alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Faure Gnassingbé

Faure Essozimna Eyadéma (cunoscut și ca Faure Gnassingbé), (născut în 1966) este actualul președinte al Republicii Togoleze.

Este fiul președintelui Gnassingbé Eyadéma, urmându-i tatălui său decedat în 5 februarie 2005. Faure a fost deputat în Adunarea Națională a Republicii din partea Sokodé și a servit Ministerul Lucrărilor Publice, Minelor și Telecomunicațiilor din 29 iulie 2003.

Eyadéma a studiat în Paris și are masterul în Administration la Universitatea Yale. Are reputația unui tehnocrat.

În octombrie 2021, Faure Gnassingbé a primit vineri distincția „HeForShe” de la ONU Women pentru politica sa de promovare a femeilor, precum și egalitatea și egalitatea de gen, a anunțat portalul guvernamental République Togolaise. HeForShe (Lui pour Elle) este o mișcare de solidaritate globală condusă de ONU Femei pentru o mai mare egalitate și echitate de gen. Vineri a primit distincția „HeForShe” de la ONU Femei, pentru politica sa de promovare a femeii și pentru egalitatea de gen și egalitate, anunță portalul guvernamental Republica Togoleză. HeForShe (El pentru ea) este o mișcare de solidaritate globală condusă de ONU Femei pentru o mai mare egalitate și echitate de gen.

Politică 
Numirea sa în funcția de președinte a fost așteptată datorită sănătății tatălui său. În decembrie 2002, Gnassingbé Eyadéma a modificat constituția scăzând vârsta minimă pentru președintele republicii de la 45 la 35 de ani. În conformitate cu constituția, după decesul președintelui, Fanbare Tchaba, purtătorul de cuvând al parlamentului devine președintele activ. Însă, la vremea morții lui Eyadéma, Tchaba a fost plecat din țară și oficialii militari togolezi au pretins că Faure Eyadéma a jurat că va fi un președinte activ pentru "asigurarea securității". Dar din moment ce granițele au fost sigilate de armată, Tchaba a fost în imposibilitate de a reintra în țară. Aceasta a atras din partea Uniunii Africane denunțul că aceste evenimente ar fi preluarea puterii cu ajutorul armatei prin lovitură de stat.

Legitimitate 
La o zi după decesul tatălui său, parlamentul l-a demis pe Tchaba și l-a ales pe Eyadéma în locul său, ceea ce legalizează succesiunea; Alegerea a fost aprobată în unanimitate de către deputații care au fost prezenți în parlament. Parlamentul a eliminat de asemenea o cerință constituțională care reglementa că alegerile trebuie ținute la șaizeci de zile după moartea președintelui, permițând astfel tânărului Faure să conducă până la expirarea termentului tatăului său în 2008.

Vezi și 
 Repubica Togoleză
 Istoria Republicii Togoleze
 Politica Republicii Togoleze

Legături externe 
 Știrea preluării funcției de președinte - Radio China Internațional

Președinți ai Republicii Togoleze
Nașteri în 1966
Chat

Termenul chat (la origine un cuvânt englezesc însemnând „sporovăială”, „taifas”, „discuție”; pronunție [ pron. čet ]) desemnează un dialog sau schimb de replici (text) scrise și transmise instantaneu între două sau mai multe persoane, prin intermediul unui canal electronic de transmitere a informației, de obicei în Internet. Chatul poate fi realizat ori prin browser, ori cu ajutorul unor programe dedicate cum ar fi Yahoo! Messenger, Skype și altele.

O trăsătură caracteristică a chaturilor este utilizarea masivă a prescurtărilor, pe care un chatter (un participant la chat) le învață repede. De pildă „cu”, citit literă cu literă pe englezește (spelling), se pronunță [si iu] - care corespunde acustic foarte bine și cuvintelor „see you” = „la revedere”, „pa”.

Istoric
Primul sistem de chat online a fost numit Talkomatic, creat de Doug Brown și David R. Woolley în 1973, pe sistemul PLATO de la Universitatea din Illinois. Acesta a oferit mai multe canale, fiecare putând găzdui până la cinci persoane, cu mesaje care apar pe ecranele tuturor utilizatorilor în funcție de caractere. Talkomatic a fost foarte popular printre utilizatorii PLATO la mijlocul anilor 1980. În 2014, Brown și Woolley au lansat o versiune web a Talkomatic.
Primul sistem online care folosește comanda reală „chat” a fost creat pentru The Source în 1979 de Tom Walker și Fritz Thane de la Dialcom, Inc. Primul chat transatlantic pe Internet a avut loc între Oulu, Finlanda și Corvallis, Oregon, în februarie 1989.

Primul serviciu de chat online, disponibil pe scară largă pentru public, a fost CompuServe CB Simulator în 1980, creat de CompuServe executiv Alexander "Sandy" Trevor în Columbus, Ohio.

Etichetă chat
Termenul chatiquette (eticheta de chat) este o variantă a netichetei (eticheta Internet) și descrie regulile de bază ale comunicării online. Aceste convenții sau linii directoare au fost create pentru a evita neînțelegerile și pentru a simplifica comunicarea dintre utilizatori. Chatiquette variază de la comunitate la comunitate și descrie, în general, curtoazia de bază. De exemplu, se consideră nepoliticos să scrieți doar în majusculă, deoarece se pare că utilizatorul strigă. Cuvântul "chatiquette" a fost utilizat în legătură cu diferite sisteme de chat (de exemplu, Internet Relay Chat - comunicare instantanee prin Internet) din 1995. 

Camerele de discuții pot produce un puternic simț al identității on-line, ceea ce duce la impresia de subcultură.

Discuțiile sunt surse valoroase de diverse tipuri de informații, prelucrarea automată a cărora face obiectul tehnologiilor de tip chat / text mining.

Protocoale de chat 
 AOL Instant Messenger (AIM)
 Google Talk
 ICQ (OSCAR)
 Internet Relay Chat (IRC)
 Jabber (XMPP)
 Pichat
 Skype
 TeamSpeak (TS)
 Windows Live Messenger
 Yahoo! Messenger

Note

Vezi și 
Argoul la chat

Legături externe 
 Acronime folosite pe chat

Cultura internetului
Anglicisme
Irving Stone

Irving Stone (n. 14 iulie 1903 San Francisco — d. 26 august 1989 Los Angeles), pe numele real Irving Tennenbaum, a fost un scriitor american faimos pentru romanele sale biografice ale unor personaje istorice majore.

