alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Cefeu (constelație)

Cefeu este o constelație vizibilă în emisfera nordică. Este una dintre cele 48 de constelații listate de Ptolemeu și a rămas una dintre cele 88 de constelații moderne. Denumirea populară, în limba română, este Coasa.

Istoric și mitologie

Obiecte cerești

Stele

Cele mai luminoase stele din Cefeu sunt: Alderamin, Alfirk și Errai.
Gamma Cephei (Errai), punctul „acoperișului”, se află la doar 13° de Steaua Polară.

Stele variabile
 Beta Cephei (Alfirk) este prototipul stelelor variabile de tip Beta Cephei. Magnitudinea ei aparentă variază între +3,15 și + 3,21.
 Delta Cephei este o stea din  constelația Cefeu. Este prototipul cefeidelor. Magnitudinea ei aparentă variază de la 3,48 la 4,37.

Alte stele
μ Cephei se numește uneori Steaua Granat, din cauza minunatei sale culori roșii. Printr-o coincidență interesantă, este steaua polară a planetei Marte, planeta roșie (este la mai puțin 8° de polul nord ceresc, situat în constelația Lebăda). Este o supergigantă roșie, una dintre stelele vizibile cele mai mari, având un diametru de 15 u.a., care dacă ar înlocui Soarele nostru, s-ar întinde până la jumătatea distanței dintre orbitele planetelor Jupiter și Saturn.

VV Cephei este și mai mare decât μ Cephei (însă mai puțin strălucitoare cu ochiul liber) și ar depăși orbita planetei Saturn, dacă s-ar afla în locul Soarelui.

V354 Cephei și RW Cephei sunt alte două supergigante roșii.

WZ Cephei este o stea binară.

Nebuloase, roiuri de stele, galaxii 

 NGC 188 este un roi deschis, fiind cunoscut pentru că este cel mai apropiat roi deschis de polul nord ceresc, și de asemenea cel mai vechi roi deschis cunoscut.
 The Galaxia Artificiilor (NGC 6946) este o galaxie spirală în care au fost observate nouă supernove, mai multe decât în oricare altă galaxie.
 IC 469 este o altă galaxie spirală, caracterizată printr-un nucleu compact, cu formă ovală, cu brațe laterale perceptibile.
 Nebuloasa NGC 7538 găzduiește cea mai mare protostea descoperită până în prezent.
 NGC 7023 este o nebuloasă de reflexie cu un roi stelar asociat (Collinder 429); are o magnitudine generală de 7,7 și se află la 1400 ani-lumină de Pământ. 
 Quasarul 6C B0014+8120 este unul dintre cele mai puternice obiecte din univers, alimentate de o gaură neagră supermasivă, echivalentă cu 40 de miliarde de sori.
 Sh2-155 este un complex de nebuloase, ce conține nebuloase difuze, de reflexie și de emisie

Note

Bibliografie
 Dicționar enciclopedic, vol. I, A - C, Editura Enciclopedică, București, 1993 ISBN 973-45-0046-5
 Martin Rees, Universul, ghid vizual complet, coordonator [...], Traducere din limba engleză de Ana-Maria Negrilă-Chisega, Liana Stan, Enciclopedia RAO 2008, București, 512 de pagini. ISBN 978-973-717-319-5
 Marcel Jinca, Aurelia Idita, Stele și constelații, Ghid pentru observarea stelelor și a corpurilor de cer profund, Bumbești-Jiu, 2014 ISBN 978-973-0-16848-8

Vezi și
Cefeidă
Sereca, Hunedoara

Sereca, mai demult Săraca (în , în ) este un sat în comuna Beriu din județul Hunedoara, Transilvania, România. Se află pe valea râului Grădiște, la 7 km de Orăștie și 10 km de Costești. Localitatea datează din jurul anului 1200. Numele vine probabil de la Serii, o variantă răsăriteană a Zirilor.

În partea de sud și de nord satul este mărginit de pământuri arabile de luncă, nisipoase, unde se cultivă cereale, cartofi, legume, etc.

În sat există o școală generală de 4 clase.

☀

Imagini

Legături externe 
Dicționar de localități din Transilvania 

Sereca, Beriu
Aeroportul Internațional Beijing

Aeroportul Internațional Beijing este aeroportul principal al capitalei chineze Beijing și totodată cel mai mare aeroport din China. Nod principal pentru Air China. Este al doilea aeroport din lume ca trafic de pasageri, dupa Aeroportul Atlanta.

