alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Milaș, Bistrița-Năsăud

Milaș, mai demult Milașul Mare, (în , colocvial Nyulas, în , în trad. "Satul cu iepuri", "Iepureni") este satul de reședință al comunei cu același nume din județul Bistrița-Năsăud, Transilvania, România.

Date geologice 
În subsolul localității se găsește un masiv de sare.

Istoric 
Localitatea Milaș este atestată documentar din anul 1315.

Vechea mănăstire 
Dacă clopotul, a cărui inscripție a publicat-o Șematismul jubilar din anul 1900 al arhidiecezei Blajului, a aparținut într-adevăr mănăstirii de aici, atunci cea mai veche amintire despre mănăstire o avem din 1733. La început mănăstirea a fost greco-catolică, mai târziu au ocupat-o neuniții. În anul 1765 nu avea preot, avea însă un dascăl Ștefan, pomenit și la 1759.

Personalități 
Iuliu Hossu (1885-1970), episcop greco-catolic de Cluj-Gherla, cardinal.
 Ion Buzea (n.1934), tenor, solist de operă, a cântat pe cele mai importante scene ale lumii, cetățean de onoare al municipiului Cluj-Napoca.

Galerie de imagini

Note 

Milaș, Milaș
Lista președinților Academiei Române

Prezenta listă este una completă a tuturor președinților Academiei Române de la începuturile Academiei până azi.

Academia Română, Președinți
Declarația de la Alba Iulia

La 1 decembrie 1918 Marea Adunare Națională de la Alba Iulia a hotărât Unirea Transilvaniei, Banatului, Crișanei și Maramureșului cu Regatul Român. Această decizie a fost făcută publică prin Rezoluția de la Alba Iulia.

Textul Rezoluției Adunării Naționale de la Alba Iulia

Vezi și 
 Tratatul de la Trianon
 Marele Sfat Național Român
 Consiliul Dirigent
 Unirea Banatului cu România
 Unirea Basarabiei cu România
 Unirea Bucovinei cu România
 Unirea Transilvaniei cu România
 Unirea Principatelor Române
 Marea Unire
 Ziua Națională a României
 Sfatul Național Român din Țara Bârsei

Legături externe 

 Institutul de Memorie Culturală: „Marea Unire a românilor - 1 decembrie 1918”

Marea Unire
Alba Iulia
Istoria Transilvaniei
Crearea statului român modern
Alba Iulia
Știința mediului

Știința mediului este o știință interdisciplinară ce studiază interacțiunile dintre componentele fizice, chimice și biologice ale mediului înconjurător, incluzând efectele lor asupra tuturor organismelor și efectele activității umane asupra mediului.

Este un domeniu interdisciplinar în care sunt aplicate cunoștințe din alte discipline științifice sau sociale. Pe lângă fizică, matematică, chimie și biologie, știința mediului face apel și la alte discipline, cum ar fi științele sociale, drept, științe economice pentru a aborda probleme legate de interacțiunile om - mediu înconjurător. În România există programe de licență pentru pregătire interdisciplinară în Știința Mediului (programul de licență Știința Mediului specializarea Geografia Mediului de la Universitatea din București, master Evaluarea integrata a starii mediului - EISM, master Politici de Mediu pentru Dezvoltare Durabila - PMDD).

Trebuie menționat ca e important sa se faca distincție între "știința mediului" și "ecologie", obiectele de studiu și investigație ale acestor două discipline fiind foarte diferite.

Vezi și 
Științele pământului
Discipline academice
Mediu înconjurător
Știința mediului
Științele naturii
Filip Moldoveanul

Filip Moldoveanul () a fost un tipograf român. În anul 1544 a realizat și tipărit Catehismul de la Sibiu, de inspirație protestantă, azi pierdut, care cuprindea principalele rugăciuni și învățături care apar și în catehismele de mai târziu: Cele 10 porunci, Simbolul credinței, rugăciunea Tatăl nostru.

În 1546 a tipărit un Tetraevangheliar slavon, care era o reeditare a celui tipărit în 1512 de Macarie; pe una dintre pagini apare stema Moldovei. Conține xilogravuri realizate de el.
Între 1551-1553 a tipărit Tetraevangheliarul slavo-român, prima carte bilingvă tipărită și în română, totodată cea mai veche tipăritură în limba română păstrată până astăzi.

Note

 

Decese în 1554
Tipografi români
Headingley

Headingley este un cartier renumit din Leeds, comitatul West Yorkshire, Regatul Unit situat la aproximativ 2-3 kilometri de centrul orașului spre nord, de-a lungul șoselei naționale A660.

Deoarece este aproape de campusurile celor două mari universități din Leeds, University of Leeds și Leeds Metropolitan University, cartierul a devenit o zonă foarte populată de studenți, care au devenit majoritari în zonă. Acest lucru a avut deopotrivă consecințe pozitive și negative. Pozitive: infuzia masivă de bani, ceea ce a dus, spre exemplu, la îmbunătățirea transportului în comun din zonă, dar și la o serie de alte beneficii. Negative: casele în care locuiesc studenții sunt adeseori lăsate în paragină de către proprietari, care nu sunt neapărat interesați de oferirea unor condiții bune chiriașilor, ci mai degrabă sunt interesați de obținerea unor profituri cât mai mari.

Headingley este, de asemenea, foarte cunoscut în cercurile sportive din Regatul Unit datorită stadioanelor sale de cricket Yorkshire County Cricket Club și de rugby, pe care joacă echipa de rugby league Leeds Rhinos și echipa de rugby Leeds Tykes.

Leeds
IRIX

IRIX este o variantă a sistemului de operare UNIX dezvoltată de compania SGI, fostă Silicon Graphics Inc.

Sisteme de operare proprietare‎
Solaris

Solaris este un sistem de operare dezvoltat de către compania americană Sun Microsystems.
Este certificat ca fiind o versiune de UNIX; deși este software proprietar multe componente importante din el au ieșit open-source sub licența CDDL ca OpenSolaris.
În timpul anului 1980 SunOS versiune UNIX de la Sun era bazată pe BSD UNIX.
Dar, la începutul anilor 90 Sun înlocuiește SunOS 4 cu o versiune de UNIX SYSTEM V dezvoltată
împreuna cu AT&T.
Această mișcare schimbă numele sistemului de operare în Solaris 2.
Solaris este considerat ca fiind SunOS plus un mediu grafic ,rețea și alte lucruri.