În 1923 termină Univesitatea Berkeley și în 1924 își ia masteratul la Universitatea Southern California. Se întreține scriind piese de teatru și romane polițiste. În 1934 publică romanul "Lust for Life" (Bucuria Vieții), după ce fusese refuzat în prealabil de 17 editori, bazat pe viața lui Vincent Van Gogh. Apoi publică pe rând lucrări pe care el le numește "bio-istorie": "Clarence Darrow for the Defense" în 1941; "They Also Ran" în 1943; "Immortal Wife" în 1944 bazată pe viața soției exploratorului John Frémont, Jesse Benton Frémont; "President's Lady" în 1951 bazată pe viața lui Rachel Jackson soția celui de-al șaptelea președinte al S.U.A. ; "Love Is Eternal" în 1954 bazată pe mariajul dintre Mary Todd și Abraham Lincoln; "The Agony and the Ecstasy" (Agonie și Extaz - Editura Orizonturi 1993) în 1961 bazată pe viața lui Michelangelo Buonarroti; "The Passions of the Mind" (Turnul Nebunilor și Paria - Editura Orizonturi și Lider) în 1971 bazată pe viața lui Sigmund Freud; "The Greek Treasure"
(Comoara Grecilor - Editura Meridiane 1981) bazată pe descoperirea Troiei de către Heinrich Schliemann și în 1980 "The Origin" bazată pe călătoria lui Charles Darwin la bordul navei Beagle.

Toate marile lucrări ale sale s-au născut din ani de munca în care a citit toată documentația disponibilă despre subiect, incluzând scrisori, jurnale, note de cercetare chiar și note de gospodărie, a călătorit încercând să pătrundă în lumea personajului istoric adunând și reconstruind imaginar dialogurile personajului. De exemplu pentru Agonie și Extaz a petrecut 5 ani în Italia.

În 1934 se căsătorește cu editoarea sa Jean Stone.

În 1962 înființează Academy of American Poets.

În 1950 i-a fost ecranizat romanul Bucuria Vieții cu Kirk Douglas interpretându-l pe Vincent Van Gogh iar în 1965 Agonie și Extaz cu Charlton Heston în rolul lui Michelangelo Buonarroti.

Nașteri în 1903
Stone, Irving
Decese în 1989
Provinciile Republicii Guineea Ecuatorială

Statul Guineea Ecuatorială este împărțit în două regiuni (nu au caracter administrativ) și 7 provincii, considerate unități administrative de gradul I. La rândul lor, acestea se împart în districte.

Regiuni 
 Regiunea Insulară
 Regiunea Continentală

Provincii 

Diviziuni teritoriale ale Republicii Guineea Ecuatorială
Agonie și extaz

Agonie și extaz (The Agony and the Ecstasy) este un roman biografic scris de Irving Stone în 1961 bazat pe viața lui Michelangelo Buonarroti. Cartea a apărut în traducere românească în 1966 la Editura pentru literatura universală.  

Romanul a fost ecranizat în 1965 avându-l în rolul lui Michelangelo Buonarroti pe Charlton Heston.

Note

Romane americane
Romane biografice
Cărți Doubleday
Romane din 1961
Viața lui Freud

Viața lui Freud (în ) este un roman biografic din 1971 de Irving Stone.

A fost tradus în 2 volume: Turnul nebunilor și Paria.

Note

 John Bear, The #1 New York Times Best Seller: intriguing facts about the 484 books that have been #1 New York Times bestsellers since the first list, 50 years ago, Berkeley: Ten Speed Press, 1992. p. 115

Romane americane
Romane din 1971
Cărți Doubleday
Comoara Grecilor

Comoara Grecilor (The Greek Treasure) roman al lui Irving Stone bazat pe viața lui Heinrich Schliemann publicat la Editura Meridiane în 1981.

Romane americane
Iocasta

Iocasta (sau Epicaste) este o figură în mitologia greacă. A fost fiica lui Menoeceu, sora lui Creon, soția lui Laios, regele cetății Teba și mama lui Oedip.

După moartea soțului ei, omorât de Oedip, s-a căsătorit cu acesta fără să știe că e fiul ei, iar apoi când a aflat s-a spânzurat.

Cu Oedip a avut doi fii (Eteocles și Polinice) și două fiice (Antigona și Ismene).

Note

Bibliografie 
 Victor Kernbach, Dicționar de mitologie generală, Editura Științifică și Enciclopedică, București, 1989
 Anca Balaci, Mic dicționar de mitologie greacă si romană, Editura Mondero, București, 1992, ISBN 973-9004-09-2 
 George Lăzărescu, Dicționar de mitologie, Casa Editorială Odeon, București, 1992, ISBN 973-9008-28-3 
 N.A.Kun, Legendele și miturile Greciei Antice, Editura Lider, București, 2003, ISBN 973-629-035-2

Vezi și 
 Lista personajelor mitologice elene
 Listă de eroi din mitologia greacă
 Listă de ființe fabuloase în mitologia greacă
 Mitologie greacă
 Listă de zei
 Listă de zei (pe zone geografice)
 Muze

Legături externe 
 Dicționar mitologic 

Mitologia greacă
Eponime ale asteroizilor
Laios

Laios (limba greacă veche Λάιος), fiul lui Labdacus, a fost în mitologia greacă regele cetății Teba, soțul Iocastei, sora regelui Creon, și tatăl lui Oedip. 

Un oracol i-a prezis lui Laios că avea să moară ucis de mâna propriului său fiu. Prin urmare, când Iocasta i-a dat naștere lui Oedip, Laios a poruncit ca acesta să fie abandonat pe muntele Cithareon, crezând că profeția nu se va putea împlini.  Copilul a scăpat cu viață, fiind salvat de niște păstori și apoi a fost dus la curtea regelui Polybus. 

Odată cu trecerea anilor, Laios se intâlnește cu Oedip pe când acesta mergea să consulte oracolul din Delfi. Între cei doi are loc un incident și, neștiind că se află în fața tatălui său, Oedip îl ucide pe Laios împlinind astfel profeția oracolului.

Referințe și note

Grecia antică
Dante și Vergiliu în Infern

Dante și Vergiliu în Infern este o pictură de Eugène Delacroix, pictată în 1822, când artistul avea 24 de ani. Lucrează cu mare înflăcărare la această pânză de dimensiuni extraordinar de mari: 2 x 2,5 m. La vremea respectivă, asemenea dimensiuni erau rezervate în special pentru teme mitologice sau religioase, și nicidecum literare, ca în acest caz. Delacroix pictează câte 12-13 ore pe zi, și tabloul va fi terminat în mai puțin de trei luni. În timpul lucrului la pânză, un prieten îi citește cu glas tare din "Infernul" lui Dante (1265-1321), căci tocmai cântul al VIII-lea al capodoperei italiene constituie tema principală de inspirație a tabloului. Expusă la Salon în anul 1822, pânza poartă un titlu amplu: Flegias îi trece pe Dante și pe Virgiliu peste lacul care înconjoară zidurile cetății infernale Dite.

