alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
1445

(, na numeração romana) foi um ano comum do século XV do Calendário Juliano, da Era de Cristo, a sua letra dominical foi C (52 semanas), teve início a uma sexta-feira e terminou também a uma sexta-feira.

Eventos 
 Janeiro — Maomé IX, sultão do Reino Nacérida de Granada é deposto pela terceira vez, sendo substituído pelo seu sobrinho e seu comandante militar Maomé X, que se torna o 17º rei de Granada e reinará até 1447.

 23 de abril — Casamento de Henrique VI de Inglaterra com Margarida de Anjou.
 19 de maio — Batalha de Olmedo, entre os reinos de Aragão e de Castela, onde foi ferido mortalmente o infante Henrique de Aragão .
 Junho ou julho —  (Aben Ismail), torna-se o 18º sultão do Reino Nacérida de Granada, após a poderosa família dos Abencerragens ter forçado Maomé X a abdicar. Iúçufe será deposto no ano seguinte, voltando a reinar por alguns meses em 1462.
 Visita do navegador Cadamosto às ilhas da Madeira e Porto Santo.
 Álvaro Fernandes passa além do cabo Cabo Verde e chega ao Cabo dos Mastros.
 Doação do Papa Eugénio IV ao Infante D. Henrique das terras descobertas.

Nascimentos 
 1 de março — Sandro Botticelli, pintor renascentista italiano .
 Diogo de Lira Bermudes, senhor de Lira, Portugal.

Falecimentos
 19 de janeiro — Antonio Correr, cardeal italiano, decano do Colégio dos Cardeais e penitenciário-mor .
 18 de fevereiro — Maria de Aragão , rainha consorte de Castela entre 1420 e 1445 como primeira esposa de João II.
 15 de junho — Henrique de Aragão, infante de Aragão, conde de Alburquerque, duque de Villena e grão-mestre da Ordem de Santiago .
 15 de julho — Joana Beaufort , rainha consorte da Escócia de 1424 a 1437 como esposa do rei .
 2 de agosto — Oswald von Wolkenstein,  poeta, militar, diplomata e compositor alemão (n. 1376 ou 1377).
 (ou 1441) António II Acciajuoli, duque de Atenas de 1439 a 1441 ou 1445.
1483

(, na numeração romana) foi um ano comum do século XV do Calendário Juliano, da Era de Cristo, e a sua letra dominical foi E (52 semanas), teve início a uma quarta-feira, terminou também a uma quarta-feira.

Eventos 
 Diogo Cão, navegador português, alcança a foz do Rio Congo
 Data tida como provável chegada de colonos à Calheta, ilha de São Jorge, Açores.
 Envio de uma carta de sentença do Duque D. Diogo a Frei Nuno Gonçalves, Vigário da Madeira.

 13 de Janeiro, aparece pela primeira vez em documentação (uma escritura de compra e venda), uma referência a Angra como sendo vila.
 4 de Maio - Doação da Capitania da ilha de São Jorge a João Vaz Corte-Real.
 29 de Maio - D- Fernando II, Duque de Bragança foi preso e arrastado para a morte a mando de D. João II de Portugal.
 23 de Junho - O Papa Sisto IV profere a excomunhão e o interdito à República de Veneza.
 3 de Julho - Instituição do hospital de Vila Franca do Campo, ilha de São Miguel, em virtude do testamento de Isabel Gonçalves.
 6 de Julho - Ricardo III coroado Rei de Inglaterra
 9 de Agosto - Inauguração da Capela Sistina.
 21 de Dezembro - Fundação da Casa dos Vinte e Quatro Mestres do Funchal.

Nascimentos 
 Rafael Sanzio, pintor italiano
 Martinho Lutero, reformista protestante

Falecimentos 
 9 de Abril - Rei Eduardo IV de Inglaterra.
 20 de Junho - Fernando II, 3º Duque de Bragança, executado, acusado de traição ao rei D. João II.
 27 de Agosto - Morte do Duque D. Diogo, passando o senhorio do Arquipélago da Madeira para o seu irmão D. Manuel, Duque de Beja.
1473

(, na numeração romana) foi um ano comum do século XV do Calendário Juliano, da Era de Cristo, a sua letra dominical foi C (52 semanas), teve início a uma sexta-feira e terminou também a uma sexta-feira.

Eventos 
 Fundação do primeiro Convento de São Francisco no Funchal por Luís Álvares da Costa.

Nascimentos 
 19 de Fevereiro - Nicolau Copérnico, astrônomo polonês (m. 1543).
 25 de Julho - Madalena de Médici, nobre italiana (m. 1528).
 17 de Agosto - Ricardo de Shrewsbury, duque de Iorque (m. ?).
1321

1321 (, na numeração romana) foi um ano comum do século XIV do Calendário Juliano, da Era de Cristo, e a sua letra dominical foi D (53 semanas), teve início a uma quinta-feira e terminou também a uma quinta-feira.

Eventos 
 Kiev é anexada pelo Grão-Ducado da Lituânia.

Nascimentos

Falecimentos 
 Dante Alighieri, escritor, poeta e político italiano, considerado o primeiro poeta da língua italiana.
 10 de Janeiro - Maria de Brabante, rainha consorte de Filipe III de França.
Jacutinga (Rio Grande do Sul)

Jacutinga é um município do estado brasileiro do Rio Grande do Sul. Localizado a uma altitude de 650 metros, possui 3.615 habitantes.

História

Jacutinga começou a ser colonizada por volta de 1891 quando um grupo de judeus começou a povoar a região. A cidade de Jacutinga teve a suas origens na Fazenda Quatro Irmãos.

O nome Jacutinga surgiu em razão da existência de várias aves da espécie (pipile jacutinga) na região.

Geografia
Está localizado ao norte do estado e pertence à Mesorregião do Noroeste Rio-Grandense e à Microrregião de Erechim.

Economia
Cresceu economicamente graças a empresários que investem em silos para o armazenamento do cereal colhido.

Possui indústrias de balas, móveis e camisas, entre outras.

O maior evento comercial realizado no município é a Exposição do Comércio, Indústria e Agropecuária (Expocija), onde diversos expositores locais mostram o que têm de melhor em produtos coloniais e artesanais. O evento acontece a cada dois anos e é considerado um dos maiores eventos do norte do estado.

O município também é lembrado pelo Fórum do Desenvolvimento, realizado com o objetivo de que os pequenos empresários da cidade e região aprendam a ter um empreendimento próspero e lucrativo.

Turismo
Uma de suas principais atrações turísticas é o Parque Municipal Ernesto V. Menin. Várias famílias passam dias acampando, usando o playground, fazendo trilhas e visitando as ruínas da antiga usina hidrelétrica, e é aberto a todos, durante o ano todo.

Um grande evento turístico do município é o Festival do Chopp.

Ver também
Lista de municípios do Rio Grande do Sul
Lista de municípios do Rio Grande do Sul por população
Lista de municípios do Rio Grande do Sul por data de criação

Ligações externas
Página da Prefeitura Municipal
Secretaria do Turismo do Rio Grande do Sul
Ipiranga do Sul

Ipiranga do Sul é um município do estado brasileiro do Rio Grande do Sul.

