alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Biatlon

Biatlonul ( „doi” și  „concurs”) este un termen care desemnează un eveniment sportiv format din două probe. De obicei, termenul se referă la un sport de iarnă în care se combină stilul liber al schiului fond cu tirul. În zilele noastre, biatlonul este reglementat de Uniunea internațională de biatlon care organizează principalele competiții.

Sportivii parcurg circuite de lungimi diferite între care se intercalează câte o sesiune de tragere amenajată într-un spațiu special, fiecare sesiune având cinci ținte de atins.

La prima ediție a Jocurilor Olimpice de iarnă Chamonix 1924 a avut loc o singură probă în cadrul concursului de biatlon: patrulă militară 30 km masculin. Concursul s-a desfășurat în ziua de marți 29 ianuarie 1924, în cea de-a cincea zi a competiției, începând cu ora 08:40, ora locală. Au participat 6 echipe formate din câte 4 sportivi. Startul s-a dat decalat, la distanță de 3 minute între echipe. Prima echipă care a plecat în cursă a fost Finlanda. Ultima echipă care a ajuns la sosire a fost Cehoslovacia la ora locală 13:15. Echipele Italiei și Poloniei au abandonat.
Clasamentul s-a realizat scăzându-se din timpul real, obținut pe traseu, câte 30 de secunde pentru fiecare țintă atinsă în poligon.

Campioana din anul 2008, Magdalena Neuner a reușit să intre în Cartea Recordurilor, fiind cea mai tânără câștigătore a campionatului, a probei de spint și a celei de start în bloc.

Istorie 
Potrivit Enciclopediei Britanice, biatlonul are rădăcini în tradițiile de schi din Scandinavia, unde locuitorii au venerat Zeul norvegian Ull atât ca pe zeul de schi cât și ca pe zeul vânătoarei. În timpurile moderne, activitatea care a evoluat în acest sport a fost un exercițiu pentru poporul norvegian, care era dezvoltat ca alternativă pentru militari.

Organ de conducere 
În 1948 a fost înființată Uniunea Internațională de Pentatlon Modern, care a standardizat regulile pentru pentatlonul modern și, din 1953, și biatlon. În iulie 1993, ramura biatlon a UIPMB a creat Uniunea Internațională de Biatlon (IBU), care a fost separată oficial de UIPMB în 1998.

Președinții UIPMB/IBU:
 1947–1949: Tom Wiborn (Suedia)
 1949–1960: Gustaf Dyrssen (Suedia)
 1960–1988: Sven Thofelt, (Suedia)
 1988–1992: Igor Novikov (USSR/Russia)
 1992-2018: Anders Besseberg (Norvegia)
 Încă din 2018: Olle Dahlin (Suedia)

Note

 
Sporturi olimpice
Jocurile Olimpice de iarnă din 1960

Cea de-a VIII ediție a Jocurile Olimpice de iarnă din 1960, s-au desfășurat la Squaw Valley, California, Statele Unite în perioada 18 februarie - 28 februarie 1960.

Sporturi

Clasament 
Legendă
 Țara gazdă

Note

Legături externe 

  1960 Winter Olympics la olympedia.org

1960 în Statele Unite ale Americii
 
Competiții sportive internaționale găzduite de Statele Unite
Jocurile Olimpice de iarnă
1960
Istoria comitatului Placer, California
Istoria statului California
Montezuma al II-lea

Montezuma al II-lea (circa 1466 – 29 iunie 1520), cunoscut și ca Motecuhzoma Xocoyotzin, doar Moctezuma sau Moctezuma al II-lea, a fost ultimul conducător independent al Imperiului aztec, ultimul Hueyi Tlatoani, lider al Triplei Alianțe între 1502 - 1520. A condus în perioada imediat premergătoare cuceririi spaniole a Mexicului de astăzi, un imperiu format dintr-o triplă alință a trei puternice orașe-stat (Tenochtitlan, Texcoco și Tlacopan) guvernând un imperiu de orașe-state și state vasale, care erau localizate în centrul Mexicului.

Portretizarea lui Montezuma, în istoria scrisă care există astăzi la dispoziție, a fost adesea accentuată prin perspectiva rolului pe care l-a avut în faza distrugerii imperiului pe care l-a condus de către conchistadori, fiind descris părtinitor și defavorizant în diferite surse (mai ales ale Conchistei spaniole) ca slab și indecis. Dacă judecarea sa imparțială din timpul cuceririi Mexicului este destul de dificil de făcut, este demn de remarcat, mai ales în cazul istoricilor moderni, prezentarea pozitivă a ultimului Hueyi Tlatoani în anii premergători venirii spaniolilor pe pământul populațiilor Mexica (1519), în care multiplele realizării arhitectonice, științifice, tehnologice, administrative, organizatorice și spirituale sunt fapte care conduc la concluzia implicită că Moctezuma a fost un conducător puternic, înzestrat și harnic.

Note 

  Seven Myths of the Spanish Conquest by Matthew Restall, Oxford University Press (2003) ISBN 0-19-516077-0 
  Hassig, Ross;  Aztec Warfare: Imperial Expansion and Political Control; Norman: University of Oklahoma Press, 1988.
  Lockhart, James, ed., tr. We People Here: Nahuatl Accounts of the Conquest of Mexico. University of California Press, 1993
  John Ledy Phelan, The Millenian Kingdom of the Franciscans in the New World (1956) 
  Jose Luis Martínez, Gerónimo de Mendieta (1980), in Estudios de Cultura Nahuatl vol 14, UNAM, Mexico pp131–197
  Townsend, Richard F. (2000) The Aztecs. revised ed. Thames and Hudson, New York.
 
 V.V. Struve - Istoria aztecilor
 S. Madariaga - Hernan Cortes, Conqueror of Mexico

Vezi și 
 Hernan Cortes
 Historic recurrence
 Motezuma (Opera lui Antonio Vivaldi)

Legături externe 

  Un portret istoric al lui Motecuhzoma Xocoyotzin, bazat pe surse istorice, realizat în stil contemporan. 
 Montezuma II

Nașteri în 1466
Decese în 1520
Nobilimea aztecă
Împărați mexicani
Monarhi asasinați
Eponime ale asteroizilor
Ion Pantazi

Ion Pantazi (n. 26 iulie 1920, București – d. 9 august 1996, München) a fost un ofițer și publicist român în exil, fiul generalului Constantin Pantazi.

Biografie 

În 1940 a absolvit liceul militar din Cernăuți și în 1942 Școala Militară de Ofițeri de Cavalerie, cu gradul de sublocotenent. La câteva zile după absolvirea școlii a plecat pe front, în cadrul Regimentulului 9 Roșiori.