Descriere 
Păcătoșii se agață de barcă sau încearcă să se urce în ea. Printre ei, Dante îi recunoaște pe florentini. Apărătorii lui David și ai neoclasicismului i-au reproșat diletantismul, s-au revoltat împotriva "stilului său fragmentar și haotic".  Dante și Vergiliu în Infern al lui Delacroix se opune în mod cert școlii neoclasice, care domina la acea vreme epoca. Renunțând la învățăturile lui Guerin (1774-1833), Delacroix preferă spontaneitatea expresiei picturale, exactității execuției; acordă o importanță mai mare culorii, decât desenului. Delacroix construiește cu ajutorul culorilor spațiu pictural, conferă profunzime și folosește fără ezitare încărcătura expresivă specifică culorilor. Picăturile de apă pe trupurile condamnaților sunt o îmbinare de culori pure, în care se observă influența operelor lui Rubens (1577-1640) și materia lui coloristică vibrantă și densă.

Note

Vezi și 
 Eugène Delacroix

Picturi din 1822
Picturi realizate de Eugène Delacroix
Wikimedia Commons

Wikimedia Commons este o arhivă centralizată pentru imagini, muzică, clipuri muzicale și, posibil, texte și texte audio folosite în paginile oricărui proiect Wikimedia. A fost lansat la 7 septembrie 2004.

Fișierele prezente pe Commons pot fi integrate în orice proiect al Wikimedia.

Motive 

Înainte, fiecare dintre multele proiecte Wikimedia -- fiecare Wikipedie și Wikționar, fiecare Wikimanuale, Wikisource și Wikicitat -- foloseau propria lor bază de imagini. Nu exista o modalitate performantă de a trimite către imagini din alte proiecte. Multe fișiere folositoare trimise pe o wiki puteau să treacă neobservate pe alta. În plus, modalitatea de a introduce fișierele pe fiecare wiki era greoaie și necesita un surplus de întreținere.

Fișiere 
 30 noiembrie 2006, 1 milion de fișiere.
 9 octombrie 2007, 2 milioane de fișiere.
 16 iulie 2008, 3 milioane de fișiere.
 4 martie 2009, 4 milioane de fișiere.
 2 septembrie 2009, 5 milioane de fișiere.
 27 ianuarie 2010, 1 milion de utilizatori înregistrați și 8 milioane de pagini.
 31 ianuarie 2010, 6 milioane de fișiere
 17 iulie 2010, 7 milioane de fișiere
 1 ianuarie 2011, 8 milioane de fișiere
 23 februarie 2011, 9 milioane de fișiere
 15 aprilie 2011, 10 milioane de fișiere

Calitate 
Site-ul are trei mecanisme de recunoaștere a fișierelor de calitate. Primul este Imagini excelente unde utilizatorii nominalizează și votează pro sau contra acordării statutului. Altă metodă este, Imagini de calitate,
înființată în iunie 2006, și are un proces de nominalizare mai simplu față de „Imagini excelente”. La „magini de calitate” sunt acceptate numai fișiere create de utilizatorii Wikimedia, pe când Imagini excelente acceptă nominalizarea lucrărilor ale unor terțe părți ca NASA. Un al treilea proiect de recunoaștere, cunoscut ca Imagini valoroase, fondat pe 1 iunie 2008 cu scopul recunoașterii „celor mai importante ilustrații din domeniul lor”, spre deorsebire de celelalte două proiecte care evaluează imaginile din punct de vedere al calităților tehnice.

Ediția inaugurală a concursului „Imaginea anului” a fost cea din 2006. Au fost eligibile toate imaginile care erau de calitate în anul 2006, și utilizatorii Wikimedia au votat în două runde. Imaginea câștigătoare reprezintă o auroră boreală peste târâmuri înghețate, care a fost fotografiată de un membru al forțelor aeriene din SUA.
De atunci, competiția s-a ținut anual: 2006, 2007, 2008, 2009 și 2010.

Note

Legături externe 
 
 
 Commonist – Java-based tool for uploading images to Wikimedia Commons
 Commons:Commons:Picture of the Year
 Wikimedia Commons prototype site (currently testing Upload wizard extension)
 Multimedia Usability Project – aims to improve multimedia uploading on Wikimedia Commons
 Mirror of Wikimedia Commons by WikiTeam
Soviet

Un soviet (rusă: сове́т) a fost la origine un consiliu local al muncitorilor în ultimele zile ale Imperiului Țarist. Aceste consilii și termenul prin care erau numite au fost adoptate de bolșevici care le-au văzut ca pe unitatea fundamentală de organizare a societății.

La început sovietele au fost o încercare primară de a practica democrația directă. Marxiștii ruși le-au transformat într-un mediu de organizare a luptei împotriva statului. În perioada dintre Revoluția din Februarie și Revoluția din Octombrie, bolșevicii au folosit sloganul Вся власть советам ("Toată puterea - sovietelor" sau "Toată puterea – consiliilor muncitorilor") în lupta cu guvernul provizoriu condus de Kerenski. 

După Revoluția din Octombrie, toate fabricile au avut până în cele din urmă soviete organizate în conformitate cu interpretarea dată de bolșevici teoriei marxist-leniniste, înlocuind formele inițiale care permiteau consilii muncitorești independente. Sovietele disidente au fost câștigate de partea bolșevică ori au fost suprimate. Soviete bolșevice au fost organizate în fabricile unde ele nu existau. Imaginea publică era larg promovată și se susținea că puterea bolșevică se sprijină pe voința colectivă a acestor soviete, reprezentând o împlinire a sloganului "Toată puterea – consiliilor muncitorilor". 

Termenul a fost folosit de către unele mișcări marxist-leniniste și în afara Uniunii Sovietice, exemplu fiind eforturile Partidului Comunist Chinez în Republica Sovietică Chineză imediat înaintea Marșului cel Lung.

Bazat pe imaginea bolșevică asupra implicării termenului în viața statului, cuvântul "soviet" s-a extins în mod natural, sau a fost extins ca o consecință la toate grupurile de putere, (de la o delegație sovietică până la vârful ierarhiei sovietice), la autoritatea exprimată de acestea și la efectul voinței lor. Astfel, parlamentele post-Kerenski la nivel local și republican au fost denumite "soviete" iar în vârful ierarhiei, Sovietul Suprem era organul suprem de conducere al Uniunii Republicilor Socialiste Sovietice, formată în mod oficial în 1922.

Bibliografie
 Encyclopedia Americana, (NY: Encyclopedia Americana Corporation, 1918) v.25, p. 318 

Comunism
Management
Socialism
Istoria Uniunii Sovietice
Frazeologie sovietică
Puzzle

Jocul de puzzle constă în reconstituirea unei imagini sau a unui obiect tridimensional având la dispoziție numeroase piese (diferite ca formă și culoare) ce se pot intercala. Pentru cele mai multe persoane, această activitate este un hobby.

