alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Vlastimil Horváth

Vlastimil Horváth (* 18. října 1977 Vlašim) je český zpěvák, který se 12. června 2005 stal vítězem druhého ročníku soutěže Česko hledá SuperStar.

Biografie 
Zpěvák, jehož jméno je spojeno s vítězstvím ve druhé řadě soutěže Česko hledá Superstar. Muzikální schopnosti však projevoval již od útlého věku a v letech teenagerovských úspěšně koncertoval ve vlastní skupině. Vlasta svým odhodláním a přístupem k hudební tvorbě dosáhl díky své osobnosti respektu v českém showbyznysu.

Za debutové album „Místo zázraků“ dostal platinovou desku a v roce 2005 byl diváky zvolen Objevem roku v anketě Český slavík. Stejně úspěšný byl i v anketě Deska roku Allianz 2005, kde získal cenu za nejprodávanější debutové album. O rok později vydal další CD „Do peří nefoukej“ a nazpíval titulní píseň pro televizní seriál Horákovi „Láska stala se nám osudem“, který se vysílal v České televizi. Se singlem „Adios“ se Vlasta Horváth zúčastnil českého národního kola Eurosong. Nazpíval rovněž píseň k pohádce Zdeňka Trošky „Nejkrásnější hádanka“. K dalším významným počinům patří hostování na turné skupiny Čechomor.

Hlavním a zásadním je pro Vlastu Horvátha jeho kapela, se kterou nyní vystupuje. Tvorba nových písní je důkazem, že Vlasta Horváth je zpěvákem vyzrálým, o čemž svědčí jeho jasná umělecká představa. V roce 2012 vydal nový singl s názvem „Téma lásky“ (hudba Vlasta Horváth, text Viktor Dyk). Rok poté druhý singl „To máme znát“ (hudba Vlasta Horváth, text Eliška Hlavová) a svoji první vánoční píseň „Přihořívá“ (hudba Vlasta Horváth, text Eliška Hlavová).

Dne 1. 8. 2014 vydal své v pořadí třetí CD s názvem „To máme znát“. Po hudební stránce je to výhradně autorské album Vlasty Horvátha, které obsahuje songy laděné do pop-rocku s bluesovým cítěním. Za pozornost stojí i texty, které mají hloubku a cit.

Další jeho aktivitou je účinkování v RockOpeře Praha v rockové opeře „Oidipus Tyranus“, kde alternuje s Kamilem Střihavkou, v rockové opeře „Antigona“ a v metal opeře „7 proti Thébám“. V neposlední řadě stojí za zmínku jeho působení jako pedagoga na Mezinárodní konzervatoři Praha. Vyučuje zde interpretaci na oddělení Rockové opery a Popu.

Dne 1.3. vychází v pořadí již čtvrté – po hudební i textové stránce výhradně autorské CD. CD kromě 10 nových písní obsahuje i bonusovou píseň – Dneska jsem tvůj. O text této písně se postaral český zpěvák, textař, skladatel, multiinstrumentalista, muzikálový herec a producent Viktor Dyk.

Diskografie

S kapelou Frenzy 
 Frenzy (2003) – klip Stále to cítím

Sólová alba 
 Místo zázraků (24.10.2005) – klip Víra Nevinná
 Do peří nefoukej (1.11.2006) – klipy Adios, Zoufale sám
 To máme znát (31.7.2014) – klipy Téma lásky, To máme znát, Kousek mýho já
 Stále nevěřím (1.3.2019) – klipy Stále nevěřím, Běž dál ke svým snům, Světlo v duši

Jiné 
 Česko hledá SuperStar Top 12 (2005) – píseň Mandy
 SuperVánoce (2005) – píseň Jsou svátky

Externí odkazy 
 
 Oficiální stránka Vlasty Horvátha
 Vlasta Horváth na Maxmuzik.cz

Čeští zpěváci
Česko hledá SuperStar
Narození v roce 1977
Romští zpěváci
Žijící lidé
Objevy roku v anketě Český slavík
Čeští Romové
Muži
RockOpera
Narození ve Vlašimi
Rakolusky

Rakolusky jsou vesnice v severovýchodní části okresu Plzeň-sever, část obce Bohy. Katastrální území měří 231,55 ha.

Název 
Název vesnice je složeninou, v jejíž druhé části je obsaženo staročeské onomatopoické sloveso luskati, a znamená tedy osadu lidí, kteří louskali raky. V historických pramenech se název vsi objevuje ve tvarech: Rakolusky (1542, 1543, 1597), Hracholusky (1589), Rakolusy (1616) nebo Rakolaus (1785 a 1838).

Historie 
První písemná zmínka o Rakoluscích  pochází z roku 1228, kdy vesnice patřila klášteru svatého Jiří na Pražském hradě. V roce 1529 koupil Mikuláš Sviták z Landštejna od poručníků nezletilého Jetřicha mladšího Bezdružického z Kolovrat krašovské panství za 3 250 kop míšeňských grošů včetně Rakolusek. Během třicetileté války byla vesnice zčásti pobořena švédskými vojáky. Roku 1678 prodal Norbert Adolf Miseroni z Lisonu celé krašovské panství včetně Rakolusek plaskému klášteru, který je držel až do svého zrušení roku 1785.

Rakolusky si zachovala svůj charakter malého zemědělského sídla. Zástavba je tvořena rodinnými domy, rekreačními chalupami a chatami.

Přírodní poměry 
Ves leží deset kilometrů jihovýchodně od Kralovic v nadmořské výšce okolo tří set metrů v ohybu řeky Berounky. Rakolusky ležely na hranici přírodních parků Hřešihlavská a Horní Berounka, které byly nahrazeny přírodním parkem Berounka. Ze vsi je výhled na skály v rezervaci Třímanské skály na protějším břehu Berounky.

Obyvatelstvo

Obecní správa 
Po zrušení patrimoniální správy byly Rakolusky od roku 1850 osadou obce Bohy. Jako samostatná obec se oddělily v roce 1922. V letech 1961–1990 patřily ke Kozojedům a od 24. listopadu 1990 jsou opět částí obce Bohy.

Kultura 
Zpěvák Jan Vyčítal zmiňuje Rakolusky v písni Song o rakoluský knajpě nad řekou (Maggie's Farm) z alba Modlitba za Wimpyho a Wabiho.

Pamětihodnosti 
Na návsi stojí kaplička se zvonicí. Západně od vsi proti proudu řeky je vodácké tábořiště Na Rybárně.

Galerie

Reference

Literatura 
 Irena Bukačová, Jiří Fák, Karel Foud: Severní Plzeňsko I; Nakladatelství Českého lesa, Domažlice 2001, 
 Kralovicko – kronika regionu, ročník 2002/2003, číslo 2, Karel Rom, 2002

Externí odkazy 
 

Vesnice v okrese Plzeň-sever
Sídla v Plaské pahorkatině
Sídla na Berounce
Bohy
Třímanské skály

Třímanské skály je přírodní rezervace na pravém břehu řeky Berounky v katastrálních územích Hřešihlavy a Třímany, částech obce Kladruby v okrese Rokycany. Rezervace leží v přírodním parku Berounka. Chráněné území je v péči Krajského úřadu Plzeňského kraje.

Předmět ochrany 
Rezervace byla zřízena 15. ledna 1991 na základě vyhlášky Ministerstva životního prostředí ČR ze 14. prosince 1990 na ploše 27,10 ha pro ochranu původních porostů skalních stepí a reliktních borů, které jsou vzhledem k podloží ojedinělé.

