alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Cauzalitate

În filozofie, „cauzalitatea” se referă la conceptul de relații de cauză sau cauză-efect.

Caracteristicile principale care identifică o astfel de relație includ:
 Relațiile între evenimente
 Evenimentul A (cauza) este pricina pentru un eveniment ulterior, evenimentul B (efectul).
 Primul eveniment A este precedentul cronologic evenimentului B.
 Un eveniment de tip A este oricând urmat de evenimentul B.

Referințe

Bibliografie

 Azamat Abdoullaev (2000). The Ultimate of Reality: Reversible Causality, in Proceedings of the 20th World Congress of Philosophy, Boston: Philosophy Documentation Centre, internet site, Paideia Project On-Line: http://www.bu.edu/wcp/MainMeta.htm
 Green, Celia (2003). The Lost Cause: Causation and the Mind-Body Problem.  Oxford: Oxford Forum. ISBN 0-9536772-1-4  Includes three chapters on causality at the microlevel in physics.
 Judea Pearl (2000). Causality: Models of Reasoning and Inference  Cambridge University Press ISBN 978-0521773621
 Rosenberg, M. (1968). The Logic of Survey Analysis. New York: Basic Books, Inc.

 Spirtes, Peter, Clark Glymour and Richard Scheines Causation, Prediction, and Search, MIT Press, ISBN 0-262-19440-6
 Universitatea din California journal articles, including Judea Pearl's articles between 1984-1998   .

Legături externe
 Motiv - DEX
 "The Art and Science of Cause and Effect": a slide show and tutorial lecture by Judea Pearl
 Donald Davidson:  Causal Explanation of Action  The Internet Encyclopedia of Philosophy
 leadsto: a public available collection comprising more than 5000 causalities

Enciclopedia Filosofiei Stanford
 Backwards Causation
 Causal Processes
 Causation and Manipulability
 Causation in the Law
 Counterfactual Theories of Causation
 Medieval Theories of Causation
 Probabilistic Causation
 The Metaphysics of Causation

General
 Dictionary of the History of Ideas: Causation
 Dictionary of the History of Ideas: Causation in History
 Dictionary of the History of Ideas: Causation in Law

Vezi și
Paradoxul lui Newcomb

Filozofie
Cauzalitate
Epistemologie
Concepte filozofice
Terminologie filozofică
Filozofia științei
Concepte fizice fundamentale
Divinitate

[[Image:Statue of Zeus.jpg|thumb|330px| Statuia lui Zeus în Olimp de Phidias]]
Un zeu (la feminin zeiță''') este o entitate supranaturală, care este adorată sau respectată de către oameni.
Această credință în zei, stă la baza religiei de azi, și a apărut ca o necesitate de "explicație" și "protecție" în fața unor fenomene a căror proces de formare și desfășurare, fiind crezute în lumea antică, sunt dirijate în mod absolut de forțe supranaturale.

Vezi și
 Listă de zei după zona geografică

Doctrină și filozofie religioasă
Teism
Teologie
Zeități
Listă de compozitori de muzică cultă


Mai jos este o listă de compozitori de muzică cultă, ordonați în ordine alfabetică.
{{Liste de cacaturi

A   
Tomaso Albinoni

B
Carl Philipp Emanuel Bach
Johann Sebastian Bach
Ludwig van Beethoven
Hector Berlioz
Georges Bizet
Johannes Brahms
Glenn Branca
Max Bruch
Anton Bruckner
Dieterich Buxtehude
William Byrd

C
John Cage
Piotr Ilici Ceaikovski
Frédéric Chopin
Paul Constantinescu
Arcangelo Corelli
Carl Czerny

D
Claude Debussy
Gaetano Donizetti
Antonin Dvořák

E
George Enescu

F
Girolamo Frescobaldi

G
Christoph Willibald Gluck
Edvard Grieg

H
Georg Friedrich Händel
Kryštof Harant
Joseph Haydn

L
Franz Lehar
Franz Liszt
Jean-Baptiste Lully

M
Gustav Mahler
Felix Mendelssohn Bartholdy
Claudio Monteverdi
Wolfgang Amadeus Mozart
Modest Petrovici Musorgski

O
Johannes Ockeghem
Jacques Offenbach

P
Niccolò Paganini
Giovanni Pierluigi da Palestrina
Harry Partch
Giovanni Battista Pergolesi
Josquin des Pres
Giacomo Puccini
Henry Purcell
Ciprian Porumbescu

R
Serghei Rahmaninov
Jean-Philippe Rameau
Nikolai Rimski-Korsakov
Gioacchino Rossini
Maurice Ravel

S
Camille Saint-Saëns
Antonio Salieri
Alessandro Scarlatti
Domenico Scarlatti
Franz Schubert
Robert Schumann
Heinrich Schütz
Alecsandr Skriabin
Bedrich Smetana
Johann Strauss fiul
Johann Strauss tatăl
Jan Pieterszoon Sweelinck

T
Georg Philipp Telemann

V
Giuseppe Verdi
Antonio Vivaldi

W
Richard Wagner
Carl Maria von Weber

Mai jos este o listă de compozitori de muzică cultă, ordonați după perioade.

Compozitori ai perioadei muzicii clasice
Compozitori de muzică cultă
@ Muzică cultă
Carl Friedrich Abel

Carl Friedrich Abel (ortografiat uneori și Karl Friedrich Abel) (n.22 decembrie 1723, Köthen - d.20 iunie 1787, Londra) a fost un compozitor și instrumentist german.

Biografie 

Abel s-a născut într-o familie de muzicieni, tatăl său Christian Ferdinand Abel a fost instrumentist principal în orchestra lui Johann Sebastian Bach la Köthen. Timp de zece ani (1748-1758) face parte din orchestra lui Johann Adolph Hasse din Dresda, post pe care l-a obținut la recomandarea lui Bach.

În 1759 pleacă la Londra unde devine muzician al reginei Charlotte. În 1762 Johann Christian Bach, fiul cel mai mic al lui Johann Sebastian Bach vine la Londra și se împrietenește cu Abel. Împreună cei doi înființează "Bach-Abel-Concerts" (1764-1782), o serie celebră de concerte. În 1764 tânărul Mozart, în vizită la Londra, studiază compozițiile lui Abel. După moartea lui Johann Christian Bach în 1782, Abel revine pentru doi ani în Germania, dar neavând succes se reîntoarce la Londra unde moare sărac în 1787.

Carl Friedrich Abel a fost ultimul mare virtuoz al violei da gamba, pentru care a compus mai multe lucrări. Odată cu el, și instrumentul a dispărut de pe scene și din orchestre.

Opera muzicală 

S-au păstrat peste 200 de piese muzicale atribuite lui Carl Friedrich Abel. A scris simfonii,  concerte, uverturi, sonate, de asemenea a colaborat cu alți compozitori la mai multe opere.

Nașteri în 1723
Decese în 1787
Compozitori germani
Kōmei Abe

Kōmei Abe (jap.安部幸明) (n.1 septembrie 1911, Hiroshima - d.28 decembrie 2006, Tokio) a fost un compozitor japonez de muzică contemporană.