Una din versiunile Solaris este open source sub numele OpenSolaris.
OpenSolaris.org — web site-ul comunitatii OpenSolaris 

Sun a investit un efort considerabil în dezvoltarea și interoperabilitatea sistem-ului de operare Solaris 10, și se poate mândri cu cea mai vastă arie de suport pentru alte platforme - mai bine de 270 de mașini diferite, de la producători precum Dell, HP, IBM, SGI și alții.
Unul din pașii cei mai importanți în domeniul interoperabilității în platforma Solaris 10 o reprezintă rularea nativă a aplicațiilor Linux, Sun recunoscând importanța masivă pe care o are sistemul de operare Linux pe piața mondială.
Practic, pe Solaris 10, aplicațiile Linux ruleaza cu un impact minim asupra performanței (3-5% maxim degradare de performanță) și nu prin emulare, ca în versiunea Solaris 9.
La nivel de rețea, Solaris 10 folosește o stivă TCP/IP complet rescrisă de Sun, îmbunătățind considerabil performața și reducând congestia rețelei prin reducerea numărului de instrucțiuni necesare pentru procesarea pachetelor TCP/IP. In privința securității, Sun a făcut progrese majore cu Solaris 10, integrând practic în noua versiune multe din atributele lui Trusted Solaris. Trusted Solaris este versiunea de Solaris destinată mediilor securizate, precum sectorul guvernamental, Armata și aplicații militare, fiind recunoscut ca cel mai securizat sistem de operare existent. În privința aplicațiilor de monitorizare și debbuging, Dtrace reprezintă o inovație importantă, permițând dezvoltatorilor de aplicații și administratorilor de sistem acces la monitorizarea în timp real a problemelor intervenite și acțiuni corective asupra sistemului, fără impact asupra performanței sistemului (PC World Romania).

Referințe

Legături externe
 Solaris Official Home Page
 
 Screenshots of JDS in Solaris 10
 SunHELP - Sun/Solaris News, References, and Information
 Nikolai Bezroukov. Solaris vs. Linux: Ecosystem-based Approach and Framework for the Comparison in Large Enterprise Environments - Large Softpanorama article comparing Solaris 10 and Linux 2.6
 Sun Country
 Solaris Blog Planet Feed
 Everything Solaris  - Solaris information site by Michael Holve
 OpenSXCE, a new fork of Solaris supporting SPARC and x86 hardware 

OpenSolaris
Sisteme de operare proprietare‎
UNIX System V
Eparhia de Cluj-Gherla

Episcopia de Cluj-Gherla (în ) este o eparhie greco-catolică sufragană, subordonată Arhiepiscopiei Majore de Făgăraș și Alba Iulia. Biserica episcopală este Catedrala „Schimbarea la Față” din Cluj. Vechea biserică episcopală, Catedrala greco-catolică din Gherla (neretrocedată), are din perioada interbelică statutul de con-catedrală. Pe 2 iunie 2005 patriarhul Teoctist a anunțat restituirea catedralei greco-catolice din Gherla.

Episcop al Episcopiei de Cluj-Gherla este Claudiu-Lucian Pop.

Istorie 

Episcopia greco-catolică de Gherla a fost înființată de Papa Pius al IX-lea la 26 noiembrie 1853 prin bula "Ad Apostolicam Sedem" ca episcopie sufragană (subordonată) Mitropoliei de Blaj. Această dieceză nou înființată cuprindea 540 de parohii în nord-vestul Transilvaniei, împreună cu alte 94 de parohii dezmembrate din Eparhia Greco-Catolică de Muncaci (azi, în Ucraina Transcarpatică), împreună 634 parohii cu 410.000 suflete. 

În primul șematism diecezan publicat la Gherla în 1867, se arată la sfârșit că se află 525 parohii și 272 filii, împreună 797 comunități bisericești. 

Șematismul diecezei arată pe anul 1906 un număr de 491 parohii și 365 filii, împreună 856 comunități bisericești, cu 514.148 de credincioși. 

Șematismul de pe anul 1930, publicat înainte de noua arondare a provinciei mitropolitane arată că dieceza Gherlei avea 46 districte protopopești cu 512 parohii și 256 filii, împreună 768 comunități cu 572.238 de credincioși.
 
În anul 1930, sub păstorirea episcopului Iuliu Hossu, sediul Episcopiei de Gherla a fost mutat la Cluj, ocazie cu care denumirea episcopiei a fost schimbată în „Episcopia de Cluj-Gherla”. Biserică episcopală a devenit Catedrala "Schimbarea la Față" din Cluj, catedrala din Gherla primind statutul de con-catedrală.

Monumente 
În cuprinsul acestei episcopii se găsește Mănăstirea Nicula, cel mai însemnat loc de pelerinaj din nordul Ardealului. Episcopia de Cluj-Gherla a deschis un proces în instanțele de judecată împotriva Arhiepiscopiei Ortodoxe a Vadului, Feleacului și Clujului, a Mănăstirii ortodoxe Nicula și a Statului Român, proces pe care îl poartă în vederea restituirii așezământului monahal care i-a aparținut până în 1948, când autoritățile comuniste au interzis Biserica Greco-Catolică Română, confiscându-i întreg patrimoniu, dat ulterior în folosință Bisericii Ortodoxe Române, respectiv Statului Român însuși.

Vezi și 
 Lista episcopilor de Cluj-Gherla

Note

Lectură suplimentară 
 Volum închinat celei de-a 150-a aniversǎri a Episcopiei Române Unite (Greco-Catolice) de Cluj-Gherla 1853-2003, Simona Zetea, Editura Napoca Star, 2004

Legături externe 
 Date despre eparhie

Eparhii ale Bisericii Române Unite cu Roma, Greco-Catolică
 
Biserica Română Unită cu Roma, Greco-Catolică
Transformare liniară

O transformare liniară (numită și operator liniar) este o funcție care formalizează o relație dintre două spații vectoriale, ce conservă operațiile de adunare și înmulțire cu un scalar.

Definiția
O funcție , unde U și V sunt spații vectoriale peste același corp K, se numește liniară dacă  satisface simultan condițiile:
 (aditivitate)
 (omogenitate)

Uneori, cele două condiții de mai sus se scriu condensat ca o singură condiție:

Orice transformare liniară stabilește un morfism între cele două spații vectoriale și reciproc, orice morfism de spații vectoriale este o transformare liniară.

Exemplu 
Aplicația  dată prin  este o aplicație liniară.

Matricea unei transformări
Dacă cele două spații vectoriale sunt finit-dimensionale și pentru fiecare spațiu s-a ales câte o bază, o transformare liniară f se poate reprezenta ca o matrice. Reprezentarea se face astfel:

Fie  și fie  o bază a lui U. Fie  și fie  o bază a lui V. Matricea  asociată transformării f are n linii și m coloane și are elementele definite prin relațiile:

adică fiecare coloană j a matricii este ansamblul de scalari ce constituie reprezentarea lui  în baza aleasă pentru V.

Rangul și defectul

Mulțimea , numită nucleul transformării, este un subspațiu vectorial al spațiului U. Dimensiunea acestui spațiu se numește defectul transformării, notat defect(f).