Geografia
Pertence à Mesorregião do Noroeste Rio-Grandense e à Microrregião de Erechim.

Ligações externas
 Página da Prefeitura Municipal
 Secretaria do Turismo do Rio Grande do Sul

Ver também
 Lista de municípios do Rio Grande do Sul
 Lista de municípios do Rio Grande do Sul por população
 Lista de municípios do Rio Grande do Sul por data de criação

Ipiranga Sul
João II

Papa João II
 João II de Aragão
 João II da Baviera
 João II de Castela
 João II Comneno - imperador bizantino
 João II Codonato - patriarca grego ortodoxo de Antioquia
 João II de Sedre - patriarca ortodoxo siríaco de Antioquia
 João II de França
 João II de Portugal
 João II de Jerusalém
 João II, Duque da Bretanha
 João II de Navarra
 João II do Brabante
 João II de Chipre
 João II da Polónia
 João II, Duque de Bourbon
 João II, Duque do Brabante
 João II da Dinamarca
 João II da Lorena
 João II, Conde de Hainaut
 João II, Conde da Holanda
 João II, Conde de Holstein-Kiel

Desambiguações de antropônimos
Itatiba do Sul

Itatiba do Sul é um município do estado brasileiro do Rio Grande do Sul. Sua população, conforme estimativas do IBGE de 2018, era de  habitantes.

Na cidade de Itatiba do Sul nasceu o assassino em série Luiz Baú, sendo que o primeiro crime que cometeu foi o assassinato de um menino de doze anos na Linha Jubaré, interior do município. Após, foi enviado para o Presídio Estadual de Erechim, de onde fugiu e vitimou mais três crianças e um idoso, até ser novamente detido e enviado para o Instituto Psiquiátrico Forense Maurício Cardoso, de Porto Alegre, de onde não se teve mais notícias.

Topônimo 
"Itatiba" é um termo de origem tupi que significa "ajuntamento de pedras", através da junção dos termos itá ("pedra") e tyba ("ajuntamento").

Geografia
Pertence à Mesorregião do Noroeste Rio-Grandense e à Microrregião Erechim. É um município que conta com as águas do Rio Uruguai e que faz divisa fluvial com o estado de Santa Catarina.

Subdivisões

Distritos

Ver também
Lista de municípios do Rio Grande do Sul
Lista de municípios do Rio Grande do Sul por população
Lista de municípios do Rio Grande do Sul por data de criação

Itatiba do Sul
PSN

Partidos políticos
Partido Social Nacionalista — brasileiro; já extinto
Partido da Solidariedade Nacional — português; já extinto, fundado em 1990
Partido Socialista de Navarra — espanhol
Partido Humanista da Solidariedade — brasileiro; fundado em 1996 como "Partido da Solidariedade Nacional"

Outros usos
PlayStation Network — serviço online de jogos eletrônicos da Sony
Panamerican Sports Network — canal de televisão por assinatura
Pasifik Satelit Nusantara — operador de satélite indonésio
PSN-5 — satélite da Pasifik Satelit Nusantara
Nusantara Satu — satélite da Pasifik Satelit Nusantara anteriormente conhecido por PSN-6

Desambiguações de siglas
Mariano Moro

Mariano Moro é um município do estado brasileiro do Rio Grande do Sul.

Geografia
Pertence à Mesorregião do Noroeste Rio-Grandense e à Microrregião de Erechim. É um município que conta com as águas do rio Uruguai e faz divisa fluvial com o estado de Santa Catarina.

Ligações externas
Página da Prefeitura Municipal
Secretaria do Turismo do Rio Grande do Sul

Ver também
Lista de municípios do Rio Grande do Sul
Lista de municípios do Rio Grande do Sul por população
Lista de municípios do Rio Grande do Sul por data de criação

Mariano Moro
Fundações no Brasil em 1966
Paulo Bento

Paulo Bento é um município do estado brasileiro do Rio Grande do Sul.

Sua população estimada em 2016 era de 2 302 habitantes. Pertence à Mesorregião do Noroeste Rio-Grandense e à Microrregião de Erechim.

História 
O nome de Paulo Bento teve sua origem dos Irmãos Bento e Souza, família que se estabeleceu em uma área de terra, que abrangia desde o Rio Cravo ao campo Erechim, por volta de 1890. Em 1928, a Vila foi planejada com ruas largas, 12 quarteirões e 26 chácaras. O traçado atual é o mesmo. João Barbosa adquire as terras que vão desde a posse dos bentos até a divisa com barão de Cotegipe. Onde se instalaram os primeiros imigrantes alemães. Em 1928 Oscar César, topógrafo, organiza o traçado da Vila Paulo Bento, que permanece após a criação do município .

Galeria de fotos

Municípios do Rio Grande do Sul
Fundações no Rio Grande do Sul em 1996
Ponte Preta (desambiguação)

A palavra Ponte Preta pode se referir a:

 Ponte Preta,  município brasileiro do Estado do Rio Grande do Sul
 Associação Atlética Ponte Preta, clube de futebol da cidade de Campinas.
 Ponte Preta, bairro de Campinas.
 Ponte Preta, bairro de Queimados.
 Represa da Ponte Preta, atrativo turístico de Santos Dumont.
 Stanislaw Ponte Preta, pseudônimo de um escritor brasileiro.

Desambiguação
Quatro Irmãos

Quatro Irmãos é um município do estado brasileiro do Rio Grande do Sul.

História 
A origem do nome deve-se à propriedade de terra da família Santos Pacheco, quatro irmãos (Clementino, David, José Gaspar e Antônio) que possuíam 93.985 hectares, fazendo parte do município de Passo Fundo em 1909. 

Por força da lei estadual nº 10.761, foi criado o município de Quatro Irmãos em 16 de abril de 1996, com território desmembrado de Erechim e Jacutinga.

Galeria

Ver também
Jewish Colonization Association

Municípios do Rio Grande do Sul
Fundações no Rio Grande do Sul em 1996
São Valentim (Rio Grande do Sul)

São Valentim é um município do estado brasileiro do Rio Grande do Sul.

Bibliografia
Ducatti Neto, Antônio (1904). O grande Erechim e sua história. Porto Alegre: EST, 1981.
Miguel Illa Font, Juarez. Serra do Erechim: tempos heróicos. Erechim: CARRARO, 1983.

 
Fundações no Rio Grande do Sul em 1959
Severiano de Almeida

Severiano de Almeida é um município do estado brasileiro do Rio Grande do Sul.

Topônimo
O homenageado é Severiano de Souza e Almeida – Nascido na Bahia no ano de 1845. Casado com Eulália Bica de Almeida (2ª núpcias dela), com quem teve os filhos: Manoel, Clementino, Severiano e Eulália, e o enteado Antônio José de Oliveira Paredes (filho de Eulália e o poeta Juvêncio Paredes). Engenheiro, agrimensor e militar da Guarda Nacional onde galgou até o posto de Coronel. Em 1881 foi nomeado administrador da então nascente Colônia de Jaguari, também assumindo a chefia da Comissão de Terras para demarcação da Colônia, com a finalidade de ajudar no desenvolvimento do Município. Em sua homenagem, o distrito de Nova Itália, se emancipa de Erechim e, por Decreto Estadual de 1938, passa-se a chamar Severiano de Almeida.

