.

Vályi András szerint "RADOSÓCZ. Radosovcze. Egygyik Mezőváros, másik Tót falu Nyitra Vármegyében, egygyiknek földes Ura a’. F. Tsászár; másiknak pedig Gróf Erdődy Uraság; ez fekszik Dombóhoz közel, mellynek filiája; a’ Mezőváros fekszik Szakolczához másfél mértföldnyire; lakosaik katolikusok, és másfélék, határbéli földgyeik közép termékenységűek, vagyonnyaik meglehetősek, második osztálybéliek."

Fényes Elek szerint "Radosócz (Radosov), tót m.-város, Nyitra vmegyében, ut. p. Holicstól keletre 1 mfdnyire: 989 kath., 7 evang., 87 zsidó lak. Kath. paroch. templommal, vizimalmokkal, s országos vásárokkal. F. u. ő cs. k. felsége"

A trianoni békeszerződésig Nyitra vármegye Szakolcai járásához tartozott.

Népessége 
1910-ben 1073, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 1800 lakosából 1781 szlovák volt.

2011-ben 1817 lakosából 1744 szlovák.

Nevezetességei 
 Szűz Mária születése tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1560-ban épült, a 18. század második felében átépítették. A 19. század végén historizáló gótikus-reneszánsz stílusban építették át. 1888-ban a templom plébánosa rövid ideig Csernoch János későbbi esztergomi érsek, bíboros-hercegprímás volt.
 Szent Szaniszló kápolnája 1820-ban épült.
 A falunak gazdag népi hagyományai és népszokásai vannak.

Külső hivatkozások 
 Hivatalos oldal
 Községinfó
 Felsőrados Szlovákia térképén
 Felsőrados térképe
 E-obce.sk

Jegyzetek 

Felsorados
Nyitra vármegye települései
Horvátberek

Horvátberek (1899-ig Mokriháj, szlovákul Mokrý Háj) község Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Szakolcai járásban.

Fekvése 
Szakolcától 3 km-re délre fekszik.

Nevének eredete 
Magyar nevét arról kapta, hogy 1635-ben Horvátfaluként is említik.

Története 
1569-ben említik először, a falu első lakói délről érkezett, a török elől menekülő horvátok voltak. Régi temploma 1595-ben épült, ez a temető közepén állt egykor. 1602-ben 79 ház állt a faluban, melyben 179 lakos élt. 1605-ben a Pálffy családnak 14 adózó jobbágycsaládja lakott a településen. A Bocskai-szabadságharc idején a hadak elpusztították, lakói a közeli Szakolcán kerestek menedéket. Egyházi anyakönyvei 1629-től vannak vezetve. 1631-ben Czobor Imre, holicsi ispán panaszt emel Szakolca városának, hogy horvátberki jobbágyai fát loptak az erdeiből. 1663-ban a török elleni harcok miatt itt táborozó katonaság a végsőkig sanyargatta a falut. 1730-ban egy tűzvészben 12 ház égett le. 1733-ban az egyházi vizitáció feljegyzi, hogy a régi templom rossz állapotban van. 1739-ben birtokvita keletkezett a szomszédos Berencs urával, Nyári Józseffel a szakolcai hegy egy részének birtokáért. A Mária Terézia uralkodása alatt kiadott urbárium szerint 125 jobbágy, valamint 2 házzal rendelkező és 9 ház nélküli zsellér élt a településen. 1852-ben építették fel a ma is álló templomot.

Vályi András szerint "MOKRIHAJ. Tót falu Nyitra Várm. földes Ura Szakolcza Városa, lakosai katolikusok, fekszik Szakolczához közel, és annak filiája, földgye közép termékenységű, piatzozása Szakolczán, legelője tsekély, szőleje termő."

Fényes Elek szerint "Mokriháj, tót falu, Nyitra vmegyében, Szakolczához 3 fertálynyira. Táplál 813 kath., 9 zsidó lak. Szántóföldei termékenyek. Rétjei jók. Ut. p. Holics."

A trianoni békeszerződésig Nyitra vármegye Szakolcai járásához tartozott. 1936-ban nagy tűzvész pusztított a faluban.

Népessége 
1910-ben 783, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 569 lakosából 551 szlovák volt.

2011-ben 660 lakosából 634 szlovák.

Nevezetességei 
 Római katolikus temploma 1852-ben épült klasszicista stílusban.