Mulțimea  (imaginea funcției f) este un subspațiu vectorial al spațiului V. Dimensiunea acestuia se numește rangul transformării, notat rang(f).

O transformare liniară este injectivă dacă și numai dacă defectul ei este zero. O transformare liniară este surjectivă dacă și numai dacă rangul său este egal cu dimensiunea codomeniului.

Pentru orice transformare liniară, suma dintre rangul și defectul său este egală cu dimensiunea domeniului de definiție:

Vectori și valori proprii

Pentru o transformare liniară definită pe un spațiu V cu valori în el însuși, , un vector  se numește vector propriu al transformării f dacă există un scalar  cu proprietatea că , cu alte cuvinte,  are aceeași direcție cu v. Valoarea  se numește valoare proprie asociată vectorului propriu v.

Transformate liniare continue

Dacă spațiile U și V sunt înzestrate și ca spații topologice, se poate pune problema dacă o transformare liniară  este continuă. 

în cazul în care spațiile U și V sunt spații normate (adică dacă topologia este indusă de o normă), mulțimea transformărilor liniare și continue definite pe U cu valori în V este un spațiu vectorial, notat uneori LC(U,V), și este subspațiu al spațiului vectorial al transformărilor liniare definite pe U cu valori în V. Mai mult, LC(U,V) este spațiu normat, norma fiind definită prin:

O definiție echivalentă pentru norma unei transformări liniare continue este:

Pentru o transformare liniară f, expresia  este finită dacă și numai dacă f este continuă.

Vezi și 
 Formă biliniară

Algebră liniară
Lakshman Kadirgamar

Lakshman Kadirgamar (n. 12 aprilie 1932 – d. 13 august 2005) a fost un politician Sri Lankan. A fost ministrul de externe a Sri Lankăi din 1994 până în 2001 și din nou din aprilie 2004, până când a fost asasinat în august 2005.

Tinerețe
Kadirgamar a fost un creștin de etnicitate tamilă. A fost născut în Manipay, Jaffna și a fost educat la Colegiul Trinity din Kandy. Mai târziu, a făcut facultatea de drept la Universitatea din Ceylon, terminând în 1953. Kadirgamar avea de asemenea o facultate de literatură de la prestigioasă Universitate din Oxford. A fost avocat până în 1974, când a devenit consultant la Organizația Internațională a Muncii în Geneva.

Carieră politică
Deși nu a fost niciodată ales prin vot public, Kadirgamar a fost parlamentar din 1994, ca reprezentant a Alianței Poporului. A fost ministru de externe în guvernul Alianței, sub președintele Chandrika Kumaratunga. După ce guvernul Alianței a fost învins în alegerile din 2001, a devenit consultant special în afaceri externe a președintelui Kumaratunga. Deși Kadirgamar a fost Tamil, a suportat politica guvernului Bandaranaike de a nu negocia cu grupul de rebeli Tigrii Tamili din nordul Sri Lankăi.

În 2003, Kadirgamar a fost candidat pentru poziția de secretar-general a Commonwealth-ului, dar a fost învins de Don McKinnon din Noua Zeelandă.

După victoria Alianței de Libertate a Poporului Unit la 2 aprilie 2004, Kadirgamar a fost menționat ca și candidat pentru a deveni premier în Sri Lanka, dar pe 6 aprilie, președintele Kumaratunga la nominalizat pe Mahinda Rajapakse în această poziție. Peste patru zile, Kadirgamar a devenit din nou ministru de externe.

Asasinare
Pe 12 august 2004, le orele 23:00 (UTC +6), Kadirgamar a fost împușcat în Colombo, între timp ce ieșea din pișcina casei proprie. Raporturile arată că a primit două gloanțe la cap, unul în gât și unul în stomac. A fost urgent trimis la Spitalul Național, unde a murit. O sursă anonimă din guvern spune că a murit din cauza rănilor sale.

Inspectorul General a Poliției din Sri Lanka, Chandra Fernando, a spus că doi oameni s-au ascuns în blocuri lângă casa lui Kadirgamar în cartierul diplomatic din Colombo. Deși încă nu s-a identificat asasinul, Inspectorul General a Poliției a dat vina pe Tigrii Tamili.

Poliția Sri Lankană a arestat doi oameni în legătură cu asasinarea ministrului, au confirmat sursele de poliție pe 13 august 2005. Tigrii Tamili nu au acceptat responsabilitate pentru asasinare, dând vina pe alți insurgenți.

Reacție internațională
India a numit asasinarea ca o "crimă teroristă" și a oferit suportul său deplin. Secretarul de Stat a Statelor Unite ale Americii, Condoleezza Rice, care s-a întâlnit cu Kadirgamar în iunie 2005, a condamnat asasinarea ca o "ucidere fără sens și un act vicios de teroare", în același timp rugând Sri Lankanii să nu lase ca acest caz să reînceapă războiul civil din această țară. Secretarul Generat a Națiunilor Unite, Kofi Annan, a spus că, "Sri Lanka a pierdut un politician mult-respectat care a fost dedicat la pace și unitate națională."

Politicieni srilankezi
Miniștri srilankezi
Politicieni asasinați
Nașteri în 1932
Decese în 2005
Colombo

Colombo (derivat de la numele singalez Kola-amba-thota și alterat de portughezi în onoarea lui Cristofor Columb ) este cel mai mare oraș al Sri Lankăi, cu o populație de 737.396 în oraș și 2.234.289 în zona metropolitană. Colombo este capitala executivă a Sri Lankăi, capitala administrativă fiind Kotte.

Sri Lanka
Capitale din Asia
Martinelli

Martinelli se poate referi la:
 Francesco (Franz) Martinelli (1651-1708), arhitect austriac de origine italiană 
 Anton Erhard Martinelli (1684-1747), arhitect vienez, proiectantul Catedralei din Blaj
 Johann Baptist Martinelli (1701-1754), arhitect și constructor, realizatorul Catedralei din Blaj 
Elsa Martinelli (1935-2017), actriță italiană 
 Giovanni Innocenzo Martinelli (1942–2019), episcop libian
Paolo Martinelli (n. 1952), inginer italian
Gabriel Martinelli (n. 2001), fotbalist brazilian 

Dezambiguizare
Nume proprii
Diplomatică

Diplomatica este știința specială a istoriei care studiază apariția, forma și tradiția grafică a actelor scrise. Folosind metode proprii de investigare a actelor și înscrisurilor, umărind modalitățile de elaborare și cu ajutorul criticii diplomatice, diplomatica analizează conținutul actelor, verifică conținutul lor și scoate în evidență elemente care pot ajuta cercetarea istorică.