Istoria acestui tip de joc pornește de la o pictură sau un desen realizat pe o placă de lemn care apoi este decupată în mici forme ce pot fi mai apoi reasamblate. După aproximativ 300 de ani de la primele forme de joc, puzzle-ul este astăzi realizat din carton, întrucât acest material este mai convenabil. De asemenea, în locul picturii, intervine tiparul, astfel că jocurile pot avea un conținut mare de detalii precum și o libertate mai mare în alegerea imaginii ce urmează a fi realizată. După tipar, cartonul este decupat folosind un cuțit-matriță metalic după un contur complex.

Jocul poate avea de la 4-9 piese până la mii de piese, mărind astfel dificultatea dar și interesul pasionaților.

Denumire 

Originar, în limba engleză, puzzle denumește orice tip de joc, jucărie sau problemă care solicită ingeniozitate, logică, perspicacitate și perseverență pentru a ajunge la o soluție. Limba română a preluat acest termen pentru ceea ce în engleză se numește jigsaw puzzle (puzzle-decupaj).

Tipuri de puzzle 
Există două categorii:
 Bidimensional: Este cel mai comun. O imagine este decupată în mai multe bucăți (piese), scopul jocului fiind de a reconstitui imaginea inițială prin asamblarea pieselor, al căror număr variază între câteva (6-12 puzzle-uri pentru copii) și câteva mii (puzzle-uri-hobby, care necesită foarte multă răbdare dar mai ales timp)
 Tridimensional: Este asemănător celui bidimensional, dar vizează construcția unui obiect, cum ar fi o clădire sau un corp geometric, aproximativ jocului LEGO, în loc de o imagine.

Logo Wikipedia 
Logo-ul Wikipedia este și el un puzzle. Reprezintă o sferă tridimensională formată din diverse piese (cu piesa de deasupra lipsă) simbolizând munca de echipă și o enciclopedie fără sfârșit sau într-o expansiune permanentă.

Vezi și 
 Jocuri problemă
 Cuvinte încrucișate

Legături externe 

 
 Joacă Puzzle-uri Jigsaw Online 

Jocuri problemă
China (dezambiguizare)

China se poate referi la:
  Republica Populară Chineză, cunoscută și sub numele de China Comunistă, sau, simplu, China.
  Republica Chineză, cunoscută și sub numele de China Naționalistă sau Taiwan.
 China antică
 China de Est
 China Dolls 
 China Eastern Airlines
 China Keitetsi 
 China Miéville
 China Mobile
 China National Petroleum Corporation
 China Nouă
 China Open (snooker)
 China Southern Airlines
 China Telecom
 China Town România 
 China Unicom

Vezi și 
 Air China
 Chinalco
 Chinatown (dezambiguizare)
 Chineză simplificată
 Chinezi Han
 Chinezi Hui
 Chinezii din România
 Cronologia Chinei
 Imperiul Chinez
 Indochina
 Limba chineză
 Made in China 
 Marea Chinei
 Marele Zid Chinezesc
 Republica Sovietică Chineză
 Sindromul China

Legături externe 
 

China
Imre Kertész

Imre Kertész () a fost un scriitor, romancier, jurnalist, traducător maghiar de religie iudaică, laureat al Premiului Nobel pentru Literatură pe anul 2002. A trăit în ultimii ani ai vieții la Berlin și la Budapesta.

Viața 
La vârsta de 14 ani a fost deportat în lagărele de concentrare Auschwitz-Birkenau și Buchenwald. A debutat ca scriitor în 1975, fiind practic ignorat. Nu a mai publicat până în anul 1988. După căderea comunismului romanul său de debut a fost tradus în limba germană și în alte limbi europene, cartea suscitând interesul cititorilor occidentali.

Critica la adresa Universității Babeș-Bolyai 

Kertész a scris în mod obișnuit la ziarul german Frankfurter Allgemeine Zeitung. Într-un text publicat pe 22 februarie 2006, Kertész a lansat un virulent atac la adresa universității de stat din Cluj, pe care a numit-o „Institutul lui Ceaușescu” și „o relicvă a epocii național-comuniste”. Învățământul în limba maghiară la universitatea din Cluj a cunoscut o severă restrângere în timpul dictaturii ceaușiste încheiate în 1989. Într-o petiție lansată în 2006 împreună cu fizicianul Peter Hantz și adresată președintelui României, primului ministru al României și președintelui Comisiei Europene, Kertész a cerut înființarea unei universități maghiare de stat, separată, la Cluj.

Bibliografie 
 Fără destin - roman de debut (1975)

Operă 
În limba română au apărut până în acest moment 4 scrieri ale autorului:

 Fără destin, editura EST, 2003
 Altcineva. Cronica schimbărilor, Editura Humanitas, 2004,
 Drapelul englez, Editura Humanitas (cartea de pe noptieră, 67), 2004;
 Kadiș pentru copilul nenăscut, Editura EST, 2005.

Tot editura EST promite să editeze volumele Eșecul și Lichidarea.

În 2005 romanul Fără destin a fost ecranizat în regia lui Lajos Koltai. Kertész consideră acest film mai autobiografic decât cartea ce i-a stat la bază.

Note

Legături externe 
  Biografie Imre Kertész
  Bibliografie
 Laszlo Alexandru, "Sorstalanság", în E-Leonardo, Nr. 13/2008

Nașteri în 1929
Decese în 2016
Evrei maghiari
Laureați ai Premiului Nobel pentru Literatură
Laureați maghiari ai Premiului Nobel
Laureați evrei ai Premiului Nobel
Scriitori maghiari
Scriitori evrei
PAL

PAL (în , „fază alternantă pe linie”) este un sistem analogic de codificare a semnalelor de televiziune color apărut în Europa de Vest și folosit între 1967 și 2016; folosește un sistem SDTV de tip 625 linii/50 Hz. Două alte sisteme similare de codificare a culorilor TV în uz comun sunt SECAM și NTSC.