Linii aeriene și terminale

Referințe și note

Legături externe 

Beijing, Aeroport Internațional
Beijing
Wiki

Wiki () este o aplicație web ce permite utilizatorilor să adauge conținut și să păstreze propriile lor versiuni succesive, la fel ca pe un forum Internet, dar permite și oricui altcuiva să modifice conținutul. Wiki-urile fac parte din fenomenul recent numit Web 2.0. Termenul Wiki denumește și softwareul colaborativ folosit pentru crearea unui asemenea site web (vezi software Wiki).

Wiki (scris cu „W” mare) și WikiWikiWeb sunt ambele utilizate pentru a face referire la Biblioteca de modele Portland (în engleză: Portland Pattern Repository), primul wiki creat vreodată. Susținătorii Wiki folosesc adesea termenul wiki scris cu „w” mic. Numele vine de la expresia hawaiiană wiki wiki, însemnând „rapid” sau „informal”. Uneori în loc de wiki se scrie și wikiwiki (sau Wikiwiki).

Utilizare în întreprinderi 
Tehnicile și metodele Wikipediei sunt folosite de unele companii intern la colecționarea și oferirea de informații și documentații propriilor angajați. Conform principiilor Wiki  informațiile pot fi plasate pe serverul Wiki chiar de către angajații implicați în diversele procese ale întreprinderii. Acest gen de proiecte interne se numesc în engleză în general Enterprise Wiki sau și Corporate Wiki (Wiki de întreprindere). Fiind vorba de informații interne, ele sunt de obicei puse la dispoziție numai angajaților, în cadrul unui intranet al companiei. La nevoie se poate permite un acces (limitat) și unor persoane din afara companiei, în cadrul unui extranet protejat.

Softwareul Wiki necesar se poate procura din multe surse, atât gratuite (de tip Open Source, de ex. FosWiki, MediaWiki), cât și comerciale.

Câteva avantaje ale unui Wiki într-o întreprindere: posibilitatea de a crea o documentare multimedia ușor de utilizat, unitară și foarte actuală a tuturor proceselor / produselor / proiectelor din întreprindere, incl. arhivarea și controlul versiunilor; reducerea traficului de e-mail; mărirea eficienței comunicației interne; creșterea identificării angajaților cu întreprinderea. Unele dezavantaje: costurile inițiale ale implementării unui sistem Wiki; timpul necesar angajaților pentru a ține la zi tot conținutul din Wiki (dar reducerea timpului pentru documentarea tradițională).

Vezi și 

 Listă de Wiki-uri
 MediaWiki
 Wikimedia
 Wikia
 Wikipedia

Bibliografie 
 Wiki-urile - cunoștințele noastre, puterea noastră, revista CHIP, august-septembrie, 2012
  Cotidianul Wiesbander Kurier, 9 sept. 2011, p. 15

Legături externe 

 Comparator de softuri wiki

Wikiuri
Borland Pascal

Borland Pascal este numele compilatorului și mediului integrat de dezvoltare pentru limbajul Pascal produs de firma Borland.

Lansat în 1984 sub numele de Turbo Pascal, a ajuns repede unul dintre cele mai populare medii de dezvoltare pentru PC. Borland Pascal 7.0, lansat în 1992, a cuprins și un mediu de dezvoltare pentru Microsoft Windows.

Borland Pascal a fost precursorul limbajului și mediului de dezvoltare Borland Delphi.

Medii de dezvoltare software
Limbaje procedurale
Embarcadero Delphi

Embarcadero Delphi, cunoscut anterior ca CodeGear Delphi și Borland Delphi, este un mediu de dezvoltare a programelor pentru Microsoft Windows, produs inițial de firma americană Borland, deținut și dezvoltat în prezent de Embarcadero Technologies. Delphi 2010 este cea mai recentă versiune și este distribuită în trei ediții: Professional, Enterprise și Architect.

Caracteristici 
Delphi folosește o variantă a limbajului Pascal, numit Object Pascal (Pascal orientat pe obiecte) și compilează în cod nativ x86.

Mediul are inclusă librăria VCL (Visual Component Library) și suportă un număr mare de componente terțe. Se pune accent pe conectivitatea cu baze de date, iar Delphi oferă un set bogat de componente dedicate acestui scop.

