Kopács

Kopács (szerbül Копачево / Kopačevo, horvátul Kopačevo) falu Horvátországban Eszék-Baranya megyében.

Kopács 1991 szeptemberétől 1995 novemberéig a Krajinai Szerb Köztársaság fennhatósága alatt állt. A délszláv háború kitörését követően a lakosság fele (400 magyar lakos) elmenekült a településről.

A település a Horvátországi Magyar Református Keresztyén Egyház székhelye.

Fekvése 
Eszéktől 10 km-re északkeletre a Drávaközben fekszik, közigazgatásilag Bellyéhez tartozik. A falu mellett található a Kopácsi-rét természetvédelmi Park (JU Park Prirode Kopački rit), ezáltal gazdag mocsárvilág, erdőség veszi körül.

Története
A település határában több olyan régészeti leletet is találtak, amely római település közelségére enged következtetni. A „Csordaút”, „Kispáldomb”, „Dékány Peti” és „Camalja” dűlőkben a terep bejárása során a szakemberek csontdarabokat és több római freskótöredéket találtak. A helyiek szerint korábban római sírok is előkerültek itt, amelyek egy római castrum nekropoliszához tartoztak. Ezek alapján feltételezhető, hogy itt egykor a római korban „Ad Labores” castrumához tartozó kisebb település és temetője volt.

A falu a források szerint 1212-ben baranyai vagy bátai apáti terület volt. A falu melletti mocsár első említése egy pécsi káptalani oklevélben volt 1299-ben Kopach alakban.

A 13. században említést tesznek a falu Szent Zsigmondról elnevezett templomáról.

A falu első református temploma 1606-ban épült. Ez a templom 1666-ban leégett, és mivel a reformáció volt a fő keresztény irányzat, ezért még ugyanabban az évben újjáépítették. A következő évszázadokban a pusztákról folyamatosan költöztek be a faluba a katolikusok, ezért néha előfordult felekezetek közti nézeteltérés, amiknek az oka legtöbbször a szűkös földterület volt.

A mai református templomot 1804-ben kezdték építeni, a tornyát 1807-ben.

1851-ben a faluról a következőket írta Fényes Elek:
„Kopács, magyar falu, Baranya vmegyében, közel a Dunához, ut. p. Eszék 1 óra. Lakja 1350 ref., 20 kath. Ref. anyatemplom. Határa nagy kiterjedésü de lapályos; szénája, nádja, halastava bőséggel. A bellyei urad. tartozik.”

Az Ormánsághoz hasonlóan itt is jellemző volt a 20. század elején az egykézés a szűkös földterületek miatt. Ennek következménye az lett, hogy az elöregedő református közösségbe még több katolikus költözött. A település lakossága így is folyamatosan csökkent, 1942-ben 941 lakosa volt.

Az 1991-es horvátországi háború során súlyosan megsérült a templom, amit a magyar állam támogatásával teljesen fölújítottak 1999-ben.

Kopács híres volt halászatáról, amit ma már szigorúan ellenőriznek, lévén természetvédelmi területen a falu.

Népesség
Az 1991-es népszámlálás szerint Kopácson 805 fő élt, ebből 610 magyar, 118 horvát, 32 szerb, 10 német és 35 egyéb nemzetiségű.

Látnivalók 
 Határában a Duna és a Dráva összefolyásánál levő lápos terület gazdag növény és állatvilága a halászok és ornitológusok kedvelt zarándokhelyévé teszi. Itt van Európa egyik legnagyobb természetes madárrezervátuma.
 A kopácsi zoológiai múzeumot 1973-ban alapították, de gyűjteménye 1991-ben, a délszláv háborús események következtében megsemmisült.
 Kopácsi-rét természetvédelmi Park (JU Park Prirode Kopački rit)
 Kopácsi Halásznapok, minden év szeptemberének harmadik hétvégéjén.

Református templom és gyülekezet 

Kopács, a honfoglaláskori falu a Drávaszög legdélibb csücskében található. Nevéről már 1212-ben említés történik. A néphagyomány szerint régen Kopocsvár állt a település helyén, erről kapta a nevét, nagyobb valószínűség szerint azonban személynévi eredetű.

A helyi református gyülekezet megalapítása 1545-re tehető. A gyülekezet református hitvallása a gyülekezet új és új változásai során számos generáción át is szilárd és megtörhetetlen maradt. 1576. augusztus 16-17-én megerősítést nyert, amikor a jelenlegi Kopácsi Református Egyházközség nevében Kopácsi Miklós (Nicolaus Kopaczj) elfogadta és aláírta a Hercegszöllősi Kánonokat. Ez ma is egyházigazgatási törvénye a gyülekezetnek és alkotmányán keresztül felettes szervének, a Horvátországi Magyar Református Keresztyén Egyháznak.