Geografia
Pertence à Mesorregião do Noroeste Rio-Grandense e à Microrregião de Erechim.

É um município que conta com as águas do rio Uruguai, agora represadas no lago artificial da Usina Hidrelétrica de Itá (UHI) e que através deste faz divisa fluvial com o estado de Santa Catarina. Também apresenta confrontações límitrofes com os municípios gaúchos de Mariano Moro, Três Arroios, Viadutos e Marcelino Ramos.

Municípios do Rio Grande do Sul
Fundações no Rio Grande do Sul em 1963
Viadutos (Rio Grande do Sul)

Viadutos é um município do estado brasileiro do Rio Grande do Sul.

O nome Viadutos é decorrente das numerosas pontes metálicas existentes no município, cerca de 18, e por onde o trem da Estrada de Ferro São Paulo-Rio Grande percorria, até o ano de 1980, quando suas atividades foram encerradas.

Geografia
Pertence à Mesorregião do Noroeste Rio-Grandense e à Microrregião de Erechim.

Ligações externas
Página da Prefeitura Municipal
RS Virtual - Informações sobre Viadutos
Famurs - História do município de Viadutos
Secretaria do Turismo do Rio Grande do Sul

Ver também
Lista de municípios do Rio Grande do Sul
Lista de municípios do Rio Grande do Sul por população
Lista de municípios do Rio Grande do Sul por data de criação

 
Fundações no Rio Grande do Sul em 1938
Ş

Ş ş

O Ş (minúscula: ş) é uma letra (S latino, adicionado de cedilha) dos idiomas turco e azeri que equivale à letra X e ao dígrafo |ch| do português

No idioma romeno, a utilização do Ş foi uma simplificação que se generalizou em textos romenos em suporte digital devido ao facto de o Ș (S com uma vírgula (virguliţă)) não aparecer nas primeiras versões do Unicode. Apesar de o Ș ter sido introduzido a partir do Unicode 3.0, a maioria dos textos em romeno ainda não o utiliza, apesar de o uso ser recomendado.

Ver também
Ș
cedilha
diacrítico

Língua azeri
Língua turca
Língua romena
S
S
Ț

Ț ț

O Ț (minúscula: ț) é uma letra (T latino, adicionado de vírgula) exclusiva do romeno que equivale foneticamente ao |tss| inexistente em português, mas presente na palavra italiana "pizza".

Ver também
 cedilha
 diacrítico

T
T
Língua romena
Economia do Togo

A pequena economia do Togo é muito dependente da agricultura, tanto a comercial como a de subsistência. As atividades agrícolas empregam 65% da mão de obra. O cacau, o café e o algodão representam juntos cerca de 40% das receitas com as exportações. O país é também o quarto maior produtor mundial de fosfato.

O esforço de uma década do país, apoiado pelo FMI e pelo Banco Mundial para implementar medidas de reforma econômica, encorajar o investimento e aumentar as receitas com as exportações tem sido lento.

Comércio exterior 
Em 2018, o país foi o 140º maior exportador do mundo (US $ 1,7 bilhões). Já nas importações, em 2019, foi o 162º maior importador do mundo: US $ 1,9 bilhões.

Setor primário

Agricultura

O Togo produziu, em 2018:

 1 milhão de toneladas de mandioca;
 886 mil toneladas de milho;
 858 mil toneladas de inhame;
 277 mil toneladas de sorgo;
 207 mil toneladas de feijão;
 156 mil toneladas de óleo de palma;
 143 mil toneladas de legume;
 145 mil toneladas de arroz;
 127 mil toneladas de algodão;
 43 mil toneladas de amendoim;
 41 mil toneladas de cacau;
 26 mil toneladas de milhete;
 26 mil toneladas de banana;
 21 mil toneladas de café;

Além de produções menores de outros produtos agrícolas.

Pecuária 
A pecuária do país é reduzida. O Togo produziu, em 2019: 43 mil toneladas de carne de frango; 19 mil toneladas de carne suína; 8 mil toneladas de carne de cabra; 11 milhões de litros de leite de vaca, entre outros.

Setor secundário

Indústria 

O Banco Mundial lista os principais países produtores a cada ano, com base no valor total da produção. Pela lista de 2019, o Togo tinha a 155ª indústria mais valiosa do mundo (US $ 348 milhões).

Mineração 

Em 2019, o país era o 22º maior produtor mundial de fosfato. Na produção de ouro, em 2017 o país produziu 20 toneladas.
Falaise

Falaise é uma comuna no departamento de Calvados, na região administrativa da Normandia, no noroeste de França.

O castelo de Falaise foi o local de nascimento de Guilherme, o Conquistador, duque da Normandia e rei da Inglaterra.

Ligações externas
Número composto

Um número natural é composto quando tem mais de dois divisores naturais distintos. Todo número composto pode ser decomposto em um produto de dois ou mais fatores primos não necessariamente distintos.

Exemplos:
 
 
  

Todo o número par é composto excetuando o número 2, pois é divisível somente por 1 e 2. Para um número ser composto ele precisa ter mais de dois divisores, quando incluídos os divisores 1 e o próprio número.
Exemplo: o número 49 é composto, pois ele é divisível por mais de dois divisores, o 1, o 7 e o próprio 49.
Alguns números impares como o 9, 15, 21, 25, 27, 33, 35, 39, 45, 49, 51, 55, 57.... são compostos, pois são divisíveis por mais de dois números.

Conclusão (regra): Todo o número inteiro não primo e diferente de 1 é composto. O número 7 é primo e diferente de 1, por isso não é composto.

Os primeiros 107 números compostos são :

4, 6, 8, 9, 10, 12, 14, 15, 16, 18, 20, 21, 22, 24, 25, 26, 27, 28, 30, 32, 33, 34, 35, 36, 38, 39, 40, 42, 44, 45, 46, 48, 49, 50, 51, 52, 54, 55, 56, 57, 58, 60, 62, 63, 64, 65, 66, 68, 69, 70, 72, 74, 75, 76, 77, 78, 80, 81, 82, 84, 85, 86, 87, 88, 90, 91, 92, 93, 94, 95, 96, 98, 99, 100, 102, 104, 105, 106, 108, 110, 111, 112, 114, 115, 116, 117, 118, 119, 120, 121, 122, 123, 124, 125, 126, 128, 129, 130, 132, 133, 134, 135, 136, 138, 140, 141, 142.