Pentru a crea aplicații .NET, cele mai recente versini conțin instrumentul Delphi Prism.

Medii similare 
 C++ Builder - produs de aceeași companie.
 Kylix (discontinuat) - versiunea pentru Linux a mediului Delphi, consând dintr-un compilator și mediu integrat de dezvoltare, vândut în trecut de Borland.

Legături externe

Delphi Basics Help and reference for the fundamentals of the Delphi
Useful Sites - Delphi Programming

Delphi
Automobilism

Automobilismul este un sport practicat pe automobile (bolizi) de competiție, în care piloții concurează în baza unui regulament, în diferite formule și categorii, pe circuite, drumuri sau piste. Organizația mondială care patronează acest sport pe plan international este Federația Internațională de Automobilism. În România automobilismul este coordonat de Federația Româna de Automobilism Sportiv.

Campionate Mondiale 

 Formula 1
 Indy Racing League
 Formula 2
 Campionatul Mondial de Raliuri
 IRC

Campionate Naționale 

Campionatele oficiale naționale de automobilism sunt organizate în România de Federația Română de Automobilism Sportiv.
 Campionatul Național de Raliuri
 Campionatul Național de Viteză în Coastă
 Campionatul Național de Rally-Sprint
 Campionatul Național de Rally-Cross

Vezi și 
 Automobilism în România

Legături externe 
 Federația Română de Automobilism Sportiv
 Fédération Internationale de l'Automobile (FIA)
 Indy Racing League (IRL)
 World Rally Championship (WRC)
 National Association for Stock Car Auto Racing (NASCAR)
 Formula One (F1)
Manole Marcus

Manole Marcus (n. 8 ianuarie 1928, București — d. 12 octombrie 1994) a fost un regizor de film român de etnie evreiască.

Studii
A absolvit în 1955 Institutul Național de Artă Teatrală și Cinematografică din București.

Activitate
În deceniul 1950 cultura românească a fost subordonată unui curent artistic numit proletcultism, care, între altele, impunea realizarea de opere cu subiecte excesiv politizate. În acest climat, Manole Marcus realizează un număr de filme de comedie de mai mică valoare. Către a doua jumătate a anilor 1960, regizorul abordează un ton mai grav; filmul său Canarul și viscolul (1969) vorbește despre prețul libertății unui comunist ilegalist în misiune, urmărit de către autoritățile burghezo-moșierești.

În alte filme, cum este Puterea și adevărul (1972), problematica politică este rezolvată în consens cu ideologia vremii. În anii 1970, Marcus realizează două filme care s-au bucurat de aprecierea publicului și a criticii: Actorul și sălbaticii (1975) și Operațiunea Monstrul (1976).

Viața personală
Manole Marcus a avut un fiu, Martin (1955–2008). În 1977, acesta emigrează în Israel.

Filmografie

Regizor

 La mere (1953)
 Viața nu iartă (1959) - în colaborare cu Iulian Mihu
 Într-o dimineață (1959)
 Nu vreau să mă însor (1961)
 Străzile au amintiri (1962)
 Cartierul veseliei (1965)
 Zodia Fecioarei (1967)
 Canarul și viscolul (1970)
 Puterea și adevărul (1972)
 Conspirația (1973)
 Departe de Tipperary (1973)
 Capcana (1974)
 Actorul și sălbaticii (1975)
 Operațiunea Monstrul (1976)
 Cianura... și picătura de ploaie (1978)
 Omul care ne trebuie (1979)
 Punga cu libelule (1981)
 Non-stop (1982)
 Orgolii (1982)
 Ca-n filme (1984)
 Mitică Popescu (1984)
 Marea sfidare (1990)

Scenarist
 Viața nu iartă (1959) - în colaborare cu Iulian Mihu
 Cartierul veseliei (1965) - în colaborare cu Ioan Grigorescu
 Cianura... și picătura de ploaie (1978) - în colaborare cu Virgil Mogoș
 Non-stop (1982)

Actor
 Actorul și sălbaticii (1975) - pictorul
 Operațiunea Monstrul (1976) - pasagerul bărbos din autobuz

Note

Bibliografie
 Cristina Corciovescu, Bujor T. Rîpeanu (1996). 1234 Cineaști români , Editura Științifică, București

Legături externe
 
 Profilul regizorului pe site-ul Cinemagia

Articole biografice
 Vă mai amintiți de... Manole Marcus, 21 octombrie 2009, Eliza Zdru, Adevărul

Nașteri în 1928
Decese în 1994
Regizori români
Evrei români
Manole Marcus
Audumbla

Audumbla este, în mitologia nordică, vaca născută din picăturile ghețarului primordial. Lingând blocurile de gheață, a făcut să se nască Bor și Besta, părinții lui Odin. Cu laptele ei, izvor nesecat, se hrănea uriașul zeu Ymir.