Érdekes módon évszázadokig nem találunk írott emlékeket Kopácsról, noha a reformátorok a három részre szakadt Magyarországon épp a baranyai régióban hirdethették legszabadabban az evangéliumot. Csak az 1757-ben püspökké választott Szőnyi Virágh Mihály rendeli el, hogy „minden egyes ekklésiának megalapításától fogva levő prédikátorainak és oskolamestereinek neve az anyakönyvbe bevezettessék. Ha pedig az időnek mostohasága miatt addig számlálni nem tudnak, legalább akikről tudnak, vagy régi eleiktől hallottak prédikátorjaiknak lenni, felírassák.”

Az evangélium első hirdetője Kopácson feltehetően Sztárai Mihály volt. A híres reformátornak jó barátja lehetett Kopácsi István, a sárospataki iskola alapítója, aki bizonyára Kopács szülötte volt. Kopácsi Istvánról keveset tudunk, s ezen kevesek közé tartozik az, hogy Sztáraival, akivel azonos időben lett a lutheri reformáció híve, együtt tanított Patakon.

Polgárdi Czene Sámuel (1754-1774) egyike volt azoknak a tudós lelkészeknek, akik elkezdték írásban rögzíteni az egyházközségek adatait, hogy azok az utókor számára is fennmaradjanak. Az anyakönyvbe vezette a történeti feljegyzéseit, amiket három részre osztott: az egyikbe összegyűjtötte a prédikátorok neveit, és munkájukat, a második nagyobb részben az oskolamestereket, a harmadikban pedig a templom történetét dolgozta fel. Polgárdi Czene Sámuel 1759-ben kezdi el írni a kopácsi gyülekezet anyakönyvét. Tőle tudjuk, hogy a „Templomot miolta bírják a reformátusok, mitsoda újjitások mentenek eránta véghez, mikor és ki engedelméből nagyobbíttatott meg.”, továbbá, hogy a régi templom „mitsoda nemzetségtől és mitsoda vallású emberektől építtetett, – némelyek tulajdonítják a Góthusoknak, némelyek a Görögöknek, de mindezek bizonytalan coniecturák”.

A kopácsi református gyülekezet egyike volt az első virágzó gyülekezeteknek a XVI. században. Az első számadataink az 1782 és 1785 közötti évekből származnak, ekkor 1044 református lelket tartottak számon, 1886-ra ez a szám 1209-re változott. Az egykézésnek miatt a XXI. század kezdetére a létszám fokozatosan csökkenni kezdett: 1913-ban 866 reformátusa volt a falunak. 1971-ben 552 fő vallotta magát reformátusnak, 1996-ra a szám 260-ra apadt. A háború után a legtöbb kopácsi visszatért falujába, így a mintegy 650 lakos közül ma több mint négyszáz a regisztrált gyülekezeti tagok száma.

A Kopácsi Református Egyházközség őrálló gondnokai: 