Geologie a geomorfologie 
Třímanské skály leží v Radnické vrchovině, která je jedním z geomorfologických okrsků Kralovické pahorkatiny, jež náleží do geomorfologického celku Plaská pahorkatina. Horninový podklad na pravém nárazovém břehu meandru Berounky tvoří břidlice svrchního proterozoika. Jsou zde četné skalní výchozy, údolní svahy, na jejichž úpatí se vytvářejí svahové usazeniny (tzv. deluvia), jsou pokryté sutí.

Dostupnost 
Přírodní rezervace Třímanské skály leží přibližně 300 metrů směrem na západ od Hřešihlav. Jižní polovinou chráněného území prochází červeně značená turistická cesta.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 

Přírodní rezervace v okrese Rokycany
Chráněná území v Plaské pahorkatině
Chráněná území v Česku vyhlášená roku 1990
Lesy v okrese Rokycany
Lesy v Plaské pahorkatině
Skalní útvary v Plzeňském kraji
Skalní útvary v Plaské pahorkatině
Přírodní park Berounka
Kladruby (okres Rokycany)
Grand Prix Kanady 2005



Grand Prix Kanady 

Grand Prix Air Canada

 12. červen 2005
 Okruh Montreal
 70 kol x 4,361 km = 305,270 km
 739. Grand Prix
 5. vítězství Kimi Räikkönena
 141. vítězství pro McLaren

Výsledky

Pořadí v cíli

Nejrychlejší kolo 
 Kimi RAIKKONEN McLaren 	1'14.384 - 211.062 km/h

Vedení v závodě 
 1-32 kolo Giancarlo Fisichella
 33-38 kolo Fernando Alonso
 39-48 kolo Juan Pablo Montoya
 49-70 kolo Kimi Räikkönen

Postavení na startu 
 Modře – startoval z boxu

Zajímavosti 
 Rubens Barrichello vystoupil po 60 na podium
 Michael Schumacher jel 151 GP za Ferrari

Externí odkazy 
 

Grand Prix Kanady
Tatrovická lípa

Tatrovická lípa byla nejmohutnější památný strom České republiky. Koncem 20. století ale došlo k poškození jejího kmene, takže její rozměry výrazně klesly. Lípa stále žije, i když není v dobrém stavu.

Základní údaje 
 název: Tatrovická lípa
 výška: 23 m
 obvod: 1650 cm (1983), 1122 cm (1998)
 věk: 300 let
 sanace: ano, po rozpadu kmene
 zdravotní stav: 3 (1983), 4 (1998, po poškození)
 souřadnice: 50°16'42.56"N, 12°42'2.81"E

Strom roste vlevo za zatáčkou při cestě severně z obce.

Stav stromu a údržba 
Tatrovická lípa vznikla srůstem výmladků původního stromu, jehož kmen se rozpadl. Jelikož výmladky typicky vyrůstají u země, kde byl původní kmen nejširší, dosáhl obvod polykormonu velmi rychle vysokých hodnot. Srostlice tvořená deseti kmeny ale byla poškozena při vichřici roku 1997 (vylomen byl hlavní kmen o obvodu 1145 cm; tři další poškozeny) a obvod klesl na 1122 cm.
I tuto hodnotu je vhodné brát s určitou rezervou, neboť mnohé kmeny jsou oddělené a některé zcela odumřely. V současnosti (2011) drží Tatrovická lípa obvodem kmene mezi našimi stromy čtvrté místo.

Po rozlámání kmene byla provedena sanace zbytku stromu a stažení koruny, přesto není zdravotní stav dobrý.

Další zajímavosti 
Lípa byla roku 1992 jako jeden z 9 stromů České republiky zařazena do katalogu zvlášť cenných stromů na Zemi.

Památné a významné stromy v okolí 
 Tatrovický buk
 Lípa v Křemenité (zanikla)
 Kaasův buk (Dolní Nivy, pod kopcem Kamenný vrch u Křemenité)
 Klen v Mezihorské
 Jirákova lípa (Dolní Nivy, 6 km JZ)
 Topol v zatáčce (6,5 km J)
 Dub ve Vintířově (6,5 km J)

Odkazy

Reference

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Sokolov
 Lípa malolistá
 Tatrovice
 Památný strom v Česku

Externí odkazy 
 
 Fotografie Tatrovické lípa foto.mapy.cz

Památné lípy malolisté v Česku
Památné lípy v okrese Sokolov
Památné stromy v Krušných horách
Tatrovice
Mort

Mort je humoristická fantasy kniha Terryho Pratchetta. Je to čtvrtá kniha série Úžasná Zeměplocha a první se zaměřením na Smrtě, v předchozích knihách pouze vedlejší postavy.

Obsah 

V pubertě byl Mort značně odlišný od zbytku rodiny, a tedy nevhodný pro pokračování v rodovém zaměstnání. Názor jeho otce, Lezka, byl, že až příliš četl, což ho odrazovalo od praktických činností. Proto ho poslal na trh, kde si mistři vybírají svoje nové učedníky.

Morta si žádný mistr nechtěl vybrat, ale ten chtěl zůstat až do konce celého trhu – do půlnoci. Těsně předtím, než hodiny na věži zazvonily po dvanácté, dorazil na tržiště muž v černé kápi a na bílém koni. Tento muž, který se nakonec ukáže jako Smrť, nabídne Mortovi „práci“ doprovázení duší do onoho světa (i když jeho otec si myslí, že se z něj stane pohřebník).

Je možné, že si Smrť vybral Morta za učedníka, protože mu ostatní tři jezdci apokalypsy přezdívají také Mort, a také proto, že slovo „mort“ znamená ve francouzštině smrt.

Vzhledem ke stresu patřící k této práci (a také Mortovo milostné vzplanutí k umírající princezně) udělá Mort několik omylů, ale jako všichni dobří hrdinové nakonec vyroste, získá odvahu, vyzve Smrtě na souboj a nakonec skončí oženěn s dívkou, ale ne tou správnou, aspoň ne podle běžných fantasy příběhů.

Mort si vezme Smrťovu adoptivní dceru Ysabell a stávají se vévodou a vévodkyní ze Sto Helit (díky drobné chybičce, kdež původní vévoda ze Sto Helit umírá při Mortově souboji se Smrťem).

Poznámky 
Tato dějová linie (o jejich dceři Zuzaně) pokračuje v pozdější knize v sérii nazvanou Těžké melodično.

Mort je druhá kniha s Ysabell (byla uvedena v Lehkém fantastičnu) a také uvádí Smrťova služebníka, Alberta. Na scéně se také mihne mág Mrakoplaš.

Externí odkazy 
 Zeměplocha.info
 DiscWorld.cz 
 Ankh.ic.cz
  Podrobný obsah
  Anotace (vysvětlení různých narážek v textu)

Knihy z roku 1987
Knihy o Zeměploše
Oxid dusičitý

Oxid dusičitý (NO2) je jedním z pěti oxidů dusíku.

Vlastnosti 
V plynném stavu jde o červenohnědý, agresivní, prudce jedovatý plyn, v kapalném stavu je to žlutohnědá látka, která tuhne na bezbarvé krystaly. Změna barvy při skupenských přechodech souvisí s rovnováhou mezi dimerní formou (N2O4, převládá v kondenzovaných fázích, je bezbarvá) a monomerní formou (NO2, je přítomna v plynné fázi, intenzivně červenohnědá):

 N2O4 ⇌ 2 NO2

Vznik a výroba 
Vzniká ve spalovacích motorech oxidací vzdušného dusíku za vysokých teplot, oxidací oxidu dusného atmosférickým kyslíkem a ozónem a dále vzniká rozkladem kyseliny dusičné.