Mitologia nordică
Basorelief

Basorelief (din  - relief jos) reprezintă un gen de sculptură cu două dimensiuni evidente (sub formă de placă), iar a treia dimensiune spațială este redată prin modelarea trecerilor rotunjite de la contur la fundal, dar nu desprins. În basorelief, figurile sunt prezentate în relief pe un fundal cu care acestea fac un corp comun, ieșirea în volum față de fundal fiind relativ mică, joasă. 

Spre deosebire de altorelief, basorelieful nu se caracterizează prin mult volum și tocmai din acest motiv imaginile prezentate de acest gen de sculptură pot lăsa impresia că sunt distorsionate. Este o tehnică a sculpturii care poate fi pusă în aplicare cu o mai mare ușurință de către artiști, fiind în același timp și mai puțin costisitoare față de altorelief. În Antichitate, în special în Egipt, pentru definitivarea formelor, sculpturile basorielief erau ulterior pictate. În cultura vestică medievală, basorelieful era o tehnică foarte puțin cunoscută. După ce sculptura relief negativ a cunoscut o perioadă de declin, basorelieful a cunoscut succesul în timpul perioadei renascentiste. Începând cu secolul XX, basorelieful a devenit o parte importantă a arhitecturii, astfel de opere de artă fiind utilizate cu precădere pentru decorarea clădirilor.

Basoreliefurile se întâlnesc la multe popoare din antichitate.

Un basorelief plat, în care trecerea da la suprafața suportului de bază la diferite planuri intermediare apare puțin accentuată, poartă denumirea de meplat.

Note

Vezi și 
Altorelief
Sculptura în piatră
Relief (artă)
Sculptură

Legături externe

Bas-reliefs au Québec

Sculptură
Arte plastice
Tapetum lucidum

Tapetum lucidum este un strat reflectorizant situat în spatele sau chiar în retina multor vertebrate. Reflectă lumina pe retină, mărind cantitatea de lumină disponibilă retinei. Are funcția de a accelera reflexele necondiționate.

Anatomia vertebratelor
Comunicare în biologie
Saint-Malo

Saint-Malo (în bretonă Sant-Maloù) este un oraș în vestul Franței, sub-prefectură a departamentului Ille-et-Vilaine din Bretania, port la Marea Mânecii.

Personajul Pierre Vaillant, francezul fictiv, inginer și prieten al românului Anton Lupan, ambii personaje esențiale ale  romanului Toate pânzele sus! de Radu Tudoran, era originar din acest oraș francez.

Note

Comune din Ille-et-Vilaine
Poiana Sibiului, Sibiu

Poiana Sibiului (în , în ) este satul de reședință al comunei cu același nume din județul Sibiu, Transilvania, România. Se află în partea de vest a județului, în partea de NE a munților Cindrel, în regiunea Mărginimea Sibiului,  la 50 km spre vest față de municipiul Sibiu.

Monumente istorice 
 Biserica de lemn (Biserica din Deal).

 Monumentul Eroilor Români din Primul Război Mondial. Obeliscul se află amplasat în fața Școlii Generale. Acesta a fost dezvelit în anul 1923, pentru cinstirea eroilor români căzuți în Primul Război Mondial. Monumentul are o înălțime de 5 m și este realizat din beton, marmură și bronz, fiind împrejmuit cu un zid din beton. Pe fațada Monumentului se află un înscris comemorativ: „Nu plângeți eroii/ ci slăviți-i“. Pe spatele obeliscului sunt înscrise numele a 26 eroi, iar pe fiecare dintre cele două laterale sunt înscrise numele a câte 28 eroi, care au luptat pentru dezrobirea neamului.