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Horvátberek Szlovákia térképén
 A község története (szlovákul)

Jegyzetek 

Horvatberek
Nyitra vármegye települései
Kátó

Kátó (szlovákul Kátov) község  Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Szakolcai járásban.

Fekvése 
Szakolcától 4 km-re nyugatra fekszik.

Története 
1452-ben említik először.

Vályi András szerint "KATTO. Tót falu Nyitra Várm. földes Ura a’ Fels. Tsászár, lakosai katolikusok, fekszik Holicshoz nem meszsze, és annak filiája, határjában odhány bőven terem, kertyei jók, fája elég van, legelője jó, malma helyben, piatzozása Holicson, és Szakólczán."

Fényes Elek geográfiai szótárában "Katov, Nyitra m. tót falu, közel ut. p. Holicshoz, a Morva mellett: 535 kath., 40 evang., 1 zsidó lak. Nemesitett juhtenyésztés; halászat a Morvában. F. u. ő cs. k. felsége."  

A trianoni békeszerződésig Nyitra vármegye Szakolcai járásához tartozott.

Népessége 
1910-ben 506, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 565 lakosából 544 szlovák volt.

2011-ben 585 lakosából 545 szlovák.

Nevezetességei 
 Szent Imre herceg tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1910-ben épült.

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Kátó Szlovákia térképén
 Travelatlas.sk
 Képek Kátóról
 Alapinformációk
 E-obce.sk

Jegyzetek 

Kato
Nyitra vármegye települései
Kisdiós

Kisdiós (1899-ig Oreszkó, szlovákul Oreské) község Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Szakolcai járásban.

Fekvése 
Szakolcától 9 km-re északnyugatra fekszik.

Története 
1392-ben említik először.

Vályi András szerint "ORESZKO. Tót falu Nyitra Várm. földes Ura a’ F. Tsászár, lakosai katolikusok, fekszik Radosócznak szomszédságában, mellynek filiája, határja ollyan mint Veszkováé."

Fényes Elek szerint "Oreszko, tót falu, Nyitra vmegyében, Radosocz mellett: 261 kath., 4 zsidó lak. F. u. ö cs. k. felsége. Ut. p. Holics."

A trianoni békeszerződésig Nyitra vármegye Szakolcai járásához tartozott.

Népessége 
1910-ben 274, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 342 lakosából 335 szlovák volt.

2011-ben 358 lakosából 350 szlovák.

Külső hivatkozások 
 Hivatalos oldal
 Községinfó
 Kisdiós Szlovákia térképén

Jegyzetek 

Kisdios
Nyitra vármegye települései
Kiskovalló

Kiskovalló (szlovákul Koválovec) község Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Szakolcai járásban.

Fekvése 
Szakolcától 10 km-re délkeletre fekszik.

Története 
1394-ben "Kiskowalow" alakban említik először, Berencs várának uradalmához tartozott. Birtokosai az Amadé, a Nyáry, a Zichy és Majtényi családok voltak. A 19. században a Vietoris és Kuffner családok tulajdona. Lakói főként mezőgazdasággal és szőlőtermesztéssel foglalkoztak. Az asszonyok hímeztek és vásznat szőttek. 1715-ben 15 adózó és 22 zsellér háztartása volt. 1787-ben 81 házában 467, 1828-ban 49 házában 344 lakos élt.

Vályi András szerint "KOVALLO. Nagy, és Kis Koválló. Két tót falu Nyitra Várm. Nagy Kavallónak földes Ura a’ F. Király, amannak pedig G. Amade Uraság, lakosaik katolikusok, fekszik Kis Kavalló Chropovhoz nem meszsze, és annak filiája, ama pedig Sassinhoz egy mértföldnyire, határbéli földgyei közép termékenységűek, fájok, makkjok, termékeny, szőlejek van, legelőjök elég, malma helyben, piatzozások Szénásfalván."

A trianoni békeszerződésig Nyitra vármegye Szakolcai járásához tartozott.

Népessége 
1910-ben 360, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 137-en lakták, ebből 135 szlovák, 1 cseh, 1 pedig morva nemzetiségű.

2011-ben 151 lakosából 136 szlovák.

Nevezetességei 
 A falu Szent Márton tiszteletére szentelt temploma 1821-ben épült klasszicista stílusban. Oltárképét Franz Schön készítette 1819-ben.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Községinfó
Koválovec (Kiskovalló) a Via Sancti Martini honlapján
 Kiskovalló Szlovákia térképén
 Rövid ismertető
 E-obce.sk

Kiskovallo
Nyitra vármegye települései