A fost decorat cu: Ordinul „Coroana României” clasa a V-a, Steaua României clasa a V-a, Ordinul Mihai Viteazul, Crucea de Fier clasa a II-a și clasa I-a.

La 10 mai 1945, a fost avansat la gradul de locotenent. La 1 martie 1946, a fost scos din cadrul activ al armatei (deblocat), exmatriculat ca student la drept aflat în anul IV de studii și a fost arestat. În 1947 fost înaintat la gradul de căpitan în rezervă, cu vechimea pe anul 1946 recunoscută (în timpul detenției - ceea ce a reprezentat una dintre marile curiozități ale regimului comunist). A executat 16 ani de detenție în patru etape, totalizând 10 ani închisoare, cu condamnare, și 6 ani fără justificare juridică, cu domiciliu forțat în câteva case conspirative. A fost eliberat la 1 iunie 1964.

A lucrat ca miner și maistru miner la hidrocentralele: Argeș, Lotru și Someș. Fiind pensionat de boală, după 11 cereri respinse, a primit în aprilie 1978 pașaport de turist și a rămas ca azilant politic la München, în Republica Federală Germania.

A debutat ca ziarist la Stindardul, periodic înființat și condus de Ion V. Emilian în perioada 1959-1985. A scris în același timp și pentru Curierul din Los Angeles, condus de Gabriel Bălănescu. În octombrie 1985 a început publicarea ziarului său propriu, Stindardul Românilor (apărut în perioada 1985-1988).

După mai multe încercări la Paris și Montreal de a uni exilul românesc, a încetat din viață la în august 1996 la München. Conform dorinței sale, urna i-a fost depusă la Cimitirul Ghencea militar.

"A urmat rearestarea, condamnarea la peste 120 de ani!!! și deținerea mea singur în lanțuri de mâini și de picioare, la Aiud și Gherla. Mâncarea mi se da o dată la două zile, ca și dusul la closet. În acești 10 ani nu m-am schimbat niciodată și bineînțeles urinam pe mine. Sunt recunoscător comuniștilor pentru regimul ce mi l-au aplicat, deoarece aici am învățat să nu-mi fie frică nici de viață, oricât de grea ar fi."

Lucrări publicate
Am trecut prin iad, vol. I+II, Editura Dacia, 2003

Note

Legături externe
 Evadarea de la Cavnic - 6 iunie 1953, Memorialul Sighet
 Biografia lui Ion Pantazi
 Ion Pantazi

Nașteri în 1920
Nașteri pe 26 iulie
Bucureșteni
Ofițeri români
Publiciști români
Români expatriați în Germania
Victime ale regimului comunist din România
Decese în 1996
Decese pe 9 august
Decorați cu Ordinul Crucea de Fier
Prim-ministru

Un prim-ministru, numit și premier (sau în unele țări și cancelar), este un șef de guvern. În plus, în statele federale (ca de ex. Germania), statele componente ale federației pot și ele avea câte un guvern propriu, condus de câte un prim-ministru propriu. Pentru Germania și Austria vezi articolul despre cuvântul german Ministerpräsident (prim-ministru).

În sistemele parlamentare modelate după sistemul Westminster, premierul este șef de guvern și șeful executivului. În astfel de sisteme, șeful statului sau reprezentantul oficial al șefului statului (adesea monarhul, președintele sau guvernatorul general) dețin, de obicei, o poziție în mare măsură ceremonială.

Clasificare
Există trei forme de guvernământ principale:
În statele cu forma de guvernământ parlamentară (de ex. în Regatul Unit, Germania, Austria) prim-ministrul este șeful guvernului, autoritatea executivă în stat, în timp ce șeful statului (monarh sau președinte) are, cu mici excepții, doar funcții simbolice și se ocupă în general de domeniile politicii externe și cele ale apărării naționale.
Și în țările cu formă de guvernământ semiprezidențială (ex.: Franța, România) șeful guvernului este prim-ministrul. Însă șeful statului îndeplinește funcții importante, mai ales în domeniile politicii externe, al celei de apărare și de securitate.
În fine, în cele cu formă de guvernământ prezidențială (ex.: SUA) șeful  statului îndeplinește și funcția de prim-ministru.

Executivul
Executivul este format din guvern plus instituția șefului statului.
În țările semiprezidențiale executivul este divizat din punct de vedere al competențelor: el este format din guvern plus șeful de stat, iar șeful guvernului și cel al statului sunt două persoane diferite.
În țările prezidențiale executivul se numește monolitic, deoarece instituția guvernului și cea a șefului de stat sunt conduse de aceeași persoană.
Constantin Belimace

Constantin Belimace () a fost un autor de literatură cultă aromână, de aceeași origine.

Studii primare în satul natal după care continuă la școala sârbă din Belgrad. 

În 1873 se mută la București, unde deschide un birt, ce devine pentru o bună perioadă de timp, locul preferat de întrunire a intelectualilor aromâni, printre care se pot menționa: Andrei Bagav, Constantin Caireti, Apostol Mărgărit, Tașcu Iliescu, s.a.m.d.. 

După 1890 revine în locurile natale fiind pentru o buna perioadă intendent al Liceului internat din Bitola, liceu cu predare in limba română.

Colaborează la revistele și ziarele aromânești ale vremii. 

În 1922 Tache Papahagi publică în a sa "Antologie Aromânească" o mare parte a poeziilor lui Belimace. 

Poezia Dimãndarea pãrinteascã devine în foarte scurt timp atât de populară încât este considerată adevaratul "imn" al aromânilor.

Nașteri în 1848
Decese în 1928
Scriitori aromâni
Styx

Styx este râul al cărui nume este cunoscut de mulți, fără a ști însă care îi este originea sau ce reprezintă exact. În mitologia greacă este un râu care separă lumea viilor de lumea morților. Styx, se spune, se învârte de nouă ori în jurul ținutului lui Hades (infernul sau lumea de dedesubt). Numele său vine de la cuvântul grecesc stugein, care înseamnă ură, Styx - râul urii. Râul era atât de respectat de zeii din mitologia greacă, încât ei fac jurăminte de viață doar menționându-i numele, așa cum se face referire în mitul despre Dionis și Ariadna, unde Zeus „confirmă cu un jurământ irevocabil, atestând râul Styx”. 