Teoria dos números
Holandês

Holanda (região) — região dos Países Baixos
 Holanda (topônimo) — artigo sobre os topônimos Holanda e Países Baixos e o gentílico holandês
 Países Baixos — com alguma imprecisão, é comum considerar Países Baixos sinónimo de Holanda
 Neerlandeses — grupo étnico predominante nos Países Baixos
 Língua neerlandesa — também conhecida como holandês

Desambiguações de gentílicos
Década de 1830

Séculos: Século XVIII - Século XIX - Século XX

Décadas: 1800 1810 1820 - 1830 - 1840 1850 1860

Anos: 1830 - 1831 - 1832 - 1833 - 1834 - 1835 - 1836 - 1837 - 1838 - 1839 

Aprimoramento em massa das ferrovias e desenvolvimento de novas locomotivas. O transporte via ferrovias se torna o meio mais confiável e rápido de se transportar mercadorias e pessoas.
Mil·lenni V aC

El mil·lenni  aC va abastar els anys que van del 5000 aC fins al 4001 aC. Va veure la propagació de la agricultura des d'Àsia occidental per Europa del Sud i central. Les cultures urbanes a Mesopotàmia i Anatòlia van florir, desenvolupant la roda. Els ornaments de coure es van fer més comuns, marcant el començament del calcolític. La ramaderia es va estendre per tot Euràsia, fins a arribar a la Xina.

Esdeveniments 
 Cal al 5000 aC: domesticació del conill porquí.
 Cap al 4700 aC: Restes de Myotragus amb traces de manipulació antròpica a la balma de Son Matge, Valldemossa, Mallorca.
 Al voltant de 4800 aC - 4300 aC: C no entiendo ultura Merimde en el Nil.
 Al voltant del 4500 aC - Civilització de Susa i Kish a Mesopotàmia.
 Al voltant de 4400 aC - 4000 aC: Cultura Badari en el Nil.
 Tombes megalítiques a Europa

Invents, descobriments, introduccions 
 Introducció de l'escriptura.
 al voltant del 4500 aC - Introducció de l'arada a Europa.
 Introducció de la metal·lúrgia
 Ús de la vela per al transport

Calendaris 
 4713 aC: L'època (origen) del període julià descrit per Joseph Justus Scaliger es va produir l'1 de gener, el dia astronòmic julià número zero.
 4241 aC: data de la creació del calendari egipci segons Eduard Meyer (suposada i moltes vegades desestimada), basada en els seus càlculs del cicle sotíac.
 4750 aC: Any inicial del calendari assiri, marcant la data tradicional de la fundació de Assur, al voltant de 2000 anys abans de la data real.
 El 23 d'octubre del 4004 aC: és la data d'inici del món (Anno Mundi del creacionisme) segons James Ussher, un arquebisbe anglicà del comtat d'Armagh (avui Irlanda del Nord) el 1650 en la seva obra "Annals de l'Antic Testament".
 4300 aC: Asellus Primus (Theta (θ) Bootis) es va convertir en l'estrella visible més propera al pol nord celeste; va romandre la més propera fins al 3942 aC quan va ser substituïda per Thuban.

Referències

Bibliografia 

 

Efemèrides
Història per període
Mil·lenni IV aC

El mil·lenni  aC va abastar els anys que van del 4000 aC fins al 3001 aC. Els estats, organitzacions socials suprafamiliars, van sorgint gradualment al final del mil·lenni en algunes societats, particularment a Egipte i Mesopotàmia, que es troben sota la pressió demogràfica d'una economia rural cap a una economia urbana on el treball s'especialitza, ja sigui intensificant la producció agrícola circumdant, o bé establint xarxes d'intercanvi i desenvolupant artesanies. Sorgeix una classe dirigent, que controla les activitats religioses, organitza l'emmagatzematge i la redistribució d'aliments i manté la seguretat i l'ordre mitjançant la recollida d'una part de la producció en forma d'homenatge o impost. L'aparició de escriptura en aquests sistemes d'estat inicial marca el pas de la prehistòria a la història.

Esdeveniments 
 Mallorca: restes humanes, puntes de sílex, allisadors i punxons d'os. Primers testimonis de presència d'animals domèstics.
 Memfis esdevé la capital d'Egipte
 Ciutat estat d'Ur domina la regió
 Auge de la civilització minoica a Creta

Invents, descobriments, introduccions 
 Ús del jade a la Xina
 Els més famosos ziggurats 
 Desenvolupament de l'escriptura cuneïforme
 Primers drenatges i proto-claveguerams a l'Índia

Referències
Mil·lenni III aC

El mil·lenni  aC va abastar els anys des del 3000 aC fins al 2001 aC. Aquest període correspon a la primerenca i mitjana edat del bronze, caracteritzada per l'inici dels imperis a l'antic Pròxim Orient. A l'antic Egipte, el període tinita el segueix el regne antic. A Mesopotàmia, les ciutats estat són breument unificades per l'Imperi accadi, el primer exemple d'un imperi conegut, al que succeeixen la tercera dinastia d'Ur i el període neo-sumeri. Les civilitzacions urbanes s'estenen al llarg dels rius: el Nil, Mesopotàmia, la vall d'Indus, Oxus. A la Xina, les primeres ciutats semblen autosuficients gràcies als espais agrícoles sovint integrats als seus recintes.

Esdeveniments 
 2800 aC - Fundació de la ciutat de Mari (Síria).
 Creació del regne d'Elam (a l'Iraq) 
 2900 - 2334 aC - Guerres mesopotàmiques del període de les primeres dinasties.
 2700 aC (aprox.) - Germinació de «Matusalem» (un pi de bristlecone) actualment l'arbre viu més antic del món (més de 4600 anys).
 Dinastia de Lagash a Sumer (Iraq).
 2500 aC - Huang Di funda la llegendària dinastia dels reis Sanhuangwudi de la Xina (data aproximada).
 2474-2398 aC - Edat d'or d'Ur a Mesopotàmia.
 Primera dinastia de Babilònia (a l'actual Iraq) 
 Babilònia conquereix Sumer i l'Elam.
 Tercera i quarta dinasties d'Egipte.
 2600 aC - Unificació de la civilització de la vall de l'Indus.
 2570 aC - Data estimada de finalització de la Gran Piràmide de Gizeh.
 2200 aC - Primera invasió d'indoeuropeus a Grècia.
 Primera fase de la construcció del monument Stonehenge a Anglaterra.
 Nord-oest d'Europa: preval la cultura megalítica i la Cultura del vas campaniforme.
 Important migració dels habitants del Sàhara central a l'Àfrica Occidental.

Personatges destacats 
 2800 aC - Ur-nina, rei de Lagash
 2500 aC - Faraó Jufu (també conegut com a Keops) de la dinastia IV d'Egipte. Va regnar entre el 2589 i el 2566 aC.
 2400 aC - Khnumhotep i Niankhkhnum es consideren la primera parella registrada del mateix sexe de la història.
 2371-2347 aC - Lugalsaggizi, rei d'Uruk i Umma. Conquereix Lagash.
 2371-2316 aC - Sargó el Gran, fundador de l'imperi d'Accad i Sumer.
 2300 aC - Urukagina, rei de Lagash, gran reformador, crea el primer codi judicial conegut.
 2112–2095 aC - Ur-Nammu, fundador de la tercera dinastia d'Ur.