Lucrări

Piese pentru orchestră 
 1935 Mică suită, pentru orchestră 
 1937 Concert pentru violoncel și orchestră
 1957 Simfonia nr. 1
 Allegro con brio
 Adagietto
 Vivace assai
 1960 Divertimento, pentru saxofon alt și orchestră
 Andante sostenuto 
 Adagietto
 Allegro
 1960 Simfonia nr. 2 
 1963 Serenadă
 1964 Sinfonietta, pentru orchestră
 Allegro con brio
 Moderato
 Scherzo: Andante - Presto
 Finale: Allegro assai
 1985 Piccola sinfonia pentru orchestră de coarde

Operă dramatică 
 Jungle Drum, balet - coreograf: Michio Ito (1893-1961)

Muzică de cameră 
 1935 Cvartet de coarde nr.1
 1937 Cvartet de coarde nr.2
 1939 Cvartet de coarde nr.3
 1941 Cvartet de coarde nr.4
 1942 Sonata nr.1, pentru flaut și pian
 1946 Cvintet pentru clarinet
 1946 Cvartet de coarde nr.5
 1948 Cvartet de coarde nr.6
 1950 Cvartet de coarde nr.7
 1951 Divertimento, pentru saxofon alt și pian
 1952 Cvartet de coarde nr.8
 1954 Divertimento pentru cinci instrumente 
 1955 Cvartet de coarde nr.9
 1978 Cvartet de coarde nr.10
 1982 Cvartet de coarde nr.11
 1987 Cvartet de coarde nr.12
 1989 Cvartet de coarde nr.13
 1990 Cvartet de coarde nr.14
 1992 Cvartet de coarde nr.15

Discografie

Bibliografie 
 Die Musik in Geschichte und Gegenwart - Allgemeine Enzyklopädie der Musik, Editura Bärenreiter-Metzler, 1999, Vol I, p. 26-27, ISBN 3-7618-1111-X (Bärenreiter), ISBN 3-476-41010-2 (Metzler)

Legături externe 

Nașteri în 1911
Decese în 2006
Compozitori japonezi
Japonezi din secolul al XX-lea
Japonezi din secolul al XXI-lea
Jean Absil

Jean Absil (n. 23 octombrie 1893 - d. 2 februarie 1974) a fost compozitor și profesor de muzică belgian.

S-a născut în Péruwelz în provincia Hainaut, Belgia. Compozitor belgian, membru al Academiei Regale din Belgia. A scris poeme și suite simfonice, muzică pentru teatru, lucrări corale și instrumentale, precum și o Rapsodie pentru vioară și orchestră, o Suită pentru orchestră și o Cantată de cameră, unele inspirate din muzica populară românească.
A făcut parte din juriul primului și celui de-al doilea Concurs internațional „G. Enescu", care au avut loc la București, în 1958 și 1961. A fost președinte al Asociației de prietenie belgiano-române.

Nașteri în 1893
Decese în 1974
Compozitori belgieni
Compozitori de operă belgieni
Hans Abrahamson

Hans Abrahamson (n. 5 mai 1930 la Stockholm - d. 9 iunie 2012) a fost un regizor de filme suedez

Legături externe
 Hans Abrahamson la imdb.com

Nașteri în 1930
Regizori suedezi
Decese în 2012
Evaristo Felice Dall'Abaco

Evaristo Felice Dall'Abaco (n. 12 iulie 1675 , Verona - d. 12 iulie 1742 , München)  compozitor, violonist și violoncelist italian.

Biografie 
A studiat cu Giuseppe Torelli vioară și violoncel. 
1696 apare ca interpret în Modena împreună cu Tommaso Antonio Vitali. 
1704 era violoncelist la curtea din München. 
Din 1704 pînă 1715 se află la Bruxelles și Mons și din 1709 la Compiègne. 
Astfel vine în contact cu stilul francez. În 1715 se reîntoarce la München .

Opera muzicală 
Opera muzicală a lui Dall'Abaco cuprinde 6 culegeri tipărite, compuse între 1708 și 1735. Ea cuprinde 24 de sonate pentru vioară, 12 triosonate, 12 concerti da chiesa și mai multe concerti grossi și pentru vioară. Deși în mare parte necunoscută, opera lui instrumentală este apreciată ca excelentă.

Nașteri în 1675
Decese în 1742
Cântăreți italieni 
Compozitori italieni
Violoniști italieni
Listă de compozitori de muzică cultă: I



Ib 
Jacques Ibert (1890 - 1962)

Ic 
Toshi Ichiyanagi (n. 1933)

If 
Akira Ifukube (n. 1914)

Ig 
Peter Igelhoff (1904 - 1978)
Hector Iglesias Villoud (1913 - 1988)
Konstantin Nikolaievici Igumnov (1873 - 1948)

Ih 
Friedrich Ihme (n. 1940)

Ik 
Shin-Ichiro Ikebe (n. 1943)
Tomojiro Ikenouchi (1906 - 1991)
Lauri Ikonen (1888 - 1966)
Bojan Ikonomov (1900 - 1973)
Stefan Ikonomov (1937 - 1994)

Il 
Ilia Iliev (1912 - 1988)
Konstantin Iliev (1924 - 1988)

Im 
Andrew Imbrie (n. 1921)

In 
Herbert Reynolds Inch (1904 - 1988)
Sigismondo d'India (în jur de 1582 - 1629)
Vincent d'Indy (1851 - 1931)
Manuel Infante (1883 - 1958)
Marc'Antonio Ingegneri (în jur de 1547 - 1592)
Désiré-Émile Inghelbrecht (1880 - 1965)
Marian Ingoldsby (n. 1965)
Atli Ingólfsson (n. 1962)

Io 
Iannis Ioannidis (n. 1930)
Adrian Iorgulescu (n. 1951)

Ip 
Michail Ippolitov-Ivanov (1859 - 1935)
Pedro Ipuche-Riva (1924 - 1996)

Ir 
Sebastian de Iradier (1809 - 1865)
Gabriel Iranyi (n. 1946)
John Ireland (1879 - 1962)
Yoshiro Irino (1921 - 1980)

Is 
Heinrich Isaac (în jur de 1450 - 1517)
Carlos Isamitt Alacrón (1887 - 1974)
Kan Ishii (* 1921)
Maki Ishii (* 1936)
Páll Isólfsson (1893 - 1974)
Niccolò Isouard (1775 - 1818)
Miloslav Ištvan (1928 - 1990)
Mircea Istrate (n. 1929)

It 

 Brasilio Itiberê da Cunha (1846 - 1913)
 João Itiberê da Cunha (1869 - 1953)
 Ryuta Ito (n. 1922)
 José Iturbí (1895 - 1980)

Iv 

 Iosif Ivanovici (1845 - 1902)
 Jānis Ivanovs (1906 - 1983)
 Charles Ives (1874 - 1954)
 Jean Eichelberger Ivey (n. 1923)

 Listă de compozitori de muzică cultă: I
Muzică cultă, I
Muzică cultă, I
Listă de compozitori de muzică cultă: N



Na 

 Conlon Nancarrow (1912 - 1997)
 Sulchan Nassidse (1927 - 1996)
 Jacques Christophe Naudot (decedat in 1762)
 Johannn Gottlieb Naumann (1741 - 1801)

Ne 

 Oskar Nedbal (1874 - 1930)
 Wilhelm Neef (1916 - 1990)
 Vic Nees (n. 1936)
 Marțian Negrea (1893 - 1973)
 Olga Neuwirth (n. 1968)

Ni 

 Jean Louis Nicodé (1853 - 1919)
 Otto Nicolai (1810 - 1849)
 Carl Nielsen (1865 - 1931)
 Ludolf Nielsen (1876 - 1939)
 Svend Nielsen (n. 1937)
 Tage Nielsen (1929 - 2003)
 Bo Nilsson (n. 1937)

No 

 Ion Nonna Otescu (1888 - 1940)
 Luigi Nono (1924 - 1990)
 Pehr Henrik Nordgren (n. 1944)
 Arne Nordheim (n. 1931)
 Rikard Nordraak (1842 - 1866)
 Per Nørgård (n. 1932)
 Ib Nørholm (n. 1931)
 Ludvig Norman (1831 - 1885)
 Michail Nosyrev (1924 - 1981)
 Constantin C. Nottara (1890 - 1951)
 Vítězslav Novák (1870 - 1949)
 Dieter Nowka (1924 - 1998)

Nu 

 Emmanuel Nunes (n. 1941)

Ny 

 Michael Nyman (n. 1948)
 Knut Nystedt (n, 1915)

 Listă de compozitori de muzică cultă: N
Muzică cultă, N
Muzică cultă, N
Listă de compozitori de muzică cultă: O



Ob 

Jacob Obrecht (cca.1457/58 - 1505)

Oc 

Turlough O'Carolan (1670 - 1738)
Johannes Ockeghem (în jur de 1410/20 - 1497)

Of 

Jacques Offenbach (1819 - 1880)

Og 

Edgar Oganessjan (1930 - 1998)

Oh 

Maurice Ohana (1914 - 1992)

Ol 

Franz Martin Olbrisch (n. 1952)
Tiberiu Olah (n. 1928)