Există șase râuri care separă infernul de lumea viilor. Acestea sunt: 

 Acheron - râul tristeții
 Cocytus - râul plângerii
 Piriphlegethon - râul de foc
 Lethe - râul uitării
 Mnemosynne - râul memoriei
 Styx - râul urii 

Se crede că bătrânul luntraș care transportă morții în lumea de dedesubt, Charon, trece peste râul Styx, unde câinele Cerber, care are coadă de dragon, păzește, permițând tuturor sufletelor să intre și niciunuia să iasă. Aceasta este o concepție greșită. De fapt, Charon trece peste râul Aheron, unde Cerberul stă de pază pentru eternitate. Tot legat de acest subiect, Charon conduce doar sufletele celor care sunt îngropați cum trebuie, cu o monedă (numită obol), care se pune în gura decedaților în timpul funeraliilor, pentru a avea cu ce să-l plătească pe luntraș. 

Dacă un zeu își depunea jurământul la râul Styx și nu se ținea de cuvântul său, Zeus îl forța pe zeul respectiv să bea din râu. Apa este presupusă a fi atât de rea, încât zeul își pierdea vocea timp de nouă ani. Râul nu este subiectul niciunei legende, dar apare menționat în mai multe. Aceste fărâme de descrieri oferă nu numai o perspectivă extraordinară asupra râului, ci și a viziunii grecilor antici asupra lumii de dedesubt, de la porțile de adamanțiu până la nivelurile separate ale Tartarului și Erebusului de pe Câmpiile Elizee.

În acest râu, zeița Thetys, mama lui Ahile, l-a îmbăiat pe acesta când era prunc pentru a-l face invincibil. Ținut de călcâi în timp ce era scufundat, lui Ahile i-a rămas un singur punct vulnerabil: călcâiul. Acesta i-a adus și moartea în Războiul troian.

Bibliografie 
 Victor Kernbach, Dicționar de mitologie generală, Editura Științifică și Enciclopedică, București, 1989
 Anca Balaci, Mic dicționar de mitologie greacă si romană, Editura Mondero, București, 1992, ISBN 973-9004-09-2 
 George Lăzărescu, Dicționar de mitologie, Casa Editorială Odeon, București, 1992, ISBN 973-9008-28-3 
 N.A.Kun, Legendele și miturile Greciei Antice, Editura Lider, București, 2003, ISBN 973-629-035-2

Legături externe 
 Dicționar mitologic

Vezi și 
 Lista personajelor mitologice elene
 Listă de eroi din mitologia greacă
 Listă de ființe fabuloase în mitologia greacă
 Mitologie greacă
 Listă de zei
 Listă de zei (pe zone geografice)
 Muze
 Styx (satelit)

Mitologia greacă
Râuri fictive
Comunism de război

Comunismul de război a fost o politică economică dură adoptată de bolșevici în timpul războiului civil rus, având ca scop să asigure aprovizionarea  orașelor și Armatei Roșii cu alimente, cu arme și cu muniții, în condițiile în care mecanismele și relațiile economice normale fuseseră distruse de război. 

Comunismul de război includea următoarele acțiuni:

Toate fabricile mari erau controlate de guvern. 
Producția era planificată și organizată de guvern. 
Disciplina impusă muncitorilor era strictă, iar greviștii puteau fi împușcați fără judecată. 
A fost impusă munca obligatorie "claselor ne-proletare".
S-a introdus prodrazvyorstka – rechiziționarea surplusurilor de produse agricole, (ceea ce depășea minimum de subzistență), pentru a fi redistribuite populației orășenești și armatei. 
Distribuirea mărfurilor alimentare și mărfurilor de primă necesitate a fost cartelată și s-a făcut în mod centralizat. 
Funcționarea intreprinderilor private a fost interzisă. 
A fost introdus controlul militarizat al căilor ferate. 

După cum se poate vedea cu ușurință, această politică de punere a sub controlul guvernamental și sub jurisdicția legii marțiale a tot ceea ce părea să aibă o oarecare importanță, nu avea decât legături superficiale cu comunismul, numele fiindu-i ales mai mult pe criterii politice. 

Deși prin intermediul acestor acțiuni s-a reușit obținerea victoriei în război, ele nu au înlăturat greutățile de tot felul, iar în unele cazuri au agravat problemele existente. Țăranii au început să refuze să coopereze cu autoritățile statului și să mai producă mărfuri alimentare atâta vreme cât statul rechiziționa prea mult din recolte. Aceasta a dus la crize în aprovizionare, care împreună cu vremea defavorabilă și cu greutățile războiului au avut ca rezultat foametea. Au murit mai multe milioane de oameni și au existat rapoarte despre canibalism. Muncitorii abandonau orașele pentru a se refugia la țară, unde șansele de a găsi hrană erau mai mari, făcând să scadă producția industrială și șansele unui comerț echitabil cu bunuri industriale contra hrană, ceea ce agrava și mai mult situația populației urbane rămase. 

Ca rezultat direct al acestor greutăți, au izbucnit o serie de greve muncitorești  și revolte țărănești (așa cum a fost Răscoala din Tambov). Punctul de cotitură a evenimentelor a fost Rebeliunea de la baza navală Kronstadt din februarie 1921. Rebeliune a avut un efect copleșitor asupra lui Lenin, pentru că deși răscoala militară a fost zdrobită de Armata Roșie, marinarii de la Kronstadt se număraseră printre cei mai devotați sprijinitori ai comunismului la începutul Revoluției din Octombrie. După înfrângerea rebeliunii de la Kronstadt, Lenin a hotărât să sfârșească cu politica comunismului de război și a înlocuit-o cu aceea a Noii Politici Economice.
Frazeologie sovietică
Economia Uniunii Sovietice
Istoria Uniunii Sovietice
Gilles Personne de Roberval

Gilles Personne de Roberval (n. 8 august 1602 — d. 27 octombrie 1675) a fost un matematician francez cunoscut, mai ales, datorită studierii cicloidei. În 1634 a demonstrat că aria suprafeței aflată sub curba descrisă de mișcarea unui punct pe un cerc, în timp ce cercul face o rotire completă de-a lungul unei linii (cicloida), este exact de trei ori mai mare decât aria cercului respectiv.

Nașteri în 1602
Decese în 1675
Matematicieni francezi din secolul al XVII-lea
Richard Kirwan

Richard Kirwan () a fost un savant irlandez, cel de-al doilea din cei patru fii ai lui Martin și Mary Kirwan.  Richard Kirwan a excelat ca geolog, chimist,  meteorolog și mineralog, aducând contribuții semnificative la dezvoltarea acestor științe.  Astfel, a pus bazele metodelor folosite și azi ale chimiei analitice, respectiv, începând cu 1784, a inițiat metoda modernă de clasificare a mineralelor după compoziția lor chimică.  A fost unul dintre ultimii apărători ai teoriei flogisticului.