Istorie 
În anii 1950, majoritatea țărilor vest-europene au început planurile de a introduce  sisteme de televiziune color, dar s-au confruntat cu problema că standardul NTSC, existent în vigoare la acea dată in SUA, a demonstrat existența a mai multor deficiențe, inclusiv schimbarea nuanței de culoare în condiții de transmisie dificile.
Aceste deficiențe erau o problemă majoră, având în vedere particularitatile profilului geografic și meteorologic al Europei. Pentru a depăși deficiențele sistemului american NTSC, au fost concepute o serie de standarde alternative, ceea ce a dus la dezvoltarea standardelor PAL și SECAM. Scopul a fost de a oferi un standard TV color pentru frecvența imaginii europene de 50 de câmpuri pe secundă (50 de herți) și de a găsi o modalitate de a elimina problemele avute cu sistemul NTSC.
Sistemul PAL a fost dezvoltat de Walter Bruch la Telefunken din Hanovra, Germania de Vest, cu contribuții importante din partea lui Gerhard Mahler. Formatul a fost brevetat de Telefunken în 1962, citându-l pe Bruch ca inventator, și a fost dezvăluit membrilor Uniunii Europene de Radiodifuziune (EBU) la 3 ianuarie 1963. Când a fost întrebat de ce sistemul a fost numit „PAL” și nu „Bruch”, inventatorul a răspuns că un „sistem Bruch” probabil că nu s-ar fi vândut prea bine („Bruch” este cuvântul german pentru „ruptură”). Primele transmisii au început în Marea Britanie în iulie 1967, urmate mai târziu, în acel an, de Germania de Vest.  Singurul canal BBC care a folosit inițial standardul de difuzare a fost BBC2, care a fost primul serviciu TV din Marea Britanie care a introdus „625 de linii” în 1964. Telefunken PALcolour 708T a fost primul televizor comercial care avea integrat sitemul PAL. A fost urmat de alte modele de televizoare, exxemplu Loewe-Farbfernseher S 920 & F 900.

Date generale 
Semnalul video de tip PAL este un semnal video compozit deoarece luminanța (lumina, imaginea monocromă) și crominanța (croma, culoarea aplicată imaginii monocrome) sunt transmise împreună ca un singur semnal. 

În majoritatea țărilor sistemul de codare PAL a fost difuzat la 625 de linii/25 de cadre (50 interlaced-întrețesute) pe secundă și asociat cu sistemele CCIR de difuzare analogică de televiziune B, D, G, H, I sau K.

Note

Vezi și 

 Electronică 
 IPRS
 SECAM
 Teletext
 Uzinele Electronica

Legături externe 

 More information about TV standards 
 Review of the different refresh rates of PAL, NTSC and motion picture films
Australian VHF/UHF PAL B/G Television System Datasheet 
Convert PAL DVD to NTSC DVD

Terminologie din televiziune
Acronime de trei litere
Formate video
SECAM

SECAM este un acronim pentru « SÉquentiel Couleur À Mémoire » (forma « Séquentiel couleur avec mémoire » este greșită) - este o normă de codare a semnalului video color, inventat de francezul Henri de France (1911-1986) și aplicat în emisuni de televiziune din 1967. Este destinat formatelor video de 625 linii/50Hz. Sistemul SECAM a fost folosit în Franța, țările socialiste din estul Europei, fosta URSS și în Orientul Mijlociu. Există și norme de difuzare specifice, notate cu literele L/L', B/G și D/K sau K', prezentate în lista de mai jos:

 SECAM L/L : Franța.
 SECAM B/G : Grecia, Iran, Egipt, Arabia Saudită, Libia, Maroc, Algeria, etc.
 SECAM D/K : Bulgaria, Ungaria, Polonia, Cehoslovacia, Fosta URSS / C.S.I., etc.

Principiul 
Spre deosebire de normele NTSC și PAL, la care cele două semnale de culoare (U=R-Y și V=B-Y) se transmit simultan, în modulație de fază, la norma SECAM se transmite doar un semnal de culoare odată și se folosește din linia precendentă informația despre cealaltă culoare. Pentru stocarea aceastei informații se folosește un dispozitiv analogic de memorare (delay line). Durata unei linii este de 64 μs. Datele pentru culoare se transmit în modulație în frecvență, ceea ce dă o mai bună stabilitate a culorilor emisiunilor TV.

Dealtfel, PAL și SECAM sunt doar niște standarde pentru subpurtătoarea de culoare, folosite în conjuncție cu mai vechile standarde pentru semnalele de bază monocrome. Numele acestor standarde sunt litere ca M, B/G, D/K și L. Aceste standarde sunt mult mai importante pentru compatibilitate decât subpurtătoarele semnalului color. Ele diferă prin modulație AM sau FM, polarizarea semnalului, banda de frecvență etc. De exemplu, un receptor TV de tip PAL D/K poate primi un semnal SECAM D/K (chiar dacă se va vedea doar alb-negru), în timp ce acesta nu va putea să decodeze sunetul unui semnal PAL B/G.

Problemele cu standardul SECAM 

Spre deosebire de PAL sau NTSC, acest semnal nu poate fi editat cu ușurința la forma sa nativă. Deoarece folosește modulația în frecvență, sincronizând două semnale SECAM nu va rezulta un semnal SECAM valid ca și în cazul PAL sau NTSC. Din acest motiv, pentru a imbina două semnale SECAM, ele trebuie demodulate. Semnalele demodulate sunt astfel îmbinate și apoi modulate din nou. De accea, post-producția se face adesea în standardul PAL, iar rezultatul se encodeaza în SECAM în momentul transmiterii semnalului. Din acest motiv, unele țări care inițial foloseau standardul SECAM, trec la PAL.

Aparatele video digitale sau DVD player-ele nu acceptă semnal analogic SECAM. Pentru a scăpa de acest inconvenient, începând cu anul 1980, majoritatea echipamentelor video din Europa folosesc conectoare SCART, permițând astfel transmiterea semnalelor RGB între echipamente. Acest lucru elimină problemele cauzate de diferențele între standardele PAL, SECAM, și NTSC.

Note

Vezi și 

 Amplificator operațional
 Circuit integrat hibrid
 PAL 
 Dolby
 Tehnoton
 Tranzistor
 Tranzistor bipolar
 Tranzistor unipolar

Legături externe 

 More information about TV standards 

Terminologie din televiziune
Acronime de cinci litere
Formate video
Bjørnstjerne Bjørnson

Bjørnstjerne Martinus Bjørnson () a fost poet, prozator, dramaturg, ziarist și om politic norvegian, laureat al Premiului Nobel pentru Literatură în 1903, supranumit Victor Hugo al Norvegiei, cel mai de seamă reprezentant al literaturii scandinave moderne, după Ibsen.

Motivația Juriului Nobel 

"ca recunoaștere a marii, nobilei și variatei sale activități literare, distingându-se întru totul prin prospețimea inspirației și prin minunata puritate a sufletului"

Viața 

S-a născut în localitatea Kvikne din ținutul Østerdalen. Tatăl său era pastor luteran de țară, iar mama era fiica lui Richard Nordraak, compozitor autor, în 1864, al muzicii imnului național norvegian pe versurile din 1856 ale lui Bjørnson. Studiază dreptul la Christiania. În anul 1857 a fost director al teatrului din Bergen, iar în 1859 a condus ziarul "Aftenbladet" din Christiania. Între anii 1865 - 1868 a fost director al Teatrului național din Christiania și a editat în 1866 revista "Norsk Folkeblad". Se dovedește a fi un mare gazetar și un luptător tenace pentru emanciparea teatrului norvegian de sub tutela daneză (vreme de patru secole, până la 1814, Norvegia fusese provincie daneză).