Invents, descobriments, introduccions 
 3000 aC - Les civilitzacions del pròxim orient entren en l'edat del bronze.
 Pretalaiòtic I (neolític) a Mallorca.
 2900 aC - es desenvolupa la ceràmica en les Amèriques.
 Domesticació del cavall a Àsia Central (~2000 aC).
 2700 aC - extinció del myotragus a causa de l'acció humana a Mallorca.
 2575 aC - El rei sumeri Gudea de Lagash estableix la mesura «peu» equivalent a 26,45 cm.
 Pintures rupestres a Rødøy (Noruega) mostren l'ús dels esquís.
 Domesticació del camell i el dromedari a Bactriana.
 Pretalaiòtic I a Menorca.
 1900 aC - Primers vaixells.
 A Sumer es construeixen els primers zigurats.

Referències 

Mil·lenni III aC
Mil·lenni II aC

El mil·lenni  aC va abastar els anys des del 2000 aC fins al 1001 aC. Al Pròxim Orient, va de l'edat del bronze mitjana fins a la de Bronze Final. Les cultures del Pròxim Orient es troben ben inmerses en l'època històrica: la primera meitat del mil·lenni està dominada pel Regne Mitjà d'Egipte i per Babilònia. L'alfabet es desenvolupa. Al centre del mil·lenni, sorgeix un nou ordre amb la dominació grega minoica del mar Egeu i l'ascens de l'Imperi hitita. El final del mil·lenni va veure l'esfondrament de l'edat del bronze i la transició cap a l'edat del ferro.

Altres regions del món encara es troben en el període prehistòric. A Europa, la cultura del vas campaniforme introdueix l'edat del bronze, presumiblement associada a l'expansió indoeuropea. L'expansió indoiraniana arriba a l'altiplà iranià i al subcontinent indi, propagant l'ús del carro. Mesoamèrica entra al període Preclàssic (civilització olmeca). Amèrica del Nord es troba en l'etapa arcaica tardana. Al sud-est asiàtic marítim, l'expansió austronèsia arriba a la Micronèsia. A l'Àfrica subsahariana comença l'expansió bantú.

Esdeveniments 
 Segona dinastia babilònica
 Primeres migracions Bantu des d'Àfrica occidental
 Els Cushites expulsen els habitants d'Etiòpia, i estableixen relacions amb Egipte.
 Regne Mitjà a l'antic Egipte (2137 aC – 1781 aC)
 Segon Període Intermedi a l'Antic Egipte (1648 aC - 1550 aC)
 Imperi Nou a l'Antic Egipte (1550 aC - 1070 aC)
 Regne Antic hitita a Anatòlia (1900 aC)
 Erupció minoica (segle XVII aC o segle XVI aC)
 Es funda la ciutat d'Atenes (1235 aC)
 Conquesta de Canaan pels israelites.
 Inicis del judaisme (1200 aC).
 Guerra de Troia (segons la tradició Troia va caure el 1184 aC).
 Fundació de la Dinastia Zhou, la més llarga de totes les dinasties xineses (1122 aC - 256 aC).
 Es funda la ciutat de Gadir (Actual Cadis, 1104 aC), la primera ciutat del Mediterrani occidental.

Personatges destacats 
 Moisès, figura llegendària del judaisme. Segons la Bíblia, va encapçalar l'Èxode aproximadament la dècada del 1440 aC
 Hammurabi, rei de Babilònia.
 Hatshepsut, primera dona a ser faraó d'Egipte.
 Tutankamon, faraó d'Egipte.
 Ramsès II, faraó d'Egipte.
 Nabucodonosor I, va unificar el regne babilònic i va expulsar els elamites. Després de la seva mort, l'imperi babilònic va caure sota l'hegemonia assíria.

Invents, descobriments, introduccions 
 2000 aC - Pretalaiòtic II (Calcolític i Bronze antic) a Mallorca.
 2000 aC - Primer poblament permanent de les Pitiüses.
 Desenvolupament de l'alfabet.
 A l'Índia apareix el sistema de castes.
 Els xinesos registren l'observació més antiga d'un cometa.
 Primera utilització coneguda dels ideogrames xinesos.
 Comença l'edat del ferro: descobriment de les tècniques de fusió i treball del ferro a Anatòlia o el Caucas cap a finals del mil·lenni.
 1700 aC - Pretalaiòtic III a Mallorca i Pretalaiòtic II a Menorca (Bronze antic i mitjà).
 1400 aC - Irrupció de la cultura talaiòtica a Mallorca i Menorca. Talaiòtic I (Bronze mitjà i recent).

Referències
Mil·lenni I aC

El mil·lenni  aC va abastar els anys des del 1000 aC fins a l'1 aC. Engloba l'edat del Ferro a l'Antic Món i veu la transició des de l'Antic Orient Pròxim a l'antiguitat clàssica.

Esdeveniments 
 Ascens i decadència del Regne d'Israel. Regnats de David i Salomó.
 Expansió colonitzadora dels fenicis i grecs pel Mar Mediterrani.
 Segle d'Or de Pericles. Guerra del Peloponès entre Atenes i Esparta.
 Apogeu i destrucció de l'Imperi Cartaginès. Guerres Púniques.
 Esplendor de la dinastia Zhou a la Xina. Període dels regnes combatents. Instauració de l'Imperi Han.
 Creació de l'Imperi Maurya.
 L'Edat del Ferro s'escampa per l'Europa Occidental.
 Buda funda el Budisme.
 Cir el Gran conquereix Babilònia i crea l'Imperi Persa.
 Alexandre Magne conquereix Grècia, Egipte, Pèrsia, i arriba fins a l'Indus.
 Els celtes envaeixen l'Europa Occidental.
 Fundació i caiguda successives de la Monarquia i la República romanes.
 A Mesoamèrica, comença la civilització Maia.

Personatges destacats 
 David, rei d'Israel.
 Homer, poeta grec.
 Confuci, filòsof xinès
 Laozi, filòsof xinès i fundador del Daoisme.
 Zoroastre, fundador del Zoroastrisme.
 Buda, fundador del Budisme.
 Mahavira, fundador del Jainisme.
 Alexandre Magne, rei i conqueridor grec.
 Sòfocles.
 Pericles, governant d'Atenes.
 Demòcrit, filòsof grec.
 Sòcrates, filòsof grec
 Plató, filòsof grec.
 Aristòtil, filòsof grec.
 Euclides, matemàtic d'Alexandria.
 Anníbal, general cartaginès.
 Publi Corneli Escipió Africà Major, polític i general romà.
 Arquimedes, inventor grec.
 Juli Cèsar, conqueridor romà i dictador.
 Virgili, poeta llatí.

Invents, descobriments, introduccions 
 L'ús del ferro s'escampa.
 Es descobreix el principi d'Arquimedes.
 Es desenvolupa la geometria.
 El Teorema de Pitàgores demostrat.
 Eratòstenes demostra que la Terra és esfèrica i estima el seu diàmetre.
 Els Fenicis propaguen l'alfabet fonètic pel Mediterrani
 Es construeix el Diolkos, que permetia als vaixells travessar per terra l'Istme de Corint.

