alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
The Goldbergs

The Goldbergs je bila humoristička serija koja se od 1929. do 1946. emitirala na američkom radiju a kasnije kao televizijski sitcom (1949-56).

Njen tvorac je bila glumica Gertrude Berg, koja ju je 1928. zamislila kao 15-minutni sitcom koji bi prikazivao život Goldbergovih, siromašne židovske imigrantske porodice koja se pokušava uklopiti u američku društvenu maticu. Serija se 20.11. 1929. počela emitirati na NBC-ju pod naslovom The Rise of Goldbergs, a Berg je, osim scenarija, nastupala u ulozi matrijarha Molly Goldberg.

Publika, koja je bila pogođena siromaštvom u doba Velike depresije se lako identificirala sa životom Goldbergovih, i njihovim nastojanjem da se odmaknu iz siromašnih četvrti u predgrađa i postanu dio srednje klase. Stekavši veliku popularnost, serija se od 1931. emitirala svakodnevno, a od 1936. se emitirala na CBS-u.

Gertrude Berg i njen autorski tim je povremeno znao u seriju unositi i ozbiljne teme, pa se tako u pojedinim epizodama spominjala Kristalna noć i progoni Židova u Evropi pod fašističkom okupacijom.

Uspjeh i dugovječnost radio-verzije je nagnao CBS da 1949. započne s TV-verzijom, a 1950. su Berg i njen stalni suradnik Philip Loeb nastupili i u istoimenom igranom filmu. TV-serija je, pak, nakratko prekinuta kada se Loebovo ime za vrijeme makartističkih progona našlo na crnoj listi. Gertrude Berg ga je početkom 1952. zamijenila s novim glumcima, te je emitiranje počelo na NBC-ju, a potom na mreži DuMont.

Vanjski linkovi 
 Museum of Broadcast Communications: The Goldbergs 
 The Remarkable Gertrude Berg: The Goldbergs
 

Američke radio-serije
Sitkomi
Serije nagrađene nagradom Emmy za najbolju glavnu glumicu u humorističkoj seriji
Gertrude Berg

Gertrude Berg (r. Gertrude Edelstein; 3. 10. 1899. – 14. 9. 1966), je bila pionirka klasičnog američkog radio-programa, jedna od prvih ličnosti koja je stvorila, napisala, producirala i tumačila glavnu ulogu u popularnoj radio-drami The Rise of the Goldbergs (1929), kasnije poznatoj kao The Goldbergs.

Biografija 
Rođena je u Harlemu, a studirala je na Univerzitetu Columbia. Tamo je srela Lewisa Berga, za koga se udala 1918. Otac joj je imao ljetovalište u planinama Catskills, gdje je organizirala igrokaze za goste te tako naučila glumačke vještine. Svoja iskustva je iskoristila za poluautobiografsku radio-emisiju The Rise of the Goldbergs, koja je na radio-mreži NBC debitirala 20.11. 1929. O popularnosti serije svjedoči da je ispočetka za nju primala honorar od $75 tjedno, da bi joj dvije godine kasnije novi sponzor na pitanje što nudi kao honorar rekao "da ne može platiti ni centa iznad 2000 US$ tjedno." 

Popularnost serije se odrazila na njenu dugovječnost, kao i brodvejsku adaptaciju Me and Molly (1948). Nakon dugih pregoora CBS je The Goldbergs prebacio na televiziju, gdje se prikazivala pet godina. Berg je za svoj nastup osvojila nagradu Emmy.

The Goldbergs su nakratko skinuti s programa 1951. godine kada se Philip Loeb (tumač uloge patrijarha Jakea Goldberga) pojavio na popisu navodnih komunista u knjizi Red Channels: The Report of Communist Influence in Radio and Television te došao na crnu listu. Berg ga je odbila otpustiti, ali je sam Loeb dao otkaz kako joj ne bi stvarao probleme.

The Goldbergs se nastavio emitirati sve do 1954. godine. Nakon toga se Gertrude Berg prebacila na kazalište, a 1959. godine osvojila Tony kao najbolja glumica u predstavi A Majority of One.

Umrla je od zatajenja srca prilikom rutinskog pregleda u njujorškoj bolnici.

Izvori

Literatura 
 Syracuse University: Gertrude Berg Papers

Eksterni linkovi 

 
 
 Interview with Fred Rogers Gertrude Berg on the PBS show Children's Corner, Archive of American Television interview with Fred Rogers, part 4 of 9, about ten minutes into the program.
 Gertrude Berg: America's Molly Goldberg Berg documentary currently in production
Zapisi
 Museum of Television & Radio webcast on Gertrude Berg (November 16, 2005)) 

Američke filmske glumice
Američke televizijske glumice
Američki radijski glumci
Američki scenaristi
Scenaristkinje
Dobitnice nagrade Emmy za najbolju glavnu glumicu u humorističnoj seriji
Authority control
Your Show of Shows

Your Show of Shows je bila američka humoristička TV-serija čija se svaka epizoda sastajala od 90 minuta skečeva. Emitirala se jednom tjedno na programu NBC-u od 1950. do 5.6. 1954. Zvijezde su joj bile Sid Caesar i Imogene Coca, a članovi stalne postave Carl Reiner, Howard Morris, Nanette Fabray, Bill Hayes, Judy Johnson, The Hamilton Trio i sopranistica Marguerite Piazza. Jedan od čestih gostiju je bio i José Ferrer.

Scenaristički tim su sačinjavali Mel Brooks, Neil Simon, Danny Simon, Larry Gelbart, Mel Tolkin i Carl Reiner. Često se pogrešno navodi kako je tamo scenaristički debi imao Woody Allen; on je zapravo debitirao u nastavku Caesar's Hour, emitiranom 1954-1957.

Carl Reiner tvrdi da je Your Show of Shows poslužio kao inspiracija za uspješni sitcom The Dick Van Dyke Show; Your Show of Shows je također inspirirao film My Favorite Year 1982. godine, čiji je producent bio Mel Brooks, kao i dramu Neila Simona Laughter on the 23rd Floor.

Većinu snimaka serije je uništio NBC, a dio koji je očuvan je 1973. poslužio za dugometražni film Ten from Your Show of Shows

Albert Einstein je bio veliki fan emisije, te je jednom čak nazvao scenariste kako bi s njima porazgovarao.

Vanjski linkovi 

TV serije
Serije nagrađene nagradom Emmy za najbolju glavnu glumicu u humorističkoj seriji
Authority control 2
Protivtenkovska artiljerija

Protivtenkovska ili protivoklopna artiljerija je zemaljska artiljerija koja se koristi za dejstvo na tenkove i borbena oklopna vozila.

Artiljerija
Nominalizam

Nominalizam je učenje srednjovekovne filozofije (kod problema univerzalija) po kome postoje i primarne su samo pojedinačne stvari, a opšti pojmovi i opšte ideje su samo misaone tvorevine i imena za pojedinačne stvari. U "problemu univerzalija" suprotno od nominalizma je realizam. Reč je latinskog porekla.

Relevantni članci 
 Filozofija
 Srednjovekovna filozofija

Ontologija
Occamova oštrica

Occamova oštrica ili Ockhamova britva je princip koji se povezuje s engleskim franjevačkim svećenikom Williamom od Ockhama. 