Astfel un act medieval conține mai multe elemente ce compun formularul diplomatic. Acest formular este compus dintr-o parte convențională denumită protocol inițial și final și alta caracteristică, ce individualizeză documentul, numită text (sau context) și reprezintă conținutul actului propriu zis. În general formularul diplomatic al unui act arată conform schemei:

                          |-> simbolică
          |──> invocație -|
          |               └─> verbală
          |
          ├──> intitulație
 Protocol |
 inițial  ├──> inscripție (adresă)
          |
          ├──> salutație
          |
          └──> arengă
                    
             |──> promulgație (notificație, publicație)
             |
             ├──> intervenție (petiție)
 Textul      |
 (contextul) ├──> narație (expunere)
             |
             ├──> dispoziție
             |
             |               |-> materială
             ├──> sancțiune -|     și (sau)
             |   (pedeapsa)  └─> spirituală
             |
             └──> coroborația
 
              |──> data
 Protocolul   |
 final        ├──> aprecația
 (eschatocol) |   
              |                         |-> subsrierile
              └──> semnele de validare -|
                                        ├──> martorii
                                        |
                                        └──> pecetea

Acest formular complet se regăsește numai în actele solemne, înscrisurile de mai mică importanță conținând numai câteva elemente esențiale. Fiecare cancelarie are propriile reguli de formatare a documentului ce țin cont de specificul emitentului, de perioada de emitere precum și de natura sa diplomatică și juridică.

Pe lângă aceste elemente principale ce compun formularul unui act mai sunt și alte elemente ce pot fi cuprinse în diversele părți ale actului dar nu sunt obligatorii în redactarea acestuia nici măcar în forma solemnă (formula de smerenie, formula devoțiunii și altele).

Întrebuințări
Diplomatica este o știință auxiliară foarte importantă pentru istorici, aceasta fiind cea care îi ajută să determine dacă un izvor istoric este veritabil sau fals. Acest fapt poate oferi indicii circumstanțiale care să ajute pe termen lung în procesul de cercetare istorică. Metodele diplomatice sunt folosite și în drept, pentru datarea veridicității unui document. 

Diplomatica poate ajuta în datarea anumitor documente fără o plasare temporală certă, pe baza evenimentelor prezentate în acestea.

Bibliografie 
 „Dicționar al științelor speciale ale istoriei“, București, 1982.

Vezi și 
 Codicologie
 Paleografie
 Miniaturistică
 Filigranologie

Științe auxiliare ale istoriei
Săcueni

Săcueni, alternativ Săcuieni, mai demult Podul Săcuilor, (în , în trad. "Podul Secuilor", în ) este un oraș în județul Bihor, Crișana, România, format din localitățile componente Cadea, Ciocaia, Cubulcut, Olosig, Săcueni (reședința) și Sânnicolau de Munte.

Orașul Săcueni, ca unitate administrativ teritorială, este alcătuit din șase localități: localitatea urbană Săcueni și localitățile rurale Cadea, Ciocaia, Cubulcut, Olosig, și Sânnicolau de Munte.

Demografie 

Conform recensământului efectuat în 2021, populația orașului Săcueni se ridică la 10.720 de locuitori, în scădere față de recensământul anterior din 2011, când fuseseră înregistrați 11.526 de locuitori. Majoritatea locuitorilor sunt maghiari (62,24%), cu minorități de romi (25,07%) și români (5,91%), iar pentru 6,73% nu se cunoaște apartenența etnică. Din punct de vedere confesional, majoritatea locuitorilor sunt reformați (52,24%), cu minorități de romano-catolici (19,58%), baptiști (6,84%), ortodocși (6,27%), penticostali (1,92%), greco-catolici (1,04%) și  (2,43%), iar pentru 6,98% nu se cunoaște apartenența confesională.

Politică și administrație 
Orașul Săcueni este administrat de un primar și un consiliu local compus din 17 consilieri. Primarul, , de la , este în funcție din . Începând cu alegerile locale din 2020, consiliul local are următoarea componență pe partide politice:

Evoluție demografică 
Populația orașului, conform recensământului din anul 2002 era de 11.665 locuitori, din care 891 români, 9.010 maghiari, 1.747 romi, 17 alte etnii. Conform aceluiași recensământ, structura confesională, era următoarea : 832 ortodocși, 2.741 romano-catolici, 7.383 reformați, 719 altă religie.

Obiective turistice 
 Rezervația naturală „Lacul Cicoș” (10 hectare).
 Palatul Stubenberg din Săcueni, monument istoric datând din secolul al XVIII-lea.
 Câmpia Ierului (sit SCI)

Galerie de imagini

Personalități născute aici 
 Sever Frențiu (1931 - 1997), pictor, scenograf.

Note 

Săcueni
Săcueni
Săcueni
Tata în călătorie de afaceri

Tata în călătorie de afaceri (în sârbă Otac na službenom putu) este un film din 1985 al regizorului iugoslav Emir Kusturica.

Prezentare
Filmul este povestea unui băiat, Malik, al cărui tată este trimis la muncă forțată, fiind suspectat că ar lucra pentru Cominform-ul sovietic (într-o perioadă în care relațiile între Iugoslavia și URSS erau tensionate). Micul Malik crede însă că tatăl său e plecat într-o "călătorie de afaceri".

Distribuție
 Moreno de Bartoli - Malik Malkoč
 Miki Manojlović - Mehmed "Meša" Malkoč
 Mirjana Karanović - Senija "Sena" Malkoč (născută Zulfikarpašić)
 Mira Furlan - Ankica Vidmar
 Mustafa Nadarević - Zijah "Zijo" Zulfikarpašić
 Predrag Laković - Franjo
 Pavle Vujisić - Muzafer Zulfikarpašić
 Slobodan Aligrudić - Ostoja Cekić
 Aleksandar Dorčev - Dr. Evgeni Liakhov
 Silvija Puharić -  Masha Liakhov
 Emir Hadžihafizbegović - Fahro Zulfikarpašić
 Davor Dujmović - Mirza Malkoč
 Eva Ras - Ilonka Petrović
 Jelena Čović - Nataša Petrović
 Amer Kapetanović - Serjoža Petrović
 Zoran Radmilović - Brko Pilot
 Tomislav Gelić - Hamdo Malkoč, barber
 Zaim Muzaferija - Predsjednik

Primire
Filmul a câștigat surprinzător premiul Palme d'Or la Festivalul de film de la Cannes din 1985, și a primit și o nominalizare la premiul Oscar pentru cel mai bun film străin.

Referințe și note

Legături externe

Vezi și
Listă de filme iugoslave

Filme dramatice
Filme iugoslave
Filme din 1985
Filme în limba sârbă
Filme regizate de Emir Kusturica
Megawatt

Acronimul MW, ce semnifică un megawatt, este un cuvânt compus provenind din combinarea prefixului mega cu cuvântul watt (a se vedea și James Watt), cuvânt ce semnifică unitatea de măsură a puterii în Sistemul Internațional (SI).