Referències
Escut de l'Armentera

L'escut oficial de l'Armentera té el següent blasonament:

Escut caironat: de sinople, una espasa d'or (pal). Per timbre una corona mural de vila.

Va ser aprovat el 28 d'octubre de 1999 i publicat al DOGC el 26 de novembre del mateix any amb el número 3024. L'espasa és l'atribut de sant Martí, a qui està dedicada l'església de la vila.

Bandera 

La bandera oficial de l'Armentera (Alt Empordà) té la següent descripció: Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, de color verd fosc, amb l'espasa vertical de l'escut groga, d'amplària 5/27 de la del drap, en el travesser, i d'alçària 15/18 de la del mateix drap, al centre. Va ser aprovada en el ple de l'ajuntament del 4 d'abril de 2000, i publicat en el DOGC el 27 de desembre de 2000.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de l'Alt Empordà

Referències 

Armentera
L'Armentera
Escut d'Avinyonet de Puigventós

L'escut d'Avinyonet de Puigventós representa un sarment i gotim de raïm com a senyal parlant del nom d'Avinyonet, encara que prové del diminutiu de la ciutat provençal d'Avinyó d'origen antroponímic; i la creu de l'Orde Sobirana i Militar de Malta, ja que Avinyonet de Puigventós fou el centre d'una comanda de l'orde original de Sant Joan de Jerusalem l'any 1257 amb un castell del que només se'n conserven vestigis.

Escut heràldic 
L'escut oficial té el següent blasonament:
«Escut caironat: d'argent, un sarment de vinya pampolat de sinople i fruitat d'un raïm de porpra; el peu de gules, una creu plena d'argent. Per timbre una corona mural de poble.»

Va ser aprovat el 5 de juliol de 1984 i fou publicat al DOGC número 460 de 10 d'agost del mateix any.

Bandera d'Avinyonet de Puigventós 

La bandera oficial d'Avinyonet de Puigventós incorpora els colors de l'escut i reprodueix els símbols heràldics, amb un disseny estilitzat del gotim de raïm i substituint la creu de l'Orde Sobirana i Militar de Malta per la creu de Malta de l'Orde de Sant Joan de Jerusalem. Té la següent descripció:
«Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, bicolor horitzontal blanc i vermell, amb deu discos porpra juxtaposats en quatre rengles horitzontals de dalt a baix 4, 3, 2, 1, tot el conjunt situat a 1/10 de la vora superior, a 1/15 de la de l'asta i a 1/10 de la línia divisòria de les dues meitats horitzontals del drap, i amb una creu de Malta blanca, posada a 1/10 de l'esmentada línia divisòria, a la mateixa distància de la vora inferior i a 1/15 de la de l'asta.»

Va ser aprovada el 13 de novembre de 2008 i publicada en el DOGC número 5268 de 28 de novembre del mateix any.

Referències

Enllaços externs 
 Ajuntament d'Avinyonet de Puigventós: Símbols oficials, a Municat

Avinyonet De Puigventos
Avinyonet de Puigventós
Avinyonet De Puigventos
Escut de Cabanelles

L'escut oficial de Cabanelles té el següent blasonament:

Escut caironat: de sinople, 2 cabanes d'or acompanyades al cap d'una coloma d'argent. Per timbre, una corona mural de poble.

Història 
Va ser aprovat el 25 de novembre del 2003 i publicat al DOGC el 24 de desembre del mateix any amb el número 4037.

Les dues cabanes petites són un element parlant al·lusiu al nom del poble. El colom del damunt fa referència a santa Coloma, patrona de la localitat.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de l'Alt Empordà

Referències 

Cabanelles
Cabanelles
Lugal-Zage-Si

Lugal-Zage-Si o Lugalzagesi va ser un rei d'Umma que va exercir breument l'hegemonia sobre Sumer entre el 2358 i el 2334 a.n.e., segons la cronologia mitjana, o entre el 2296 i el 2271 a.n.e., segons la cronologia curta. És considerat l'únic rei de la tercera dinastia d'Uruk, ja que va arribar a l'hegemonia quan havia conquerit el tron en aquesta ciutat.

El seu pare es deia Babu i era lumah (un càrrec religiós) de la dea Nisaba, molt venerada a Umma i protectora de la ciutat. Lugalzagesi va ocupar també aquest càrrec i, en un moment donat, va usurpar el poder reial a la ciutat. Els reis d'Umma, com a altres ciutats, es titulaven "ensi".

Va atacar Lagash i en va destruir els temples, cosa que el rei Urukagina de Lagash esmenta com a crims en una inscripció, i acusa la dea Nisaba. Sembla deduir-se de la inscripció que els atacs es van perllongar algun temps fins que Lagash va ser conquerida. Això va establir el poder hegemònic d'Umma, que seguidament va conquerir Uruk. Lugalzagesi es va titular llavors "rei d'Uruk i del país de Sumer". També hauria conquerit Kix de mans d'Ur-Zababa.

En una inscripció, esmenta els títols religiosopolítics de les ciutats que dominava, bé per conquesta, bé per submissió: així, es titula gran sacerdot del déu Ana d'Uruk, ensi del déu Enlil de Nippur, gran visir del déu Su'en (Sin) d'Ur (que és el déu accadi Nanna) i governador del déu Utul de Larsa. Se sap que governava també Adab i Eridu. Va obrir vies comercials amb el Mediterrani i l'ensi Meskigala d'Adab en fa esment en una inscripció quan parla de la importació de fusta des del país muntanyós del cedres, potser el Líban o el Taurus Oriental. Aquesta incursió és considerada poc més que una ràtzia pels moderns historiadors, però en tot cas la inscripció marca per primer cop el que els sumeris consideraven la vora occidental del món. En la inscripció diu que "Enlil" li havia concedit totes les terres entre el mar superior i l'inferior (entre la Mediterrània i el golf Pèrsic). No obstant això, anteriorment, Lugal-Ane-Mundu d'Adab ja havia arribat a la Mediterrània i les muntanyes del Taure o el Líban, però això resulta de documents no contemporanis.

La llista de reis sumeris li assigna un període de 25 anys (algunes còpies en diuen 34). El poder de Lugalzagesi va acabar després de ser derrotat en 34 batalles per Sargon d'Accad després del 2338 aC. Segons les versions babilònies tardanes, Sargon va fer presoner Lugalzagesi després de destruir les muralles d'Uruk, i el va portar lligat pel coll al temple de Nippur. Sargon s'hauria titulat "rei legítim" de Kish perquè no considerava legítim d'aquest estat Lugalzagesi.

Referències 

Reis d'Uruk
Reis d'Umma
Accad

Accad (cuneiforme, 𒌵𒆠 URIKI) va ser una ciutat fundada cap al 2340 aC per Sargon.