U svom najjednostavnijem obliku, Ockhamova britva govori da količina pretpostavki treba biti što je moguće manja. U svakodnevnom jeziku, glasila bi
 "Ako imate dvije teorije koje predviđaju isto, odaberite jednostavniju."
Na primjer, uzrok za izgoreno stablo može biti udar groma ili je netko mogao upotrijebiti stroj za paljenje gornjih grana drveta, te zatim posaditi travu da prikrije tragove dovoženja stroja do drveta. Prema Ockhamovoj britvi, udar groma je bolje objašnjenje jer zahtijeva manje pretpostavki.

Epistemologija
Duns Scotus

John Duns Scotus ili skraćeno Duns Scotus (oko 1266. - 8. novembar 1308.) bio je katolički teolog, filozof i logičar. Bio je jedan od najutjecajnijih teologa i filozofa visokog srednjeg vijeka, pa mu je, zbog pronicljiva duha, nadjenut i latinski nadimak Doctor subtilis.

Biografija 
Nije sasvim jasno gdje je rođen. Neki drže da je rođen u Dunsu u Škotskoj, dok drugi misle da je rođen u Irskoj. Stupio je u franjevački red, te je1291. u Northamptonu, u Engleskoj zaređen za svećenika, a studirao je i poučavao u Parizu (1293.-1297.) i Oxfordu, a možda i u Cambridgeu. Bio je protjeran sa Sorbone, jer je stao na stranu pape Bonifacija VIII., a protiv francuskog kralja Philippea IV. Na kraju se 1307. skrasio u Köln u Njemačkoj.

Bio je jedan od najvećih franjevačkih teologa i osnivač posebnog pravca unutar skolastike, koji će biti nazvan »skotizam.« Potjecao je iz »Stare franjevačke škole« kojoj su pripadali Alexander od Halesa (umro 1245.), sveti Bonaventura (umro 1274.), John Pecham (umro 1292.) i drugi. Nazivali su ga Doctor subtilis jer je bio izrazito vješt u pomirivanju različitih pogleda na neku stvar.

Umro je u Kölnu, a pokopan je u franjevačkoj crkvi u tom gradu. Na sarkofagu mu na latinskom piše: »Scotia me genuit. Anglia me suscepit. Gallia me docuit. Colonia me tenet« - Škotska (Irska se do 13. vijeka nazivala i Škotskom). Engleska me prihvatila. Francuska me poučila. Köln me drži.

U Kölnu ga se vijekovima slavilo kao blaženika, a papa Ivan Pavao II. proširio je 20. marta 1993. njegov kult na cijelu Crkvu, proglasivši ga svecem.

Filozofija 
John Duns Scotus bio je filozof kršćanske skolastike (srednjovjekovne filozofije). On je proučavao metafiziku i bavio se kategorijama kao što su postojanje, biće i drugo. On je takođe zastupao princip individuacije (npr. ljudi su različiti međusobno). Što se tiče problema univerzalija on je bio realist.

Relevantni članci 
 Skolastika
 Srednjovjekovna filozofija

Vanjski linkovi 

Sveci
Teolozi
Srednjovjekovni filozofi
Britanski filozofi
Teodiceja

Teodiceja ili teodikeja (novolat. theodicea — bogoopravdanje; od grč. θεός - bog + grč. δίκη - pravo, pravednost) je grana filozofije i teologije koja pokušava da pomiri postojanje zla i patnje na svetu sa postojanjem svemogućeg dobrog božanstva.

Teodiceja, ili problem zla, je klasični teološki problem za svaku monoteističku religiju, koja tvrdi da je sve stvorio jedan svemogući i beskrajno dobri bog. Problem glasi: Kako postojanje svemogućeg i beskrajno dobrog boga pomiriti sa činjenicom postojanja zla u svetu.

Dualističke religije su problem zla rešavale pretpostavljanjem dva počela (dobra i zla, Boga i Sotone, i sl.) od kojih je dobro načelo odgovorno za postojanje dobra a zlo načelo za postojanje zla. Srednjevekovni hrišćanski sholastičari su poricali egzistenciju zlog načela a zlo su objašnjavali nedostatkom dobra, analogijom dobra sa svetlošću a zla sa tminom koju svetlost još nije obasjala. Iako je ovo pitanje razmatrano još od antike, sam termin teodiceja je uveo Lajbnic (1646–1716) u svome istoimenom delu, koji se trudio da dokaže da je ovaj svet najbolji od svih mogućih svetova i da postojanje zla na svetu ne protivreči Božjoj dobroti, već je plod slobodne volje čoveka.

Savremeni američki filozof, Alvin Plantinga, argumentiše da zbog slobode volje, svemogući Bog ipak nije mogao stvoriti svet u kojem ima moralnog dobra, a nema moralnog zla.

Izvori 

Filozofija
Teologija
Dobro

Dobro je najveća moralna vrijednost. To je ljudska osobina koja odgovara biti čovjeka. Čovječnost je dužnost svakog pojedinca, uvjet dobrog života. To podrazumijeva suradnju s drugim ljudima, dijalog, ljubav i dostojanstvo osobe.

Razlikujemo dobro u sebi i korisno dobro. Dobro u sebi ne zavisi od drugog bića, nema vanjsku svrhu, nema za cilj neku korist ili interes. To je čisto dobro. Kada govorimo o dobru u sebi, mislimo na vrijednost, vrlinu, ono čemu se teži, ideal dobra. Korisno dobro ima za svrhu neku korist, neki interes. Sva pojedinačna dobra teže da se približe najvišem dobru, i zbog toga je moguće stupnjevito mjerenje dobra, hijerarhija dobra (dobar-bolji-najbolji).

Dobro je tumačeno i sa filozofskog i sa religijskog aspekta. U kršćanskoj, židovskoj i islamskoj religiji najviše je dobro Bog. Sve velike religije poručuju dobra djela kao put do vrhunskog dobra. U svakoj monoteističkoj religiji nalazimo pravila, upute za ponašanje. Religija smatra da suštinu dobrog čovjeka čini ljubav prema Bogu i prema čovjeku. Dobro je jedan od centralnih etičkih, to jest, filozofskih pojmova. S tim u vezi je i dobro djelovanje koje nas približava vrhunskom dobru. Mnogi filozofi su se bavili pitanjem vrline i dobra. Sokrat je smatrao da se vrlina može naučiti, odnosno da je ona znanje. Tvrdio je da čovjek mora znati što je dobro (ideja dobra), da bi isto i činio. I Platon vidi dobro kao vrhovnu ideju prema kojoj svi teže. Prema njemu za dobru državu potrebne su četiri vrline: mudrost, pravednost, hrabrost i umjerenost. Aristotel ne govori o općoj ideji dobra nego o pojedinačnom dobru čovjeka. Za njega je najveća vrlina sredina između dviju krajnosti (zlatna sredina).

U etici je poznato hedonističko i utilitarističko shvaćanje dobra. Hedonizam ističe ugodu, osjećaj zadovoljstva, kao najveće dobro. Smatra da taj osjećaj upravlja našim životom i da sve što mislimo i činimo je usmjereno prema osjećaju ugode. J.S.Mill, predstavnik utilitarističkog shvaćanja, dobra smatra da nije važna količina ugode, nego kvaliteta, zbog toga je krajnji cilj korist (lat. utilis = koristan). Ovo gledište smatra da svako djelo procjenjujemo prema posljedicama, štetnosti i korisnosti, jer to dovodi do sreće pojedinca, a time i do sreće cijele zajednice. Ovakvo mišljenje izaziva dilemu: kada i koliko individualne koristi mogu biti i koristi društva?Dobro je kad je meni dobro.