Průmyslově se vyrábí dvoustupňovou oxidací amoniaku:

4 NH3 + 5 O2 → 4 NO + 6 H2O

2 NO + O2 → 2 NO2

S vodou reaguje oxid dusičitý za vzniku kyseliny dusičné a oxidu dusnatého:

3 NO2 + H2O → 2 HNO3 + NO.

Použití 
 Oxid dusičitý je meziproduktem výroby kyseliny dusičné (HNO3);
 Silné oxidační činidlo v průmyslových procesech;
 Okysličovadlo v raketových palivech.

Okysličovadlo v raketových palivech 
Kapalný oxid dusičitý se používá v dvousložkových pohonných látkách (bipropelantech) jako okysličovadlo v raketových motorech, nejčastěji v kombinaci s hydrazinem jako palivem; spalování probíhá dle rovnice

2 N2H4 + N2O4 → 3 N2 + 4 H2O.
    
Směs hydrazinu s oxidem dusičitým je hypergolická, tj. uvedená reakce započne automaticky po smíchání obou složek pohonné látky. Proto jsou při použití této směsi raketové motory jednodušší, neboť nepotřebují zážehový systém.

Ekologická a zdravotní rizika 

V ovzduší patří oxid dusičitý, respektive oxidy dusíku, spolu s oxidem siřičitým, k plynům, které způsobují kyselé deště a poškozují tak životní prostředí (půda, vegetace, živočichové) i lidské výtvory (budovy, památky).

Dále je hlavní složkou fotosmogu, kdy je zdrojem atomárního kyslíku v základním stavu (O(3P); jednoatomový radikál, tripletový stav) pro přízemní ozón.

Dopady na zdraví člověka 
Vdechování vyšších koncentrací oxidů dusíku dráždí dýchací cesty – na sliznicích se rozpuštěním tvoří kyselina dusičná (HNO3). Vdechování vysokých koncentrací oxidů dusíku (běžně se v ovzduší nevyskytují) či čistých plynů vede k závažným zdravotním potížím či ke smrti.

NO2 má vliv na centrální nervový systém (CNS).

Předpokládaná rizika:
 oxidy dusíku se vážou na hemoglobin;
 podíl na vzniku nádorových onemocnění (aerosol se dostane hlouběji do plic, poškození DNA).

V Česku platí pro koncentrace oxidu dusíku (s výjimkou oxidu dusného) limity v ovzduší pracovišť (PEL; NPK - P).

Oxid dusičitý může vyvolávat biochemické změny již při relativně nízkých koncentracích počínaje 30minutovou expozicí při koncentraci okolo 380 µg/m3 (0,20 ppm).

Oxid dusičitý je pohlcován hlenem dýchacích cest z 80 až 90 procent. Způsobuje záněty dýchacích cest od lehkých forem až po edém plic.

Metaanalýza ukázala, že riziko úmrtí roste o 4 % na dlouhodobou expozici koncentraci 10 μg/m³.

Reference

Literatura

Externí odkazy 
 

Dusičité sloučeniny
Dusičitý
Polutanty
Středověká archeologie

Středověká archeologie (medievální) je podobor archeologie časově vymezený na období středověku. Časové vymezení a rozdělení středověké archeologie se v různých evropských zemích mírně liší. Období středověku začíná koncem doby stěhování národů a sahá k počátku novověku, tzn. přibližně od 6. století do konce 15. století, kdy je středověká archeologie střídána archeologií novověkou. V praxi však jsou středověká a novověká archeologie spolu úzce spjaty a jejich metodologie se neliší.

Charakteristika 
Středověká archeologie již hojně využívá srovnání s písemnými, ikonografickými nebo kartografickými prameny. Na rozdíl od pravěké archeologie zkoumá objekty, které již často mají vazbu na současnou strukturu osídlení (např. průzkumy v historických jádrech současných měst). Využívá poznatků kulturní a sociální antropologie, etnologie, etnografie a dějin umění. Pracuje i se stojícími stavbami a využívá proto rozšiřujících postupů, jakým je například stavebně historický průzkum. Vlivem rozvoje stavební činnosti v historických jádrech měst a nástupu tzv. smluvní archeologie, zažívá středověká archeologie nezvyklý rozvoj.

Mezi archeology zabývající se českou středověkou archeologií patřili či patří například: Antonín Hejna, Zdeněk Měřínský, Josef Poulík, Ivana Pleinerová, Zdeněk Smetánka, Miroslav Richter, Jan Klápště, Bohuslav Klíma mladší nebo Vladimír Nekuda.

Periodizační systém české raně středověké archeologie 
 časně slovanské období: u Jana Eisnera původně doba předhradištní, od příchodu prvních Slovanů (druhá polovina, někdy i jen poslední třetina 6. století) do 650/700
 doba hradištní
 starší doba hradištní: od počátku výstavby hradišť do počátku Velké Moravy
 střední doba hradištní: 800–950; Velká Morava a počátky českého státu
 mladší doba hradištní: 950–1150, resp. 1200; český stát za vlády přemyslovských knížat
 někdy se z mladší doby hradištní vyčleňuje pozdní doba hradištní: 12. století

 
Archeologické podobory
Archeologie
Čuvašsko

Čuvašsko, plným názvem Čuvašská republika, je republika Ruska. Nachází se v evropské části země, má 1,34 milionu obyvatel a rozlohu 18 300 km². Hlavní město jsou Čeboksary na břehu Volhy.

Přírodní podmínky 
Severní hranici země tvoří řeka Volha, západní hranici pak převážně řeka Sura. Většina území republiky se rozkládá v Povolžské pahorkatině. Další významné řeky jsou Bula a Kubňa.

Historie 
V 8. století bylo území dnešního Čuvašska osídleno předchůdci Bulharů, tzv. Volžskými bulhary, časem vznikl kmenový svaz bulharů a dalších ugrofinských kmenů. V polovině 13. století bylo území dobyto mongolským chanátem a obsazeno. To mělo za následek hromadné přestěhování Bulharů na pravý břeh řeky Volhy a jejich postupné sloučení s ugrofiny do Čuvašského národa. Jejich jazyk patří do skupiny turkických jazyků, do altajské větve. Stejně jako ostatní malé státy, Čuvašsko se připojilo v 16. století k Rusku, a zažilo také znevolňování svých obyvatel a násilnou rusifikaci. Následovala série protiruských povstání. Jejich důsledkem bylo uvolnění situace, zrušení nevolnictví na konci 19. století a pomalý hospodářský růst a rozvoj. Na školách se začalo vyučovat čuvašsky, došlo k uvědomění národa. V roce 1920 byla ustanovena sovětská moc a začaly vznikat sověty. Roku 1925 vznikla Čuvašská ASSR, od roku 1991 se používá současný název.

Obyvatelstvo 
Obyvatelé jsou Čuvaši (70 %) a Rusové (24 %). Kromě těchto dvou národnostních skupin existuje ještě malá menšina Tatarů. Většina obyvatel jsou pravoslavní křesťané.

Ekonomika 
Hospodářství země je založeno na zemědělství i průmyslu. Pěstují se obiloviny, chmel, tabák a brambory. Zastoupen je dřevozpracující průmysl, ale také elektrotechnický a strojnický. Sídlem průmyslu je hlavní město Čeboksary.