On 

Georges Onslow (1784 - 1852)

Or 

Carl Orff (1895 - 1982)
Leo Ornstein (1892 - 2002)
Diego Ortiz (în jur de 1510 - în jur de 1570)
Marbriano de Orto (în jur de 1500)

Os 

 Otakar Ostrčil (1879 - 1935)
 Caspar Othmayr (1515 - 1553)

 Listă de compozitori de muzică cultă: O
Muzică cultă, O
Muzică cultă, O
Listă de compozitori de muzică cultă: P



Pa 

Luis de Pablo (n. 1930)
Johann Pachelbel (1653 - 1706)
Giovanni Pacini (1796 - 1867)
Fredrik Pacius (1809 - 1891)
Ignacy Paderewski (1860 - 1941)
Niccolò Paganini (1782 - 1840)
Younghi Pagh-Paan (n. 1945)
John Knowles Paine (1839 - 1906)
Jacques Paisible (ca. 1650 - 1721)
Giovanni Paisiello (1740 - 1816)
Sachari Paliaschwili (1871 - 1933)
Giovanni Pierluigi da Palestrina (~1525 - 1594)
Selim Palmgren (1878 - 1951)
Anton Pann (1794/1797 - 1854)
Andrzej Panufnik (1914 - 1991)
Boris Papandopulo (1906- 1991)
Hubert Parry (1848 - 1918)
Arvo Pärt (n. 1935)
Harry Partch (1901 - 1976)
Bernardo Pasquini (1637 - 1710)
Alexandru Pașcanu (1920 - 1989)
Conrad Paumann (1410/1415 - 1473)
Emil Paur (1855-1932)
Juan Carlos Paz (1901-1972)

Pe 

Martin Peerson (1572 - 1650)
Flor Peeters (1903 - 1986)
Nikolai Peiko (1916 - 1995)
Dora Pejačević (1885 - 1923)
Krzysztof Penderecki (* 1933)
Ernst Pepping (1901 - 1981)
Johann Christoph Pepusch (1667 - 1752)
Giovanni Battista Pergolesi (1710 - 1736)
Piotr Perkowski (1901 - 1990)
Jacopo Peri (1561 - 1633)
Ionel Perlea (1900 - 1970)
Pérotin (activ in jurul anului 1200)
Giacomo Antonio Perti (1661 - 1756)
Valentin Petculescu (n. 1947)
Wilhelm Petersen (1890 - 1957)
Wilhelm Peterson-Berger (1867 - 1942)
Goffredo Petrassi (1904 - 2003)
Norbert Petri (1912 - 1978)
Allan Pettersson (1911 - 1980)
Johann Christoph Pez (1664-1716)

Pf 

Hans Pfitzner (1869 - 1949)
Ferdinand Pfohl (1862 - 1949)

Ph 

Pierre Phalese (~1580)
Pierre Philidor (1681-1731)

Pi 

Astor Piazzolla (1921 - 1992)
Niccolò Piccinni (1728 - 1800)
Gabriel Pierné (1863 - 1937)
Willem Pijper (1894 - 1947)
Matthias Pintscher (* 1971)
Matthaeus Pipelare (~1500)
Johannn Georg Pisendel (1687 - 1755)
Walter Piston (1894 - 1976)
Carlfriedrich Pistor (1884 - 1969)
Ildebrando Pizzetti (1880 - 1968)

Pl 

Giovanni Platti ((1697 - 1763)
Ignaz Pleyel (1757 - 1831)

Po 

Alessandro Poglietti (d. 1683)
Manuel Maria Ponce (1882 - 1948)
Amilcare Ponchielli (1834 - 1886)
Doru Popovici (n. 1932) 
Nicola Porpora (1686 - 1768)
Hercole Porta (~1610)
Ciprian Porumbescu (1853 - 1883)
Isaac Posch (d. ~ 1623)
Francis Poulenc (1899 - 1963)
Henri Pousseur (n. 1929)

Pr 

 Hieronymus Praetorius (1586 - 1651)
 Michael Praetorius (1571 - 1621)
 Johannes Prioris (~1440 - ~1514)
 Heinrich Proch (1809 - 1878)
 Serghei Prokofiev (1891 - 1953)
 Pierre Prowo (1697 - 1757)

Pu 

 Giacomo Puccini (1858 - 1924)
 Friedrich Puetz (* 1950)
 Daniel Purcell (1663 - 1717)
 Henry Purcell (1659 - 1695)

 Listă de compozitori de muzică cultă: P
Muzică cultă, P
Muzică cultă, P
Listă de compozitori de muzică cultă: Q

Qu Xiao-Song (* 1952)
 Paolo Quagliati (ca. 1555 - 1628)
 Johann Joachim Quantz (1697 - 1773)
 Felice Quaranta (1910 - 1992)
 Bertin Quentin (16?? - 1767)
 Roger Quilter (1877 - 1953)
 Marcel Quinet (1915 - 1986)

 Listă de compozitori de muzică cultă: Q
Muzică cultă, Q
Muzică cultă, Q
Listă de compozitori de muzică cultă: R



Ra 

 Henri Rabaud (1873 - 1949)
 Horațiu Rădulescu (n. 1942)
 Joachim Raff (1822 - 1882)
 Serghei Rahmaninov (1873 - 1943)
 Nikolai Rakow (1908 - 1990)
 Jean-Philippe Rameau (1683 - 1764)
 Ture Rangström (1884 - 1947)
 Karol Rathaus (1895 - 1954)
 Valentin Rathgeber (1682 - 1750)
 Einojuhani Rautavaara (n. 1928)
 Maurice Ravel (1875 - 1937)
 Thomas Ravenscroft (1590 - 1633)
 Alan Rawsthorne (1905 - 1971)

Re 

 Jean-Fery Rebel (1666 - 1747)
 Napoléon-Henri Reber (1807 - 1880)
 Siegfried Reda (1916 - 1968)
 Max Reger (1873 - 1916)
 Herman Rechberger (n. 1947)
 Steve Reich (n. 1936)
 Anton Reicha (1770 - 1836)
 Johann Friedrich Reichardt (1752 - 1814)
 Aribert Reimann (n. 1936)
 Johann Adam Reincken (1623 - 1723)
 Carl Reinecke (1824 - 1910)
 Carl Gottlieb Reißiger (1798 - 1859)
 Ottorino Respighi (1879 - 1936)
 Julius Reubke (1834 - 1858)
 Hermann Reutter (1900 - 1985)
 Silvestre Revueltas (1899 - 1940)
 Emil Nikolaus von Rezniček (1860 - 1945)

Rh 

 Josef Rheinberger (1839 - 1901)
 Christoph Rheineck (1748 - 1798)

Ri 

 Jean Richafort (în jur de 1550)
 Franz Xaver Richter (1709 - 1789)
 Max Richter (n. 1966)
 Nico Richter (1915 - 1945)
 Paul Richter (1875 - 1950)
 Friedrich Wilhelm Riedt (1712 - 1784)
 Rolf Riehm (n. 1937)
 Ferdinand Ries (1784 - 1838)
 Julius Rietz (1812 - 1877)
 Wolfgang Rihm (n. 1952)
 Terry Riley (n. 1935)
 Nikolai Rimski-Korsakov (1844 - 1908)
 Johann Christian Heinrich Rinck (1770 - 1846)
 Jean Rivier (1896 - 1987)

Ro 

 George Rochberg (n. 1918)
 Arturo Rodas (n. 1954)
 Joaquín Rodrigo (1901 - 1999)
 Theodor Rogalski (1901 - 1954)
 Alessandro Rolla (1757 - 1841)
 Johan Helmich Roman (1694 - 1758)
 Andreas Romberg (1767 - 1821)
 Matthias Ronnefeld (1959 - 1986)
 Peter Ronnefeld (1935 - 1965)
 Joseph Guy Ropartz (1864 - 1955)
 Cipriano de Rore (1516 - 1565)
 Ned Rorem (n. 1923)
 Hilding Rosenberg (1892 - 1985)
 Johann Rosenmüller (1619 - 1684)
 Antonio Rosetti (în jur de 1750 - 1792)
 Thomas Roseingrave (1688 - 1766)
 Nikolai Roslawez (1881 - 1944)
 Luigi Rossi (1598 - 1653)
 Salomone Rossi (1570 - în jur de 1630)
 Gioacchino Rossini (1792 - 1868)
 Ney Rosauro (n. 1952)
 Nino Rota (1911 - 1979)
 Doina Rotaru (n. 1951)
 Hans Rott (1858 - 1884)
 Christopher Rouse (n. 1949)
 Albert Roussel (1869 - 1937)
 Gaspard le Roux (1660 - 1707)
 Nicolas Roze (1745 - 1819)
 Miklós Rózsa (1907 - 1995)