1805 		Posár István

1807		Borkó András

1817		Kováts István

1819		Kis Tzövek Sámuel

1821		Ferencz András

1842		Szabó József

1845 		Peti András

1847		Máté Illyés

1849		Berta János

1855		Jakab Imre

1856		Peti István

1857		Czövek István

1857		Valkai Áron

1858		Máté István

1861		Farahó István

1862		Szabó József

1863		Varga János

1865		K. Kettős Imre

1866		Peti István

1867		Koloszár Áron

1871		Molnár Áron, Bencsák János

1872		Farahó Péter

1873		Csapai Samuel

1874		Berta István

1875		Csapai Imre

1876		Szalaji Péter

1878		Korsós János

1880		K. Kettős Sámuel

1881		Kövi István

1882		Benó Bálint

1883		Czövek Illés

1884		Molnár Áron

1885		Kristóf József

1886		Török János

1887		Meleges János

1888		Bencsák Áron

1889		Benó János

1890		Dömze Imre

1891		Szabó Imre

1892		Dani Áron

1893		Kis János

1894		Szalai Mihály

1895		Máté József

1896		Lövött Imre

1897		Czövek János

1898		Farahó István

1899		Koloszár Illés

1900		Szabó József

1901		Valkai János

1902		Szabó Imre

1903		Koloszár István

1904		Kis István

1905		Kristóf János

1906		Czövek János

1907		Meleges János

1908		Kántor Illés

1909		Meleges Péter

1911		Dömötör János

1914		Bencsák Áron

1917		Kettős Áron

1918		Varga József

1921		Kovács Mihály

1924		Kántor János

1926		Molnár János

1929		Jakab Áron

1932		Baka Sándor

1935		Kristóf Lajos

1938		Borkó János

1942		Koloszár István

1944		Váradi Lajos

1949		Darányi János

1964		Koloszár Illés

1980		Varga József sen.

2002		Varga Zoltán sen. 

2008		Kristóf István sen.

2011		Sipos Lajos sen.

2011		Farahó Zoltán

2018		Kiss József

2018		Varga László

A hagyomány szerint az első templomot még a gótok vagy a görögök építették valamikor Krisztus után 400-500 körül. A reformáció idejében már templom állhatott, amely 1666-ben leégett, helyébe új templomot építettek, amelyet több alkalommal javítottak és nagyobbítottak. A régi alapjain 1808-ban készült el a teljesen új templom, amelyet 1848-ban újból megnagyobbítottak. 1862-ben tizenkét változatú orgonát vásároltak. A templom 890 ülőhelyes. A parókiát 1870-ben építették. A délszláv háború alatt találat ugyan nem érte a templomot, de így is nagy károk keletkeztek benne. A toronysisak „bögyét” mind a négy oldalon kivágták, mert ott volt a géppuskaállás. A parókiát kifosztották, a páncélszekrényt, amelyben a klenódiumok voltak, felrobbantották, az edényeket elrabolták. Az értékesebb iratokat a presbiterek magukhoz vették, így azok megmaradtak. A templomot, parókiát a háború befejezése után a magyar állam anyagi segítségével sikerült felújítani. 

Kopácson született 1868-ban Borkó Julianna, aki parasztasszony létére bibliakört vezetett, és hitéről másoknak bizonyságot tett. A nehéz időszakban is mindenkit buzdított, bátorított Jézus követésére. Ismert és maga komponált dallamokra 300-350 református éneket szerzett, amelyek nagyon népszerűek lettek. Énekei a magyarországi református énekeskönyvben is megtalálhatóak (411. és 454. ének), de a délvidéki református énekeskönyvben is megvannak. A „Buzgóság” címen kiadott énekeskönyvben több tucat éneke található. 

1817-ben 1020, 1859-ben 1275, 1885-ban 1200, 1910-ban 866, 1941-ben 599, 1989- ben 510, 1999-ben 546 református élt Kopácson. 

A gyülekezet lelkipásztora Kopácsi Kettős János püspök. 

Templom

A vaskerítéssel övezett kertben álló templom utcafronton lévő tornya félköríves ablakokkal tagolt, a sarkokon pilaszterek díszítik. A toronyóra a felső párkányba épített. A toronysisak különleges formájú, középső része nyitott, galériaszerű, karcsú, gombbal és csillaggal. A hajót oldalirányban bővítették, ez barokkos homlokzatot kapott. A hajó sík boltozató, a mennyezet alatt fut egy tagolt párkány. Két karzata közül az eredeti négyszögletes, lemetszett sarkú, téglaoszlopokra állított, mellvédjén süllyesztett mezők. Másik karzata barnára festett fa mellvéddel ellátott, amely keretes szerkezetű középen három mezőben csillag. Fehér márvány táblán felirat: „ ÚJJÁÉPÜLT A MAGYAR KORMÁNY TÁMOGATÁSÁVAL A MAGYARSÁG ADOMÁNYAIBÓL” 

A szószék félköríves tégla díszes, empír jellegű fa koronával tetején mellét sebző pelikán. Az úrasztala ovális lappal ellátott, négy kis lábon álló zárt szerkényű festett fa.

Orgona

Karzaton épített klasszicista orgonaszekrény találhatóü. Két széle magasabb, aranyozott pilasz-terekkel díszes, fölöttük középen aranyozott díszítéssel. A lezáró párkány alatt gyöngysor, felül aranyozott pártázat, középen és sarkain felálló akantuszlevél. A belső sarkokból induló háromszög alakú kék alapon arany akantuszlevelek vannak. A középső alacsonyabb rész két szélén a sarokelemek mind formailag, mind díszítésben ismétlődnek, közepe csúcsban végződik. Építőjéről nincsen adat. Szerkezete 1 manuálos (9 regiszterrel), mechanikus traktúra. 

Harang

A harang bronzból öntve, tárcsás, vasjáromra szerelve, villamosítva, illetve digitális felvételről szól elektromos időzítő segítségével működik. A harang díszített, német felirattal készült 1923-ban. Felirata: „BALT SALIO ABIAZINA ZAGREB 1923.”

Néprajzi jellemzők
A falu házai a vízpart felé tájoltak voltak, köszönhető a halgazdálkodásnak. Ezen házak homlokzata dísztelen, utcára nem nyílnak ablakok. Ennek oka, hogy a helyiek féltek a rablóktól, akik az utcáról tudtak besurranni. Az első vályogházak az 1840-es években épültek, korábban faházakat építettek a helyiek. Az 1900-as évek elején megjelentek a kőházak cseréptetővel.

A régi házakban a konyha északi, a szobák déli tájolásúak. Az udvaron található górét rendszerint az utca felé tájolták – ezzel mutatva az embereknek, hogy milyen sok takarmányuk van.

Az 1900-as évek elején jellemző volt a falura, hogy a rokonság egy udvaron osztozott, több generáció élt egymás mellett. Ezt hívták a helyiek „felekezetnek” nevezték. A rokonság együtt evett egy asztalnál.

Testvértelepülései 
  Kozármisleny, Magyarország
  Somberek, Magyarország

Jegyzetek

Források

További információk
  Kiss Mária Magdolna: Együtt a Duna-Dráva közén. Eszék 2007. 
  – a délszláv háború megélése a helyiek elbészélésén keresztül

Drávaszög települései
Baranya vármegye települései