Doprava 
Jediné letiště je v hlavním městě, kde je i přístav. Ze západu, z Moskvy vede na východ, do Kazaně stěžejní železniční trať, asi 150 km tratě prochází územím Čuvašska. Z ní vedou také dvě odbočky, do hlavního města a do Mordvinské AR. Silniční doprava není rozvinuta, hlavní silniční spojení jsou mezi hlavním městem, Kazaní a Saranskem.

Města 
 Čeboksary (hlavní město)
 Alatyr
 Kanaš (žel. uzel)
 Šumerľa

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 
 

 
Republiky Ruské federace
Regiony Evropy s více úředními jazyky
Kosmogonie

Kosmogonie (z řeckého κόσμος [kosmos] „pořádek, vesmír“ a γίγνομαι [gignomai] „rodím se“) je nauka o vzniku světa. U pravěkých a starověkých národů bývá součástí mytologie. Dnes je tímto termínem označována přírodní nauka zabývající se vědecky podloženými teoriemi vzniku nebeských těles, např. planet.

Související články 
 Kosmologie

Externí odkazy 
 

Obory a disciplíny astronomie
Kosmologie
Mýty a pověsti
Mladeč

Mladeč (hanácky Mlač, rod mužský) je obec v Olomouckém kraji, 4 km západně od Litovle a 20 km severozápadně od Olomouce, na hranici CHKO Litovelské Pomoraví. Žije zde  obyvatel.

Historie 
Archeologická pátrání dokládají život člověka kromaňonského ve zdejších jeskyních v době před 40 000 lety.

Slovanské hradiště na ostrohu kopce Třesín nad jeskyněmi bylo zkoumáno již v první polovině 20. století, archeologická zpráva z roku 1928 zmiňuje nález 12 koster dospělých lidí a tři dětské lebky.

První písemná zmínka o obci pochází z roku 1350, kdy se v listinách objevuje Markéta z Mladče. Tou dobou byla Mladeč spravována z Mohelnice. Roku 1371 se dostává pod úsovské panství, nadále je však pronajímána manům, kteří si údajně na místě původního hradiště postavili malou tvrz. V roce 1407 je na místním náhonu zmiňován mlýn. Roku 1690 je v lesích postaven lovecký zámeček, kolem kterého vyrostla osada Nové Zámky.

V roce 1877 byla ve vsi otevřena škola.

Obyvatelstvo

Struktura 
Vývoj počtu obyvatel za celou obec i za jeho jednotlivé části uvádí tabulka níže, ve které se zobrazuje i příslušnost jednotlivých částí k obci či následné odtržení.

Hospodářství 
V dřívějších dobách se lidé živili zemědělstvím a ve zdejších lesích se příležitostně pálilo vápno. Dnes tu sídlí Vápenka Vitoul.

Pamětihodnosti 
Na úpatí vápencového vrchu Třesína se nacházejí Mladečské jeskyně s nálezy člověka z doby před 31 000 lety (určeno pomocí hmotnostní spektrometrie). Vápencové jeskyně byly objeveny v roce 1826 při lámání kamene na stavbu silnice. Roku 1881 byly nalezeny archeologické nálezy dokládající starobylé osídlení.

Severně od Mladče se nachází zámek Nové Zámky, doplněný krajinným parkem s řadou drobných romantických staveb.

V samotné obci lze nalézt kapličku svatého Eustacha z roku 1932, kapli svatého Floriána a svaté Barbory vysvěcenou v roce 2003 či pomník svobody na návsi.

Lužní lesy podél řeky Moravy a její zachovalá boční ramena pokrývá několik chráněných území:
 Národní přírodní rezervace Vrapač
 Přírodní rezervace Hejtmanka
 Přírodní památka Malá Voda
 Přírodní památka Pod Templem

V katastru obce jsou prohlášeny čtyři památné stromy:
 Mladečská lípa
 Novozámecký dub
 Novozámecký topol
 Skladečský dub

V obci též stojí lípa svobody vysazená roku 1918.

Části obce 
 Mladeč
 Nové Zámky
 Sobáčov

Fotogalerie

Odkazy

Poznámky

Reference

Literatura 
 Eva M. Wild, Maria Teschler-Nicola, Walter Kutschera, Peter Steier, Erik Trinkaus & Wolfgang Wanek (19. Mai 2005) Direct dating of Early Upper Palaeolithic human remains from Mladeč. - Nature 435, 332-335. link for Nature subscribers

Externí odkazy 
 
 
 http://www.mladec.cz/ oficiální stránka obce
 První Evropané lovili na Moravě
 Modern Humans Or Neandertals? New Evidence Sheds Light On Cave Fossils' Age (anglicky)

 
Vesnice v okrese Olomouc
Obce v okrese Olomouc
Mikroregion Litovelsko
Úsovské panství
Sídla v Hornomoravském úvalu
Sídla v Zábřežské vrchovině
Anatolské jazyky

Anatolské jazyky nebo též jazyky chetitsko-luvijské, jsou vymřelou větví indoevropských jazyků, kterými hovořily anatolské národy v Anatolii, tedy zhruba na území dnešního Turecka, ve 2. a 1. tisíciletí př. n. l.

Podle nejrozšířenější teorie přišli nositelé anatolských jazyků do Malé Asie pravděpodobně z dolního Povolží ve dvou vlnách (luvijské a chetitské) přes Kavkaz či Balkán.

Právě ze skupiny anatolských jazyků pocházejí nejstarší písemné záznamy indoevropského jazyka vůbec, chetitské klínopisné texty na hliněných tabulkách z doby kolem roku 1700 př. n. l. Chetitština, rozluštěná Bedřichem Hrozným v letech 1915–1917 je bohatě doložena nálezy tabulek ze 17.–14. století př. n. l. Chetitštině byla blízká palajština. taktéž psaná klínovým písmem, vymřelá někdy ve 13. století př. n. l.

Dalším významným a dobře doloženým anatolským jazykem byla luvijština, a z ní odvozené spřízněné jazyky lýdština, kárština a lykijština, shrnované někdy pod pojem luvijské jazyky.
Luvijština užívala v 15.–13. století př. n. l. klínové písmo, později se psala vlastními hieroglyfy. Poslední stopy hieroglyfické luvijštiny v syropalestinské oblasti pocházejí ze 7. století př. n. l.
Lykijština, doložená několika stovkami nápisů z 5.–4. století př. n. l. se psala upraveným západořeckým písmem, vymřela krátce před přelomem letopočtu. Podobné písmo užívala i kárština, mezi 8. a 3. stoletím.

Pozdními příklady anatolských jazyků, které známe jen z hrstky nápisů na hrobech a mincích, pocházejících z období kolem 2. století př. n. l. jsou pisidština a sidejština. I tyto jazyky byly psány řeckým písmem.

Odkazy

Literatura

Externí odkazy 
 

 
Indoevropské jazyky
Mrtvé indoevropské jazyky
Jazyky Turecka
Jazyky Asie
Potok

Potok je přirozený vodní tok. Mívá menší délku, rozlohu povodí a průtok než říčka nebo řeka. Obvykle teče stále a plynule, ale může se stát, že v letních měsících vysychá. Místo, kde potok vyvěrá na povrch, se nazývá pramen. Potoky mohou tvořit přítoky řek nebo ústit v jezerech, mořích či oceánech. Nemusí téct vždy pouze po povrchu, ale mohou část svého toku vést i pod zemí.

Lingvistika 
Slovo potok pro označení malého vodního toku se používá v některých evropských zemích, kde se mluví slovanskými jazyky (Česko, Slovensko, Polsko, Srbsko, Chorvatsko, Severní Makedonie, Slovinsko). V těchto zemích je pak součástí vlastního jména daného vodního toku, pokud je vlastní jméno složené z přídavného jména a slova potok (Potok).