Personalități 
 Eugen Tănase (1914 - 2006), romanist, poet, prozator, traducător și dramaturg român, s-a născut la Poiana Sibiului.
 Ioan Branga (1863 - 1936), deputat în Marea Adunare Națională de la Alba Iulia 1918
 Ioan Ghișa (1881 - 1961),  deputat în Marea Adunare Națională de la Alba Iulia 1918
 Maria Badiu (1933 - 2018), interpretă de muzică populară din Mărginimea Sibiului

Imagini

Note

Legături externe
 Dicționar de localități din Transilvania 
 Sfârșit de epocă: apusul ciobanilor miliardari din Poiana Sibiului, 24 iulie 2010, Cătălin Alistari, Evenimentul zilei
 GALERIE FOTO Oierit modern, după moartea transhumanței. Palatele ciobanilor din Poiana Sibiului, 4 martie 2013, Ramona Găină, Adevărul

Poiana Sibiului, Poiana Sibiului
Alfheim

Alfheim (cu denumirile alternative Lichtelfenheim, Lichtalbenheim sau Liusalfheim) este, în mitologia nordică, un oraș ce se găsește în cer și în care locuiesc geniile luminoase (spirite bune) Elfi, care-i așteaptă acolo pe cei drepți. Acolo se află palatul unuia din cei mai importanți zei nordici, Freyr.

Opus cosmosului mitologic nordic Yggdrasil se găsește Svartalfheim, în care sălășluiesc ființe telurice (pitici și gnomi), strâns legate de pământ și de materie.

Mitologia nordică
Orașe fictive
Midgard

În mitologia nordică, Midgard este tărâmul oamenilor, traducându-se prin "lumea de mijloc", deoarece se află în mijlocul copacului Yggdrasil. Midgard este înconjurat de un ocean imposibil de străbătut, în care trăiește șarpele Jormungand. Acest șarpe este atât de mare încât înconjoară cu trupul lui întreaga lume a oamenilor. Midgard este o lume intermediară între Asgard și Helheim și se spune că s-ar fi format din sângele și carnea gigantului Ymir. Conform legendei, Midgard va fi distrus de Jormungand în ziua de Ragnarok. Pământul și apa se vor otrăvi din cauza veninului șarpelui, iar valurile mării vor invada pământul. 
Midgard face parte din cele nouă tărâmuri:Asgard,Vanaheim,Alfheim,Svartalfheim, Jotunheim, Muspelheim, Helheim,Niflheim, Midgard.
Midgardul este înconjurat de celelalte 8 tărâmuri, aflându-se în centrul acestora.

{mitologie nordică}}

Mitologia nordică
Hugin și Munin

Hugin și Munin sunt cei doi corbi din mitologia nordică, simbolizând "cunoașterea" și "memoria". Aceștia, după ce zboară în timpul zilei deasupra lumii, se întorc seara și povestesc zeului Odin tot ce se întâmplă pe pământ.Hugin avea puterea de a citi gândurile oamenilor iar Munim încarna în el toate faptele istorice.Era ca un fel de carte de istorie zburătoare.

Mitologia nordică
João Gilberto

João Gilberto () a fost un cântăreț, compozitor și chitarist brazilian, creatorul principal al stilului muzical Bossa-nova.

Note 

Nașteri în 1931
Decese în 2019
Muzicieni brazilieni
Chitariști brazilieni
Raymond Carver

Raymond Clevie Carver, Jr. (25 mai 1938 – 2 august 1988) a fost un scriitor american. Născut în Clatskanie, Oregon, SUA în 1938, Carver a trăit în Sacramento, California și Port Angeles, Washington până la moartea sa, pe 2 august 1988. A avut diferite slujbe mărunte până să devină scriitor. 

A debutat în 1974 cu volumul de povestiri Pune-te în locul meu. În 1976 publică Taci, te rog! (Polirom, 2004), care îi aduce o largă recunoaștere. Au urmat volumele Anotimpuri furioase (1977), Despre ce vorbim când vorbim despre iubire (1981; Polirom, 2005), Fazanul (1982), Catedrala (1983), Dacă vrei (1984), Elefant și alte povestiri (1988), De acolo de unde sun (1988). În 1993 îi apare volumul de povestiri postum Short Cuts. Cărțile sale au fost traduse în peste douăzeci de limbi. A încetat din viață în 1988, în urma unui cancer pulmonar.

În 1979, Carver a devenit un Guggenheim Fellow și a primit burse de la „National Endowment for the Arts”. Considerat de mulți un fel de Cehov american, asociat cu minimalismul, Carver a scris despre banalitatea cotidianului american și disperarea sa. Colecțiile sale de povestiri și poezii depășesc cu mult o scurtă descriere. Simple și cristaline, scrierile lui Carver ne traduc natura umană în toate esențele ei.