Scriitor patriot, preocupat de viața și destinul poporului său, Bjørnson s-a vrut un martor și un implicat al istoriei din partea omului simplu și sărac, un moralist optimist a cărui deviză literară este conținută în această frază: "există două feluri de cărți: cele care sporesc în om dragostea de viață și dorința de a făptui binele și cele care nu fac acest lucru; primele sunt bune, celelalte sunt rele oricât de splendide și geniale ar fi în detaliile lor".

Operă 

 Synnøve Solbakken, 1857 - nuvelă din viața țăranilor
 Mellem Slagene (Între bătălii), 1857
 Arne, 1858 - nuvelă
 En glad gut (Un flăcău vesel), 1860, nuvelă
 Sigurd Slembe, 1862 - trilogie dramatică, o capodoperă a teatrului istoric
 De Nygifte (Tinerii căsătoriți), 1865, prima comedie modernă norvegiană
 Fiskerjenten (Fata pescarului), 1868 - roman
 Digte og Sange (Poezii și cântece), 1868 - versuri
 Sigurd Jorsalfar (Sigurd cruciatul), 1872 - dramă istorică
 Brudeslatten, 1872
 En Fallit, 1875
 Kongen, 1877
 Leonarda, 1879
 Støv (Praf), 1882 - povestire
 Over Evne (Peste puterile noastre), 1883 - prima parte; 1895, partea a doua, dramă socială
 Nar den ny vin blomstrer (Când mustul fierbe), 1909, ultima operă, piesă socială

Note

Legături externe 
 Biografie Nobel

Vezi și
 Listă de dramaturgi norvegieni
 Listă de scriitori norvegieni

Nașteri în 1832
Decese în 1910
Laureați ai Premiului Nobel pentru Literatură
Laureați norvegieni ai Premiului Nobel
Dramaturgi norvegieni
Scriitori norvegieni
Eponime ale craterelor de pe planeta Mercur
José Echegaray

José Echegaray y Eizaguirre (n. 19 aprilie 1832 Madrid - d. 14 septembrie 1916) a fost inginer, dramaturg, matematician și politician  spaniol de origine bască, primul laureat al Premiului Nobel pentru Literatură spaniolă în 1904.

Motivația Juriului Nobel 

"ca recunoaștere a numeroaselor și strălucitelor sale scrieri care, într-o manieră personală și plină de originalitate, au reînviat marile tradiții ale dramei spaniole"

Date biografice 

José Echegaray s-a născut la Madrid. Inginer de profesie, după propria sa mărturisire, între activitățile și vocațiile sale, literatura se situează pe locul al doilea, între matematică și politică. Echegaray a fost pe lângă dramaturg și membru al Academiei de Limbă Spaniolă din 1869, profesor de matematici și politician progresist. A fost deputat în Adunarea Constituantă din 1869, ministru al Economiei Naționale după revoluția din 1868, ministru de Finanțe în 1864, creator al Băncii Spaniole și fondator al Partidului Republican Progresist, al cărui manifest din 1880 îl semnează.

Opera sa, foarte inegală ca valoare și foarte abundentă, cuprinde peste 150 de piese reprezentate între 1874, anul debutului său cu El libro talonario, semnat Jorge Hayaseca, și anul 1908. Ea cuprinde trei direcții tematice:
 drame istorice de tip romantic;
 drame de inspirație contemporane;
 piese de idei, în stilul dramelor ibseniene.
În anul 1917 a publicat un volum de amintiri (Recuerdos).

Bibliografie 

 El libro talonario (Chitanțierul) - (1874)
 La esposa del vengador - (1874)
 En el puño de la espada (Pe mânerul spadei) - (1875)
 O locura ó santidad (Sau nebunie sau sfințenie) - (1877)
 En el seno de la muerte (În sânul morții)  - (1879)
 En el pilar y en la cruz - (1878)
 El gran galeoto (Marele codoș) - (1881)
 Conflicto entre dos deberes - (1882)
 El hijo de Don Juan (Fiul lui Don Juan) - (1892)
 El estigma (Stigmatul) - (1895)
 Mancha que limpia (Pata care curăță) - (1895)
 La duda (Îndoiala) - (1898)
 El loco Dios  (Dumnezeul nebun) - (1900)
 A fuerza de arrastrarse (Tot târându-se) - 1905
 Recuerdos (Amintiri) - 1917

Note

Legături externe 

 Biografie Nobel
  José Echegaray y Eizaguirre 

Nașteri în 1832
Decese în 1916
Laureați ai Premiului Nobel pentru Literatură
Laureați spanioli ai Premiului Nobel
Dramaturgi spanioli
Scriitori spanioli din secolul al XIX-lea
Oameni din Madrid
Matematicieni spanioli
Matematicieni din secolul al XIX-lea
Matematicieni din secolul al XX-lea
Scriitori spanioli din secolul al XX-lea
Eponime ale craterelor de pe planeta Mercur
Accelerator liniar

Un accelerator liniar este un tip de accelerator la care particulele sunt ghidate pe o traiectorie liniară.
Este utilizat de cele mai multe ori pentru accelerarea inițială a particulelor pentru un accelerator circular sau, pentru cele de energii foarte mari, direct pentru experimente de fizică.

Acceleratoarele liniare pot fi electrostatice (cum ar fi Generatorul Van de Graaff) sau electrodinamice (cu cavități RF).

Principiu de funcționare 

Particule cu o sarcina electrică negativă (electronii) vor fi atrase de un electrod cu potențial pozitiv, iar cele cu sarcină pozitivă (protonii) de un electrod cu potențial negativ. În acceleratoarele liniare particulele sunt accelerate folosind un șir succesiv de electrozi sub forma tubulară, cuplați la un generator de curent alternativ. Lungimea electrozilor, distanța dintre ei și frecvența RF sunt alese în așa fel încât, atunci când particula parcurge spațiul dintre oricare doi electrozi, câmpul electric are o direcție care duce la accelerarea acesteia. Dimensiunea unui accelerator liniar de particule poate fi de câțiva kilometri.

Tipuri constructive

Acceleratorul de inducție 
În acceleratoarele de inducție, câmpul electric accelerator este creat de un câmp magnetic variabil.
Acceleratorul liniar de inducție este alcătuit dintr-o succesiune de electromagneți alimentați în curent pulsant, defazat de la un electromagnet la altul în mod corespunzător timpului de trecere a fasciculului de particule.