Maďarština převzala slovanské slovo potok v témže významu v podobě patak.

Reference

Externí odkazy 
 
 
 Členění vodních toků v ČR

Hydrologie
Hydrosféra
Potoky
Vodní toky
Prvky zahradní architektury
Tetín

Pojem Tetín je nejednoznačný a může mít následující významy:

 Tetín (okres Beroun) – obec 2 km jihovýchodně od Berouna v okrese Beroun
 Tetín (hrad) – hrad v blízkosti obce Tetín v okrese Beroun
 Tetín (zámek) – zámek v obci Tetín
 Tetín (hradiště) – předchůdce hradu Tetín v místech dnešní obce Tetín v okrese Beroun
 Tetín (okres Jičín) – obec 6 km severně od Hořic v okrese Jičín

Externí odkazy
Svatá

Výraz Svatá má více významů:

 Světice, viz Svatý

vyskytuje se v názvech sídel:
 Svatá (okres Beroun), obec v okrese Beroun
 Svatá Maří, obec v okrese Prachatice

 Svatá Anna
 Svatá Anna (Horšovský Týn), část obce Horšovský Týn v okrese Domažlice
 Svatá Anna (Oslov), část obce Oslov v okrese Písek
 Svatá Anna (Vlčeves), část obce Vlčeves v okrese Tábor
 Svatá Anna (Dobříš), hájovna a polesí u Dobříše v okrese Příbram
 Svatá Barbora
 Svatá Barbora (Radnice), část města Radnice v okrese Rokycany
 Svatá Kateřina
 Svatá Kateřina (Rozvadov), část obce Rozvadov v okrese Tachov
 Svatá Kateřina (Šebrov-Kateřina), část obce Šebrov-Kateřina v okrese Blansko
 Svatá Kateřina (Svatý Mikuláš), část obce Svatý Mikuláš v okrese Kutná Hora
 Svatá Kateřina (Chudenín), část obce Chudenín v okrese Klatovy
Spojité vnoření

Spojité vnoření je pojem funkcionální analýzy, který popisuje vztah mezi dvěma normovanými lineárními prostory nebo Banachovými prostory.

Prostor  je spojitě vnořen do normovaného lineárního prostoru (nebo Banachova prostoru) , značíme , právě když

  ( je podmnožinou ),
 existuje  tak, že pro každé  platí .

Je-li X spojitě vnořen do Y, pak identické zobrazení ,  je spojité (omezené); omezené množiny v  jsou omezené v .

Související články 
 Kompaktní vnoření

Funkcionální analýza
Pátý elefant

Pátý Elefant (anglicky The Fifth Elephant) je humoristická fantasy kniha Terryho Pratchetta, 24. ze série Zeměplocha. Jedná se o pátou knihu ze Zeměplochy, jejíž hlavní postavou je velitel Městské hlídky Samuel Elánius.

Obsah 
Samuel Elánius, velitel Městské hlídky Ankh-Morporku a vévoda ankhský, si myslí, že je na tom dost špatně, když byl vyslán do Überwaldu – převážně divokého území – na diplomatickou misi. Má zde dohodnout pro Ankh-Morpork stabilní přísun tuku, který trpaslíci těží v místě, kde prý dopadl mytický pátý elefant. Následně je ale zapleten do rozdmýchávající se trpasličí obdoby svaté války a jeho mise končí dlouhým útěkem zcela bez oblečení přes zamrzlé Überwaldské pláně s vlkodlaky v patách.

Poznámky 
 Název je odkazem na film Pátý element od Luca Bessona.
 Kniha popisuje vlkodlačí společenství, vypráví také o společenstvích trpaslíků na Ploše, jako jsou drudak'ak (což zhruba znamená „ti, co nevycházejí moc na čerstvý vzduch“) a konzervativní trpaslíci, kteří jsou udržovateli a vykonavateli trpasličího zákona. Blíže se seznámíme i s pověstným trpasličím chlebem. Objevují se i upíři.

Reference

Externí odkazy 
 Česky:
 DiscWorld.cz 
 Ankh.ic.cz

Knihy z roku 1999
Knihy o Zeměploše
Ada (programovací jazyk)

Ada je robustní staticky typovaný programovací jazyk vyvinutý v 70. letech na objednávku amerického ministerstva obrany. Je primárně určen pro programování velkých a mission-critical projektů, přesto se jedná o univerzální programovací jazyk. V novějších verzích byla přidána podpora pro objektově orientované programování.

Byl pojmenován po historicky první programátorce Adě, hraběnce z Lovelace.

Typový systém 
Typový systém Ady zakazuje implicitní převody typů, vše je nutno určit explicitně. Například když se definují typy:type Jablka is new Integer;
type Hrusky is new Integer;nelze mezi nimi explicitně převádět, přestože mají stejnou fyzickou reprezentaci.

Hello, world 
Ukázkový program Hello world v Adě může vypadat následujícím způsobem (pro Ada.Text_IO.Put_Line existuje zkratka, zde je pro přehlednost použita plná forma):

with Ada.Text_IO;

procedure Hello is
begin
	Ada.Text_IO.Put_Line("Hello, world!");
end Hello;

Externí odkazy 
 
 www.adahome.com
 Standardizační skupina pro jazyk Ada u ISO
 Článek o Adě na matfyzácké ωικι 
 Příjemné programování ala Ada
 Bezpečné programování ala Ada
 Copaté programování

Programovací jazyky
Standardy ISO podle jména
Podpůrná léčba

Podpůrná léčba je takový typ léčby, který zvyšuje šance nemocného na vyléčení či zmírňuje příznaky nemoci, aniž by však léčil samotnou chorobu či samostatně vedl k uzdravení. Případně se tímto termínem může označovat méně účinná léčba, která se přidává k hlavní (účinnější), aby ji podpořila.

Příkladem může být pití heřmánkového čaje při hemoroidech nebo podávání vitamínů při ebole.

Vnitřní lékařství
Zdraví
Kongresovka (strom)

Kongresovka je památný strom v Plasích. Lípa velkolistá (Tilia platyphyllos) byla zasazena roku 1815 na paměť úspěchu kancléře Metternicha na Vídeňském kongresu. Lípa rostla samostatně mezi prelaturou a kostelem plaského kláštera, ale při vichřici 21. srpna 1980 padla a poškodila kostel Nanebevzetí Panny Marie. Před pádem měla obvod kmene 471 cm a výšku 29 m. Ze 3 výmladků byl vybrán jeden, který je pokračovatelem lípy. Obvod kmene mladého stromu je 100 cm (měření 2005). Lípa je chráněna od roku 1976, původně pro svůj vzrůst a jako součást památky.

Stromy v okolí 
 Alej vzdechů

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Plzeň-sever

Památné lípy velkolisté v Česku
Památné lípy v okrese Plzeň-sever
Památné stromy v Plaské pahorkatině
Plasy
21. srpen
Vnitřní a vnější planety

Astronomické pojmy vnitřní a vnější planety se v češtině používají v rámci sluneční soustavy ve dvou významech, kdy „vnitřní planety“ je označení:
 terestrické planety – první čtyři planety Merkur, Venuše, Země, Mars před Hlavním pásem
 relativně k pozorovateli – obíhající blíže ke Slunci, tedy pro pozemšťana jen Merkur a Venuše

Terestrické planety 
V prvním významu se označení vnitřní planety používá pro planety, které mají pevný povrch, žádný nebo relativně tenký plynný obal a malý počet měsíců (popř. žádný měsíc); pro tyto planety se také používá označení terestrické planety. Ve Sluneční soustavě jsou to planety Merkur, Venuše, Země a Mars, které jsou ke Slunci blíže než hlavní pás asteroidů. Vnější planety jsou plynné (nazývají se také plynní obři) a typicky mají velký počet měsíců. Ve Sluneční soustavě jsou to planety Jupiter, Saturn, Uran a Neptun, které jsou od Slunce dále než hlavní pás asteroidů.