Vanjski linkovi 

Etika
Filozofska terminologija
Satana

Satana ili Sotona ( satan - neprijatelj, protivnik, tužitelj;  šajtan) je nadnaravno biće koje je utjelovljenje zla u abrahamskim religijama (židovstvo, kršćanstvo, islam). On donosi zlo i iskušenje i poznat je kao obmanitelj koji vodi čovječanstvo ka stranputici. 

Neke verske grupe smatraju da je nastao kao anđeo koji je imao veliku pobožnost i ljepotu, ali je pao zbog oholosti, zavođenja čovječanstva na put neistine i grijeha i ima moć u palom svijetu. U Hebrejskoj Bibliji Satana je prvenstveno tužilac ili protivnik. U nekim kasnijim jevrejskim spisima i Novom zavjetu, Satana se opisuje kao zlonamjerniji entitet suprotan Bogu, takođe nazivan i đavolom.

Iako je Satana uopšteno viđen kao negativna figura, neke grupe imaju drugačije viđenje. U teističkom satanizmu, Satana se smatra božanstvom koje se obožava ili poštuje. U Lavejovom satanizmu, Satana je simbol vrlina i slobode.

Tokom istorije, predstava Satane je služila za demonizaciju raznih pojedinaca i društvenih grupa.

Imena 

Obično poznat je kao vrag ili đavo, gospodar tame, Belzebub, nečastivi, Mefisto, ili Lucifer. U Talmudu Sotona se spominje pod imenom Samael. U Novom zavetu, Isus Krist ga zove knez ovoga svijeta.

U islamu Sotona je poznat kao Iblis (arap. إبليس) ili Šejtan (arap. شيطان), a bio je poglavica Đina, posebne vrste duhova prije svoje pobune i pada.

Lik 

U umjetnosti i literaturi Sotona je poprimao razne oblike kroz povijest. Prema jednoj interpretaciji u Knjizi Postanka, prikazan je kao zmija koja uvjerila Evu da pojede zabranjeno voće. 

Najpopularniji oblik koji se zadržao do današnjih dana jest oblik koji je imalo starogrčko božanstvo Pan; tj. polu-čovjek polu-koza, s rogovima i kozjim nogama, dok u ruci drži trozubac. U modernim interpretacijama (npr. filmovi) on je šarmatna i zgodna muška, rijeđe ženska osoba koja krade ljudske duše tako da ugađa ljudskoj taštini s ponudama ili ugovorima koje su suviše dobre da bi se propustili.

Poreklo Satane 

Elejn Pejgels u svojoj knjizi Poreklo Satane istražuje istorijski i društveni kontekst u kojem je nastao lik Satane, i zaključuje da je lik satane krajnje negativna predstava neprijatelja ili "drugog". Ona smatra da satanske figure su izronile iz haosa Palestine prvog veka nove ere, gde je hrišćanski pokret počeo svoj rast. Upotrebljavajući Satanu da predstavimo neprijatelje mi dajemo sukobu specijalno moralno i religijsko tumačenje. Prema tom tumačenju, mi smo na Božjoj strani, a „oni" su Božji - i naši - neprijatelji.

Izvori

Vidi još 
 Antikrist
 Sotonizam
 Poreklo Satane

Satanizam
Kršćanstvo
Mitologija
Šejtan

Šejtan (tur. şeytan, od arap. šayţān) predstavlja Satanu ili đavola u islamu. Poznat je i kao Iblis, što je arabizacija grč. reči Diablos. Šejtan je bio na početku Džin, koji je bio Bogu zvesti anđeo, a onda se taj, od vatre napravljeni, kao jedini od anđela odupro da se prikloni Adamu - stvorenom samo od gline.

Šejtan je bio onaj koji je zaveo Adama da zagrize jabuku, zabranjeno voće, simbolu razlike između dobra i zla. Jedini odgovoran za to je bio baš Iblis, a ne Eva. Zato islam ne poznaje izvorni (praroditeljski) greh. Satana je zbog svoje neposlušnosti Bogu izbačen iz raja u pakao.

Iako može sa svojim namerama da prevari ljude on je nemoćan pred vernim ljudima, koji veruju u Boga. 

Za vreme hadžiluka u Meku, muslimani kamenuju stubove koji predstavljaju Satanu.

U prenesenom značenju, šejtanom se naziva domišljat i prepreden čovek, šaljivdžija, đavolak (vragolan).

Islam
Džin (islam)

Džin (Đin; ; engl. Jinn ili Djinn, ili Geenie) je po Islamskom vjerovanju, inteligentno stvorenje nastalo od vatre i slično. Kao i živa bića imaju slobodnu volju da biraju između ispravnog i pogrešnog. 

Dok džini može opsjednuti živo biće iz čiste ludosti, može to također učiniti iz drugih razloga. Šejh Al-Islam ibn Taymiyyah predlaže da džini to može učiniti i zbog toga da bi iskusio fizički svijet, iz razloga za osjećanjem želje ili ljubavi. U ovom slučaju džini ne mora imati zle namjere, ili nije svjestan štete koju čini. Džin to također može učiniti radi osvete. Za džine se pripovijeda da se brzo razljute, naročito kada vjeruju da im je šteta učinjena namjerno (pošto su džini obično nevidljivi za ljude, osoba ga može slučajno povrijediti i ne znajući da je on prisutan).

Islam
TSV 1860 München

TSV 1860 München, kolokvijalno poznat pod nazivom 1860 München je njemački sportski klub sa sjedištem u Münchenu u Bavarskoj. Njegov fudbalski tim trenutno igra u Drugoj Bundesligi, nakon što je ispao iz Bundeslige nakon sezone 2003-04. Klub je bio jedan od osnivača Bundeslige godine 1963. te igrao ukupno 20 sezona u prvoj ligi.

Poznati igrači 

  Paul Agostino
  Manfred Bender
   Erich Beer
   Daniel Bierofka
  Ismael Blanco
   Jörg Böhme
  Daniel Borimirov
  Rudolf "Rudi" Brunnenmeier
  Harald Cerny
  Rodrigo Costa 
  Miloš Degenek
  Robert "Bobby" Dekeyser
  Ardian Đokaj (Ardijan Đokaj)
  Klaus Fischer
  Heinz Flohe
  Berkant Göktan
  Nikola Gulan
  Thomas Häßler
  Aleksandar Ignjovski
  Udo Horsmann
  Simon Jentzsch
  Jens Jeremies
  Fabian Johnson
  Jochen Kientz 
  Gábor Király
  Ludwig Kögl 
  Slobodan Komljenović 
  Friedhelm "Timo" Konietzka
  Quido Lanzaat 
  Benjamin Lauth
  Martin Max
  Adi Musić
  Marijan Novak
  Piotr Nowak 
  Predrag Pašić
  Abedi Pelé
  Željko Perušić
  Petar Radenković 
  Đorđe Rakić
  Sascha Rösler
  Antonio Rukavina
  Markus Steinhöfer
  Miroslav Stević  
   Filip Stojković
  Martin Stranzl
  Davor Šuker
  Filip Tapalović
  Marin Tomasov
  Rudi Völler
  Nemanja Vučićević 
  Julian Weigl
  Markus Weissenberger
  Bernhard Winkler
  Ned Zelic

Poznati bivši treneri 
  Werner Lorant

Trofeji 

 Bundesliga: 1
 1966.
 Kup: 2
 1942. i 1964.
 Kup pobednika kupova: finalista
 1965.