Note

Legături externe  
  Richard Kirwan  (chimist, mineralog, meteorolog și geolog)

Nașteri în 1733
Decese în 1812
Chimiști irlandezi
Geologi irlandezi
Meteorologi irlandezi
Mineralogi irlandezi
Membri ai Academiei Leopoldine
Listă de cuvinte derivate de la nume de persoane

Aceasta este o listă de cuvinte derivate de la nume de persoane: personalități istorice, oameni de știință, personaje mitologice, personaje literare etc.

Vezi și 
 Listă de cuvinte derivate de la nume de locuri

Cuvinte și expresii în limba română
Liste de oameni
Liste legate de lingvistică
Samuel Klingenstierna

Samuel Klingenstierna () a fost un matematician și fizician suedez, profesor la Universitatea din Uppsala.

În 1762 a câștigat Premiul Academiei Ruse de Științe pentru cea mai bună tehnologie de fabricare a elementelor optice fără aberații cromatice.

Note

Nașteri în 1698
Decese în 1765
Matematicieni suedezi
Fizicieni suedezi
Al Fayyum

Al Fayyum () este un oraș în Egipt.

Nume

Vezi și
 Portret Fayyum

Note

Orașe din Egipt
Guvernoratul Minya

Guvernoratul Minya este o unitate administrativă de gradul I, situată  în  partea de nord a Egiptului. Reședința sa este orașul Minya.

Note

Guvernoratele Egiptului
Regiunile Egiptului

Egiptul este împărțit în 27 de regiuni:

Diviziuni teritoriale ale Egiptului
Alexandra Maria Lara

Alexandra Maria Lara (născută Alexandra Plătăreanu; ) este o actriță germană, născută în România, fiica actorului Valentin Plătăreanu. S-a mutat cu familia în Germania când avea patru ani și a absolvit liceul Francez din Berlin, după care a studiat la școala de actorie Charlottenburg Theaterwerkstatt.

A jucat în filmul Ultimele zile ale lui Hitler (Der Untergang) din 2004, nominalizat la Oscar pentru cel mai bun film străin în 2005. În anul 2005 a fost premiată cu Goldene Kamera. Un alt film foarte cunoscut în care a jucat este Doctor Jivago (2002).

Filmografie 

 1997 Sperling und der falsche Freund 
 1999 Südsee, eigene Insel 
 2000 Vertrauen ist alles 
 2000 Fisimatenten 
 2001 Der Tunnel 
 2001 Honolulu 
 2001 Leo und Claire 
 2002 Liebe und Verrat (film TV)
 2002 Was nicht passt, wird passend gemacht 
 2002 99 Euro Films 
 2002 Napoléon 
 2002 Doctor Zhivago 
 2002 Schleudertrauma 
 2002 Nackt 
 2003 Trenck 
 2004 Der Wunschbaum 
 2004 Leise Krieger 
 2004 Ultimele zile ale lui Hitler (Der Untergang), regia Oliver Hirschbiegel
 2004 Cowgirl, regia Mark Schlichter
 2005 Offset, regia Didi Danquart
 2005 Der Fischer und seine Frau 
 2005 Vom Suchen und Finden der Liebe 
 2006 Wo ist Fred? 
 2007 I Really Hate My Job 
 2007 Control 
 2007 The Company 
 2007 Tinerețe fără tinerețe (Youth Without Youth), regia Francis Ford Coppola
 2008 The City of Your Final Destination 
 2008 Miracolul de la Sf. Ana (Miracle at St. Anna), regia Spike Lee
 2008 Der Baader Meinhof Komplex 
 2008 The Dust of Time 
 2008 The Reader 
 2009 Hinter Kaifeck (Kaifeck Murder) 
 2009 L'affaire Farewell 
 2009 City of Life 
 2010 The Nazi Officer's Wife 
 2010 Quartier lointain 
 2012 Imagine, regia Andrzej Jakimowski
 2012 Nachtlärm, regia Christoph Schaub
 2013 Rush: Rivalitate și adrenalină (Rush), regia Ron Howard 
 2015 Suite Française 
 2016 Geostorm: Pericol Global (Geostorm), regia Dean Devlin

Referințe

Legături externe 

  
 Articol EvZ
 
  Interview

Interviuri 
 O dimineață cu Alexandra Maria Lara, Dia Radu, Formula AS - anul 2014, numărul 1136

Nașteri în 1978
Nașteri pe 12 noiembrie
Actori ai serialului Tatort
Actrițe germane
Cetățeni naturalizați în Germania
Germani din secolul al XX-lea
Germani din secolul al XXI-lea
Germani în viață
Germani originari din România
Români în viață
Români cunoscuți sub pseudonimele folosite
Români expatriați în Germania
Alfred Dreyfus

Alfred Dreyfus (n. 9 octombrie 1859 – d. 12 iulie 1935) a fost un ofițer francez de origine evreiască, condamnat pe nedrept în anul 1894 pentru trădare de țară, la deportare pe viață, din pricina unor documente care s-au dovedit false, și care erau menite să-l acopere pe adevăratul vinovat, maiorul . În epocă, cazul a fost un scandal major, denumit afacerea Dreyfus.

Convins de nevinovăția lui Dreyfus, scriitorul Emile Zola a publicat pe 13 ianuarie 1898, pe prima pagină a ziarului L'Aurore, un articol intitulat: J'accuse, adresat președintelui Republicii, Félix Faure, în care ataca cu asprime conducerea țării și așa numita afacere Dreyfus, fapt ce a condus la confruntări aprinse și la o reînviere a antisemitismului.

Dreyfus a fost condamnat la 22 decembrie 1895 la degradare militară sentință adusă la îndeplinire la 5 ianuarie 1896 în curtea Școlii militare din Paris și la deportare pentru muncă forțată în Ile du Diable (Insula Diavolului), iar în anul 1899, cu ocazia rejudecării procesului, la 10 ani de închisoare, fiind grațiat la 19 septembrie 1899 de președintele Émile Loubet și reabilitat abia la 12 iulie 1906.

Note

Vezi și 
 Afacerea Dreyfus

Nașteri în 1859
Decese în 1935
 
Absolvenți ai École Polytechnique
Evrei francezi
Ofițeri ai Legiunii de onoare
Înmormântări în cimitirul Montparnasse
Anarho-comunism

Anarho-comunismul (sau anarhismul comunist) este o teorie anarhistă care pledează pentru abolirea statului, a proprietății private și a capitalismului în favoarea proprietății comune a mijloacelor de producție, a democrației directe și a asocierii voluntare, cu o producție și consum bazat pe principiul: de la fiecare conform abilităților sale, pentru toți conform nevoilor lor. Teoria s-a dezvoltat din curente socialiste radicale apărute după Revoluția franceză, dar a fost formulată în acest fel într-un paragraf la Prima Internațională din Italia.