Relativně k pozorovateli 
Ve druhém významu jsou názvy vnitřní a vnější vyjádřením vzájemné polohy oběžných drah dvou planet. Pokud celá oběžná dráha jedné planety leží uvnitř oběžné dráhy druhé planety, je první planeta vnitřní planetou vůči druhé a druhá vnější vůči první. V tomto významu se často jako srovnávací planeta používá planeta Země. Vůči Zemi jsou vnitřní planety Merkur a Venuše; vnější planety Mars, Jupiter, Saturn, Uran a Neptun. Zatímco vnější planety mohou mít libovolnou úhlovou vzdálenost od Slunce, u vnitřních planet je největší úhlová vzdálenost od Slunce omezena největší elongací, která činí (při pozorování ze Země) 28° u planety Merkur a 47° u planety Venuše.

Reference 

Planety sluneční soustavy
Opozice (astronomie)

Opozice je označení vzájemné polohy (aspekt) dvou planet (příp. jiných těles), při které jsou od sebe na svých oběžných drahách úhlově vzdáleny 180 stupňů, jsou tedy na opačných stranách oblohy.

Pokud je planeta (asteroid nebo kometa) v opozici, znamená to, že je v opozici vůči Slunci při pohledu ze Země. Je to nejvhodnější doba k pozorování neboť:
 je viditelná téměř po celou noc, vychází po západu Slunce, kulminuje kolem půlnoci a zapadá při východu Slunce
 na své oběžné dráze se nachází v maximální blízkosti k Zemi. Jeví se proto větší a jasnější

Měsíc je v opozici při úplňku. Pokud je v úplné opozici, nastává zatmění Měsíce.

Odkazy

Související články 
 Konjunkce (astronomie)

Externí odkazy 
 

Pozorování vesmíru
Nebeská mechanika
BAR 006

B.A.R 006 byl šestým vozem formule 1 týmu Lucky Strike Bar Honda, který se účastnil mistrovství světa v roce 2004.

 Model: B.A.R 006 
 Rok výroby: 2004
 Země původu: Velká Británie
 Konstruktér: Geoffrey Willis, Gary Savage, Mariano Alperin
 Debut v F1: Grand Prix Austrálie 2004

Popis 
Páté místo v poháru konstruktéru v roce 2003 s typem 005, hnalo konstruktéry do vývoje nového vozu s cílem umístit se mez prvními třemi. Největší vývoj prodělala převodovka, celá z karbonových kompozitů s lehčími převodovými poměry. Motor i celé šasi je nepatrně kratší. Šasi je tužší a má nižší těžiště. Aerodynamické prvky byly optimalizovány na základě výsledku z předešlého roku a tvrdé práce v aerodynamickém tunelu. Změnou je také přechod k pneumatikám Michelin což si vyžádalo velké množství testu, kde se najelo přes 10 000 km a spotřebovalo se na 1000 pneumatik. B.A.R 006 byl příjemným překvapením sezóny a spolu s vozy Renault byl nejvážnějším soupeřem Ferrari. B.A.R skončil v poháru konstruktéru na 2 místě a v šampionátu jezdců díky výkonům Jensona Buttona na 3 místě.

Technická data 
 Motor: Honda RA004 E 90o V 10
 Vidlicový
 10 válců – 4 ventily na válec
 Objem: 3000 cc
 Výkon: 671 kW
 Otáčky: ?/18 500 min

 Palivo: Elf / Nisseki
 Pneumatiky: Michelin

Piloti 
 Jenson Button - 3. místo 2004 (85 bodů)
 Takuma Sató - 8. místo 2004 (35 bodů)

Statistika 
 18 Grand Prix
 0 vítězství – nejlépe 2. místo Button (Grand Prix San Marina 2004, Grand Prix Monaka 2004, Grand Prix Německa 2004, Grand Prix Číny 2004)
 1 pole positions Grand Prix San Marina 2004
 0 nejrychlejších kol
 119 bodů
 11 x podium
 4 x 1. řada
 Počet kol v čele závodu : 54 kol
 Počet km v čele závodu: 288 km
 Počet kol absolvovaných : 1 892 kol
 Počet km absolvovaných: 9 324 km

Výsledky v sezoně 2004

Externí odkazy 
 

BAR
Vozy F1 v roce 2004
Karmel

Pojem Karmel může označovat:
 Karmel (pohoří) – pohoří v Izraeli
 Ir Karmel – bývalé město v Haifském distriktu Státu Izrael
 ha-Karmel (Haifa) – čtvrť města Haifa v Izraeli
 Karmel (Har Chevron) – izraelská vesnice a mošav na Západním břehu Jordánu
 Řád karmelitánů – který od pohoří odvozuje svůj vznik
 Řád bosých karmelitánů – řád reformovaný v 16. století sv. Terezií od Ježíše
 Klášter bosých karmelitek
 Karmel (Mladá Boleslav) – areál bývalého minoritského kláštera v Mladé Boleslavi, někdejší sídlo jednoty bratrské
 Moše Karmel – izraelský generál a politik
 Mount Carmel – bývalá osada sekty Davidiánů u města Waco, Texas
Magický prazdroj

Magický prazdroj (v originále slovní hříčka Sourcery) je humoristická fantasy kniha Terryho Pratchetta, pátá ze série Zeměplocha.

Obsah 
Na Zeměploše má osmý syn osmého syna kouzelné schopnosti a stává se mágem (srov. Čaroprávnost). Jeden mág ale porušil slib celibátu a jeho osmý syn Peníz (v angličtině Coin) tak je mimořádně silným supermágem. Otci se podaří podvést Smrtě a skrýt se v jeho holi, z níž nadále ovlivňuje jeho život a snaží se dosáhnout světovlády. V tom proti němu stojí jen malá skupina hrdinů, zejména nedostudovaný mág Mrakoplaš (jeho první návrat po Lehkém fantastičnu a už bez Dvoukvítka) a kadeřnice Conina, dcera Barbara Cohena.

Poznámky 
Terry Pratchett prohlásil, že pokládá Magický prazdroj za knihu, kde začal mít skutečně vyzrálý autorský styl.

Externí odkazy 
 Česky:
 Zeměplocha.info
 DiscWorld.cz 
 Ankh.ic.cz
 Anglicky na L-Space.org:
 Podrobný obsah
 Citáty
 Anotace (vysvětlení různých narážek v textu)

Knihy z roku 1988
Knihy o Zeměploše
Střezivojice

Střezivojice (německy Schedoweitz) jsou vesnice ve Středočeském kraji, šest kilometrů jižně od města Dubá a patnáct kilometrů severně od okresního města Mělník. Střezivojice tvoří část obce Dobřeň; je zde evidováno 43 adres. PSČ je 277 21, pošta sídlí v Liběchově.

Historie 
První písemná zmínka o vesnici pochází z roku 1402.

Ves byla pravděpodobně založena Berky z Dubé ve 14. století. Po zpustošení za třicetileté války osazena německým obyvatelstvem. Po odsunu Němců se díky rekreačnímu využití podařilo uchránit většinu stavení před zkázou.