Mega (cuvânt provenit din limba greacă) este un prefix multiplicator al unității de măsură de bază, egal cu 1.000.000 (un milion) sau, folosind notația exponențială, este 1 x 106 unitatea de măsură.  În concluzie, un megawatt este egal cu 1.000.000 watt.

1 MW = 1.000.000 W = 1 x 106 W = 106 W

Ca unitate de măsură a puterii energiei electrice furnizate de centralele electrice watt-ul este o unitate mult prea mică. De aceea, în exprimarea concretă a puterii debitate, recepționate și/sau folosite în industrie și economie megawatt-ul este multiplul folosit ca "unitate" de măsură a puterii în locul watt-ului.

Vezi și
 Energie 
 Energie electrică 
 Multipli și submultipli 
 James Watt 
 Watt

Abrevieri
Economie
Industria energetică
Unități de putere
Mănăstirea Pinul

Mănăstirea Pinul a fost una dintre cele mai remarcabile realizări ale domniei lui Matei Basarab.

Situată sub un deal, „[...]la munte[...]“,  în zona comunei Brăești, d Județul Buzău, , construcția a fost făcută între anii 1647-1648, pe locul unui „[...] schitișor prost ca și alte schitișoare ce se află împrejurul ei de se țin la dânsele călugărași sihaștri[...]“, construcție de lemn datând de la începutul secolului al XVI-lea, ctitorie a unui Radu voievod, poate Radu de la Afumați sau poate Radu Paisie (D.I.R., Secolul XVI, vol.V, p. 75-76). De altfel confirmarea acestora vine din însăși pisania păstrată la Muzeul de Artă al României care are următorul text „Această sfăntă besearecă ci se che<a>mă Pinul [...] ziditu-o-am de în temelie eu [...] Io Mateiu Băsărab voievod, împreună cu doamnă me, Ilina, că era bătr<â>nă de lemn și stricat<ă>; văl<ea>t 7156 (1647). Isprav<nic> Radul cap<itan> ot Buz<ău>.“

Biserica de piatră, „[...]mamă tuturor schitișoarelor de acolo[...]“, se pare că era destul de impunătoare având și rolul de a supraveghea și închega activitatea monahală intensă la acele timpuri. Târnosirea bisericii are loc în anul 1648, iar în toamna aceluiași an călugării, în frute cu „[...]Calivit egumenul cil bătrân și schimnic[...]“ și cu Dragomir, iuzbașa din Sărata (unul din ctitori), au primul proces cu călugării de la mănăstirea Găvani pentru dreptul de folosință al unei poiene (D.R.H., B, vol.XXXII, p. 264-265).

Într-un act din 24 ianuarie 1694 dat de Constantin Brâncoveanu, găsim mănăstirea ruinată, ca multe din ctitoriile lui Matei Basarab, iar domnitorul iubitor de cultură dar și prețuitor al operei strămoșilor săi, o dă în grijă marelui stolnic Mihalcea Cândescu, ce avea moșii în zonă și dare de mână spre a o reface și întreține.

În 1714 existau două schituri la Pin, Pinul Mare și Pinul Mic pe ruinele căruia se află azi biserica din satul Pinu cu hramul "Nașterea Maicii Domnului (8 septembrie), iar după această dată complexul mănăstiresc începe să decadă, intrând în ruină, ultima oară fiind menționat ca funcțional în 1860 când era condus de un preot care nu mai avea funcția de egumen.

La 1874, fiind părăsit, a mai rămas în picioare din falnica ctitorie a lui Matei Basarab, numai „[...]un părete dinspre miazăzi[...]“, pisania și obiectele de cult deja fiind mutate la Episcopia Buzăului.

Bibliografie 

 Veniamin Nicolae, Ctitoriile lui Matei Basarab, București, 1982.
 Girel Barbu, Mănăstirea de la Pinu, Biserica din Pin

Mănăstiri și schituri ortodoxe din Țara Românească
Mănăstiri din județul Buzău
Ctitorii ale lui Matei Basarab
Episcopia Ortodoxă Română din Ungaria

Episcopia Ortodoxă Română din Ungaria (Episcopia Ortodoxă Română de Gyula) este eparhia românilor ortodocși din Ungaria, păstorită de episcopul Siluan Mănuilă, subordonat Patriarhiei Române.

Istoric
Pînă în 1920, comunitățile se găseau sub jurisdicțiunea episcopiilor sufragene mitropoliei Ardealului. După trasarea frontierei noi, aceste parohii au rămas pe teritoriul Ungariei, fără nici o organizare bisericească, dar cu menținerea legăturilor canonice și spirituale cu episcopiile din Arad și Oradea, din care au făcut parte înainte. Această legătură canonică s-a întrerupt în anul 1940 în mod forțat, dar provizoriu. Motivul a fost atitudinea negativă a guvernului horthyst, care, în loc să fiaprobat înființarea unei organizații bisericești ale acestor comunități, pentru care s-au făcut mai multe încercări – fără rezultat – într-o atmosferă cu totul nefavorabilă, prin aplicarea diferitelor presiuni, prin care le-a constrîns să adere la nou-înființata organizație bisericească, numită „Administratura Ortodoxă Maghiară”, în care au fost ținute pînă la Eliberare.

La 27 martie 1946 Congresul Național Bisericesc al Bisericii Ortodoxe Române, la propunerea mitropolitului Ardealului, Nicolae Bălan, episcopului Aradului, Andrei Magieru și episcopului Oradiei Mari, Nicolae Popoviciu, a aprobat înființarea Episcopiei Ortodoxe a Românilor din Ungaria, cu sediul în orașul Gyula (rom. Jula). Ca locțiitor al acestei episcopii a fost numit episcopul Nicolae Popoviciu. Ulterior episcopii ortodocși ai Aradului au funcționat ca locțiitori la conducerea episcopiei românilor din Ungaria. Pe 30 ianuarie 1999 a fost ales cel dintâi episcop titular în persoana episcopului Sofronie Drincec.

Între anii 1999-2007 episcop de Gyula a fost Sofronie Drincec, devenit ulterior episcop ortodox de Oradea. Între 2003-2006 secretar eparhial a fost ieromonahul Paisie Gheorghe, implicat ulterior în mai multe controverse.

Pe 8 iulie 2007 mitropolitul Nicolae Corneanu al Banatului l-a instalat pe Siluan Mănuilă în funcția de episcop de Gyula.

Note

Vezi și
 Biserica ortodoxă română din Cenadul Unguresc
 Ortodoxia în Ungaria

Eparhiile Bisericii Ortodoxe Române
Comunitatea română din Ungaria
Ortodoxie răsăriteană în Ungaria
Repaus

Un sistem se află în stare de repaus relativ, dacă distanța și direcția sa (vectorul direcție) nu se schimbă în raport cu un sistem de referință considerat fix (SRF), oricare ar fi momentul de timp ales.