Vanjski linkovi 

 Official team website
 The Abseits Guide to German Soccer
 1860wiki 

Fudbalski ili nogometni klubovi u Njemačkoj
München
Ekstremna desnica

Krajnja desnica, ekstremna desnica, radikalna desnica ili ultra-desnica su izrazi kojima se označava krajnje desni spektar političkih ideologija. Politika krajnje desnice često uključuje supremacizam — uverenje da je superiornost i inferiornost urođena realnost između pojedinaca i grupa, kao i potpuno odbijanje koncepta društvene jednakosti kao norme. Krajnja desnica često podržava politiku segregacije, odnosno odvajanje grupa za koje smatra da su superiorne od grupa za koje smatra da su inferiorne. Politika krajnje desnice često uključuje autoritarnost, nativizam, rasizam i ksenofobiju.

U ekstremnu desnicu se obično smještaju ideologije kao što su militantni nacionalizam, neofašizam, neonacizam, vjerski fundamentalizam ili reakcionarne ideologije. Karakterizira se radikalnim odbacivanjem postojećeg političkog poretka odnosno svih ostalih političkih ideologija, pokreta i stranaka uključujući i one koji pripadaju tzv. umjerenoj desnici.

Povezano 
 Ekstremna ljevica
 Radikalni centar

Reference

Literatura 
 
 
 

 
Politički spektar
Lobi

Lobiranje () je izraz koji u najširem smislu označava aktivnosti kojima se neka organizacija, najčešće država, nastoji uvjeriti da prihvati određenu politiku. Naziv za pojedince i grupe kojima je zajedničko lobiranje za isti cilj se nazivaju lobi.

U užem smislu lobiranje znači profesionalnu aktivnost usmjerenu u cilju utjecaja na državne organe, najčešće parlament i druga zakonodavna tijela. Profesionalci koji se bave tim poslom se nazivaju lobistima.

Mnoge države u nastojanju da spriječe korupciju strogo reguliraju lobističke aktivnosti.

V. također 
 Korupcija

Politika

el:Λόμπυ
he:שדולה
it:Gruppo di pressione
nl:Lobby
White Anglo-Saxon Protestant

WASP je izraz koji je nastao od engleske skraćenice White Anglo-Saxon Protestant (hrvatski: Bijeli anglosaksonski protestant), a koji se u SAD, i rjeđe u Kanadi, koristi za stanovnike koji u najvećoj mjeri vode porijeklo od prvih evropskih protestantskih naseljenika na područje Sjeverne Amerike.

Iako naziv anglosaksonski sugerira da su preci današnjih WASP-a bili uglavnom Englezi, odnosno potomci drevnih germanskih naseljenika na Britansko Otočje, u taj naziv se u pravilu uključuju i potomci nizozemskih, švedskih kolonista na području Sjeverne Amerike, kao i potomci Velšana, Škota i Irskih protestanata koji su se zajedno s Englezima naseljavali u 17. i 18. vijeku, isto kao i potomci prvih njemačkih kolonista. Sve te manje etničke zajednice su relativno brzo asimilirale u WASP-ovsku maticu, te ih se često naziva svojevrsnim nukleusom suvremene američke nacije.

Posljednjih godina je izraz WASP dobio pejorativan značaj, te se njime označavaju pripadnici otuđene američke društvene elite, odnosno manjine koja dominira nad većinom koju čine društveno podređeni ne-WASP-ovi.

Vanjski linkovi 
 Anglo-Saxons and Britons

Sjedinjene Američke Države
Narodi
Imogene Coca

Imogene Coca (Philadelphia, 18.11. 1908 – Fairfield, Connecticut, 2.6. 2001.)je bila Emmyjem nagrađena američka glumica i komičarka.

Rođena je kao Imogene Fernandez de Coca kao dijete dirigenta Joséa Fernandeza de Coce i plesačice Sadie Brady. Od ranih dana je učila svirati klavir, plesati i pjevati, te se kao tinejdžerka preselila u New York kako bi plesala u brodvejskim predstavama. S vremenom je postala zvijezdom noćnih klubova, pokazavši talent kako za ples i muziku, tako i za komediju. Njen suradnik je bio Robert Burton, koji će joj poslije postati suprugom.

Coca je vrhunac popularnosti dobila na počecima televizije, kada je zajedno sa Sidom Ceaserom glumila u humorističkoj seriji Your Show of Shows emitiranoj od 1950. do 1954. Nakon toga je nakratko dobila vlastitu emisiju The Imogene Coca Show.

Godine 1955. Burton je umro te se Coca 1960. udala za glumca Kinga Donovana.

Coca je nakon toga 1966/67. tumačila ulogu pećinske žene Shadd u sitcomu It's About Time. Nakon toga su njeni nastupi bili sve rjeđi i rjeđi, uključujući gostovanja u Bewitched, The Brady Bunch, Mama's Family i Moonlighting.

Coca je umrla u dobi od 92 godine od posljedica Alzheimerove bolesti.

Televizija 
 Buzzy Wuzzy (1948) (obustavljeno snimanje nakon 4 tjedna)
 The Admiral Broadway Revue (1949-1950)
 Your Show of Shows (1950-1954)
 The Imogene Coca Show (1954-1955)
 Sid Caesar Invites You (1958) (američka verzija) (obustavljeno snimanje nakon 5 mjeseci)
 Sid Caesar Invites You (1958) (britanska verzija) (obustavljeno snimanje nakon 13 epizoda)
 Grindl (1963-1964)
 It's About Time (1966-1967)
 The Emperor's New Clothes (1972)
 Freddy the Freeloader's Christmas Dinner (1981)
 The Return of the Beverly Hillbillies (1981)
 One Life to Live (stalna postava 1983-1984)
 As the World Turns (stalna postava 1983)
 Alice in Wonderland (1985)
 Monsters ("The Face") (1989)

Filmografija 
 Bashful Ballerina (1937) (kratkometražni)
 Dime a Dance (1937) (kratkomretražni)
 They Meet Again (1941)
 Promises! Promises! (1963)
 Under the Yum Yum Tree (1963)
 10 from Your Show of Shows (1973)
 Rabbit Test (1978)
 National Lampoon's Vacation (1983)
 Nothing Lasts Forever (1984)
 Papa Was a Preacher (1985)
 Buy & Cell (1989)
 Hollywood: The Movie (1996)

Eksterni linkovi 
 
 Find-A-Grave profile for Imogene Coca

Američke televizijske glumice
Dobitnice nagrade Emmy za najbolju glavnu glumicu u humorističnoj seriji
Tarik Filipović

Tarik Filipović (Zenica, 11. 3. 1972) je glumac.
Glumačku karijeru počeo je u dječjem ansamblu Bosanskog narodnog pozorišta u Zenici. Nakon završene zeničke gimnazije, studirao je na zagrebačkoj Akademiji za kazalište, film i televiziju. Glumio je u više od 800 kazališnih predstava. Snimio je puno filmova i TV-serija, koje su se prikazivale širom bivše Jugoslavije. Medijsku slavu stekao je najprije u "Skrivenoj kameri" Hrvatske televizije (HTV), a potom kao voditelj kviza "Tko želi biti milijunaš?", čije je emitovanje počelo na HTV-u 1999. godine.