Ru 

 Edmund Rubbra (1901 - 1986)
 Anton Rubinstein (1829 - 1894)
 Poul Ruders (n. 1949)
 Pierre de la Rue (n. în jur de 1460 - 1518)
 Carl Ruggles (1876 - 1971)
 Marius Ruhland (n. 1975)
 John Rutter (n. 1945)
 Peter Ruzicka (n. 1948)

Rz 

 Frederic Rzewski (n. 1938)

Referințe 

 Listă de compozitori de muzică cultă: R
Muzică cultă, R
Muzică cultă, R
Listă de compozitori de muzică cultă: T



Ta 

Pierre Tabart (1645 - 1699)
Germaine Tailleferre (1892 - 1983)
Tōru Takemitsu (1930 - 1996)
Otar Taktakischwili (1924 - 1989)
Josef Tal (n. 1910)
Thomas Tallis (in jur de 1505 - 1585)
Eino Tamberg (n. 1930)
Sergei Ivanovici Tanejew (1856 - 1915)
Alexandre Tansman (1897 - 1986)
Svend Erik Tarp (1908 - 1994)
Francisco Tárrega (1854 - 1909)
Giuseppe Tartini (1692 - 1770)
Karl Gottfried Wilhelm Taubert (1811 - 1891)
John Tavener (n. 1944)
John Taverner (in jur de 1490 - 1545)

Te 

Georg Michael Telemann (1748 - 1831)
Georg Philipp Telemann (1681 - 1767)
Ede Tereny (n. 1935)
Awet Terterian (1929 - 1994)
Dimitris Terzakis (n. 1938)
Carlo Tessarini (1690 - 1765)

Th 

Sigismund Thalberg (1812 - 1871)
Daniel Theaker (n. 1967)
Johann Theile (1646 - 1724)
Mikis Theodorakis (* 1925)
Ludwig Thiele (n. 1934)
Ferdinand Thieriot (1838 - 1919)
Ambroise Thomas (1811 - 1896)
Kurt Thomas (1904 - 1973)
Stefan Thomas (* 1968)
Randall Thompson (1899 - 1984)
Virgil Thomson (1896 - 1989)

Ti 

Johann Ludwig Tieck (1733 - 1853)
Valentin Timaru (n. 1940)
Michael Tippett (1905 - 1998)
Johann Nikolaus Tischer (1707-1774)
Boris Ivanovici Tiștșenko (n. 1939)
Jean Titelouze  (1563 - 1633)

To 

Ernst Toch (1887 - 1964)
Sigismund Toduță (n. 1908)
Václav Jan Tomášek (1774 - 1850)
Thomas Tomkins (1572 - 1656)
Giuseppe Torelli (1658 - 1709)
Veljo Tormis (n. 1930)
Francisco de la Torre (in secolul XV)
Charles Tournemire (1870 - 1939)
Marcel Tournier (1879 - 1951)

Tr 

Tommaso Traetta (1727 - 1779)
Francis Tregian (1574 - 1619)
Georg Trexler (1903 - 1979)
Manfred Trojahn (n. 1949)

Ts 

Michail Tschulaki (1908 - 1989)

Tu 

Eduard Tubin (1905 - 1982)
Henry Tucker (1826 - 1882)
David Tudor (1926 - 1994)
Serafim Tulikow (1914 - 2004)
Joaquín Turina (1882 - 1949)
Mark-Anthony Turnage (n. 1960)

Tü 

Daniel Gottlob Türk (1750 - 1830)
Hans Peter Türk (n. 1940)
Erkki-Sven Tüür (n.1959)

Tv 

Geirr Tveitt (1908 - 1981)

Ty 

Christopher Tye (in jur de 1500 - 1573)

Ță 

 Cornel Țăranu (n. 1934)

 Listă de compozitori de muzică cultă: T
Muzică cultă, T
Muzică cultă, T
Listă de compozitori de muzică cultă: U



Ub 
 Friedrich Christian Hermann Uber (1781 - 1822)

Uc 
 Marco Uccellini (cca. 1603 - 1680)

Ug 
 Floro Ugarte (1885 - 1975)
 Vincenzo Ugolini (cca. 1570 – 1638)

Uh 
 Alfred Uhl (1909 - 1992)

Ui 
 Andres Uibo (n. 1956)
 René Uijlenhoet (n. 1961)

Ul 
 Hans Uldall (1903 - 1983)
 Viktor Ullmann (1898 - 1944)
 Jürgen Ulrich (1939-2007)

Um 
 Paul Umlauft (1853-1934)

Ur 

 Bartolomej Urbanec (1918 - 1983)
 Erich Urbanner (n. 1936)
 Paul Urmuzescu (n. 1928)
 Alicia Urreta (1930 - 1986)
 Jorge Urrutia Blondel (1905 - 1981)

Us 

 Vladimir Ussacevski (1911 - 1990)
 Galina Ustvolscaia (n. 1919)

Ut 

 Francesco Antonio Uttini (1723 - 1792)

Uz 

 Charles Uzor (*1961)

 Listă de compozitori de muzică cultă: U
Muzică cultă, U
Muzică cultă, U
Listă de compozitori de muzică cultă: V



Va 

Moisei Vainberg (1919 - 1996)
Edgar Valcárcel Arze (n. 1932)
Fartein Valen (1887 - 1952)
Roberto Valentino Inglese (1680 - ca. 1735)
Adriaen Valerius
Nicolaes Vallet (1583 - ca. 1645)
Zeno Octavian Vancea (1900 - 1990)
Johann Baptist Vanhal (1739 - 1813)
José Vaquedano (ca. 1642 - 1711)
Edgar Varèse (1885 - 1965)
Ovidiu Varga (1913 - 1993)
Emil Vasilescu (1907 - 1971)
Peteris Vasks (n. 1946)
Ralph Vaughan Williams (1872 - 1958)

Ve 

Orazio Vecchi (1550 - 1605)
Luis Venegas de Henestrosa (în jur de 1510 - în jur de 1557)
Francesco Maria Veracini (1690 - 1768)
Theo Verbey (n. 1959)
Jean Verbonet (in jur de 1500)
Carl Verbraeken (n. 1950)
Giuseppe Verdi (1813 - 1901)
Sándor Veress (1907 - 1992)
Johannes Verhulst (1816 - 1891)
Matthijs Vermeulen (1888 - 1967)
Jan Baptist Verrijt (în jur de 1600 - 1650)

Vi 

José Vianna da Motta (1868- 1948)
Pauline Viardot-García (1821 - 1910)
Nicola Vicentino (1511 - 1576)
Tomás Luis de Victoria (1548 - 1611)
Ion Vidu (1863 - 1931)
Johann Gottfried Vierling (1750-1813)
Louis Vierne (1870 - 1937)
Anatol Vieru (1926 - 1998)
Henri Vieuxtemps (1820 - 1881)
Heitor Villa-Lobos (1887 - 1959)
Alexander Villinger (n. 1953)
Giovanni Battista Viotti (1755 - 1824)
Philippe de Vitry (1291 - 1361)
Antonio Vivaldi (1678 - 1741)
Giovanni Buonaventura Viviani (1638) - (1692)
Claude Vivier (1948-1983)
Pančo Vladigerov (1899 - 1978)

Vl 

Roman Vlad (n. 1919)
Jan van Vlijmen (1935 - 2004)