Premii și distincții

În 1983 i-a fost decernat prestigiosul Mildred and Harold Strauss Living Award, iar în 1985 revista Poetry i-a acordat Levinson Prize. În 1988 a fost primit în American Academy și în National Institute of Arts and Letters, iar Hartford University i-a acordat titlul de Doctor în Litere.

Operă

Proză
Will You Please Be Quiet, Please?  
Furious Seasons
Where I'm Calling From
Cathedral

Poezie
Winter Insomnia,  
At Night the Salmon Move,  
Where Water Comes Together with Other Water,  
Ultramarine,  
All Of Us.

Poezie și proză
Fires
No Heroics Please!

Legături externe
  The Raymond Carver Papers  The Ohio State University Libraries Rare Books and Manuscripts Collection
  
  
   A review of Raymond Carver A Writer's Life by Carol Sklenicka and of Raymond Carver Collected Stories edited by William L. Stull and Maureen P. Carroll
   Carver talks about his father, his early writing, his characters, and the "dark humour" in some of his stories.
   Provides numerous links to Carver sites on the web and links to his work
  
  
  
   A review of Raymond Carver: A Writer's Life by Carol Sklenicka and Raymond Carver Collected Stories edited by William L. Stull and Maureen P. Carroll
  
  
   Historian Carol Polsgrove interviews Carver biographer Carol Sklenicka
  
  
  

Nașteri în 1938
Nașteri pe 25 mai
Decese în 1988
Decese pe 2 august
Poeți americani
Minimalism
Nuveliști americani
Scriitori de povestiri americani
Scriitori minimaliști
Vioară cu goarnă

Vioara cu goarnă sau Vioara Stroh este un instrument specific bihorean, deși inventat de englezul Augustus Stroh. 

Se poate spune că vioara cu goarnă reprezintă județul Bihor. Cei mai mari muzicanți de pe valea Crișului Repede sunt lăutarii Căbuță Gheorghe "Stângaciu" și Mitică Negrean, care fac parte din orchestra profesionistă „Crișana”.

Folclorul bihorean este reprezentat, în turneele din străinătate și din țară, de Ansamblul Artistic Profesionist "Crișana" al Filarmonicii de Stat Oradea, care a luat ființă în anul 1998 pe structura Orchestrei Crișana, orchestră profesională cu o tradiție de peste 50 de ani.

Încă de la începuturi, orchestra a avut ca obiectiv prelucrarea cântecului popular. În prezent Ansamblul Profesionist "Crișana" este printre primele ansambluri folclorice din țară.

Soliștii Ansamblului sunt Cornel Borza, Leontin Ciucur, Luminița Tomuță, Viorica Bradea, Cornelia Covaciu, Voichița Mihoc, Felicia Costin și "Floricile Bihorului": Florica Duma, Florica Ungur, Florica Zaha, Florica Bradu, iar instrumentiștii cei mai cunoscuți sunt Gheorghe Rada, Stângaciu, Mitică Negrean, Adi Miclăuș, Liviu Butiu și Petre Frasin.

Vioara cu goarnă

Nu se știe sigur dacă vioara cu goarnă folosită de tarafurile din Bihor este aceeași cu cea creată de John Matthias Augustus Stroh (1899-1949). La o privire mai atentă se observă diferențe importante. Vioara cu goarnă din Bihor e mult mai suplă decât cele create de Stroh. Bineînțeles, e vorba de originale, căci vioara din poza de mai sus e o copie nefinisată. Cei care au avut ocazia să vadă îndeaproape instrumentul bihorean pot să-și dea seama ușor de diferențe. Din păcate nu ne sunt cunoscuți meșteri ai viorii cu goarnă.

Iată două linkuri spre modelele create de Stroh:  

E probabil ca vioara cu goarnă să fi fost folosită în Transilvania înainte de 1900. După unele relatări, la joc în sat, lăutarii veneau cu "duba, taragoata (taragot și nu clarinet) și vioara cu goarnă (sau cetera cum i se spune în zona Munților Apuseni)". Un alt nume local al instrumentului: „higheghe cu tolcer” (higheghe = vioară, tolcer = pâlnie)

În Europa Centrală și de Vest vioara cu goarnă nu a avut succes, pentru că a fost folosită pe partiturile muzicii clasice (Mozart, Bach, Beethoven, Brahms, Haydn etc.), neobservându-se că acest instrument reda tonuri specifice muzicii lăutărești, tonuri care se disting foarte bine în comparație cu vioara consacrată.  E interesant de observat că in Bihor tarafurile cărora le lipsește vioara cu goarnă nu au același succes la ascultători.