De asemenea, se poate spune că un sistem se află în stare de repaus relativ dacă viteza și accelerația sa în raport cu un sistem de referință, considerat fix, sunt nule în timp.

Mișcare
Eparhia Sfântul Gheorghe de Canton, Ohio

Eparhia "Sfântul Gheorghe de Canton" (în , în trad. Eparhia Sfântului Mucenic Gheorghe, a Românilor) este o episcopie a românilor uniți (greco-catolici) din Statele Unite ale Americii și a românilor uniți din Canada, localizată în orașul Canton, Ohio. Din anul 1996 este condusă de episcopul John-Michael Botean. Episcopul eparhiei face parte de drept din Sinodul Episcopilor Bisericii Române Unite cu Roma, Greco-Catolice.

Istoric 
Episcopia a fost înființată la 26 martie 1987 și subordonată direct Sfântului Scaun.  În 12 aprilie 2013, jurisdicția acestei episcopii a fost extinsă asupra parohiilor române unite (greco-catolice) din Canada.

Episcopi 
 1987-1996: Louis Vasile Pușcaș
 din 1996: John Michael Botean

Note

Legături externe 
  Pagina Episcopiei Greco-Catolice Române din Ohio
 Istoria BRU din diaspora 

Eparhii ale Bisericii Române Unite cu Roma, Greco-Catolică
 
Biserica Română Unită cu Roma, Greco-Catolică
Fondări în 1987
Cod poștal

Un cod poștal este o serie de litere și/sau cifre adăugate adresei poștale pentru scopul sortării corespondenței.

Germania a fost prima țară cu un sistem de cod poștal la începutul anilor 1960.

Marea majoritate a serviciilor poștale naționale au un sistem de cod poștal. Câteva nu au: Irlanda și Hong Kong nu au coduri poștale, în vreme ce Noua Zeelandă are un sistem de cod poștal folosit doar la presortare, nu pentru adresarea elementelor individuale.

Cu toate că aceste coduri poștale sunt în general atribuite unor zone geografice, uneori există excepții: coduri speciale pot fi atribuite instituțiilor cu volum mare de corespondență, cum ar fi agențiilor guvernamentale sau marilor companii comerciale.

Codul poștal după țară

România 
Prima codificare poștală din România s-a introdus în 1974. Fiecărei localități i-a fost atribuit un cod format din patru cifre.

Pe 1 mai 2003 a intrat în vigoare un nou cod poștal numeric, format din șase cifre, cu scopul de a scurta timpii de operare în serviciile poștale. Astfel, codificarea devine detaliată până la nivel de stradă, atât în București, cât și în municipiile reședință de județ.

Semnificația celor șase cifre este următoarea:
 Prima cifră codifică, folosind valori de la 0 la 9, cele zece regiuni poștale prin care a fost împărțită România.
 A doua cifră codifică județele componente ale unei regiuni, folosind valori de la 0 la 5. Direcția Regională de Poștă București are o situație specială: cele șase sectoare ale Municipiului București, care sunt asimiliate unui județ, au valori alocate între 1 și 6, iar cifrele 7 și 8 sunt pentru județele Giurgiu și Ilfov.
 Ultimele patru cifre precizează, din punct de vedere poștal, reședintele de județ, orașele, satele (cu precizarea comunei), străzile, porțiuni de străzi, imobile.

Unul din scopurile codificării atât de complexe a fost eliminarea confuziilor între localitățile omonime din același județ. Iată codurile pentru localitățile cu numele Bărăști:

 517006 Bărăști, Alba 
 117246 Bărăști, Argeș
 127186 Bărăști, Buzău
 237020 Bărăști, Olt
 237081 Bărăști (Colonești), Olt
 237271 Bărăști (Morunglav), Olt 
 727041 Bărăști, Suceava

Republica Moldova 
Codul moldovenesc pentru trimiterea de scrisori, pachete și colete este format din patru cifre.

Note

Legături externe 
 Coduri poștale la Poșta Română
Institutul Astronomic al Academiei Române

Institutul Astronomic al Academiei Române a fost înființat în 1990 prin unirea a trei observatoare astronomice, cele din orașele București, Cluj-Napoca și Timișoara.

Conducători ai observatorului
 1908 - 1938 - Nicolae Coculescu, fоndator al Observatorului din București
 1938 - 1943 - Constantin C. Popovici
 1943 - 1963 - Gheorghe Demetrescu a participat la instalarea marelui ecuatorial fotografic și ale lunetei meridiane ale Observatorului Astronomic din București, iar apoi a pus bazele Observatorului din Cluj.
 1963 - 1977 - Constantin Drâmbă

Observatorul Astronomic din satul General Berthelot din județul Hunedoara
În noiembrie 2018, și-a început activitatea Observatorul Astronomic construit în zona protejată, care aparține Academiei Române, din satul General Berthelot, din județul Hunedoara. Este operat de la distanță, din București.

Observatorul este implicat în activități de urmărire și supraveghere a obiectelor din apropierea Pământului, în cadrul programului UE-SST al Comisiei Europene.

Note

Legături externe 
 Site-ul oficial

Vezi și 
 Lista instituțiilor din subordinea Academiei Române

Fondări în 1990
Astronomie
Academia Română
Observatoare astronomice din România
Benești, Sibiu

Benești, colocvial Bendorf, (în dialectul săsesc Bajenderf, Baejndref, în , în ), este un sat în comuna Alțina din județul Sibiu, Transilvania, România. Se află în partea de centrală a județului,  în Podișul Hârtibaciului.

Istoric 
Prima menționare documentară în anul 1391. A fost inițial sat liber săsesc.

Din sec. al XVII-lea este locuit și de români.

În anul 1848 preot paroh neunit era Ioan Romanov, iar mai târziu Ioan Panovici, cu un rol în evenimentele istorice din Transilvania acelui an.Acesta a fost membru în Consiliu național român permanent ,constituit în anul 1848 ,împreună cu Andrei Șaguna-președinte ,Simeon Bărnuțiu- vice președinte,protopopul Moise Fulea,Ioan Moga, Ioan Bodilă, P.Maniu,profesorul Aron Pumnu, Alexandru Papiu Ilarian,Ion Buteanu și Avram Iancu.

Note

Bibliografie 
 Studii-Revista de istorie /1973 pag.516 și Arhivele Statului Filiala Sibiu-Fodul Mitrice anul 1848.

Vezi și
 Biserica Sfântul Nicolae din Benești

Imagini

Legături externe 
 Dicționar de localități din Transilvania 

Benești, Alțina
Pontigny

Pontigny este o comună din centrul Franței, situată în departamentul Yonne, în regiunea Bourgogne.