Vo 

Samuel Voelckel (in jur de 1560 - in jur de 1617)
Kevin Volans (n. 1949)
Robert Volkmann (1815 - 1883)
Alexander Voormolen (1895 - 1980)
Jan Václav Voříšek (1791 - 1825)
Isidor Vorobchievici (1836 - 1903)

Vr 

 Jan Vriend (n. 1938)
 Klaas de Vries (n. 1944)

 Listă de compozitori de muzică cultă: V
Muzică cultă, V
Muzică cultă, V
Listă de compozitori de muzică cultă: W



Wa 

Eduard Wachmann (1836 - 1908)
Ioan Andrei Wachmann (1807 - 1863)
Peter-Jan Wagemans (n. 1952)
Diderik Wagenaar (n. 1946)
Johan Wagenaar (1862 - 1941)
Georg Christoph Wakgenseil (1715 - 1777)
Christoph Maria Wagner (n. 1966)
Richard Wagner (1813 - 1883)
Siegfried Wagner (1869 - 1930)
Rudolf Wagner-Régeny (1903 - 1969)
Richard Christopher Wakeman (n. 1949)
Émile Waldteufel (1837 - 1915)
Felipe Waller (n. 1971)
Johann Gottfried Walther (1684 - 1748)
William Walton (1902 - 1983)
Baron Waqa
Robert Ward (1917 - 1994)
Peter Warlock (1894 - 1930)
Sergej Wassilenko (1872 - 1956)
Franz Waxman (1906 - 1962)

We 

Carl Maria von Weber (1786 - 1826)
Anton Webern (1883 - 1945)
Matthias Weckmann (in jur de 1616 - 1674)
Thomas Weelkes (in jur de 1575 - 1623)
Gaspar van Weerbecke (in jur de 1455 - după 1517)
Karl Weigl (1881 - 1949)
Martin Weiland (n. 1903)
Kurt Weill (1900 - 1950)
Mieczysław Weinberg (1919 - 1996)
Jaromír Weinberger (1896- 1967)
Leó Weiner (1885 - 1960)
Christian Theodor Weinlig (1780 - 1842)
Julius Weismann (1879 - 1950)
Wilhelm Weismann (1900 - 1980)
Erwin Weiss (1912 - 2004)
Sylvius Leopold Weiss (1686 - 1750)
Egon Wellesz (1885 - 1974)
Johann Samuel Welter (1650-1720)
Gottlieb Christian Werner (1768 - 1805)
Gregor Joseph Werner (1693- 1766)
Giaches de Wert (1535 - 1596)
Joachim Werzlau (1913 - 2001)
Samuel Wesley (1766 - 1837)
Richard Wetz (1875 - 1935)
Christopher Ernst Friedrich Weyse (1774 - 1842)

Wi 

 Erasmus Widmann (1572 - 1634)
 Charles-Marie Widor (1844 - 1937)
 Clara Wieck-Schumann (1819 - 1896)
 Henryk Wieniawski (1835 - 1880)
 Bernd Wiesemann (n. 1938)
 John Wilbye (1574 - 1638)
 Ambrosius Wilfflingseder (ca. 1500 - 1563)
 Adrian Willaert (in jur de 1490 - 1562)
 Andreas Willscher (1955)
 Peter von Winter (1754 - 1825)
 Dag Wirén (1905 - 1986)
 Christian Friedrich Witt (in jur de 1660 - 1716)

Wo 

 Gerhard Wohlgemuth (1920 - 2001)
 Hugo Wolf (1860 - 1903)
 Christian Wolff (* 1934)
 Ermanno Wolf-Ferrari (1876 - 1948)
 Stefan Wolpe (1902 - 1972)
 Felix Woyrsch (1860 - 1944)

 Listă de compozitori de muzică cultă: W
Muzică cultă, W
Muzică cultă, W
Listă de compozitori de muzică cultă: X



Xe 

 Iannis Xenakis (1922 - 2001)

Xi 

 Xian Xinghai (1905 - 1945)

 Listă de compozitori de muzică cultă: X
Muzică cultă, X
Muzică cultă, X
Listă de compozitori de muzică cultă: Y



Ye 

 Yitzhak Yedid (n. 1971)

Yo 

 Takashi Yoshimatsu (* 1953)
 La Monte Young (* 1935)

Ys 

 Eugène Ysaye (1858 - 1931)

Yu 

 Isang Yun (1917 - 1995)

 Listă de compozitori de muzică cultă: Y
Muzică cultă, Y
Muzică cultă, Y
Listă de compozitori de muzică cultă: Z



Za 

Johann Zach (Jan Zach) (1699 - 1773)
Antonio Zacharo (în jur de 1400)
Gerd Zacher (*1929)
Friedrich Wilhelm Zachow (1663 - 1712)
Ivan Zajc (1832 - 1914)
Riccardo Zandonai (1883 - 1944)
Andrea Zani (1696 - 1757)
Frank Zappa (1940 - 1993)
Juliusz Zarebski (1854 - 1885)
Gioseffo Zarlino (1517 - 1590)

Ze 

Ruth Zechlin (* 1926)
Jan Dismas Zelenka (1679 - 1745)
Ferdinand Zellbell d.Ä.) (1689 - 1765)
Ferdinand Zellbell d.J. (1719 - 1780)
Carl Zeller (1842 - 1898)
Carl Friedrich Zelter (1758 - 1832)
Alexander von Zemlinsky (1871 - 1942)
Hans Zender (* 1936)
Max Zeuger (*1838)

Zi 

Carl Michael Ziehrer (1843 - 1922)
Grete von Zieritz (1899 - 2001)
Hermann Zilcher (1881 - 1948)
Winfried Zillig (1905 - 1963)
Bernd Alois Zimmermann (1918 - 1970)
Pierre Zimmermann (1785 - 1853)
Udo Zimmermann (n. 1943)
Walter Zimmermann (n. 1949)
Niccolo Zingarelli (1752-1837)
Irakli Zinzadse (n. 1964)
Sulchan Zinzadse (1925 - 1991)
Domenico Zipoli (1688 - 1726)
Alexandru Zirra (1883 - 1946)

Zö 

Carl Heinrich Zöllner (1792 - 1836)

Zw 

Ellen Taaffe Zwilich (* 1939)

Zy 

 Otto Matthäus Zykan (* 1935)

 Listă de compozitori de muzică cultă: Z
Muzică cultă, Z
Muzică cultă, Z
Wilhelmus van Nassouwe

Wilhemus van Nassouwe este imnul național al Olandei.

Versuri 
Wilhelmus van Nassouwe
ben ik, van Duitsen bloed,
den vaderland getrouwe
blijf ik tot in den dood.
Een Prinse van Oranje
ben ik, vrij onverveerd,
den Koning van Hispanje
heb ik altijd geëerd.

In Godes vrees te leven
heb ik altijd betracht,
daarom ben ik verdreven,
om land, om luid gebracht.
Maar God zal mij regeren
als een goed instrument,
dat ik zal wederkeren
in mijnen regiment.

Lijdt u, mijn onderzaten
die oprecht zijt van aard,
God zal u niet verlaten, 
al zijt gij nu bezwaard.
Die vroom begeert te leven,
bidt God nacht ende dag,
dat Hij mij kracht zal geven,
dat ik u helpen mag.

Lijf en goed al te samen
heb ik u niet verschoond,
mijn broeders hoog van namen
hebben 't u ook vertoond:
Graaf Adolf is gebleven
in Friesland in den slag,
zijn ziel in 't eeuwig leven
verwacht den jongsten dag.

Edel en hooggeboren,
van keizerlijken stam,
een vorst des rijks verkoren,
als een vroom christenman,
voor Godes woord geprezen,
heb ik, vrij onversaagd,
als een held zonder vreden
mijn edel bloed gewaagd.

Mijn schild ende betrouwen
zijt Gij, o God mijn Heer,
op U zo wil ik bouwen,
Verlaat mij nimmermeer.
Dat ik doch vroom mag blijven,
uw dienaar t'aller stond,
de tirannie verdrijven
die mij mijn hart doorwondt.

Van al die mij bezwaren
en mijn vervolgers zijn,
mijn God, wil doch bewaren
den trouwen dienaar dijn,
dat zij mij niet verassen
in hunnen bozen moed,
hun handen niet en wassen
in mijn onschuldig bloed.