Note

Legături externe 
 Anarkismo.net – anarchist communist news maintained by platformist organizations with discussion and theory from across the globe
 libcom.org – the home of anarchism and libertarian communism in the United Kingdom
 Anarchocommunism texts at The Anarchist Library
 Kropotkin: The Coming Revolution – short documentary to introduce the idea of anarchist communism in Kropotkin's own words

 Arhive ale teoriilor anarho-comunismului

 
Comunism, Anarho
Anticapitalism
Comunism
Extrema stângă
Ideologii economice
Ideologii politice
Libertarianism
Socialism libertarian
Comunist, Anarhism
Anarho-primitivism

Anarho-primitivismul, aripă a doctrinei și mișcării politice "anarhism", se leapădă în mod radical de civilizația industrială, aceasta fiind considerată drept rădăcina diferitelor forme de înstrăinare care răpesc omului libertatea.

Anarho-primitiviștii cred că tot ceea ce formează baza industrială - progresul tehnologic, zidirea de noi orașe, agricultura mecanizată, etc. - ar fi contribuit la dezvoltarea structurilor ierarhice și de oprimare care stau la baza statului. De aceea, anarho-primitivismul predică o societate inspirată de la societățile preindustriale.

Vezi și

Legături externe 

Anarhism
Primitivism
Politică
FRA

FRA se poate referi la:

 codul IATA pentru Aeroportul Internațional Frankfurt
 Federația Română de Aikido
 Federația Română de Atletism
Kurów, Lublin

Kurów este un sat în Polonia, în voievodatul Lublin, powiatul Puławy. Are o populație de 2870 loc. (2013).

Sate din voievodatul Lublin
Limbaj mașină

Limbajul mașină sau codul mașină este un set de instrucțiuni fundamentale care depind de tipul de computer pe care îl utilizați. O instrucțiune specifică scrisă în limbaj mașină ar putea să comunice unității centrale să adune două numere și să memoreze rezultatul într-un anumit loc. O unitate centrală tipică recunoaște câteva duzini de asemenea comenzi, fiecare dintre ele fiind destinată să îndeplinească o sarcină mică și foarte specializată.

Limbaje de programare
COBOL

COBOL (Common Business - Oriented Language) este unul dintre primele limbaje de programare importante proiectat pentru calcule economice.

Exemplu de cod COBOL
 COMPUTE AVERAGE_SCORE=SCORE_TOTAL/NUMBER_TESTS
În acest exemplu un număr este împărțit iar rezultatul este stocat. 

Limbaje de programare
Acronime de cinci litere
Terra Nova (rasă canină)

O rasă canină originară din Terra Nova (Canada), de unde provine și numele. 

Aspectul este impunător datorită masivității și a părului lung, lucios, des și negru. Înălțimea la greabăn este cuprinsă între 68 și 75 cm.

Capul este masiv, urechile mici, triunghiulare, purtate în jos, stop foarte pronunțat, pus în evidență și de părul bogat de pe cap, botul de lungime potrivită, puternic, cu buze bine închise. Ochii plasați spre față, întotdeauna de culoare închisă, sunt rotunzi, bine închiși, cu o privire inteligentă și binevoitoare.

Trunchiul este masiv, cu spatele lat, orizontal, pieptul bine dezvoltat, gât puternic, dar scurt, iar coada foarte stufoasă, prinsă sus, lată și puternică, este purtată totdeauna în jos.

Câinele are un caracter temperat, cu agresivitate redusă și este un bun tovarăș de joacă și apărător al copiilor. Este un bun înotător.

Culoarea este de regulă neagră antracit, dar se admit și nuanțe maronii.

Landseer-ul, având aceeași origine și conformație, chiar mai viguroasă, colorat alb-negru, este considerat rasă aparte.

Legături externe 

Terra Nova
Canada
Moloși
Terra Nova

Sintagma Terra Nova (sau Terranova) se poate referi la:

 Terra Nova, insulă în Canada
 Terra Nova, regiune a Canadei
 Parcul Național Terra-Nova din Canada
 Terra Nova, oraș în Brazilia
 Terra Nova, expediție de cercetare în Antarctica
 Terra Nova, rasă de câini
 Terra Nova, serial de televiziune american științifico-fantastic
 Terra Nova, un episod din serialul Star Trek: Enterprise
 Ciro Terranova (1889–1938), mafiot american
 Vincent Terranova (1887–1922), mafiot american
 Nicholas „Nick” Terranova (1866–1916), mafiot american
 Juan Terranova (n. 1975), scriitor argentinian
 Terranova Sappo Minulio, comună în Calabria, Italia
Olimp (dezambiguizare)

Termenul Olimp poate însemna:

 Muntele Olimp, cel mai înalt munte din Grecia
 Olimpos munte pe insula Cipru, și alți munți de pe insulele grecești, sau din Asia Mică
 Munte în Turcia în limba turcă „Uludağ” sau alt munte numit Tahtalı Dağı, (2375 m)
 Olimp o stațiune pe litoralul Mării Negre

 nume derivate:

 Olimp Ungheni, club de fotbal din Republica Moldova.
 Olympus Corporation, companie japoneză specializată în optică
 Olympus Dairy, companie greacă producătoare de lactate
 Olympus Mons, vulcan de pe planeta Marte
 Olimpismul provine de la Jocuri Olimpice antice grecești de pe câmpul Olimpia.
Guangzhou

Guangzhou (广州 în chineză, Guǎngzhōu în pinyin), numit înainte Canton, este al treilea oraș din China ca putere economică (fără Hong Kong).
Conform unei analize realizată de Global Demographic, ce a vizat nivelul de creștere a populației și densitatea locuitorilor, în 2016 orașul a fost pe locul al zecelea în lume.

Dispune de un nou aeroport mare și ultramodern, fiind baza flotei China Southern Airlines, cea mai mare companie aeriană din China și printre primele zece la nivel mondial.

Referințe

Legături externe 
 pagina oficială Guangzhou  (chin.)
 date despre oraș (Life of Guangzhou)  (engl.) 

Guangzhou
Eponime ale asteroizilor
Porturi din China
Aleksandr Blok

Aleksandr Blok (în , 16 noiembrie 1880 - 7 august 1921) a fost probabil cel mai talentat poet liric pe care l-a produs Rusia după Alexandr Pușkin.

