Heretgia

Una heretgia (del llatí haeresis) és una creença o teoria controvertida o nova, especialment religiosa, que entra en conflicte amb el dogma establert. Es diferencia de l'apostasia, que és la renúncia formal o abandó d'una religió, i la blasfèmia, que és la injúria o irreverència cap a la religió.

S'utilitza sobretot en referència al cristianisme, el judaisme i l'islam.

Per als catòlics, si una doctrina era herètica, calia condemnar-la i perseguir-ne els seus adeptes. La Inquisició era l'encarregada d'aquesta feina, tot i que deixava l'execució de les penes a la justícia secular, per tal de no infringir la interdicció bíblica de matar. La mala reputació de la institució i la persecució violenta (amb tortures i penes de mort) van fer que el Concili del Vaticà II transformés la institució el 1965 en Congregació de la Doctrina de la Fe.

Avui dia, fora de l'estat de la Ciutat del Vaticà, l'església catòlica només pot castigar els herètics dins de l'institut amb penes morals, en imposar prohibicions d'exercir un ofici o en excomunicar portadors d'opinions considerades com herètiques. Els historiadors conserven l'ús de la paraula heretgia per referir-se a corrents religiosos dissidents respecte de l'Església establerta. Fora de l'església catòlica, als estats que accepten el principi de la llibertat d'expressió, les opinions cohabiten i el delicte d'opinió està abolit per les Constitucions.

Inicis 
A partir del  van aparèixer arreu d'Europa tot un seguit de moviments que maldaven per una major participació dels laics en l'esfera espiritual, tant dins com fora de l'església, i que en especial buscaven reformular el concepte de “vida apostòlica”, tot vinculant-lo a la lliure predicació de l'evangeli i a la pobresa. Les beguines, els càtars o el Lliure Esperit als marges de l'església, o els ordes mendicants en el seu si, en són bon exemple. La majoria d'aquests moviments van articular a més l'experiència espiritual femenina, almenys en els seus primers estadis.

Tipologia 
En la història del catolicisme hi ha hagut heretgies en tots els temps: en l'edat antiga, en l'edat mitjana i en l'actualitat. Les de l'antiguitat s'originaven quan un jerarca de l'Església elaborava una doctrina que d'altres jerarques consideraven herètica; mentre que les heretgies del món medieval es donen quan un grup de fidels, descontent amb el funcionament de l'Església catòlica, es torna receptiu a la prèdica d'una doctrina herètica. El descontentament dels fidels amb l'Església es produïa sempre com a reacció al fet que, per la seva acumulació de riquesa i poder, la jerarquia eclesiàstica no vivia segons els principis de l'Evangeli i, doncs, no satisfeia les necessitats espirituals dels fidels que exigien als clergues que donessin un exemple de vida cristiana.

De fet, els moviments religiosos que donaren origen a la Reforma Protestant eren, en els seus orígens, uns moviments herètics de tipus medieval; la cosa que els diferencia dels seus predecessors és que aconseguiren triomfar sobre la repressió i bastir esglésies pròpies.

Heretgies cristianes primitives 
 gnosticisme
 els antitactes
 els barbelites
 adamisme
 els ofites
 els caïnites
 les agapetes
 el valentinianisme
 maniqueisme
 paulacianisme
 priscil·lianisme
 montanisme
 novacianisme
 sabel·lianisme
 arianisme
 acacianisme
 pelagianisme
 agnosticisme

 nestorianisme
 monofisisme o eutiquianisme
 monotelisme
 adopcionisme
 unitarisme
 donatisme
 luciferianisme
 audianisme
 marcionisme

Heretgies medievals 
 baanisme
 iconoclastes
 el bogomilisme
 els valdesos
 el catarisme
 joaquimites
 els hussites
 el dolcinianisme
 els fraticelli

Segles XVI-XVIII 
 el protestantisme
 antinomisme
 l'anabaptisme
 jansenisme
 Alumbrados
 il·luminisme
 quietisme i molinisme

Heretges i heretgies moderns 
 Teologia de l'alliberament
 Hans Küng, pel seu refús de la Infal·libilitat pontifical

Referències