Přírodní poměry 
Východně od Střezivojic se nachází přírodní památka Špičák u Střezivojic – třináct metrů vysoká pískovcová skalní jehla prosycená železitými inkrustacemi, které vytvořily na jejím povrchu drobné misky, růžice, římsy a jiné formy. Do východní části katastrálního území zasahuje malá část přírodní rezervace Mokřady horní Liběchovky.

Ve vsi u silnice stojí památný strom Střezivojická lípa – lípa malolistá o obvodu kmene 390 cm.

Pamětihodnosti 

Střezivojice jsou v současnosti rekreační vsí se zachovanými ukázkami lidové architektury. Od roku 1995 je na ochranu roubených domů vyhlášena vesnická památková zóna.

Další fotografie

Reference

Externí odkazy 
 

Vesnice v okrese Mělník
CHKO Kokořínsko – Máchův kraj
Dobřeň
Sídla v Dokeské pahorkatině
Vesnické památkové zóny v okrese Mělník
Čap

Čap (též Čáp, )) je pískovcová vyvýšenina (387 metrů) se zbytky stejnojmenného skalního hradu v katastrálním území Zátyní (součást města Dubá), asi 1,5 kilometru severozápadně od osady Pavličky a čtyři kilometry západně od města Dubá v jižní části okresu Česká Lípa. Čap leží v chráněné krajinné oblasti Kokořínsko – Máchův kraj na území evropsky významné lokality Roverské skály.

Popis útvaru 
Vrchol kopce tvoří 6 metrů vysoký skalní kyj ze železitého pískovce. Tento útvar bývá nazýván Čapská palice. Nezalesněná skála na vrcholu poskytuje dobrý výhled na Dokeskou pahorkatinu a České středohoří. Samotný Čap je řazen do geomorfologického okrsku Polomené hory.

Historie 
Na přelomu čtrnáctého a patnáctého století na skalní plošině po krátkou dobu stával skalní hrad Čap. Založili jej Berkové z Dubé, ale brzy jej opustili. Většinu pozůstatků zničila eroze, a jedinými zbytky jsou ve skále vyhloubený příkop, sklep a patrně zásobní jáma.

Přístup 
Čapská palice se, i s přilehlou pískovcovou plošinou, tyčí nad Velkým Čapským dolem, do něhož lze od někdejšího hradu sestoupit po Kamenných schodech. Touto částí Kokořínska vede modře značená turistická cesta od jihu z Pavliček a cyklotrasa č. 0058. Z Čapského dolu nahoru k Čapu od rozcestí míří krátká zeleně značená odbočka. Od rozcestí na východní straně Čapu vede žlutě značená spojovací cesta do Malého Čapského dolu. Nejbližší ves Pavličky je od Čapu vzdálena necelé dva kilometry.

Výhled z Čapu

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 

Hory a kopce v Dokeské pahorkatině
Hory a kopce v okrese Česká Lípa
Skalní útvary v okrese Česká Lípa
Skalní útvary v Dokeské pahorkatině
Roverské skály
CHKO Kokořínsko – Máchův kraj
Dubá
Skalní věže v Česku
Řád bosých karmelitánů

Řád bosých karmelitánů či bosí karmelitáni (latinsky Ordo Carmelitarum discalceatorum, zkr. OCD) je řeholní řád, který vznikl reformou původního karmelitánského řádu sv. Terezií z Ávily a sv. Janem od Kříže ve druhé polovině 16. století ve Španělsku a jeho následným oddělením od původního řádu roku 1593.

Historie

Tereziánská reforma 
Roku 1535 vstoupila do karmelitánského kláštera v Ávile Teresa de Cepeda y Ahumada, která přijala řeholní jméno Terezie od Ježíše a byla známa též jako Terezie z Ávily. V následujících letech života se kvůli své nemoci, která ji neumožňovala vykonávat veškeré povinnosti řeholnice, věnovala zvláštním způsobem kontemplativní či vnitřní modlitbě. Touha po dokonalejším životě ji přivedla k původní řeholi karmelitánského řádu, která podle všeho nechávala kontemplaci více prostoru. Namísto karmelitánského ritu, užívaného při mši svaté karmelitány původní observance, používali již od svého založení bosí karmelitáni pouze římský ritus.

Původně se bosí karmelité lišili od „obutých“ zachováváním původní řehole, podle níž také nenosívali obuv. Spiritualita řádu stojí krom všeobecně křesťanských bodů na životě vnitřní modlitby a životě podle konstitucí a díla zakladatelů, tj. Terezie z Ávily (též Terezie od Ježíše) a Jana od Kříže.

Zejména v průběhu 19. století vznikla také řada tzv. kontemplativně-činných kongregací, inspirovaných spiritualitou tereziánského Karmelu, jejichž sestry (jde převážně o ženské instituty) se snaží uchovat si důraz na hluboký vnitřní život i při současném působení ve společnosti (exerciční domy, farnosti, školství atd.).

Současnost 

V roce 2021 patří k tereziánskému Karmelu asi 4000 řeholníků. V Česku existují jejich komunity v Praze u kostela Panny Marie Vítězné (Klášter bosých karmelitánů „u Jezulátka“ na Malé Straně, na Hradčanech (dříve Karmel sv. Josefa) a ve Slaném (klášter Slaný). Kláštery bosých karmelitek jsou v Drastech (Karmel sv. Josefa) a v Dačicích (Karmel Matky Boží). Na celém světě žije asi 13 tisíc bosých karmelitek ve zhruba 900 klášterech.

Z kontemplativně-činných kongregací tereziánského Karmelu jsou v Čechách a na Moravě přítomny sestry Kongregace Dítěte Ježíše (Praha) a sestry karmelitky sv. Terezie z Florencie (Praha-Košíře). Pro vzdělávání mají bosí karmelitáni papežskou fakultu Teresianum.

Významní členové řádu 
 sv. Terezie od Ježíše (z Ávily)
 sv. Jan od Kříže
 ct. Luisa Marie Francouzská
 sv. Terezie z Lisieux (od Dítěte Ježíše)
 sv. Alžběta od Nejsvětější Trojice
 sv. Terezie Benedikta od Kříže (Edith Stein)
 ct. Lúcia dos Santos

Odkazy

Reference

Související články 
 Karmel (pohoří)
Žebravé řády
 Řád karmelitánů

Externí odkazy 
 
 seznam karmelitánských klášterů
Bosí karmelitáni
 Klášter Pražského Jezulátka, pragjesu.cz
Klášter Nejsvětější Trojice Řádu bosých karmelitánů
Bosé karmelitky
Karmel sv. Josefa
Karmel Matky Boží
Karmel Edith Steinové
Karmel Dítěte Ježíše

 
Řád karmelitánů
Organizace mající ve znaku kříž
Špičák u Střezivojic

Přírodní památka Špičák u Střezivojic je malé chráněné území v Chráněné krajinné oblasti Kokořínsko – Máchův kraj. Nachází východně od vsi Střezivojice, která je administrativně částí obce Dobřeň v okrese Mělník ve Středočeském kraji. Přírodní památka leží zhruba patnáct kilometrů km severovýchodně od Mělníka a šest kilometrů jižně od Dubé.

Předmět ochrany 
Chráněné území bylo vyhlášeno 29. května 1979 na rozloze 0,5 ha k ochraně 13 metrů vysoké pískovcové skalní jehly Špičák, prosycené železitými inkrustacemi, které vytvořily na jejím povrchu drobné misky, růžice, římsy a jiné formy. Vrchol jehly má nadmořskou výšku 390 m. Ve smíšeném lesním porostu převažuje buk lesní a habr obecný. Špičák je součástí evropsky významné lokality č. 2549 Kokořínsko, vyhlášené 15. dubna 2005.