Als David moeste vluchten
voor Sauel den tiran,
zo heb ik moeten zuchten
als menig edelman.
Maar God heeft hem verheven,
verlost uit alder nood,
een koninkrijk gegeven
in Israël zeer groot.

Na 't zuur zal ik ontvangen
van God mijn Heer dat zoet,
daarna zo doet verlangen
mijn vorstelijk gemoed:
dat is, dat ik mag sterven
met eren in dat veld,
een eeuwig rijk verwerven
als een getrouwen held.

Niet doet mij meer erbarmen
in mijnen wederspoed
dan dat men ziet verarmen
des Konings landen goed.
Dat u de Spanjaards krenken,
o edel Neerland zoet,
als ik daaraan gedenke,
mijn edel hart dat bloedt.

Als een prins opgezeten
met mijner heires-kracht,
van den tiran vermeten
heb ik den slag verwacht,
die, bij Maastricht begraven,
bevreesde mijn geweld;
mijn ruiters zag men draven
zeer moedig door dat veld.

Zo het den wil des Heren
op dien tijd had geweest,
had ik geern willen keren
van u dit zwaar tempeest.
Maar de Heer van hierboven,
die alle ding regeert,
die men altijd moet loven,
en heeft het niet begeerd.

Zeer christlijk was gedreven
mijn prinselijk gemoed,
standvastig is gebleven
mijn hart in tegenspoed.
Den Heer heb ik gebeden
uit mijnes harten grond,
dat Hij mijn zaak wil redden,
mijn onschuld maken kond.

Oorlof, mijn arme schapen
die zijt in groten nood,
uw herder zal niet slapen,
al zijt gij nu verstrooid.
Tot God wilt u begeven,
zijn heilzaam woord neemt aan,
als vrome christen leven,-
't zal hier haast zijn gedaan.

Voor God wil ik belijden
en zijner groten macht,
dat ik tot genen tijden
den Koning heb veracht,
dan dat ik God den Heere,
der hoogsten Majesteit,
heb moeten obediëren
in der gerechtigheid.

Imnuri naționale
România Jună

Societatea Academică Literară "România Jună" din Viena a fost una dintre cele mai importante organizații ale studenților români din capitala Cisleithaniei.

Când Mihai Eminescu a ajuns la Viena, a constat că studenții români aveau două societăți academice, „România” și „Societatea literară” la care s-a înscris imediat. Văzând că mulți dintre tinerii români aflați la Viena nu fac parte din nici una din cele două societăți, a reușit, împreună cu Slavici să contopească cele două societăți studențești românești, formând o singură societate, „România Jună”, constituită la 20 martie 1871. Președinte al societății a fost ales Ioan Slavici, iar bibliotecar, poetul Mihai Eminescu (20 martie/1 aprilie).

Între membrii de seamă ai României June s-au numărat Titu Maiorescu, Virgil Onițiu, Vasile Goldiș, Iuliu Moisil ș.a.

Primind o bursă, Ciprian Porumbescu și-a continuat studiile la „Konservatorium fur Musik” din Viena (1879 – 1881), ocazie cu care a dirijat corul Societății Studențești „România Jună”. În perioada 1885-1888, Tudor de Flondor a fost director de cor și dirijor al societății „România Jună”, la a cărei aniversare a participat orchestra lui Johann Strauss.

Publicistul Iuliu Moisil își amintește în scrierile sale: 
Dar o altă datorie a studentului român, devenit acum „vienez”, era a te prezenta la societatea academică social-literară România Jună, înființată încă în anul 1871 (există și azi), pentru a te înscrie ca membru. Aici conveneam cu alți tineri veniți din Ungaria, Ardeal, Banat, Crișana, Maramureș, Bucovina, Basarabia, România. Crescuți unii prin școli germane (Bucovina), alții în școli maghiare (Ungaria, Maramureș etc.), vorbeau românește cu diverse accente, cu greutate sau ușurință. Un amestec de jargoane, de provincialisme și obiceiuri. La România Jună tinerii conveneau în fiecare seară, se citea, se discuta, se schimbau idei și se simțeau mulțumiți. Încetul cu încetul băieții se cunoșteau mai bine, mai intim, discuțiile deveneau uneori mai violente, mai ales că pe acele vremuri se dădeau lupte între etimologism și fonetism, după școlile secundare pe care tinerii le-au urmat. Fiecare își apăra școala lui. De aici satira, sarcasmul și zeflemelele își luau locul între brașoveni și blăjeni, între năsăudeni și bucovineni. Vorbele și graiurile se satirizau și încetul cu încetul cu toții începeau a vorbi o limbă românească mai omogenă și mai frumoasă.

Publicații
Almanachulu Societății Academice Socialu-Literare - "România Jună", publicat la Viena în 1883 (volumul 1, cu 210 pagini) și 1888 (volumul 2, cu 253 de pagini), de editura societății "România Jună". Volumul 1 al almanahului conține și prima publicare a poemului "Luceafărul", de Mihai Eminescu.

Observație
A existat și un cotidian cu titlul „România Jună”, care a apărut timp de aproape un an, în perioada 2 decembrie 1899 – 9 octombrie 1900, editat de Institutul de Arte Grafice și Editura Minerva. Acesta nu a avut nicio legătură cu Societatea Academică Literară "România Jună" din Viena.

Note

Literatură română
Viena
Fondări în 1871
Lista prefixelor telefonice (România)

Prefixele județene utilizate în România pentru telefonia fixă au forma de mai jos:

Legături externe 
 Romtelecom
 Atlas Telecom 
 RDS Tel 
 Numerotația telefonică fixă în România

Prefixe telefonice
România
Kremlin (dezambiguizare)

Cuvântul Kremlin se poate referi la:

 Kremlin – Oricare dintre citadelele rusești.
Kremlinul din Moscova (sau simplu, Kremlin) – sediul guvernului Rusiei (în trecut al Uniunii Sovietice) sau, la modul figurat, guvernul rus (sovietic) însuși.
 Kremlinul din Kazan – cetatea istorică principală a Rusiei, situată în orașul Kazan.
 Kremlin – un oraș din statul Montana, Statele Unite.
 Kremlin – un oraș din statul Oklahoma, Statele Unite.
Kremlin (citadelă)

''Acest articol este despre citadele rusești. Vezi de asemenea Kremlin(dezambiguizare). 

Kremlin (кремль) este cuvântul rusesc „citadelă” și denumește orice complex central fortificat care se găsește în zonele istorice ale orașelor rusești. Acest cuvânt este deseori folosit ca referire la cea mai cunoscută fortificație, Kremlinul din Moscova.

Lista orașelor din Rusia unde se găsesc fortificații Kremlin
 Existente
 Kazan
 Kolomna
 Moscova
 Nijni Novgorod
 Novgorod (Novgorod Veliki)
 Pskov
 Rostov
 Riazan
 Smolensk
 Staraia Ladoga
 Tobolsk
 Zaraysk
In ruine
 Gdov
 Izborsk
 Porhov
 Serpuhov
 Velikie Luki
Doar urme
 Borovsk
 Dmitrov
 Opocika
 Starodub
Situație incertă
 Ostrov
 Torjok
 Vologda
 Volokolamsk

Fortificații
Prefix telefonic

Codul telefonic sau prefixul telefonic în cadrul național al unui stat este reprezentat printr-un grup stabilit de cifre care corespunde unei anumite localități sau regiuni geografice din cadrul statului respectiv. 
Același sistem de funcționare are și codul telefonic care reprezintă un grup anumit de cifre într-o ordine stabilită pentru fiecare țară separat.