Živi i radi u Zagrebu. Inače, u privatnom životu poznat je kao veliki navijač fudbalskog kluba NK Čelik Zenica, u kome je i član uprave.

Filmografija

Televizijske uloge 
 "Crno-bijeli svijet" kao Partijac/Vladanko Stojaković (2015.-2016.)
 "Lud, zbunjen, normalan" kao Avdija (2015.)
 "Tito" kao Titov liječnik (2010.)
 "Dobre namjere" kao Ante Liverić (2008.)
 "Kazalište u kući" kao Karlo Mamić (2006.-2007.)
 "Ljubav, navika, panika" kao Damir (2006.)
 "Bitange i princeze" kao Teodor "Teo" Friščić, agent Lovorko (2005.-2010.)
 "Luda kuća" kao Tarik Filipović (2005.)
 "Naša mala klinika" kao Harald Schmidt (2004.)
 "Naši i vaši" kao prosjak-voditelj (2002.)
 "Hlapićeve nove zgode" kao Amadeus/Elmer/upravitelj cirkusa/Gogo/pas Puki (glas) (2002.)
 "Smogovci" kao Spasoje (1996.)

Voditeljske uloge 
 "Potjera" (2013.-danas)
 "Sve u sedam" (2011.-2013.)
 "Porin" kao jedan od glavnih voditelja (zajedno s Danijelom Trbović) (2009.)
 "1 protiv 100" (2008.-2011.)
 "Tko želi biti milijunaš?" (2002.-2007.; 2009.-2010.)

Filmske uloge 
 "ZG80" kao policajac (2016.)
 "U zemlji čudesa" kao profesor (2009.)
 "Nevrijeme" kao Mladen Banović (2009.)
 "Ritam života" kao Damir (2007.)
 "Dobro uštimani mrtvaci" kao Mario (2005.)
 "Go West" kao Milan (2005.)
 "Dva igrača s klupe" kao Antiša (2005.)
 "Lopovi prve klase" kao pripovjedač (2005.)
 "Duga mračna noć" kao Joka (2004.)
 "Leti, leti" kao pilot (2003.)
 "Svjedoci" kao javni tužitelj (2003.)
 "24 sata" (2001.)
 "Iza neprijateljskih linija" (Behind Enemy Lines) kao srpski vojnik (2001.)
 "Polagana predaja" (2001.)
 "Agonija" kao inspektor (1998.)
 "Čudnovate zgode šegrta Hlapića" kao Amadeus/vlasnik vrtuljka (glas) (1997.)
 "Isprani" (1995.)
 "Cijena života" (1994.)
 "Okus limuna" (1993.)

Sinkronizacija 
 "Potraga za Dorom" kao Škrga (2016.)
 "Angry Birds Film" kao Leonard (2016.)
 "Žabac Regi" kao Dražen (2014.)
 "Auti 2" kao Filip Tariković (2011.)
 "Čudovišta protiv vanzemaljaca" (2009.)
 "Ledeno doba 2, 3, 4, 5" kao Diego (2006., 2009., 2012., 2016.)
 "Potraga za Nemom" kao Škrga (2003.)

Vanjski linkovi 
 

Hrvatski glumci
Bosanskohercegovački glumci
Kvizaši
Authority control
Biografije, Zenica
Our Miss Brooks

Our Miss Brooks je američki sitcom, čija je glavna zvijezda bila Eve Arden u ulozi nastavnice engleskog jezika u srednjoj školi. Započeo je kao klasična radio-serija koja se na CBS-u emitirala od 1948. do 1957. godine. Od 1952. do 1956. godine se emitirala i televizijska verzija koja je bila jedan od prvih velikih hitova novog medija. 

Godine 1956. snimljena je i filmska verzija.

Eksterni linkovi 
 Our Miss Brooks (31 episodes of Our Miss Brooks)
 
 
 The Gale Gordon Archive 

Američke radio-serije
Sitkomi
Serije nagrađene nagradom Emmy za najbolju glavnu glumicu u humorističkoj seriji
Eve Arden

Eve Arden (30.4. 1908 – 12.11. 1990.) je bila Emmyjem nagrađena američka glumica, poznata po dugotrajnoj karijeri koja se temeljila na sporednim i karakternim ulogama.

Najpoznatija je po ulozi srednjoškolske nastavnice engleskog jezika u klasičnom radio i televizijskom sitcomu Our Miss Brooks, kao i direktorica srednje škole u filmovima Grease i Grease 2.

Vanjske veze 

 
 Eve Arden's biographic sketch at Find A Grave

Američke televizijske glumice
Dobitnice nagrade Emmy za najbolju glavnu glumicu u humorističnoj seriji
Hollywood Walk of Fame
Father Knows Best

Father Knows Best je bio popularni američki radio i televizijski sitcom 1950-ih poznat po tome što je portretirao idealiziranu viziju života tadašnje američke srednje klase. 

Tvorac sitcoma je bio Ed James, pisac koji je 20.12. 1948 stvorio tzv. audicijsku ploču, svojevrsni pilot-projekt za tadašnje radio-stanice. Osam mjeseci kasnije - 25.8. 1949. serija se počela emitirati na radio-programu NBC-ja.

Glavni je junak serije bio Jim Anderson, agent osiguravajućeg društva General Insurance čija je porodica živjela negdje na Srednjem Zapadu. Stalni likovi su bili njegova supruga Margaret, najstarija kći Betty, sin Bud i najmlađa kći Kathy. Tumač glavne uloge bio je poznati glumac Robert Young.

3.10. 1954. serija se prebacila na televiziju i počela emitirati na CBS-u. Od originalne radio-postave jedino je Robert Young ponovio svoju ulogu. Serija, koju je producirala filmska tvrtka Screen Gems, je doživjela ogroman uspjeh i emitirala se šest sezona. Posljednja epizoda je emitirana 17.9. 1960. Snimanje je, usprkos velikoj gledanosti, obustavljeno jer se Young htio posvetiti novim projektima.

Likovi i glumačka postava u TV-seriji 
 Jim Anderson - Robert Young
 Margaret Anderson - Jane Wyatt
 Betty "Princess" Anderson - Elinor Donahue
 James "Bud" Anderson, Jr. - Billy Gray 
 Kathy "Kitten" Anderson - Lauren Chapin

Father Knows Best u kasnijim godinama 
Father Knows Best je uživao enormnu popularnost 1950-ih, ali je u kasnijim godinama postao predmetom žestokih kritika zbog idealiziranog prikaza života američke porodice, odnosno promoviranja patrijarhalnih i konzervativnih društvenih vrijednosti. Te su kritike postale pogotovo žestoke nakon burnih društvenih promjena 1960-ih. Mnogi baby boomeri su upravo tu seriju navodili kao oličenje svega protiv čega su se bunili, odnosno svega što bi suvremeno američko i svjetsko društvo trebalo odbaciti.

Usprkos tome, serija uživa popularnost u dijelu publike. Paramount Pictures je najavio kako će 2008. godine snimiti filmsku verziju s Timom Allenom u glavnoj ulozi.