Acceleratorul rezonant 
Acceleratoarele rezonante prezintă un sistem de electrozi alimentați cu tensiune de înaltă frecvență, între care câmpul electric produs are sensul corespunzător accelerării particulelor, care sunt grupate în pachete.
Raportul dintre timpul în care acestea străbat distanța dintre două intervale succesive de accelerare (într-un câmp magnetic director) și semiperioada tensiunii acceleratoare este un număr întreg.

Un accelerator liniar rezonant se compune din mai multe cavități cilindrice vidate, în interiorul cărora sunt produse câmpuri electrice de înaltă frecvență, cu ajutorul unui generator de înaltă frecvență.
Lungimea cilindrilor este astfel aleasă încât, în timp ce un ion străbate unul dintre ei, faza generatorului să varieze cu 180°; deoarece particula acumulează aceeași energie în timpul a două accelerări succesive, lungimea ln a unui electrod de ordinul n este:

unde:
 T = perioada generatorului;
 e = sarcina electronului;
 m = masa electronului;
 k = un număr întreg și pozitiv.

Stabilitatea traiectoriei se realizează prin focalizare magnetică.

Un astfel de accelerator poate aduce protoni și ionii grei până la circa 70 MeV.

Vezi și 
 Ciclotron
 Betatron
 Sincrotron

Fizica particulelor
Acceleratoare de particule
Stil vechi

Referindu-se la calendar, expresia stil vechi se referă la calendarul iulian, predominant în întreaga Europa în Evul mediu. Calendarul pe stil vechi a rămas în uz în unele țări până în secolul al XX-lea și mai este folosit încă de mai multe biserici naționale ortodoxe. Denumirea stil vechi este dată prin opoziție față de stilul nou care corespunde calendarului gregorian.

Stilul vechi nu acceptă calendarul astronomic real.

Stil nou
Referindu-se la calendar, expresia stil nou se referă la calendarul gregorian, predominant în acest moment în lume. Denumirea stil nou este dată prin opoziție față de stilul vechi care corespunde calendarului iulian.

Stilul nou acceptă calendarul astronomic real.

România a adoptat oficial stilul nou, Calendarul Gregorian, pe baza Decretului publicat în Monitorul Oficial nr. 274 din 6 martie 1919, pag 6 114- 6 115, astfel că 1 aprilie, a devenit 14 aprilie 1919.

De atunci încoace, calendarul nou merge înainte, pe când cel vechi rămâne în urmă cu 3 zile la fiecare 400 de ani. De aici apare diferența de 13 zile la care s-a ajuns între cele două calendare.

Pentru conversia datelor de naștere de la stil vechi la stil nou (pentru persoanele născute înainte de 1919) trebuie sa se adauge 13 zile în secolul 20 și 12 zile în secolul 19.

Precizări

Ajustările de la stilul vechi la stilul nou și viceversa. Pentru a deplasa o anumită dată a lunii dintr-un an pe stilul vechi la data corespunzătoare pe stilul nou, este necesar:
să se adauge 10 zile la datele dintre 5 octombrie 1582 - 19 februarie 1700
să se adauge 11 zile la datele dintre 19 februarie 1700 - 18 februarie 1800
să se adauge 12 zile la datele dintre 18 februarie 1800 - 17 februarie 1900
și să se adauge 13 zile la datele dintre 17 februarie 1900 - mai departe.
Pentru o deplasare inversă, adică pentru a deplasa o anumită dată a lunii dintr-un an pe stilul nou la data corespunzătoare pe stilul vechi, este necesar:
să se scadă 10 zile din datele dintre 15 octombrie 1582 - 1 martie 1700
să se scadă 11 zile din datele dintre 1 martie 1700 - 1 martie 1800
să se scadă 12 zile din datele dintre 1 martie 1800 - 1 martie 1900
și să se scadă 13 zile din datele dintre 1 martie 1900 - mai departe.

Iată un exemplu pentru transformarea datei de 19 februarie 1700 pe stil vechi în data pe stil nou:
18 februarie 1700 SV = 28 februarie 1700 SN (se adună 10 zile)
19 februarie 1700 SV = 1 martie 1700 SN (se adună 11 zile, numărînd în februarie pînă la 29)
La fel și celelalte zile aflate la limita intervalelor. Similar se pune problema și la transformarea inversă.

Note

Lectură suplimentară
 Florian Bichir - Ortodocșii de lângă noi. Studiu istoric și canonic al Bisericii Ortodoxe de Stil Vechi din România. Documente inedite din Arhiva Securității, Editura Mirton, 2011 (ISBN: 978-973-52-1073-1)

Vezi și 
 Stil nou
 Biserica Ortodoxă de Stil Vechi din România

Legături externe 
 „Stil nou“ și „stil vechi“ în calendarele ortodoxe , 13 ianuarie 2009, Diac. George Aniculoaie, Ziarul Lumina
 Crăciunul pe stil vechi, 9 ianuarie 2010, Ziarul Lumina

Măsurarea timpului
William Langland

.
William Langland () a fost un scriitor englez din secolul al XIV-lea, autor prezumptiv al poemului "The vision of William concerning Piers the Plowman", marchează alături de John Gower (1330?-1408?) și Geoffrey Chaucer (1340?-1400) începuturile literaturii engleze de autor către sfârșitul evului mediu.

Nu s-au păstrat informații biografice incontestabile; nu se cunoaște cu exactitate nici măcar anul nașterii și al morții sale. După cât se pare, Langland s-a născut la Ledbury în ținutul mlăștinos din Walis și a locuit mai târziu la Londra. A frecventat cu probabilitate seminarul din Great Malvern Priory, dar nu a devenit preot. Opera sa "Piers Plowman", sau, mai precis, "The vision of William concerning Piers the Plowman" ("Viziunea lui William asupra lui Piers Plugarul"), un poem alegoric în versuri neritmate aliterative și care examinează conflictele politice și religioase anterioare răscoalei lui Wat Tyler.
Acesta reprezintă cea mai importantă operă poetică engleză din epoca medievală, înainte de apariția "Povestirilor din Canterbury" ("The Canterbury Tales") ale lui Chaucer.  

Poemul este scris în forma viziunilor medievale, în care se povestec visurile  pe teme religioase ale unui personaj central. Langland relatează propriile sale visuri dintr-o frumoasă zi de mai cînd, culcat pe iarba de pe dealul Malvern, a adormit. Într-o primă viziune i se arată "castelul Adevărului", în care personajul principal Lady Meed, simbolizând tentația de îmbogățire, încearcă să-l ispitească pe Piers. Urmează o scenă a pocăinței, la care iau parte și cele "Șapte păcate de moarte", și Piers găsește calea spre Adevăr. În ultima viziune , Piers Plowman se întâlnește cu figurile alegorice "Fii bun" ("Do-Well"), "Fii mai bun" ("Do-Bet") și "Fii cel mai bun" ("Do-Best"), simboluri ale vieții active a oamenilor cinstiți.

