Xilòfon

El xilòfon és un instrument musical de percussió que consisteix en barres de fusta colpejades per baquetes. Igual que el glockenspiel, el xilòfon consisteix essencialment en un conjunt de tecles afinades disposades a la manera del teclat d’un piano. Cada barra és un idiòfon sintonitzat amb un to de l'escala musical, ja sigui pentatònic o heptatònic en el cas de molts instruments africans i asiàtics, diatònic en molts instruments infantils occidentals o cromàtic per a ús orquestral.

El terme prové de les paraules gregues  - xylon, "fusta"  +  - phōnē, "so, veu", significa literalment "so de fusta". El terme xilòfon inclou generalment tots aquests instruments com la marimba, el balàfon i fins i tot el semantró. Tanmateix, a l'orquestra, el terme xilòfon es refereix específicament a un instrument cromàtic d’alçada i timbre una mica més alt que la marimba. Una persona que toca el xilòfon s'anomena xilofonista o simplement com el qui toca el xilòfon.

El terme també s'utilitza popularment per referir-se a instruments similars dels tipus de litòfon i metal·lòfon. Per exemple, el Pixifon i moltes joguines similars descrites pels fabricants com a xilòfons tenen barres de metall en lloc de fusta, i per tant en organologia es consideren com a glockenspiel en lloc de xilòfons.

Construcció de xilòfons 

El xilòfon occidental modern té barres de palissandre, pterocarpus o diversos materials sintètics com la fibra de vidre o el plàstic reforçat amb fibra de vidre que permet un so més fort  Alguns tenen dues mitges octaves tot i que el més habitual és que tinguin tres mitges octaves o quatre. De la mateixa manera que el glockenspiel, és un instrument transpositor.

Els xilòfons de concert tenen ressonadors tubs sota les barres per millorar el to i allargar-lo. Els marcs són de fusta o tubs d’acer: els xilòfons més cars tenen un ajust d’alçada i una major estabilitat al suport. En altres cultures musicals, algunes versions tenen carbasses  que actuen com el ressonadors Helmholtz. Altres són xilòfons "a mitja" amb un sol cos buit que actua com a ressonador de totes les barres. Els mètodes antics consistien a disposar les barres sobre feixos de palla lligats i, com es practica encara avui, col·locar les barres contigües entre si en un disseny semblant a una escala. Les antigues baquetes eren de fusta de salze amb bols semblants a culleres als extrems.

Els xilòfons s’han de tocar amb baquetes de goma molt dura o acrílics. De vegades, les baquetes de goma de mitjana a dura, els nuclis molt durs o els de fil s’utilitzen per obtenir efectes més suaus. Es poden crear tons més clars als xilòfons utilitzant-ne amb cap de fusta fets de palissandre, banús, bedoll o altres fustes dures.

Ús en educació elemental 

El xilòfon forma part de l'orquestra escolar utilitzada en el mètode Orff. No s'utilitzen sovint versions cromàtiques, sinó diatòniques, muntades sobre una caixa acústica senzilla i d'una extensió que no sol superar l'octava i mitja. Els registres utilitzats són: baix, alt i soprano.

Segons Andrew Tracey, les marimbes es van introduir a Zimbabwe el 1960. La marimba zimbabuenca basada en la música shona també s’ha popularitzat a Occident, que va adoptar l’ús original d’aquests instruments per reproduir transcripcions de la música. La primera d'aquestes transcripcions s'havia utilitzat originalment per a l'educació musical a Zimbabwe.

Referències 

Instruments de percussió
Instruments idiòfons
Música de Moçambic