Eksterni linkovi 
 Father Knows Best: American Icon
 Free OTR: Father Knows Best radio shows (91 episodes) 
 Museum of Broadcast Communications: Father Knows Best 

Američke radio-serije
Sitkomi
Serije nagrađene nagradom Emmy za režiju humorističke serije
Serije nagrađene nagradom Emmy za najbolju glavnu glumicu u humorističkoj seriji
Authority control 2
Jane Wyatt

Jane Waddington Wyatt (12.8. 1910 – 20.10. 2006.) bila je američka filmska i televizijska glumica.

Biografija 
Jane Wyatt je odrasla u aristokratskoj porodici među čijim precima su se nalazili potpisnici Deklaracije nezavisnosti i američkog Ustava. Otac, Christopher Billop Wyatt Jr. je bio investicijski bankar, a majka Euphemia Van Rensselaer Waddington dramska kritičarka časopisa Catholic World.

Jane Wyatt je 1920-ih počela nastupati na Broadwayu, zbog čega je njeno ime izbrisano iz neslužbenog registra njujorških uglednih ličnosti, s obzirom da se smatralo kako je bavljenje teatrom nedostojno za osobe njenog porijekla. Kada se godine 1935. udala za investicijskog bankara Edgara Bethunea Warda, s kojim je imala dva sina - Christophera i Michaela - ime joj je vraćeno u registar.

Ubrzo nakon toga je započela filmska karijera, koju je na samom početku karakterizirao popularni film Lost Horizon. Nešto kasnije je, za vrijeme drugog svjetskog rata, na zamolbu svog dalekog rođaka i predsjednika Franklina Delana Roosevelta, organizirala gostovanje Boljšoj teatra u SAD.

1950-ih je to poslužilo kao argument za optužbe zbog navodnih komunističke sklonosti, a Wyatt je na to odgovorila žestokom i beskompromisnom kritikom Josepha McCarthyja. Usprkos toga, 1950-ih je dobila ulogu u popularnom sitcomu Father Knows Best, za koju je dobila tri Emmyja zaredom.

1960-ih je, pak, postala slavna među trekkiejema zahvaljujući ulozi Amande Grayson, Spockove majke.

Izvori

Vanjske veze 

 
 

 
 Jane Wyatt: Representative of American Liberalism; article by Norman Markowitz 

Američke filmske glumice
Američke televizijske glumice
Dobitnice nagrade Emmy za najbolju glavnu glumicu u humorističnoj seriji
Hollywood Walk of Fame
Authority control
Hazel (TV serija)

Hazel je bio američki televizijski sitcom u produkciji tvrtke Screen Gems. Naslovnu ulogu je tumačila Shirley Booth, a na emitirao se od 1961. do 1966. Prve četiri sezone se emitirao na NBC-ju, a posljednju na CBS-u.

Eksterni linkovi 
 

Sitkomi
Serije nagrađene nagradom Emmy za najbolju glavnu glumicu u humorističkoj seriji
Shirley Booth

Shirley Booth (30.8., 1898 – 16.10. 1992.) je bila ugledna Tonyjima, Oscarom, Emmyjem i Zlatnim globusom nagrađena američka glumica, čije su raniji uspjesi na pozornici i filmu zasjenjeni njenom kasnijom popularnošću kao junakinje televizijskog sitcoma Hazel.

Vanjske veze 

 
 
 VoiceChasers.com entry for Shirley Booth 
 Obituary, NY Times, October 21, 1992
 Find-A-Grave profile for Shirley Booth

Američke teatarske glumice
Američke filmske glumice
Američke televizijske glumice
Dobitnice Oscara za najbolju glavnu glumicu
Dobitnice Zlatnog globusa za najbolju glumicu - drama
Dobitnici i dobitnice Tony Award
Dobitnice nagrade Emmy za najbolju glavnu glumicu u humorističnoj seriji
Hollywood Walk of Fame
Građevina

Građevina je samostalna i stabilna konstrukcija koju je sagradio čovek i koja služi kao lokal za ljude, ljudske aktivnosti, zaštitu, skladištenje i sl. ili kostrukcija koju čovek upotrebljava u određenu svrhu (npr. most). Građevina koja je namenjena za stanovanje zove se kuća ili stambena zgrada.

Karakteristike 
Svaka građevina poseduje neke od sledećih osnovnih podsistema:
 Noseće konstrukcije
 Arhitektonski elementi
 Električnu instalaciju
 Vodoinstalaciju i kanalizaciju
 Grejanje, ventilaciju i klimatizaciju
 Protivpožarnu instalaciju
 Liftove itd.

Građevinski materijali 
Materijali koji se koriste u gradnji:
 Drvo
 Kamenje
 Beton
 Opeka
 Keramičke pločice
 Gips
 Čelik
 Asfalt
 Staklo itd.

Vidi još 
 Arhitektura
 Građevinarstvo
 Inženjerstvo
 Urbanizam

Arhitektura
Građevinarstvo
Građevinarstvo

Građevinarstvo je široka inženjerska disciplina planiranja, projektovanja, konstruisanja, održavanja i upravljanja, koja podrazumjeva niskogradnju i visokogradnju, izgradnju saobraćajnih objekata i drugih arhitektonskih civilnih infrastruktura. 

 Niskogradnja obuhvata saobraćajnice (puteve, mostove, pruge itd.).
 Hidrogradnja se bavi izgradnjom građevina za kontrolu vodotokova (brane, ustave, kanali...).
 Arhitektura (visokogradnja) se bavi gradnjom zgrada svih vrsta (kuće, stambene, poslovne, administrativne itd. zgrade).

Materijali koji se najčešće koriste u građevinarstvu su:
 šljunak,
 kamen,
 pesak,
 cement,
 čelik,
 drvo,
 katran, kao i mnogi drugi materijali

Vanjske veze 

Inženjerstvo
Visokogradnja

Visokogradnja je dio građevinarstva koji se bavi planiranjem i izgradnjom objekata koji se nalaze iznad i na površini zemlje. (npr. kuća, soliter ili spomenik)

Planiranje takvih objekata spada u nadležnost arhitekata koji obično na sebe preuzimaju odgovornost izvršavanja građevinskih poslova, koordinacije svih subjekata na gradilištu kao i nadgledanje i upoređivanje izvršenih radova sa projektnom dokumentacijom. Za te poslove su pored arhitekata, ovlašteni i građevinski inženjeri.

Pri izvođenju radova iz specijalnih oblasti (npr. pri rastauraciji objekata, radovima na spomenicima, radovima na trustnim terenima, izgradnji nebodera, zgrada na vodi i sl.), uključeni su inženjeri i savjetnici iz struka u vezi (npr. geolozi, umjetnici, inženjeri zaštite na radu, inženjeri građevinskih materijala i sl.).

Građevinski inženjeri su pored izrade statičkog proračuna građevinskog objekta, obično zaduženi i za proračun, održavanje i kontrolu 
protivpožarnih i izolacionih standarda.

Posebnu inženjersku grupu na jednom gradilištu čine i inženjeri zaduženi za unutrašnje uređenje (namještaj, izbor materijala, akustika i sl.), opremu (grijanje, struja, sanitarije i sl.) i spoljašnje uređenje građevinskog objekta (fasade, vrata, prozori, okoliš i sl.). Inženjeri iz oblasti geostatike objekata, planiranja svjetla, klima uređaja kao i održavanja urbanističkih, protivpožarnih i drugih zahtjeva, na gradilištu imaju obično savjetodavni i kasnije kontrolni karakter.