Galerie

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 

Přírodní památky v okrese Mělník
Chráněná území v Dokeské pahorkatině
Chráněná území v Česku vyhlášená roku 1979
Skalní útvary ve Středočeském kraji
Skalní útvary v Dokeské pahorkatině
Skalní jehly v Česku
Sedimentární skalní útvary v Česku
Geologické lokality ve Středočeském kraji
Hory a kopce v Dokeské pahorkatině
Hory a kopce v okrese Mělník
CHKO Kokořínsko – Máchův kraj
Dobřeň
TTD

Zkratka TTD může označovat:
 Tereos TTD – český cukrovarnický a lihovarnický producent
 Transport Tycoon (Deluxe) – počítačová hra
 Dolar Trinidadu a Tobaga
Kryovulkanismus

Kryovulkanismus je zvláštní druh sopečné činnosti, při němž dochází k výronům chladné hmoty na povrch tělesa. Na rozdíl od vulkanismu spojeného s výstupem silikátové taveniny o teplotě stovek °C při kryovulkanizmu sopky je vyvrhována hmota při velice nízkých teplotách, ale i přes to je tento druh geologického procesu v mnohém podobný silikátovému vulkanismu známému ze Země. Na Titanu se předpokládají sopky chrlící metan, na Tritonu to jsou chrliče tekutého dusíku, na Europě a Enceladu pravděpodobně směsice vody a ledu. Přítomnost kryovulkanismu byla také navržena jako vysvětlení některých útvarů nacházejících se na povrchu trpasličí planety Ceres, kde tento proces pravděpodobně vytvořil nejenom světlé skvrny v kráteru Occator, ale také se podílel na vzniku Ahuna Mons, nejvyšší hory Cerery.

Pro vznik kryovulkanismu je potřeba, aby uvnitř tělesa docházelo ke vzniku tepla, které je následně schopné roztavit či natavit ledovou krustu tělesa.

Odkazy 


Reference

Literatura

Externí odkazy 
 

Sluneční soustava
Vulkanologie
Zakšín

Zakšín (něm. Sakschen) je vesnice v okrese Česká Lípa, část města Dubá. Zakšín se nalézá asi 16 km jižně od České Lípy, při soutoku Zakšínského potoka s Liběchovkou. V obci je evidováno 56 adres. PSČ je 471 41, pošta Dubá.

Historie 

Ves Zakšín byla poprvé zmíněna v písemných pramenech k roku 1402. Tehdy patřila do panství u již zaniklého hradu Čap, patřícímu díky dědictví Václavovi Berkovi. Už dva roky poté se psal ze Zakšína, Zakšín se tedy stal místo Čapu centrem Václavova panství. Po jeho smrti kolem roku 1430 panství vlastnil jeho syn Aleš, sídlící v Kuřívodech. Později byl Zakšín připojen k panství Berštejn, od roku 1460 je uváděn jen jako ves.

Současnost 
Ve vsi se nacházejí hodnotné stavby německé lidové architektury. V jižní části se vyskytují zděné klasicistní usedlosti, severní konec Zakšína tvoří soubor převážně roubených domů.

Doprava 
Obcí prochází frekventovaná silnice I/9, která vede z Prahy přes Mělník a Českou Lípu až na česko-německý hraniční přechod Rumburk/Neugersdorf. V Zakšíně z ní odbočuje silnice do Tuhaně.

Osobnosti 
 Josef Tepper (1865–1926), obecní starosta, okresní starosta v Dubé a poslanec zemského sněmu

Z okolí 
V blízkosti Zakšína, avšak již na katastrálním území Deštné, jsou pozůstatky skalního hrádku Pustý zámek. Jedná se o zbytky skalního hrádku ze 14. století, postaveného Berky z Dubé na strategicky výhodné poloze nad údolím potoka Liběchovky. Hrad byl osídlen pouze krátce a do dnešní doby se zachovaly pouze ve skále vytesané místnosti a zbytky skalního mostu. Navazuje zalesněný skalní hřeben Rač.

Na katastru Zakšína poblíž Osinalického sedla a vesnic Osinalice a Medonosy se rozkládá přírodní památka Osinalické bučiny, vyhlášená roku 2002.

Zajímavosti 
Dle vsi Zakšín je na Praze 9 ve čtvrti Střížkov pojmenována ulice Zakšínská.

Odkazy

Reference

Související články 
 Seznam kulturních památek Dubska, včetně Zakšína

Externí odkazy 
 
 Stránky o zřícenině a fotogalerie z Pustého zámku

 
Vesnice v okrese Česká Lípa
Sídla v Dokeské pahorkatině
Sídla v CHKO Kokořínsko – Máchův kraj
Soudné sestry

Soudné sestry (anglicky Wyrd Sisters) je humoristická fantasy kniha Terryho Pratchetta, šestá ze série Zeměplocha. Podle knihy byla Stephenem Briggsem sepsána i stejnojmenná divadelní hra, uvedená například v Divadle v Dlouhé.

Obsah 
Příběh, ne nepodobný Macbethovi a Hamletovi, se točí okolo tří čarodějek: Bábi Zlopočasné, Stařenky Oggové, stařešiny rozsáhlého klanu Oggů a majitelky nejhorší kočky na světě (Silvera, kocour Silver je odkazem na kapitána Silvera z Ostrova pokladů), a Magráty Česnekové, věřící v nefunkční okultní předměty, Margráta je nejmladší čarodějkou a zamiluje se do královského šaška.

Z krále Lancre Verence se stane duch, poté, co ho zavraždí jeho bratranec Lord Felmet. Jenže Felmetova krutovláda se třem místním čarodějkám nelíbí a znovu se snaží dostat na trůn pravého krále, Verencova syna Tomjana. (Toho po vraždě Verence ukryjí v kočovné divadelní společnosti trpaslíka Mášrechta a Vínozpěva i s královskou korunou.) Protože ale neví, jak by se zbavily vévody Felmeta a jeho manželky, posunou čas, po vzoru legendární Černé Alissy, v Lancre o patnáct let dopředu (neboli „uspí“ království, jako v Šípkové růžence), aby mohl mladý Tomjan vznést požadavky na trůn.

Kočovná divadelní společnost, i s Tomjanem, přijíždí na Lancre a zahrají hru, jež rekonstruuje Felmetovy činy. Situace se vyhrotí, vévoda Felmet umírá a stává se z něj duch, Vévodkyně je zatčena a rozumný a skromný Tomjan se stává králem, avšak svou roli nakonec odmítá a králem se stává šašek Verence. Na závěr Stařenka Oggová Magrátě přiznává, že Verence ve skutečnosti není králův syn (královnin ano), ale bude jistě moudrým králem.

Externí odkazy 
 
 Česky:
 Zeměplocha.info
 DiscWorld.cz 
 Ankh.ic.cz
 Anglicky na L-Space.org:
 Podrobný obsah
 Anotace (vysvětlení různých narážek v textu)

Knihy z roku 1988
Knihy o Zeměploše
L2

Spojení písmene L a číslice 2 může mít různé významy:
 jeden z libračních bodů
 označení leteckého předpisu
 druhá úroveň (; např. u vyrovnávací paměti počítače, tech. podpory, …)  
 Lp prostor či Lp-prostor jeden prostorů funkcí z funkcionální analýz
 někdy se tak označuje 2. vrstva síťového modelu ISO/OSI (Layer 2)