Era la capital de l'Imperi accadi, que va tenir l'hegemonia de Mesopotàmia durant un període de 150 anys, al final del tercer mil·lenni aC. Mai no s'ha trobat el seu emplaçament, que se suposa era a l'est del Tigris, prop de Samarra, de Kix o potser de Bagdad. Abans del desxiframent de l'escriptura cuneïforme al  només es coneixia Accad per una referència al llibre del Gènesi, on se l'anomena אַכַּד (ʾĂkăḏ), en una llista de ciutats del reialme de Nimrod.

La inscripció que porta l'Estàtua de Bassetki fa referència a l'edificació d'un temple dedicat a Naram-Sin pels habitants de la ciutat d'Accad, després que el rei aixafés una rebel·lió de la població contra el seu govern.

Cap al 2159 aC, va ser ocupada i destruïda pels gutis i després el territori de la ciutat va seguir la història general de Mesopotàmia i la ciutat ja no va tornar a recuperar-se.

Reis 
 Sargon 2340-2284 aC
 Rimuix (fill) 2284-2275 aC
 Manixtuixu (germà) 2275-2260 aC
 Naram-Sin 2260-2223 aC
 Xar-Kali-Xarri 2223-2198 aC
 Irgigi 2198-2195 aC
 Nanum 2198-2195 aC
 Imi 2198-2195 aC
 Elulumeix (probablement Elulu, rei dels gutis 2186-2180 aC) cap al 2185 aC
 Dudu 2195-2174 aC
 Xu-Durul 2174-2159 aC
Els gutis van prendre el poder a Accad l'any 2159 aC

Referències

Bibliografia 
 Cassin, Elena (et al.) (eds.) Los imperios del antiguo oriente: del paleolítico a la mitad del segundo milenio. Madrid: Siglo XXI, 1979, p. 43-44, 48, 68-70, 103-107, 179-180.
Rimuix d'Accad

Rimuix d'Accad o Rimuš va ser el fill i successor de Sargon al capdavant de l'imperi d'Accad, i segons diu la Llista de reis sumeris va regnar nou anys.

Només arribar al poder es va enfrontar a revoltes generalitzades i va haver de reconquerir Adab (un any del seu regnat és anomenat "l'any en què Adab va ser destruïda"), Lagash, Umma Ur i Zabalam, que s'havien alçat contra el nou rei. Rimush va introduir la matança massiva i la destrucció a gran escala de les ciutats-estat sumèries, i va mantenir registres meticulosos de les seves destruccions. La majoria de les principals ciutats sumèries van ser destruïdes i les pèrdues humanes sumèries van ser enormes, Però Rimuix va poder sufocar les revoltes.

El tercer any del seu regnat va lliurar una guerra sagnant contra els seus veïns del regne d'Elam, d'Awan i Warakshe, altre cop col·ligats contra Accad. Consta també la seva victòria sobre Meskigalu d'Adab i Ligalgalzu de Zabalam. Se sap que va fundar una ciutat que duia el seu nom al nord de Nínive. S'ha trobat una inscripció de Rimuix a l'alt Khabur, a la fortalesa anomenada Tell Brak. Va morir cap al 2275 aC després de regnar uns 9 anys (algunes fonts diuen 7 o 15) sembla que de mort violenta per una revolta al palau, i el va succeir el seu germà més gran Manixtuixu.

Referències

Bibliografia 
 Kramer, S. Noah. The Sumerians: Their History, Culture and Character, Chicago, 1963.

Reis d'Accad
Rimuix

Rimuix d'Accad, rei d'Accad
 Rimuix d'Assíria, rei d'Assíria vers 1740-1730 aC
Manixtuixu

Manixtuixu o Maništušu va ser el tercer rei de l'imperi d'Accad. Va succeir al seu germà més petit Rimuix. Era fill de Sargon d'Accad i germà de la poeta i sacerdotessa Enheduanna.

Al començament del seu regnat els regnes orientals d'Anxan i Xeriku, o Serihu, es van col·ligar i devien amenaçar o atacar Sumer o potser influïen en els regnes d'Awan i Warakshe que estaven més o menys sotmesos. Manixtuixu va lliurar contra els dos regnes una guerra, de la que se sap que va conquerir 32 ciutats. Els dos regnes elamites van passar a formar part dels seus dominis i els vassalls, Awan i Warakxe, van quedar molt més subjectes.

Es diu que va fundar un temple dedicat a la deessa semita Ixtar a Nínive. També es diu que va conquerir (o reconquerir) les pedreres de pedra negra a la banda esquerra del Mar inferior (el Golf Pèrsic). S'ha trobat una inscripció d'aquest rei a Assur. S'han trobat testimonis a Ur d'un culte dedicat al primers reis de l'imperi que van ser considerats déus: Sargon, Rimuix i Manixtuixu.

D'aquest rei s'ha conservat un obelisc on Manixtuixu enumera les adquisicions de terres que va fer, terrenys comprats a diversos propietaris d'una extensió de 330 hectàrees, que va redistribuir entre 49 nous propietaris d'Accad, entre ells un nebot seu i els fill d'antics governadors de diverses ciutats de Mesopotàmia que havia conquerit, segurament traslladats a la capital com a hostatges.

Va morir cap al 2260 aC segurament de mort violenta, degut a una revolta al palau, i el va succeir el seu fill Naram-Sin.

Referències 

Reis d'Accad
Zabala

Toponímia:
 Zabala o Zabalam, ciutat estat de Mesopotàmia 
 Zabala (Bilbao), barri de Bilbao
 Biografies :
 Primer cognom:
 Antoni Zabala i Vidiella (sd), psicòleg, filòsof i educador 
 Cleto Zabala (Bilbao, 1847 - Madrid, 1912), compositor basc de nombroses òperes
 Federico Zabala Alcíbar-Jáuregui (Tolosa, Guipúscoa, 1916 - ?), advocat, polític i historiador basc
 Gaspar Zabala y Zamora (Dénia, s XVIII - Madrid, 1813), dramaturg valencià
 Iñaki Zabala Goiburu (Hernani, 1970), futbolista basc que ocupava la posició de defensa 
 Jerónimo Zabala (s. XVII), pintor murcià
 Juan Mateo Zabala y Zabala (Bilbao, 1777 - Zarautz, 1840),, erudit basc, franciscà i escriptor en basc
 Juan de Zabala y de la Puente (Lima, 1804 - Madrid, 1879), noble i militar carlí
 Manuel Zabala Urdániz (Saragossa, 1852- Madrid, 1927), historiador i pedagog aragonès d'origen basc 
 Pío Zabala Lera (Saragossa, 1879 - Madrid, 1968), historiador d'origen basc, diputat a Corts
 Valentín Zabala Argote (Mendoza, Àlaba, 1823 - Saragossa, 1869), pedagog basc
 Segon cognom:
 Bruno Mauricio de Zabala (1682 - 1736), militar i administrador colonial espanyol
 Gabino Olaso Zabala (Abadiño, País Basc, 1869 — La Font de la Figuera, La Costera, 1936), religiós de l'orde de Sant Agustí, beatificat en 2007 
 Gaizka Mendieta Zabala (Bilbao, 1974), futbolista bilbaí
 Herminio Díaz Zabala (Reocín, 1964), ciclista espanyol professional entre 1986 i 1998
 Raúl Iznata Zabala (Pamplona, 1977), futbolista navarrès que ocupa la posició de defensa
Naram-Sin d'Accàdia

Naram-Sin o Naram-Sîn (? - 2223 aC) (en accadi, 𒀭𒈾𒊏𒄠𒀭𒂗𒍪) va ser el quart rei de l'Imperi d'Accad. El seu nom es troba inclòs a la Llista de reis sumeris. S'han trobat restes del seu pas per Darband-i-Gaur als Zagros, on va combatre els lullu, que feien incursions de saqueig a Sumer. Va morir cap al 2223 aC i el va succeir el seu fill Xar-Kali-Xarri ("Rei de tots els reis").