Vidi još 
 Arhitektura, Građevinarstvo, Inženjerstvo, Građevinsko inženjerstvo

Građevinarstvo
Željeznička vozila

Željeznička vozila su vozila koja se kreću po tračnicama predviđena da vuku ili budu vučena od strane vučnih vozila (u ovu vrstu vozila ne spada tramvaj). Željeznička vozila namijenjena su prijevozu putnika, roba (tereta) ili za potrebe željeznice. Ova vozila se povezuju u jedno ili više vučnih vozila i jedno ili više vučenih vozila i tada tu skupinu vozila nazivamo vlak.

Prema osnovnoj podjeli željeznička vozila dijele se na:
 lokomotive (vučna vozila)
 vagone (vučena vozila)
 specijalna vozila za potrebe željeznice

Lokomotive 

Gruba podijela:
 parne
 diesel
 električne

Postoji i nekoliko specijalnih eksperimentalnih pogona:
 turbinska lokomotiva
 magnetsko levitaciono vučno vozilo

Postojalo je i nekoliko neuspjelih eksperimentalih modela pogona:
 nuklearni pogon
 pogon na stražnji propeler
 pogon na mlazni motor

Vagoni 

 putnički
 teretni

Motorni vlak 
Motorni vlak nema lokomotivu i vagone u klasičnom smislu, već je to samostalna povezana garnitura. Pogono može biti u specijalno izdvojenoj motornoj jednici, ili motori mogu bit raspoređeni uzduž motornog vlaka. Neke motorne vlakove je moguće spajati, radi dobivanja većeg prijevoznog kapaciteta. Ova vrsta vozila se koristi isključivo za prijevoz putnika.

 
en:Rail vehicles
Lokomotiva

Lokomotiva je vučno železničko vozilo namenjeno vuči kompozicije kola i vagona po koloseku. i nema mesto za smeštaj putnika.

Podela 
Lokomotive odn. železnička vučna vozila možemo podeliti na više načina:
 prema vrsti pogona
 eksploatacijskoj nameni
 dosegu opsluživanja
 širini koloseka i
 vrsti pruge

Prema vrsti pogona lokomotive možemo podeliti na: parne, dizelske, električne i turbinske.

Prema eksploatacijskoj nameni lokomotive možemo podeliti na:
 putničke lokomotive - namenjene su za vuču putničkih vozova, razvijaju veće brzine i imaju male vučne sile
 teretne lokomotive - namenjene su za vuču teretnih vozova, razvijaju manje brzine od putničkih lokomotiva ali zato imaju veće vučne sile
 univerzalne lokomotive - namenjene su kombinovanoj vuči teretnih i putničkih vozova
 manevarske lokomotive - namenjene su za rad na železničkim stanicama (rastavljanju i sastavljanju vozova isl.), u pravilu su manje od ostalih lokomotiva, razvijaju manje brzine ali velika ubrzanja

Prema dosegu opsluživanja lokomotive možemo podeliti na: lokalne, prigradske i međugradske. Razlikuju se u maksimalnim brzinama i konstrukciji, tako da su lokalne i prigradske lokomotive u pravilu lakše i sporije od međugradskih lokomotiva.

Prema širini koloseka lokomotive možemo podeliti na lokomotive za široki kolosek (1668 mm, 1524 mm), normalni kolosek (1435 mm), i uski kolosek (1000 mm, 760 mm, 600 mm).

Prema vrsti pruge lokomotive možemo podeliti na lokomotive za:
 magistralne glavne pruge
 magistralne pomoćne pruge
 pruge prvog reda
 pruge drugog reda

Osim ovih podela razlikujemo još i:
 motorni vagon - lokomotiva koja ima i prostor za smeštaj putnika
 motorni voz - je ustvari celina sastavljena od upravljačkih vagona i vagona (to u pravilu gradski vozovi)

Dizel-električna lokomotiva dobija snagu od dizel motora, a prenos snage na pogonske osovine vrši se električnim putem. Dizel-motor pokreće električni generator koji napaja strujom elektromotore, a ovi pokreću pogonske osovine.

Vidi još 
 Voz
 Delovi voza
 Električna lokomotiva
 Dizel lokomotiva

Željeznička vozila
Parna lokomotiva

Parna lokomotiva je vrsta vučnog željezničkog vozila. Prvu parnu lokomotivu konstruirao je Richard Trevithick 1803. i više od jednog stoljeća bila je osnovno sredstvo vuče vlakova na željeznici.

Prednosti

Prednosti parne lokomotive odn. parnog pogona lokomotive jesu:
 dobra vučna značajka - lokomotiva razvija veliku vučnu silu pri malim brzinama, a tokom povećavanja brzine ona se smanjuje
 jednostavna promjena smjera kretanja naprijed - nazad
 vrlo jednostavna konstrukcija laka za održavanje
 mogućnost korištenja raznih vrsta jeftinog goriva (drvo, ugljen, nafta...)

Nedostatci

I uz ove brojne prednosti parne lokomotive imale su i niz nedostataka:
 loša dinamika - zbog velikih kotača (velike neoslonjene mase)
 slabo iskorištenje ugljena - samo 6-12 %
 potrebno vrijeme za stavljanje u pogon i završetak rada bilo ja oko 2 sata
 mali radijus kretanja - zbog potreba za vodom (svakih 50 - 100 km) i ugljenom (svakih 200 - 300 km)
 preduga zadržavanja zbog opskrbe vodom i ugljenom

Zbog navedenih nedostataka u današnje vrijeme ne upotrebljavaju se parne lokomotive za vuču vlakova već se u pojedinim državama koriste u turističke svrhe.

Istorija 
Od prve parne mašine do izgradnje prve lokomotive prošlo je više od 100 godina. Prve parne mašine su bile veoma neefikasne, male jačine i brzo su se kvarile. Prve parne lokomotive je napravio engleski pronalazač Ričard Trevitik (Richard Trevithick) 1804. Lokomotiva je vukla 10 tona, 70 putnika, 5 vagona na relaciji 14 kilometara. Lokomotiva je bila upotrebljena samo tri puta. Te prve probne vožnje lokomotive video je i mladi Džordž Stivenson (George Stephenson).

Prvu komercijalno uspešnu parnu lokomotivu napravio je Metju Murej (Matthew Murray) 1812. i nazvao ju je Salamanka (Salamanca). Salamanka je bila uzkotirna lokomotiva. 1813. Kristofer Bleket napravio je Pufćućeg Bilija (Puffing Billy), koji je danas izložen u Londonskom muzeju kao najstarija postojeća lokomotiva.

Tek je 1814. Džordž Stivenson, oduševljen prvim lokomotivama, napravio lokomotivu sa pogonom koji nam je poznat danas. 1825. napravio je prvu parnu lokomotivu za javni saobraćaj, a 1829. napravi legendarnu Raketu (The Rocket). Raketa je bila pobednička lokomotiva na tenderima i lokomotive Džordža Stivensona su se proslavile u svetu. Lokomotive po njegovoj licenci radile su se u SAD i Evropi.