Istoric
Aici s-a aflat Abația Pontigny, o renumită mănăstire a cistercienilor, una din cele patru abații primare înființate de abația de la Cîteaux. În mănăstirea Pontigny și-a găsit refugiu între 1164 și 1166 Thomas Becket. Mănăstirea a fost desființată în timpul Revoluției franceze, în contextul descreștinării.

Note

Localități din Franța
Comune din Yonne
Samuil Vulcan

Samuil Vulcan (n. 1 august 1758, Blaj, Marele Principat al Transilvaniei – d. 25 decembrie 1839, Oradea) a fost episcop al Eparhiei Greco-Catolice de Oradea Mare între 1806 și 1839.

Biografie
Samuil Vulcan s-a născut la 1 august 1758, în satul Veza, azi încorporat în orașul Blaj, într-o „familie săracă și umilă”. Consacrarea sa episcopală, de Oradea Mare, a fost săvârșită la 25 octombrie 1807 de episcopul Ioan Bob, în Catedrala Sfânta Treime din Blaj și a fost instalat la 29 iunie 1807, la „sărbătoarea Sfinților Apostoli Petru și Pavel.”

În anul 1828 a întemeiat liceul românesc din Beiuș, care astăzi îi poartă numele. A contribuit la dezvoltarea culturii românilor ardeleni, mai ales prin finanțarea publicării lucrărilor corifeilor Școlii Ardelene.

Pe românii ortodocși din Arad i-a sprijinit să-și aleagă episcop român, în locul celui sârb și i-a ajutat „cu bani proprii” pentru „înființarea Preparandiei din Arad (1812)”.

A fost numit de Nicolae Iorga „ocrotitorul întregii culturi românești”.

Era poliglot: vorbea „în mod fluent româna, germana, franceza, italiana, maghiara, probabil și poloneza, precum și limbile clasice: ebraica, latina, greaca.”

Note

Bibliografie 
 Vasile Bolca: Episcopul Samuil Vulcan al Orăzii, Oradea 1939.
 Ioan Chindriș, Luministul Samuil Vulcan. (Crâmpeie inedite), în: “Crisia”, (Muzeul Țării Crișurilor, Oradea), X (1980), p. 583-587. 
Iacob Radu, Samuil Vulcan, episcopul român-unit al Orăzii-Mari (1806-1839) și biserica ortodoxă-română,  Editura Tip. și librăria românească, 1925

Legături externe
 Episcopul greco-catolic Samuil Vulcan - 250 de ani de la naștere - greco-catolica.org

Nașteri în 1758
Nașteri pe 1 august
Decese în 1839
Decese pe 25 decembrie
Blăjeni
Episcopi greco-catolici români
Școala Ardeleană
Români din secolul al XVIII-lea
Români din secolul al XIX-lea
Poligloți români
Eparhia de Oradea Mare

Eparhia de Oradea Mare este o episcopie greco-catolică înființată de papa Pius al VI-lea la 16 iunie 1777. Are reședința în Oradea și este condusă de episcopul Virgil Bercea.

Istoric 
În anul 1912, odată cu înființarea Eparhiei de Hajdúdorog, mai multe parohii ale Eparhiei de Oradea Mare au fost trecute sub jurisdicția Eparhiei de Hajdúdorog. Prin decretul Apostolica sedes din 9 aprilie 1934 Congregația pentru Bisericile Orientale a readus sub jurisdicția Eparhiei de Oradea 22 de parohii unite din Crișana.

Organizare 
În afară de parohiile de limba română, Eparhia de Oradea Mare are în componența ei și câteva parohii de limba maghiară (la Carei și Oradea etc.).

Note

Vezi și 
 Biserica Română Unită cu Roma, Greco-Catolică
 Lista episcopilor de Oradea Mare
 Vestitorul

Lectură suplimentară 
 Episcopia greco-catolică de Oradea: contribuții monografice, Iudita Călușer, Editura Logos '94, 2000
 230 de ani de la înființarea Eparhiei Române Unite de Oradea Mare - trecut, prezent și viitor: Oradea, 9 - 11 mai 2007, Presa Univ. Clujeană, 2007

Legături externe 
 Episcopia Greco-Catolică de Oradea
 Catholic Hierarchy: Oradea Mare (Diocese)

Oradea
Fondări în 1777
 
Biserica Română Unită cu Roma, Greco-Catolică
Regiunea de dezvoltare Nord-Vest

Nord-Vest este o regiune de dezvoltare a României, creată în anul 1998. Precum celelalte regiuni de dezvoltare, nu are puteri administrative, funcțiile sale principale fiind coordonarea proiectelor de dezvoltare regională și absorbția fondurilor de la Uniunea Europeană.

Județe 

Regiunea de dezvoltare Nord-Vest include șase județe:
  Județul Bihor
  Județul Bistrița-Năsăud
  Județul Cluj
  Județul Maramureș
  Județul Satu Mare
  Județul Sălaj

Regiunea conține 35 de orașe (dintre care 15 sunt și municipii), și 386 de comune. Numărul total al localităților existente este de 1.908.

Infrastructura 
Regiunea este traversată de 6 drumuri europene – E60, E81, E79, E671, E58 si E576. În plus, Autostrada Transilvania este în construcție și va traversa județele Cluj, Sălaj și Bihor aflate în regiune. Regiunea are și o rețea feroviară dezvoltată, conectată la principalele localități. Va exista și un drum expres între Baia Mare și Satu Mare.

Există patru aeroporturi în regiune – Cluj-Napoca, Oradea, Satu Mare și Baia Mare.

Demografie 

Regiunea Nord-Vestică are o populație totală de 2.740.064 de persoane. Densitatea populației este de 80,21/km², sub media națională de 91,3/km². 1.336.425 (48,77%) sunt bărbați, iar 1.403.639 (51,23%) sunt femei. Regiunea este una cu o diversitate mare etnică. Românii sunt majoritari cu 75% din populație, cea mai largă minoritate etnică fiind maghiarii cu puțin sub 20% din populație. Ei sunt urmați de romi, cu 3,5%.

Limba română este cea mai vorbită, fiind folosită de 76,6% dintre locuitorii regiunii. A doua limbă ca și importanță este maghiara, vorbită de 19,9% din populație. Există mai multe grupuri confesionale, cel mai larg fiind cel ortodox, 68,38% din populație, majoritatea români. Alte religii frecvente sunt cea reformată (12,70%), romano-catolică (6,86%) și greco-catolică (4.20%).

Economie 

Economia regiunii de dezvoltare din Nord-Vest este bazată în principal pe agricultură (46% din populație au agricultura drept principala ocupație), cu industria grea și ușoară dezvoltată mai ales în principalele centre regionale industriale din Cluj-Napoca, Oradea, Baia Mare și Satu Mare. 