Europa este încadrată în zona 3 și  4 

 Zona 3
 +30 – Grecia
 +31 – Olanda
 +32 – Belgia
 +33 – Franța
 +34 – Spania

 +35 - (neutilizat)
 +350 – Gibraltar
 +351 – Portugalia
 +352 – Luxemburg
 +353 – Irlanda
 +354 – Islanda
 +355 – Albania
 +356 – Malta
 +357 – Cipru
 +358 – Finlanda
 +359 – Bulgaria

 +36 – Ungaria

 +37 - (neutilizat)
 +370 – Lituania
 +371 – Letonia
 +372 – Estonia
 +373 – Republica Moldova
 +374 – Armenia
 +375 – Bielorusia
 +376 – Andorra
 +377 – Monaco
 +378 – San Marino
 +379 – Vatican (neutilizat)

 +38 - (neutilizat)
 +380 – Ucraina
 +381 – Serbia
 +382 – Muntenegru
 +383 – (neutilizat)
 +384 –  (neutilizat)
 +385 – Croația
 +386 – Slovenia
 +387 – Bosnia și Herțegovina 
 +388-3 – Servicii telefonice europene
 +389 – Macedonia
 +39 – Italia
 +3906 – Vatican (+379 rezervat, (neutilizat))

 Zona 4
 +40 – România
 +41 – Elveția
 +42 - (neutilizat)
 +420 – Cehia
 +421 – Slovacia
 +422 – (neutilizat)
 +423 – Liechtenstein
 +424 – (neutilizat)
 +425 – (neutilizat)
 +426 – (neutilizat)
 +427 – (neutilizat)
 +428 – (neutilizat)
 +429 – (neutilizat)

 +43 – Austria
 +44 – Marea Britanie
 +45 – Danemarca
 +46 – Suedia
 +47 – Norvegia
 +48 – Polonia
 +49 – Germania

Legături externe 
 Carte de telefon Moldova 
 ARCEP:  (Prefixe telefonice  din Franța)
 Lista prefixelor telefonice pe regiuni de pe glob (engleză)
Pula

Cuvântul Pula se poate referi la:

 Pula, oraș în Croația;
 Pula, comună din Italia;
 Pula, sat din județul Veszprém, Ungaria;
 Pula, unitate monetară din Botswana;
 Pula, ziar electronic din Africa;
 Termen vulgar pentru penis;
 Pulă (revistă), revistă avangardistă românească scoasă într-un singur număr apărut în anul 1931.
Ziua mondială a meteorologiei

Ziua mondială a meteorologiei se marchează din anul 1961 și reprezintă intrarea în vigoare, la 23 martie 1950, a Convenției ONU care a transformat vechea Organizație meteorologică internațională într-o organizație interguvernamentală, cunoscută sub numele de Organizația Meteorologică Mondială. Această zi semnifică intrarea în vigoare, la 23 martie 1950, a Convenției Organizației Mondiale a Meteorologiei.

Legături externe
 Ziua Mondială a Meteorologiei 

Meteorologie
 
23 martie
Fondări în 1961
Rețea Petri

Rețelele Petri sunt o reprezentare matematică a sistemelor discrete distribuite. Definite de către Carl Adam Petri în anii 1960 în teza sa de doctorat, rețelele Petri au abilitatea de a generaliza teoria automatelor, prin expresivitatea lor ridicată în domeniul evenimentelor concurente.

Noțiuni de bază 

O rețea Petri este un graf orientat bipartit, ale cărui noduri sunt locuri sau tranziții. Fiecare arc al acestui graf leagă un loc și o tranziție. Nu există arce între două locuri și nici între două tranziții. Dacă de la un loc L există un arc orientat spre o tranziție T, atunci L este loc de intrare pentru T; invers, dacă arcul este orientat de la tranziția T la locul L, atunci L este loc de ieșire pentru T. Locurile pot conține un număr variabil de jetoane, iar întreaga distribuție a jetoanelor în locurile rețelei se numește marcaj. Tranzițiile se produc consumând jetoane din locurile de intrare și producându-le în cele de ieșire.

Execuția unei rețele Petri este un proces nedeterminist. La execuție, se analizează la fiecare pas tranzițiile active. O tranziție se numește activă în momentul în care fiecare din locurile sale de intrare conține cel puțin un jeton. Execuția unei tranziții presupune modificarea marcajului rețelei, prin eliminarea câte unui jeton din fiecare loc de intrare și adăugarea câte unui jeton în fiecare loc de ieșire. O singură tranziție se poate executa la un anumit pas

Rețelele Petri de o complexitate mai mare au capabilitatea de a introduce ierarhii în rețele.

Rețele Petri colorate 
Jetoanele într-o rețea Petri standard nu se disting între ele ca și aparență vizuală. Pentru acest lucru se folosesc rețelele Petri colorate (în , deseori regăsite sub acronimul CPN). Activarea unei tranziții este determinată în totalitate de prezența jetoanelor în locurile de intrare.

Rețelele Petri stocastice adaugă capacitatea de reprezentare a evenimentelor nedeterministe ca moment al producerii.

Probleme reprezentabile prin rețele Petri 

Marea majoritate a problemelor reprezentabile cu rețele Petri sunt deterministe (prezența unei soluții poate fi anticipată prin aplicarea unui algoritm), cum are fi cazul problemelor de acoperire, rezolvate prin implementarea Arborelui Karp-Miller. 

Problemele de prezență (în ; determinarea dacă într-o rețea un anumit punct este accesibil) sunt cunoscute a fi deterministe dar implementările oferă timpi exponețiali în rezolvări.

Mai multe despre aceste clase de probleme și reprezentarea lor cu rețele Petri pot fi găsite aici cât și în lucrarea lui Kurt Jensen, Coloured Petri Nets și în cea a lui M. Ahmone Marsan et al. - 
Modelling with Generalized Stochastic Petri Nets.

Bibliografie

Legături externe 

  Petri Nets World 
  Petri Net Markup Language 
  exchangeable Routing Language 

Informatică
Proces stohastic

Un proces stohastic, sau uneori proces aleatoriu, este opusul procesului determinist (sau sistem determinist) considerat în teoria probabilităților. În loc de o singură variantă posibilă de evoluție a procesele în timp (așa cum este cazul soluțiilor unei ecuații diferențiale ordinare, de exemplu), într-un proces stohastic există o incertitudine în evoluția viitoare descrisă de distribuții de probabilitate. Acest lucru înseamnă că deși se cunoaște condiția inițială (sau punctul de plecare), există mai multe posibilități de continuare a procesului, dar unele căi sunt mai probabile decât altele.

Un proces stohastic poate fi reprezentat ca o funcție aleatorie. În aplicațiile practice, domeniul de definiție al unui asemenea proces este un interval de timp - purtând numele de serie temporală - sau un loc din spațiu - purtând în acest caz numele de câmp aleatoriu.

Exemple comune ale seriilor de timp includ:
 fluctuațiile ratelor de schimb și ale cotațiilor acțiunilor din burselor de mărfuri.
 semnalele audio și video, intermitența unor surse de energie regenerabilă 
 datele medicale, cum ar fi EKG, EEG, tensiunea arterială sau temperatura corpului
 mișcările aleatorii: mișcarea Browniană și drumurile aleatoare.

Exemplele de câmpuri aleatorii includ imaginile, topografiile aleatorii (peisajele) sau reprezentarea variațiilor de compoziție ale materialelor eterogene.

Legături externe

Matematică
Statistică
Șerb (dezambiguizare)

Șerb (< ):
 Iobăgie
 Nume de familie
 Ioan Șerb
 Teodor Șerb

Vezi și 
 Șerbu (nume de familie)
 Șerban (nume)
 Șerbești (dezambiguizare)
 Șerbăneasa (dezambiguizare)
 Șerbănești (dezambiguizare)
 Șerbănescu (nume de familie)

 Șerbeni, sat în județul Mureș
 Șerbinți, sat în raionul Noua Suliță din Ucraina
 Șerbăuți, sat în județul Suceava
 Șerboeni, sat în județul Argeș
 Șerbotești, sat în județul Vaslui
 Râul Șerbănei

Nume de familie:
 Șerbănoiu — caută „Șerbănoiu”
 Șerbulescu — caută „Șerbulescu”

 Listă de nume românești - litera Ș

Nume de familie românești
Nume de familie ocupaționale
Antonio Maria Abbatini

Antonio Maria Abbatini () a fost un compozitor italian.