S-au păstrat trei variante ale acestui poem: varianta cea mai timpurie, așa numitul "text A", cuprinde 12 cânturi și datează din anul 1362, "textul B" a fost terminat aproximativ în 1377, în fine, "textul C", cel mai cuprinzător, a fost compus cam între anii 1393 și 1399. Problema paternității acestor trei texte este controversată. Unii cercetători (W.W. Skeat, R. Chambers) consideră că toate cele trei texte ar fi opera lui Langland; alții (J.M. Bowers, S.S. Hussey) susțin că "textul A" a fost scris de Langland, celelalte reprezintă variante ale poemului întregite și create de alți autori. Aprecierea de care s-a bucurat acest poem este dovedită de numărul mare de manuscrise păstrate până în zilele noastre; viziunea alegorică a devenit foarte populară și tradiția unor asemenea povestiri a continuat până în secolul al XVII-lea, când acest gen a renăscut în opera lui John Bunyan (1628-1688), al cărui roman "The Pilgrim's Progress" ("Călătoria Pelerinului") amintește de poemul lui Langland.

Note

Bibliografie

 W.W. Skeat: Piers Plowman, Oxford, 1869
 S.S. Hussey: Piers Plowman: Critical Approaches, 1969
 Derek Pearsall: An Adnnotated Critical Biography of Langland, New York - London, 1990

Legături externe

 Anthology of Middle English Literature
 google:William-Langland

Scriitori englezi
Literatură medievală
Maria Elena Bjornson

Maria Elena Viviane Eva Bjørnson (n. 16 februarie 1949, Paris – d. 13 decembrie 2002, Londra) a fost o scenografă franceză de teatru de origine norvegiană și română.  

Era pe jumătate româncă.
Mama ei, Mia Prodan, era originară din Cluj și făcuse studii la Sorbona. Tatăl ei a fost un om de afaceri norvegian, Bjørn Bjørnson, al cărui bunic era dramaturgul câștigător al Premiului Nobel pentru literatură, Bjørnstjerne Bjørnson. 

Maria Elena Bjornson a făcut scenografia pentru musicalul Fantoma de la Operă, în regia lui Andrew Lloyd Weber pentru care a obținut, în 1988, două premii Tony, pentru costume și decoruri.

Note

Legături externe
Site oficial
Necrolog în The Independent

Nașteri în 1949
Decese în 2002
Scenografi
Grup (dezambiguizare)


Termenul „grup” se poate referi la:

 Grup, ansamblu, brigadă, formație, trupă
 Grup '74
 grupul umoristic Vouă
 în biologie, o categorie sistematică
 în matematică, grupul este o structură abstractă; exemple:
 grup abelian (sau comutativ)
 grup finit
 grupuri particulare:
 grup aditiv
 grup multiplicativ
 grup Lie
 grup Galois
 grup topologic
 grupul lui Galilei

 în lingvistică:
 grup consonantic
 grup de limbi
 grup etnic, comunitate etnică, (etnie, minoritate, neam, seminție, trib)
 grup de popoare, (germanice, slave, trace, semite)
 grup economic (companii)
 Grup 4 Instalații
 Grup Media Sud
 Grupul de presă FLUX
 Grupul Volkswagen
 Aline Distribution Grup
 Antrax Distribution Grup, companie distribuitoare de materiale de construcții din România
 Infopress Grup
 Upetrom Grup

 în energetică, grup electrogen
 în tehnică, grup de turbosupraalimentare
 în arheologie, grup cultural
 grup militar
 Grupul de Armate Sud
 în politică:
 Grupul antipartinic
 Grupul antisovietic al lui Filimon Bodiu
 Grupul de la Visegrád (V4)
 Grupul pentru Dialog Social
 grup religios, comunitate religioasă, sectă  
 grup sanitar
 grup social
 în învățămant:
 Grupul Școlar Doamna Chiajna 
 Grupul Coimbra
 grup statuar
 Grupul statuar Mathias Rex 
 în astronomie, grup de galaxii
 Grupul Local, grupul de galaxii din care face parte și Calea Lactee

Grupă 
Termenul „grupă” se poate referi la:
 Grupă, categorie, clasă
 în chimie:
 grupă a tabelului periodic al elementelor
 grupă funcțională (radical), o combinație specifică de atomi
 grupa carboxil
 grupa hidroxil
 în armată: grupă, detașament, pluton
 grupă de muncă
 în biologie, grupă sanguină
 grupă montană
 Grupa montană Bucegi-Leaota-Piatra Craiului
 Grupa montană Iezer-Păpușa-Făgăraș
 Grupa montană Șureanu-Parâng-Lotrului
 Grupa muntoasă Retezat-Godeanu

Grupare 
Termenul „grupare” se poate referi la:
 Grupare, categorisire, clasificare
 Grupare, în chimie
 Grupare extremistă
 Grupare feministă
 Grupare literară, curent literar
 Grupare nonconformistă
 Grupare teroristă
 Grupare unionistă

Legături externe 

Grup (DEX) 
Grupă (DEX) 
Grupare (DEX)
Matrice (dezambiguizare)

Termenul Matrice se poate referi la:
În matematică
 Matrice, un tabel dreptunghiular care conține valori dintr-o mulțime, utilizat îndeosebi pentru a reprezenta o transformare liniară.
 Matrice de adiacență, matrice pătrată folosită pentru a reprezenta un graf finit.
 Matrice extinsă, matrice obținută prin adăugarea coloanelor a două matrici date.
 Matrice transpusă, matrice obținută prin reflexia pozițiilor elementelor sale față de diagonala sa principală.
 Matrice unitate, matrice pătrată care conține 1 pe diagonala principală și 0 în afara acesteia.
 Matricea lui Toeplitz, matrice la care diagonalele în direcția principală sunt formate din elemente identice.
 Matricea Vandermonde, matrice în care liniile sunt formate din puterile (începând cu 0) ale elementelor din coloana a doua.

În informatică
 Matrice (informatică), un tablou bidimensional de variabile.

În economie
 Matrice Boston, unealtă în marketing care permite clasificarea portofoliilor de produse.
 Matrice de prioritizare, matrice în formă de L care folosește combinațiile pereche dintr-o listă de opțiuni.

În fotografie
 Matrice de filtre de culoare, mozaic de mici filtre de culoare plasate peste senzorii pixel ai unui senzor de imagine pentru a capta informație despre culoare.

În geografie
 Matrice, Molise, oraș din Italia.