Există mai multe centre de minerit în județul Maramureș și în Munții Apuseni. Multe dintre mine au fost parțial închise, ducând la o creștere a șomajului local, dar cu toate acestea șomajul în regiunea de Nord-Vest este de aproximativ 4%, sub media națională de 5,5% a României. Unele zone miniere au fost declarate zone defavorizate, acordându-se facilități investitorilor care doresc să dezvolte afaceri în zonă.

Note

Legături externe 

 Site-ul Agenției pentru Dezvoltare Regională Nord-Vest
 Regiunea Nord-Vest insista pentru autonomia reala, 11 martie 2005, Evenimentul zilei
 Nord-Vestul da in gropi, 9 iunie 2007, Evenimentul zilei
 "Am devenit o regiune periferica a Uniunii Europene", 18 ianuarie 2007, Evenimentul zilei
 Transilvania de Nord "creste" ca Moldova, 20 februarie 2007, Evenimentul zilei

Nord-Vest
Limbi balto-finice

Limbile balto-finice sunt o subgrupă a limbilor fino-ugrice, vorbite în jurul Mării Baltice de în jur de 7-8 milioane de persoane. Principalele limbi ale acestei grupe sunt finlandeza și estona, care sunt ambele limbi oficiale a națiunilor corespunzătoare (Finlanda și Estonia). Alte limbi balto-finice sunt: limbi mordvine, limba võro și limba careliană. Limbile votice, livoniene și ingriene au fost balto-finice dar acum nu mai sunt vorbite.

Limbile sami nu fac parte din grupa limbilor balto-finice – relația lor cu aceste limbi este mai îndepărtată. Ca toate limbile fino-ugrice, limbile balto-finice nu au nici o relație genetică cu limbile indo-europene, deși au fost influențate de diverse limbi baltice, slavice și germanice.

Limbi fino-ugrice
Goa

Goa (गोवा în devanagari) este cel mai mic stat al Indiei după suprafață cu 3702 km2 și al patrulea cel mai mic după populație cu 1.458.545 locuitori. Este cel mai bogat stat a țării în funcție de PIB pe cap de locuitori. Goa este situată pe coasta de vest a Indiei, într-o regiune cunoscută sub numele de Konkan, separată de platoul Dekkan din interiorul țării de Gații de Vest. Statele vecine sunt Maharashtra la nord și Karnataka la est și sud. Statul are ieșire la Marea Arabiei la vest. Capitala statului este Panaji, deși cel mai mare oraș este Vasco da Gama. Goa a fost colonizată de portughezi în secolul al XVI-lea, când misionarii au convertit mai mulți localnici la creștinism. Colonia portugheză a durat aproximativ 450 de ani și a fost anexată de India în 1961.

Statul indian Goa este cunoscut pe plan internațional pentru plajele sale și este vizitat în fiecare an de sute de mii de turiști indieni și străini. În afară de plaje, Goa este renumit pentru arhitectura sa care face parte din patrimoniul mondial UNESCO, mai ales Basílica do Bom Jésus. În această biserică se păstrează osemintele misionarului Francisco de Xavier.

De asemenea, Goa are o floră și faună bogată.

Nume 
Originile precise ale numelui Goa nu sunt clare. Eposul indian Mahabharata se referă la zona numită acum Goa cu numele Goparashtra sau Govarashtra. În textele sanscrite este folosit numele Gapakapattana.

Economie 
Goa este cel mai bogat stat din India, cu un produs intern brut pe cap de locuitor cu 150% mai ridicat decât media țării. De asemenea, Goa are printre cele mai rapide ritmuri de creștere economică din India, media creșterii PIB fiind de 8,23% între 1990 și 2000.

Sectorul economic principal este turismul – 12% dintre toți turiștii străini care vin în India aterizează în Goa. Activitatea turistică este concentrată în principal în zonele de pe litoral. Un alt sector economic important este industria extractivă, deoarece în centrul statului Goa au fost descoperite zăcăminte de fier, mangan, siliciu și alte minerale. Agricultura, cu o pondere tot mai mică în cadrul economiei statului, rămâne și ea un sector important fiindcă o proporție semnificativă a populației este constituită din agricultori.

Demografie 
Limbă oficială este limba indo-ariană konkani vorbită de 66,11% dintre locuitori. Majoritatea populației profesează hinduismul (66,08%), iar un sfert (25,1%) sunt creștini.

Note 

State în India
Regiunea de dezvoltare Sud-Est

Sud-Est este o regiune de dezvoltare a României, creată în anul 1998. Precum celelate regiuni de dezvoltare, nu are puteri administrative, funcțiile sale principale fiind co-ordonarea proiectelor de dezvoltare regională și absorbția fondurilor de la Uniunea Europeană. Județele care fac parte din această regiune de dezvoltare sunt: Brăila, Buzău, Constanța, Galați, Tulcea, Vrancea. Sediul Agenției de Dezvoltare Regională Sud-Est se află în Municipiul Brăila.

Regiunea Sud-Est este situată în partea de sud-est a României, acoperind 35.762 km² sau 15% din suprafața totală a țării, aceasta fiind a doua ca mărime din cele opt ale României.

Regiunea Sud-Est cuprinde aproape toate formele de relief: Lunca Dunării, Câmpia Bărăganului, Podișul Dobrogei cu Munții Măcinului, iar partea de nord-vest a regiunii cuprinde o parte a Carpaților și a Subcarpaților de Curbură. Totodată regiunea este străbătuta de fluviul Dunărea, cuprinde Delta Dunării și este mărginit la est de întreg litoralul românesc al Mării Negre. Preponderent este însă relieful de câmpie, cu specific climatic continental.

În 2004, regiunea avea o populație de 2.850.318 locuitori, reprezentând 13,1% din populația țării; densitatea de 79,7 loc/kmp este sub media pe țară (90,91 loc/kmp), cea mai mare densitate a populației fiind în județul Galați (139,5 loc/kmp), dominat de centrul industrial și comercial cu același nume, iar cea mai mică, în județul Tulcea (29,9 loc/kmp), unde condițiile naturale și economice sunt mai puțin propice.

Orașele concentrează 55,5% din populație, cu tendințe de diminuare. Industrializarea forțată de după război a condus la concentrarea populației în orașele Galați, Brăila și Constanța.

Rețeaua de localități a regiunii Sud - Est era alcătuită din 33 de orașe (dintre care 11 erau municipii) și 1.455 de sate (organizate în 339 de comune). Cel mai mare oraș al regiunii este Constanța (309.965 locuitori), urmat de Galați și Brăila (peste 200.000 de locuitori), Buzău, și Focșani (peste 100.000 de locuitori).

Note

Legături externe 
 Site-ul Agenției pentru Dezvoltare Regională Sud-Est

Sud-Est