Željeznička vozila
Dizel lokomotiva

Diesel lokomotiva je vrsta vučnog željezničkog vozila. Sami razvoj ove vrste lokomotiva započeo je nakon patentiranja Diesel motora od strane Rudolfa Diesela a prva diesel lokomotiva konstruirana je u Velikoj Britaniji.

Osnovna podjela 
U osnovi razlikujemo:
 diesel mehaničke lokomotive
za prijenos snage motora na kotače koriste mehaničke prijenosnike snage (snaga se prenosi preko motora, glavne spojke, mjenjača, kardanskih vratila i osovinskog prijenosa na kotače)

 diesel električne lokomotive
za prijenos snage motora na kotače koriste električne prijenosnike snage (snaga motora se prenosi na generator električne struje koji napaja elektromotore na pogonskim kotačima - kolnim slogovima)
 diesel hidraulične lokomotive 
za prijenos snage motora na kotače koriste hidraulične prijenosnike snage (snaga motora se prenosi preko kardanskog vratila na hidrodinamički mjenjač, a od njega preko kardanskih vratila i glavnih prijenosnika na pogonske kotače - kolne slogove)

Prijenosnik snage

Zbog nepovoljne brzinske značajke Diesel motora za direktan pogon lokomotiva u lokomotive se ugrađuju prijenosnici snage koji snagu motora prenose na kotače i na taj način smanjuju nepovoljnu brzinsku značajku Diesel motora. Uloga prijenosnika snage kod lokomotiva je da prilagode brzinsku značajku Diesel motora što bliže idealnoj brzinskoj značajci, osiguraju prijenos snage pri promjeni brzine vožnje, smjeru kretanja i zaustavljanja.

Prednosti i nedostaci 

Kada se govori o prednosti diesel lokomotive u pravilu se ona uspoređuje sa parnom lokomotivom:
 veća ukupna korisnost (25 - 35%)
 veći radijus kretanja (od 800 - 2500 km)
 kratko vrijeme potrebno za puštanje lokomotive u rad (oko 15 minuta) i završetak rada
 minimalna potrošnja vode (koristi se za hlađenje motora)
 mogućnost upravljanja sa više povezanih lokomotiva sa jednog mjesta (iz jedne lokomotive)
 troškovi održavanja su za 2 puta manji nego kod parne lokomotive

Najveći nedostatak diesel lokomotive je potrebna ugradnja prijenosnika snage (zbog nepovoljne brzinske značajke Diesel motora), zbog kojeg je izrada same lokomotive složenija a u isto vrijeme ona je teža i skuplja.

Željeznička vozila
Pruga

Pruga može značiti:

 željeznička pruga
 pruga (linija)
Željeznička pruga

Željezničku prugu čini jedan ili više kolosijeka, koji spajaju službena mjesta, po kojima se kreću željeznička vozila. Prema širini kolosijeka pruga može biti:

 uskog kolosijeka (750 mm, neki dijelovi Indonezije; 1000 mm, dijelovi Švicarske; 1067 mm, Južna Afrika, Japan)
 normalnog kolosijeka (1435 mm, najčešće korištena),
 širokog kolosijeka (1524 mm, Rusija; 1665 mm, Portugal; 1667 mm, Španjolska).
 industrijska pruga nestandardnog kolosijeka (ima ih sve manje, obično male brzine, ali veliki kapacitet tereta)

Ustroj 
Kolosijek se sastoji od tračnica i pragova. Pragovi povezuju tračnice, koje čine kolosijek. Postavljeni su u jednakim razmacima okomito na pragove koje povezuju. Tračnice su zakovicama spojene na pragove. Kolosijeci se spajaju pomoću skretnice.

Regulacija prometa 
Regulacija prometa se vrši signalima (likovnim ili svjetlosnim). Na prugrama velikih brzina (po definiciji, one koje omogućuju promet preko 200 km/h), koristi se i direktna signalizacija u kabinu vozača vlaka, kao i automatska povratna informacija o stanju vlaka.

Telekomanda 
Neke pruge imaju skretnice i signale, koje se postavljaju ručno. Telekomanda je centralno mjesto, gdje se na prugama osposobljenim ovim sustavom centralno regulira signalizacija i pravac kretanja.

 
Pruga
Saobraćajna infrastruktura
Kulon (jedinica)

Kulon (eng/fr coulomb; simbol: C) je SI jedinica naelektrisanja i definiše se kao količina naelektrisanja koju prenese struja od jednog ampera za jednu sekundu. Kulon je 6,241506×1018 puta veći od naelektrisanja jednog elektrona. Kulon je dobio naziv po francuskom fizičaru Šarl-Ogisten de Kulonu (1736-1806).

Alternativna definicija 
Pošto su Džozefsonovoj i fon Klicingovoj konstanti date konvencijom utvrđene vrednosti, moguće je da se kombinuju ove vrednosti (KJ ≡ 4,835 979×1014 Hz/V i RK ≡ 2,5812807×104 Ω) kako bi se stvorila alternativna (ne još zvanična) definicija kulona. Tada je kulon tačno 6,24150962915265×1018 elementarnog naelektrisanja.

SI jedinice za elektricitet

Povezano 
 struja (elektricitet)
 SI
 Faradejeva konstanta
 Kulonov zakon

SI izvedene jedinice
Elektrotehnika
Impedansa

Impedansa može značiti:

 Električna impedansa
 Akustička impedancija
Turbinska lokomotiva

Turbinska lokomotiva je vrsta vučnog željezničkog vozila. Ova vrsta lokomotiva za svoj pogon koristi plinsku turbinu.

Prva turbinska lokomotiva izrađena je 1941. u švicarskoj tvornici "Brown, Boweri & Cie" po narudžbi Švicarskih željeznica. Snaga plinske turbine bila je 5900 kW od čega se 4000 kW koristilo za pogon turbo kompresora a ostatak za pogon električnog generatora.

Princip rada motora kod turbinske lokomotive

Zrak komprimiran u turbokompresoru (4) odvodi se na predgrijač zraka (2), nakon toga se odvodi u komoru za izgaranje (1) gdje se miješa sa gorivom (plin). Nakon izgaranja smjese zraka i goriva (plina) plinovi izgaranja odvode se u plinsku turbinu (3) te okreću plinsku turbinu stvarajući okretni moment. Plinska turbina spojena je sa turbokompresorom elastičnom spojkom, a turbokompresor preko reduktora (5) sa električnim generatorom (6). Snaga koja je stvorena u plinskoj turbini većim dijelom (2/3) predaje se turbokompresoru a ostatak generatoru koji stvara električnu energiju za pogon vučnih elekromotora.

Prednosti i nedostatci
Prednosti turbinske lokomotive nad parnom, dieselskom i električnom lokomotivom su:
 razvija se velika snaga po jedinici mase lokomotive
 mala težina i dimenzije po jedinici mase lokomotive
 nema potreba za vodom, a količina ulja za podmazivanje je vrlo mala

Nedostatci kod ove lokomotive su ukupna korisnost iznosi do 18%, velika potrošnja goriva po jedinici snage i vrlo jako pogoršanje korisnosti motora pri praznom hodu i djelomičnom opterećenju.

Zbog ovih nedostataka primjena turbinskih lokomotiva može se opravdati samo na vrlo dugim prugama gdje se vuča ostvaruje pod punim opterećenjem turbinskog motora lokomotive. Takve pruge su primjerice u SAD-u (transkontinentalna) i Rusiji (transibirska).

Željeznička vozila