Aleksandr Blok s-a născut la St. Petersburg, într-o familie aristocrată de origini germane și ruse. La Universitatea din St. Petersburg, Blok a studiat dreptul fără succes, însă în 1906 și-a luat licența în filologie. Poetul rus a fost și dramaturg și eseist, dar și conducător al simboliștilor ruși de la început de secol.

Mulți critici consideră că Blok este cel mai important poet după Pușkin. Blok a început să scrie poezii la vârsta de 17 ani. În perioada de început a carierei lui literare, Blok a fost foarte influențat de filosoful din secolul al XIX-lea Vladimir Soloviev și de viziunea acestuia asupra eternului feminin și înțelepciunii divine.

Primul lui volum Stikhi o prekrasnoi dame (Versuri despre preafrumoasa doamnă) a fost publicat în 1904 inspirat de soția sa Liuba Dmitrievna Mendeleeva, fiica lui Dmitri Mendeleev. Atât misticismul, cât și pasiunea idealistă sunt prezente în respectivul ciclu de poezie de dragoste. După 1905, viziunile exaltate ale lui Blok au început să facă loc ironiei și pesimismului. Poetul își pierde viziunea eterică și adoptă teme precum disperarea, degradarea și atracția răului. Necunoscuta (1906) este cel mai cunoscut poem din această perioadă. Mai târziu, Blok își regăsește speranța în idealizarea Rusiei, îmbrățișând Revoluția de la 1917 în poemul epic Cei doisprezece (1918). Acesta celebrează pasiunea, violența și eliberarea declanșate de revoluție, care ulterior îl dezamăgește pe Blok.

Sărăcia, băutura și dezamăgirile provocate de viață, combinate cu dragostea lui pentru Rusia au influențat temele amare de protest social care au marcat operele târzii ale lui Blok. Una dintre acestea este Sciții (1920), în care își înghite dezgustul față de cultura occidentală și cere ajutor pentru guvernul socialist. Poezia lui Blok, produsă de focul sufletului și de răceala minții, a fost apreciată pentru curgerea muzicală a cuvintelor, spontaneitatea onirică, în care sunetele și repetiția erau folosite pentru a evoca stări sufletești. Poetul considera că rolul artistului era de a fi un intermediar între lumea aceasta și alte lumi, precum și de a revela scopul omului pe Pământ.

Ca estet, Blok nu s-a simțit în largul lui când nu s-a putut adresa publicului său favorit, elita. Pe lângă poezii și piese de teatru, Blok a mai scris eseuri și recenzii dramatice. Majoritatea eseurilor sale au fost compuse într-un stil foarte liric, impresionist, cu raționamente emotive. Blok a murit la Petrograd la data de 7 august 1921, în urma unui atac de cord provocat de malnutriție.

Unul din poemele lui Blok (1912) 
Noapte, stradă, farmacie, felinar,
Absurd în ceață turnul ochi gălbui.
De-o să mai prinzi din secol un pătrar,
Totul va fi la fel. Ieșire nu-i.

Tu vei muri. Un drum inițial
Va fi bătut de alții, iar și iar:
Noapte și riduri înghețate pe canal,
Vînt, farmacie, stradă, felinar.

Note

Nașteri în 1880
Nașteri pe 28 noiembrie
Decese în 1921
Poeți ruși
Eponime ale asteroizilor
Oameni din Sankt Petersburg
Shenzhen

Shenzhen (深圳) este un nou oraș în sudul Chinei, în apropiere de Hong Kong, Macao și Guangzhou, formând împreună cu acestea un megalopolis.

În 1979 era doar un sat de pescari, acum fiind o metropolă cu peste cinci milioane de locuitori (patru milioane în zona urbană propriu-zisă), prima Zonă Economică Specială. Este cel mai bogat oraș din China, raportat la PIB/capita (excluzând Hong Kong și Macao).

Diviziuni administrative 
Shenzhen este un oraș care are sub jurisdicție peste șapte districte din China:

Personalități născute aici 
 Lin Gaoyuan (n. 1995), sportiv la tenis de masă;
 Wang Qianyi (n. 1997), sportivă de înot sincron;
 Wang Xinyu (n. 2001), tenismenă

Galerie de imagini

Legături externe 
 Satul de pescari care în trei decenii a devenit unul dintre cele mai BOGATE orașe din lume , 17 august 2012, Bogdan Biszok, Capital

Metropole
Orașe din China
Zgârie-nori
Eponime ale asteroizilor
Porturi din China
Megalopolis (Grecia)

Megalopolis sau Megalopoli este un oraș faimos pentru teatrul său antic. Megalopolis este cuvântul grecesc pentru oraș mare. Este cea mai vestică parte a prefecturii Arcadia. Populația sa în 2001 era de 5.000 locuitori. Este singura comunitate aflată în creștere din Arcadia de vest. Alte orașe au raportat pierderi în termeni de populație în anul 2001. Distanța de la Tripoli, Grecia este de 30 km. Orașul are o piață în inima sa. Munții care înconjoară Megalopolis sunt Taygetus și Tsiberou. Mare parte din zonă este izolată și valea împădurită strânge până la 10.000 de locuitori. Este una dintre cele mai puțin populate zone din Peloponez.

Vezi și 
 Listă de orașe antice grecești
 Listă de orașe din Grecia
 Megalopolis (aglomerare urbană)

Orașe din Grecia Antică
Grecia
Adam Smith

Adam Smith (botezat pe 5 iunie  1723, Kirkcaldy –  d. 17 iulie 1790) a fost un economist, om politic și filozof scoțian. Lucrarea sa Avuția națiunilor, cercetare asupra naturii și cauzelor ei a fost una din primele încercări de a studia dezvoltarea istorică a industriei și comerțului în Europa. Această lucrare a ajutat la crearea economiei ca disciplină academică modernă și a furnizat una dintre cele mai bune argumentări intelectuale pentru comerțul liber și capitalism. A introdus în economie conceptul de mâna invizibilă.

Viața 

Tatăl lui Adam Smith, un vameș, a murit înainte de nașterea sa; mama sa, fiică a unui proprietar bogat de terenuri, s-a dedicat cu multă grijă educației copilului bolnăvicios.

Data exactă a nașterii lui Adam Smith nu este cunoscută, el a fost totuși botezat la 5 iunie 1723 la Kirkcaldy, comitatul Fife, Scoția.

Studiile 

A început studiile la vârsta de 14 ani, din 1737 până în 1740 la universitatea din Glasgow, unde a luat parte la cursurile profesorului Francis Hutcheson.

Între 1740 și 1746 a studiat filosofia la Colegiul Balliol din Oxford.

