Balatonhenye

Balatonhenye község Veszprém vármegyében, a Tapolcai járásban. A település eredetileg Szent István magyar király korától az 1950-es megyerendezésig Zala vármegyéhez tartozott.

Fekvése 

A Balatontól légvonalban 8 kilométerre, közúton 11 kilométerre északra, a Henyei-hegy keleti lábánál fekvő település. Délről Köveskál, nyugatról Monostorapáti, északról Kapolcs, délkeletről Monoszló határolja. Csak közúton közelíthető meg: a Balaton felől a 71-es főútról Révfülöpnél vagy Zánkánál letérve Köveskálon át, ahonnan a 7313-as útból kiágazó 73 126-os út vezet a faluba.

Balatonhenye természetföldrajzilag a Balaton-felvidék e szakaszára jellemző, a tóparti hegysor mögött megbújó medencék egyikében, a mindössze két község területét magában foglaló Monoszlói-medencében fekszik. Ez a terület a Balaton-felvidék egyik legrejtettebb völgye, áthaladó útja nincsen, de még a két itt található zsákfalu, Monoszló és Balatonhenye között sincs közúti összeköttetés.

A falu fölött, a Kapolcs felé vezető sárga turistajelzést követve gyönyörű kilátóhely helyezkedik el közvetlenül az egykori kolostor helye mellett. Látni innen szinte az egész Káli-medencét, a Balatont, a Hegyestű bazaltorgonáit, s Kapolcs felé továbbhaladva a Balaton-felvidék káprázatosan szép, még érintetlen erdein és mezein kirándulhatunk. A település határában ered, és annak főutcáján végighalad a Burnót-patak.

Története 
Nevét először 1181-ben említették írásban, Henney alakban. A területén feltárt régészeti leletek tanúsága szerint már az ókori rómaiak idejében lakott hely volt: a 19. század végén előbb egy római temetőt tártak fel, majd az egyik lakos telkén újabb hasonló leletekre bukkantak, egy nő sírjára, római feliratos sírkőre, valamint egy Ámort ábrázoló kőszobortöredékre.

1365-ből származó feljegyzések szerint a falu mai határától északra egykor pálos kolostor állt, amelyet az Árpád-korban építettek Árpád-házi Szent Margit tiszteletére. Az egykori kolostor környékét ma Margit-kertnek nevezik.

Fennmaradt oklevelek szerint 1262-ben lakosai a veszprémi vár nemes jobbágyai voltak. A későbbiekben a falu egy része a veszprémi várhoz, más része a Szent Mauríciusz Monostorhoz tartozott. Utóbbi 1489-ben és 1542-ben is birtokolt itteni területeket. Ekkoriban két részét különböztették meg a településnek, Alsó- és Felsőhenyét. A törökök legalább kétszer pusztítottak a településen, először 1548-ban, majd 1572-ben, de később is támadásoknak lehetett kitéve, mert 1610-ben és 1611-ben is lakatlan faluként említik az írások.

A későbbi századokban a következőképpen alakult a falu lakóinak száma: 1828-ban 623, 1851-ben 742, 1890-ben 688, 1910-ben 643, 1930-ban 617, 1949-ben 580 fő élt a településen. Ekkortól rohamos fogyásnak indult a falu lakóinak száma, az 1990-es években már 200 alá csökkent a lélekszám. 1910-ben egy kivételével az összes lakosa magyar volt, vallás szerint 282-en a római katolikus, 293-an a református, 63-an pedig az evangélikus felekezethez tartoztak. A lakóházak száma 1939-ben 143, 1968-ban 132 volt.

Balaton- előnevét azért kapta, mert Zala vármegyében – amelyhez 1950-ig tartozott –  Ördöghenye és Petőhenye nevű községek is léteztek. 1848 előtt kisnemesi jellegű község volt, csak nyolc jobbágycsalád élt itt. Ennek oka, hogy a hegyes-völgyes domborzat miatt nagybirtok nem tudott kialakulni. Az 1870-1880-as években Kerkapoly Károly pénzügyminiszternek volt itt egy 30 hold területű gyümölcsfaiskolája és kertészete. Teleki János kertész több jófajta gyümölcsöt termesztett, amelyeknek nevet is adott.

Közélete

Polgármesterei
 1990–1994: 
 1994–1998: Szalai József (független)
 1998–2002: Szalai József (független)
 2002–2006: Szalai József (független)
 2006–2010: Ifj. Szalai István (független)
 2010–2013: Szalai István (független)
 2013–2014: Kovács Csaba Károly (független)
 2014-2019: Kovács Csaba Károly (független)
 2019-től: Kulin Miklós György (független)

A településen 2013. június 23-án időközi polgármester-választást tartottak az előző polgármester lemondása miatt.

Népesség 
A település népességének változása:

	 
A 2011-es népszámlálás idején a lakosok 99,1%-a magyarnak, 1,9% németnek, 0,9% cigánynak mondta magát (0,9% nem nyilatkozott; a kettős identitások miatt az végösszeg nagyobb lehet 100%-nál). A vallási megoszlás a következő volt: római katolikus 58,3%, református 13%, görögkatolikus 0,9%, felekezeten kívüli 20,4% (7,4% nem nyilatkozott).

Nevezetességei 
 Református templomát 1911-12-ben építették olasz kőművesek a középkori Alsóhenye templomának alapjaira neogótikus stílusban. Két harangja van, a nagyobbikat 1912-ben, a kisebbiket 1926-ban kapta, mindkettő Seltenhofer Frigyes soproni műhelyéből való. Istentiszteleteket ma már nem tartanak benne, állapota leromlott, felújításra szorul.
 Római katolikus temploma a 18. században épült.
 A volt református parókia épülete a 18. században épült barokk stílusban, a református templom mellett található. Ez az épület kapott először modernebb mászókéményt a faluban a régi szabad kémény helyére a 20. század legelején, amit aztán egyre több háztulajdonos átvett a településen.
 A falu egykori református iskolája 1933-ban épült, Győző Molnár Sáráról nevezték el. Ma imaházként használják a falu református hívei.
 A Kenessey-házat (Kossuth u. 125.) Darnay Mózes jómódú nemes építtette 1844-ben, amelyet veje, Kenessey Károly örökölt. Oszlopos tornácának árkádsora három ívből áll. Eredeti nádteteje a 19. században leégett, de újranádaztatták, és csak az 1960-as években kapott cserépborítást. 1937-ben vizesedés miatt a két régi kemencét elbontották, az új fölé pedig zárt mászókéményt készítettek a tetőtér padlásításával egy időben, a padláson azonban az eredeti szabad kémény nyílása megmaradt, azon át távozott a füst a szabadba. Az 1940-es évek elején a szoba fűtése is korszerűbb lett, ekkor került az addigi kívül fűtős cserépkályha helyére belül fűtős csempés kályha, Patonai Árpád tapolcai kályhásmester munkája.
 Az Ágoston-ház (Kossuth u. 91.) egykor Ágoston Dezső tulajdona volt. Oszlopos tornácának árkádsorát három ív alkotja. Két régi cserépkályháját 1932-ben, illetve 1976-ban bontották el.
 A Balogh-kúria (Kossuth u. 45.) Balogh Dezső jómódú nemesé volt egykor, s 1856-ban épült a homlokzaton látható évszám szerint. Kosáríves árkádsora hat ívből áll, de 1984-ben ebből az első teljesen, a második félig el volt falazva, és az egész épület rossz állapotban volt. Azóta felújították a házat, s a befalazásokat is elbontották.

Jegyzetek

További információk 
 A község honlapja

Veszprém megye települései
Zala vármegye települései
Káli-medence