Era net de Sargon I i fill de Manixtuixu al que va succeir cap al 2260 aC. Només iniciat el seu regnat es van revoltar Kix, Kutha, Kazallu, Marad, Umma, Nippur, Uruk, Sippar, els països de Magan, els regnes elamites (Warakshe -que les inscripcions anomenen Parahsum), Awan, Anshan, Xeriku (anomenat Sirihum), Mardaman i segurament també Zahara o Zakhara (potser Apirak), el país de Simurrum, Namar, Apišal i Mari. Encara que els relats fan totes les revoltes simultànies és possible que no ho fossin, i que hi haguessin participat altres estats en el transcurs dels anys. Però Naram-Sin les va derrotar totes i va conservar l'imperi unit i encara el va estendre a territoris més llunyans, aconseguint certa influència sobre els regnes hurrites, les actuals Síria i Líban, Magan que podria ser Oman o Makran, i Meluhha, que uns diuen que és la costa de Makran i altres que al Sinaí, i seguint l'exemple del seu avi, es va proclamar "Rei de les quatre zones", una expressió accàdia que designava l'univers.

Cap al 2240 aC un rei d'Awan (avui Shushtar), suposadament el rei Khita, va fer un tractat amb Naram-Sin, el que indica que la posició de Naram-Sin a l'Elam no era ferma, ja que feia tractats en lloc d'imposar la seva voluntat. No obstant els regnes elamites no es van independitzar definitivament fins a la seva mort.

Es va produir una millora important de les Unitats de mesura de Mesopotàmia el 2150 a.C. durant el seu regnat, quan els diversos sistemes que coexistien van ser unificats en un únic estàndard oficial: el cub gur reial. La reforma del rei accadi es considera el primer sistema estandarditzat de mesures a Mesopotàmia. El cub gur reial (en escriptura cuneïforme: LU2.GAL.GUR, 𒈚𒄥; en accadi: šarru kurru) era un ortoedre teòric d'aigua d'aproximadament 6 m × 6 m × 0,5 m del qual es podien derivar la resta d'unitats. El 2150 aC, durant l'imperi accadi sota el regnat de Naram-Sin, quan els diversos sistemes que coexistien van ser unificats en un únic estàndard oficial: el cub gur reial. La reforma del rei accadi es considera el primer sistema estandarditzat de mesures a Mesopotàmia.

Referències

Bibliografia 
 Babylonian Life and History, per E. A. Wallis Budge
 Mesopotamia. British Museum Press. 2000. pp. 67–68. . OCLC 43501084.
 Kleiner, Fred (2005). Gardner's Art Through The Ages, Thomson-Wadsworth. p. 41. .
 Louvre (Arts and Architecture). Köln: Könemann. .
 H.W.F. Saggs, The Babylonians, quarta edició 1988, Macmillan Publishers Ltd.
 J. P. Naab, E. Unger, Die Entdeckung der Stele des Naram-Sin in Pir Hüseyin, Istanbul Asariatika Nesriyati XII (1934) - .

Reis d'Accad
Xar-Kali-Xarri

Xar-Kali-Xarri o Šar-kali-šarri (el nom vol dir 'rei de tots els reis') va ser el cinquè rei de la dinastia de Sargon i rei d'Accad. Fill i successor de Naram-Sin cap al 2223 aC. Portava per títol rei d'Accad, i no va usar el títol del seu pare, "Rei de les quatre zones".

El seu poder es va reduir considerablement per la separació de molts estats de l'antic Imperi d'Accad. Els elamites en primer lloc, seguit de Lagaix, Uruk i d'altres ciutats sumèries. La influència sobre els hurrites i els Amurru de Síria es va esvair. S'esmenta que va derrotar els semites occidentals (amorreus) a la muntanya de Basar (actualment Ğebel Bišri) però la causa de la batalla va ser segurament perquè es devien haver independitzat. Mentrestant els gutis amenacen Accad pel nord. El primer rei Guti conegut, Erridupizir, es va titular "Rei de les quatre zones", títol dels reis d'Accad. Més tard Xar-Kali-Xarri va derrotar el rei guti Sarlag o Sargalag.

Va morir el 2198 aC. La llista de reis sumeris menciona després d'ell, amb un gran estil literari, la presència de quatre reis disputant-se el tron:

.
Aquest període sembla doncs correspondre a una guerra civil entre diversos pretendents, i entre ells, potser el rei dels gutis Elulumeix. La cronologia aquí estriada oscil·la de deu anys per Elulu perquè tota la cronologia mesopotàmica té un marge de deu anys segon s'utilitzi la màxima o la mínima. Després de la guerra es va imposar Dudu, que no se sap si era membre de la dinastia d'Accad.

Referències 

Reis d'Accad
Dudu

Dudu va ser rei d'Akkad potser del 2195 aC al 2174 aC.

No se sap segur si estava emparentat amb l'antiga família sargònida, però se sospita que era fill de Xar-Kali-Xarri i es va poder imposar a quatre pretendents que van governar durant tres anys, Ilulu, que potser era un rei dels gutis, Irgigi, Nanum i Imi, segons diu la Llista de reis sumeris.

Encara que amb uns dominis reduïts va portar una certa estabilitat al país. Se suposa que va reconquerir o se li va sotmetre el nord de Sumer, ja que s'han trobat inscripcions seves a Adab i Nippur

Va morir cap al 2174 aC i el va succeir el seu fill Xu-Durul.

Referències 

Reis d'Accad
Xu-Durul

Xu-Durul o Šu-Durul va ser el darrer rei d'Accad. Era fill de Dudu al que va succeir cap al 2174 aC.

Pels documents i restes trobats se sap que dominava Tutub (avui Khafaji) i Kix, cosa que fa suposar que pel nord el seu poder s'estenia uns 100 km i que dominava també el nord de Sumer.

Els texts accadis diuen que Accad va ser destruïda ("xakhluqtum") i se suposa que devia ser al final del seu regnat perquè a la Llista de reis sumeris ja no s'esmenten més reis d'aquesta dinastia i el govern de Sumer va tornar a Uruk. Es creu que els gutis van saquejar la ciutat i la van i destruir si no del tot físicament sí políticament, de forma que ja no es va poder recuperar, i es va acabar el que havia estat el primer gran imperi del món, l'Imperi Accadi.

Referències 

Reis d'Accad