Activitatea sa ca profesor 

În 1746 Smith s-a întors la Kirkcaldy. S-a străduit să își găsească o poziție la universitate, dar nu a reușit. Datorită bunelor relații ale mamei sale, a primit oferta de a ține un curs public la universitatea din Edinburgh în perioada 1748-1749.

În anul 1751, la vârsta de numai 27 de ani, Adam Smith a fost profesor de logică la universitatea din Glasgow, iar în 1752 a fost profesor de filosofie morală, pentru care era și mai bine plătit. Studenții lui aveau vârste cuprinse între 14 și 16 ani. Limba de predare era latina, Smith a fost însă un pionier al predării în limba engleză.

În această perioadă s-a împrietenit și cu David Hume.

Ultimii săi ani de viață 

N-a mai trăit să se poată bucura de succesul prietenului său, James Watt care a inventat mașina cu aburi. A murit în anul 1790. După moartea sa au fost arse, din dorința sa lăsată în testament, numeroase schițe private.

Opera 
 Adam Smith, traducere Al. Hallunga, Avuția națiunilor: cercetare asupra naturii și cauzele ei, București, Editura Academiei Republicii Populare Române, 1962 - 1965

Note

Vezi și 
 David Ricardo
 Karl Marx

Legături externe 

 The Wealth of Nations at MetaLibri Digital Library
 The Theory of Moral Sentiments at MetaLibri Digital Library
 Operele lui Adam Smith ca text electronic
 An Inquiry Into the Nature and Causes of the Wealth of Nations 
 Adam Smith, părintele economiei politice , 7 iulie 2009, Adrian Agachi, Ziarul Lumina

Nașteri în 1723
Nașteri pe 16 iunie
Decese în 1790
Decese pe 17 iulie
Economiști scoțieni
Economiști din secolul al XVIII-lea
Filozofi ai Iluminismului
Iluminism
Max Liebermann

Max Liebermann () a fost un pictor german de origine evreiască. Fiul unui om de afaceri evreu din Berlin, Liebermann a studiat mai întâi dreptul și filozofia, iar apoi pictura și desenul în 1869 la Weimar, în 1872 la Paris și între 1876-77 în Olanda. Deși a locuit și a lucrat o perioadă în München, s-a întors în cele din urmă în Berlin în 1884 și a lucrat acolo pentru tot restul vieții.

Liebermann a creat picturi având ca subiect persoane din țara sa, din viața sa, care au avut legătură cu activitatea sa. Într-o perioadă mai târzie el a devenit un reprezentant de seamă al curentului din pictură numit "Impresionismul german", împreună cu Lovis Corinth și Max Slevogt. Dar Liebermann a fost și colecționar de artă, fiind bine-înstărit. Colecția sa de tablouri impresioniste franceze era deosebit de valoroasă. El însuși a folosit deseori pentru tablourile sale motive din viața concetățenilor săi, precum și priveliști din grădina sa de la lacul Wannsee. În Berlin el și-a creat o mare faimă și ca maestru portretist.

Între 1899 și 1911 Liebermann a condus curentul artistic "Secesiunea berlineză". Începând din 1920 a fost președintele Academiei prusace de arte. În 1932 a demisionat din această funcție, deoarece sub influența hitleriștilor Academia hotărâse să nu mai expună tablourile pictorilor evrei, iar lui însuși i s-a interzis să mai picteze. Se spune că, atunci când a văzut naziști în marș prin Poarta Brandenburg sărbătorind preluarea puterilor de către Hitler, Liebermann ar fi exclamat "Nu e posibil să mănânc îndeajuns ca să vărs atâta cât aș vrea!" (expresie germană).

Galerie de imagini

Note

Legături externe 

 German masters of the nineteenth century: paintings and drawings from the Federal Republic of Germany, a full text exhibition catalog from The Metropolitan Museum of Art, which contains material on Max Liebermann (no. 50-55)
 Gallery of Liebermann's paintings at zeno.org

Nașteri în 1847
Decese în 1935
Evrei germani
Pictori evrei
Pictori germani din secolul al XIX-lea
Pictori germani din secolul al XX-lea
Supranatural

Supranaturalul este ansamblul fenomenelor care sunt mai presus de forțele și legile naturii sau în contradicție cu acestea, care par în afara naturii, a lumii percepute prin simțuri. Supranaturalul este atribuit unor forțe miraculoase. Supranaturalul se deosebește de paranormal care descrie fenomenele rare care însă nu sunt în contradicție cu legile naturii.

În supranatural se încadrează și diferitele forme de prezicere.

Vezi și
 Paranormal
 Supernatural, serial TV
Listă de cuvinte derivate de la nume de locuri

Aceasta este o listă de cuvinte derivate de la nume de locuri: țări, regiuni, orașe, râuri etc.

Vezi și 
 Listă de cuvinte derivate de la nume de persoane

Liste de locuri
Liste legate de lingvistică
Cuvinte și expresii în limba română
Săgetătorul (constelație)

Săgetătorul este o constelație australă.

Mitologie 
Unii autori susțin că săgetătorul ar fi imaginea lui ChironCentaurul Chiron este considerat ca descoperitorul arcului și primul care a tras o săgeată. Chiron a fost lovit din greșeală de către Heracle cu o săgeată otrăvită cu sângele Hidrei. Pentru a scăpa de durere prin moarte, Chiron renunță la nemurire în favoarea lui Prometeu. După moarte Zeus îl pune pe cer în constelația Săgetătorul, iar pentru alți autori în constelația Centaurul.

Obiecte cerești

Stele

Nebuloase, roiuri de stele, galaxii

NGC 6514
NGC 6559
NGC 6618
Nebuloasa Lagună

Referințe

Bibliografie
 Gergard Fasching, Sternbilder und ihre Myten, Editura Springer, Viena, New York, 1994 ISBN 3-211-82552-5
Andromeda (constelație)

Andromeda este o constelație numită după prințesa Andromeda din mitologia greacă. Este bine cunoscută datorită Galaxiei Andromeda pe care o conține.

Descriere și localizare

Istorie

Mitologie 

Andromeda, fiica lui Cepheus, regele Aethiopiei. Fiindcă mama ei, pe nume Cassiopea, își atrăsese mânia zeilor pretinzând că e mai frumoasă decât nereidele, Poseidon a trimis un monstru marin ca să pustiască țara. Oracolul a prezis că păcatul Casiopeei poate fi ispășit numai de către Andromeda. Silit de etiopieni, Cepheus și-a sacrificat fiica: el a înlănțuit-o de o stâncă, lăsând-o acolo pradă monstrului. Andromeda e salvată însă de Perseus, la întoarcerea acestuia după izbânda repurtată asupra Meduzei. Cucerit de frumusețea fetei, Perseus împietrește monstrul arătându-i chipul Meduzei, dupa care o ia cu el pe Andromeda și o duce în Argos.