Abbatini pleacă împreună cu fratele lui Guidobaldo la Roma, unde deține din 1626 până în 1628 funcția de Maestro di cappella la biserica San Giovani in Laterano. După aceea pleacă pe același post la catedrala din Città di Castello (Perugia). Din 1633 este la catedrala din Orvieto, iar apoi iarăși la Città di Castello. Din 1640 în sfîrșit Abbatini revine la Roma pe postul de Maestro di cappella la biserica Santa Maria Magiore și la diferite alte biserici din Roma. În această perioadă, pe lângă compunerea muzicii pentru sărbătorile religioase și organizarea acestora, el are și o serie de responsabilități didactice, cu care ocazie scrie unele tratate de teorie muzicală. Piesa muzicală dramatică Il pianto die Rodomonte este considerată o preformă a operei, lui Abbatini fiindu-i atribuită și prima operă bufă. Majoritatea operelor sacre și pieselor instrumentale compuse de Abbatini nu s-au păstrat.

Opere (Selecție)

 Dal male il bene , comedie muzicală în trei acte, împreună cu Marco Marazzoli (actul 2). Libretul de Giulio + Giacomo Rospigliosi, după P.Calderon de la Barca. Premieră la 16 mai 1654 în Roma, Palazzo Barberini, cu ocazia căsătoriei lui Matteo Barberini, Principe di Palestrina, cu Olimpia Giustiniani.
 Ione, operă în 3 acte. Libretul de Antonio Draghi, 1666 Roma.
La comica del cielo ò vero la Baltasara, comedie muzicală în trei acte. Libretul de Giulio Rospigliosi. Premiera la 5 ianuarie 1668 Roma, Palazzo Rospigliosi.

Nașteri în 1595
Decese în 1677
Compozitori italieni
Keiko Abe

Keiko Abe ([[安部圭子 Abe Keiko, * 1937 Tokio) este o compozitoare japoneză și virtuosă la Marimba.

Nașteri în 1937
Compozitori japonezi
Neoromantism

Neoromantism este un termen utilizat pentru definirea mai multor curente și mișcări din muzică, pictură, arhitectură și alte arte care abandonează sau resping mijloacele și procedeele modernismului de avangardă.
Termenul a fost introdus la sfârșitul secolului al XIX-lea, cu referire la compozitori ca Gustav Mahler și Carl Dahlhaus, ca sinonim la romantismul târziu.

Marea Britanie

1880 - 1910

 Gerard Manley Hopkins
 Lewis Carroll
 John Ruskin
 Edward Elgar
 Vaughan Williams
 Aesthetic movement
 Arts & Crafts Movement
 William Morris News from Nowhere
 Symbolism
 W.B. Yeats
 Rudyard Kipling Puck of Pook's Hill Rewards and Fairies
 A.E. Housman A Shropshire Lad
 Neo-gothic architecture
 Pictorialism

Europa 

 Symbolism (pan-european)
 Odysseus Elytis (Grecia)
 Bernard Faucon (Franța)
 Balthus (Franța/Elveția)
 Sigurdur Nordal (Islanda)
 Vicente Aleixandre (Spania)
 Anton Bruckner (Austria)
 Iris van Dongen (Olanda)
 Wandervogel (Germania)
 Arthur Schopenhauer

Polonia 

 Young Poland
 Stanislaw Przybyszewski

Rusia 

 Eugene Berman
 Pavel Tchelitchew

SUA 

 Walt Whitman
 Imagists
 Maxfield Parrish
 Allen Ginsberg
 The beat poets
 Minor White
 Joseph Cornell
 John Crowley
 Guy Davenport
 Justine Kurland
 Jeffrey Blondes
 Hakim Bey Temporary Autonomous Zone, Summer Land

Neo-Romantism 1980 - 1990 

A Flock Of Seagulls
ABC
Adam And The Ants
Après Demain
Blancmange
Classix Nouveaux
Culture Club
Duran Duran
Eurythmics
The Flowers Of Romance
The Human League
Japan
Kajagoogoo
Lime
Modern English
Naked Eyes
Orchestral Manoeuvres In The Dark
Organ
Payolas
Simple Minds
Soft Cell
Spandau Ballet
Spoons
Strange Advance
Talk Talk
Tears For Fears
Ultravox
Vennaskond
Visage

Bibliografia
 David Mellor. Paradise Lost: the neo-Romantic imagination in Britain, 1935 - 1955. (1987). 
 Peter Woodcock. This Enchanted Isle - The Neo-Romantic Vision from William Blake to the New Visionaries (2000).
 Malcolm Yorke. The Spirit of Place - Nine Neo-Romantic Artists and Their Times (1989).
 Michael Bracewell. England Is Mine (1997). 
 Peter Ackroyd. The Origins of the English Imagination (2002).
 P. Cannon-Brookes. The British Neo-Romantics (1983).
 Corbett, Holt and Russell (Ed's.) The Geographies of Englishness: Landscape and the National Past, 1880-1940 (2002). 
 Graham Arnold. The Ruralists - A Celebration (2003).
 Christopher Martin. The Ruralists (An Art & Design Profile, No. 23) (1992). 
 S. Sillars. British Romantic Art and The Second World War (1991).
 Trentmann F. Civilisation and its Discontents: English Neo-Romanticism and the Transformation of Anti-Modernism in Twentieth-Century Western Culture (1994, Birkbeck College).
 Edward Picot.  Outcasts from Eden - ideas of landscape in British poetry since 1945 (1997).
Hoover, Kathleen and Cage, John. Virgil Thompson: His Life and Music (1959).
Albright, Daniel. Modernism and Music: An Anthology of Sources (2004).

Curente literare
Grieg (dezambiguizare)

Grieg poate fi:

 Edvard Grieg, compozitor norvegian
 Nordahl Grieg, scriitor norvegian
 Gregorian Bivolaru, profesor de Yoga din România, fondatorul M.I.S.A.
Henry Wadsworth Longfellow

Henry Wadsworth Longfellow (n. 27 februarie 1807 - d. 24 martie 1882) a fost un poet american.

Influențat de romantismul german, a prelucrat legende scandinave ori motive literare ale culturii europene.
A scris o lirică idilico-elegiacă, alternând celebrarea cuceririlor civilizației cu înclinația către contemplația melancolică într-o expresie cantabilă.

Scrieri

Poezii 
 1839: Voices of the Night ("Glasuri ale nopții")
 1841: Ballads and Other Poems ("Balade și alte poezii")
 1842: Poems on Slavery ("Poeme despre sclavie")
 1855: The Song of Hiawatha ("Cântarea lui Hiawatha"), cea mai populară operă a sa, scrisă în metrii Kalevalei finice
 1858: The Courtship of Miles Standish ("Miles Standish în pețit"), în care se desprind impresionante peisaje arcadiene ale naturii americane
 1863: Tales of a Wayside Inn ("Povestiri dintr-un lan la margine de drum"), poeme livrești având ca model pe Geoffrey Chaucer și Giovanni Boccaccio
 1880: Ultima Thule, volum liric cu caracter confesiv
 1882: In the Harbor.

Romane 
 1839: Hyperion
 1839: Kavanegh.

Traduceri 
 1833: Coplas de Jorge Manrique (tradusă din spaniolă)
 1867: "Divina Comedie" de Dante Alighieri (din italiană).

Antologii 
 1844: Poets and Poetry of Europe ("Poeți și poezia Europei", traduceri)
 1845: The Waif
 1874: Poems of Places ("Poeme ale locurilor").

Note

Nașteri în 1807
Decese în 1882
Poeți americani
John Millington Synge

John Millington Synge (n. 16 aprilie 1871 - d. 24 martie 1909) a fost un dramaturg irlandez, poet, prozator și culegător de folclor. 
A avut o contribuție fundamentală la renașterea literară irlandeză și s-a numărat printre fondatorii Teatrului Abbie din Dublin. Creația sa este impregnată de un realism aspru, cu sugestii romantice și simbolico-folclorice, străbătută de sarcasm, ironie și lirism, elemente ce concură la zugrăvirea atmosferei ireale a satului irlandez, apăsat de superstiții, conturând totodată destine puternice. Capodopera sa este considerată drama Năzdrăvanul Occidentului.

Note

Nașteri în 1871
Decese în 1909
Dramaturgi irlandezi