Obiecte cerești

Stele 

Cea mai strălucitoare stea din constelație este Alpheratz, care corespunde capului Andromedei. Înainte, această stea a fost considerată drept stea comună a constelațiilor Pegas și Andromeda. Împreună cu α, β și γ Pegasi ea formează un asterism foarte cunoscut, numit și Marele Patrat al lui Pegas. β Andromedae se mai numește Mirach și este la fel de strălucitoare ca și Alpheratz.
μ Andromedae posedă un sistem planetar, din care se cunosc trei planete, care au o masă de 0,71, 2,11 și 4,61 de ori masa lui Jupiter, cea mai mare planetă din sistemul nostru solar.

Obiecte cerești îndepărtate 

Cea mai faimoasă galaxie este M31, Galaxia Andromeda, unul dintre obiectele cerești cele mai îndepărtate de Pământ care este încă vizibil cu ochiul liber. Este o galaxie spirală uriașă, asemănătoare cu galaxia noastră, Calea Lactee. Pentru a găsi galaxia pe cer, trasați o linie imaginară între β și μ Andromedae și extindeți linia cu încă o dată aceeași distanță de steaua μ.
Pegas (constelație)

Pegas este o constelație vizibilă pe cerul nordic denumită astfel după calul înaripat Pegas din mitologia greacă. Aceasta este una dintre cele 48 de constelații create de astronomul Ptolemeu în preajma secolului al II-lea după Hristos, și rămâne una dintre cele 88 de constelații moderne.

Principalele caracteristici

Stele 
α Pegas (Markab), β Pegas și γ Pegas, împreună cu α Andromedae (Alpheratz sau Sirrah) formează un asterism foarte cunoscut și numit Pătratul din Pegas / Marele pătrat din Pegas.

51 Pegas, o stea din constelație, este prima stea asemănătoare cu Soarele descoperită și care are o planetă care o gravitează!

IK Pegas este candidată ca cea mai apropiată supernovă de Soare.

Analizele spectroscopice asupra lui HD 209458 b, o planetă extrasolară în constelația Pegas, este prevăzută ca fiind prima evidență a apei atmosferice în afara Sistemului Solar, în timp ce și planetele ce orbitează steaua HR 8799 tot din constelația Pegas sunt primele care pot fi fotografiate direct.

Numele stelelor

Alte obiecte cerești
 M15, un roi globular în apropiere de nasul Pegasului (adică în apropiere de steaua Enif, sau epsilon Pegas);
 NGC 7217, galaxie spirală nebarată 
 NGC 7331, o galaxie spirală barată;
 NGC 7742, o galaxie Seyfert de tipul 2;
 Galaxia Pitică Neregulată din Pegas, o galaxie satelit a galaxiei Andromeda.

Observare 

Constelația Pegas conține un asterism în formă de pătrat deși, una dintre stele, Delta Pegasi, sau Sirrah, este considerată oficial că face parte din constelația Andromeda, deținând denumirea Bayer de Alpha Andromedae, și având și un alt nume: Alpheratz.

Corpul calului este format dintr-un patrulater din patru stele, anume α Peg, β Peg, γ Peg, and α And.
Picioarele din față ale calului înaripat sunt formate din două linii strâmbe, astfel: unul dintre picioare începe de la η Peg până la κ Peg, iar celălalt picior începe de la μ Peg și se termină la 1 Pegas.
Altă linie strâmbă unește stelele α Peg prin θ Peg spre ε Peg formând gâtul și capul lui Pegas. ε Pegas este botul.

H.A. Rey a sugerat un mod alternativ de a conecta stelele din constelația Pegasului, arătând chiar ca un cal înaripat.

Origini 
Constelația babiloniană IKU (câmpul) era formată din patru stele, dintre care trei vor face parte mai târziu din constelația grecească Hippos (Pegas).

Numele Pegas în militărie 
USS Pegasus (AK-48) și USS Pegasus (PHM-1), amândouă fac parte din flota navală a Statelor Unite ale Americii.
Zoologie

Zoologia este o ramură a biologiei care se ocupă cu studiul organismelor care sunt încadrate în regnul Animalia. Actual, organismele sunt clasificate în 5 regnuri: Monera, Protozoa, Fungi, Plantae și Animalia. Termenul de zoologie provine de la cuvintele grecești zoon = animal și logos = stiinta. Zoologia studiază structura, funcțiile, comportarea, dezvoltarea, filogenia, clasificarea, distribuirea, și utilizarea animalelor. La dezvoltatarea Zoologiei au adus contribuții remarcabile și cercetările unor savanți români, precum Emil Racoviță, Grigore Antipa și alții.

Istoria zoologiei 
Zoologia se începe odată cu descrierele lui Aristotel asupra animalelor în lucrarea sa, numită Istoria animalelor, unde el a descris peste 500 specii de animale. Se spune că Alexandru Macedon, unul din foștii săi elevi, îi trimitea din expediții diferite specii de animale orientale, pentru a fi studiate. Acesta aduna colecții vaste de animale, unde acestea erau studiate. Aristotel a introdus un sistem primitiv de clasificare a animalelor, în dependență de sânge. El le-a clasificat de la om în jos, astfel:
 Animale cu sânge 
 animale patrupede care nasc pui (mamifere)
 pești
 reptile
 păsări
 amfibieni
Animale fără sânge
 insecte
 moluște
 crustacee

Militarul și biologul roman Pliniu cel Bătrân a scris o carte de 35 capitole despre animale în anul 65 d. chr., Historia Naturalis. În 1550, biologul elvețian Conrad Gesner a scris seria de cărți Historia animalum, în care el a decris amănunțit câteva sute de specii. În secolul al XVIII-lea, Carl Linne a alcătuit un sistem de clasificare, ce a rămas valabil până astăzi. Iar în 1860 Charles Darwin propune teorema evoluției animalelor.

Vezi și 
 Glosar de zoologie
 Medicină veterinară

Referințe

Legături externe
Danaus

Danaus este un personaj din mitologia greacă, fiul și urmașul lui Belus la tronul Libyei și frate geamăn cu Aegyptus. Temându-se de cei cincizeci de nepoți ai săi, fiii lui Aegyptus, Danaus părăsește Libya împreună cu fetele sale, tot cincizeci la număr, și se stabilește în Argos. Aici este mai întâi oaspetele regelui Gelanor, iar după aceea e ales el însuși rege. A fost ucis de mâna lui Lynceus.

Mitologia greacă