Studiile europene privitoare la răspândirea instrumentelor muzicale și tradiția lor notează prezența viorii cu goarnă numai in partea de est a Ungariei, pe mai toată porțiunea graniței cu Romania, și nu în România, de unde de fapt au preluat-o tarafurile țigănești.

Legături externe
  Vioară cu goarnă, or if Hendrix played fiddle....

Instrumente cu coarde
Instrumente populare din România
Țambal

Țambalul  este un instrument muzical cu coarde lovite, originar din Asia, încă se bucură de o mare răspândire in Europa, cu toate că secolul XX i-a asigurat interesul culturilor de pe alte continente. Cunoscut mai ales ca instrument folcloric, țambalul apare și în muzica cultă compusă de autori precum maghiarul Zoltán Kodály.

Țambalul mai este cunoscut în lume sub alte variante similare, adaptate culturilor în care se regăsește sau acolo unde popularitatea lui a impus o formă locală: cymbalum, cymbalom, cimbalom (varianta cea mai uzuală în limba engleză), țimbalî, țimbl, santouri, santur ș.a.

Instrumentul se mânuiește cu ciocănele special construite sau cu alte obiecte înlocuitoare, în scopul obținerii unor sonorități neobișnuite sau pentru ameliorarea sunetului unui instrument de care instrumentistul nu este mulțumit (sunet prea sec sau prea detimbrat, nearticulat).

Nume în funcție de țară 

Instrumentul este cunoscut cu nume, țări și stiluri diferite; vezi lista parțială:

 Germania: Zymbal sau Hackbrett
 Armenia: santir
 Belarus: cymbaly (цымбалы)
 Slovacia: cimbal
 Slovenia: cimbale
Italia: zimbalon sau salterio ungherese
 Franța: cymbalum
 Georgia: tsintsila
 Grecia: sandouri (σαντούρι)
 Olanda: cimbaal, hakkebord
 Ungaria: cimbalom
 Iran: santur
 Klezmer / muzică evreiască: tsimbl
 Letonia: cimbole
 Lituania: cimbolai
 Mongolia: joqin
 Polonia: cymbały węgierskie
 Republica Cehă: cimbál ()
 România / Republica Moldova: țambal
 Rusia: țimbalî (цимбалы)
 Ucraina: țîmbalî (цимбали)
 Uzbekistan: chang
 Vietnam: tam-thap-luk

Lectură suplimentară 
Patrimoniul cultural imaterial al Republicii Moldova: Țambal

Legături externe 

Instrumente cu coarde lovite
Instrumente populare
Instrumente populare din Grecia
Instrumente populare din Iran
Instrumente populare din Republica Moldova
Instrumente populare din România
Instrumente populare din Ucraina
Instrumente populare din Ungaria
Alfabetul ebraic

Alfabetul ebraic (în ebr. אָלֶף-בֵּית עִבְרִי alef-bet ‘ivri) este seria de litere folosite de către limba ebraică. Acesta este un abjad, conținând exclusiv consoane, 22 la număr, fiecare având o triplă semnificație: un semn grafic reprezentând un sunet, un număr și o idee. Acesta se scrie de la dreapta la stânga, fiind folosit pentru a reprezenta mai multe limbi, inclusiv limba ebraică modernă, limba idiș și ladino. Literele nu au forme majuscule.

Cuvântul alef-bet rezultă din alăturarea primelor două litere ale alfabetului ebraic. Structura aceasta poate fi constatată de asemenea la alfabetul fenician, din care derivă și cel ebraic, precum și la alfabetul grec (alfa-beta).

Prezentarea literelor

Diacritice și vocale 
Datorită conformației sale, alfabetul ebraic nu include litere care reprezintă vocale. Acestea sunt deduse din contextul unui anumit cuvânt alcătuit numai din consoane. Totuși, pentru dezambiguizare și clarificare, sunt folosite semnele grafice cunoscute ca nikudot (sing. nikud), care se amplasează dedesubtul sau deasupra unei litere pentru a marca vocala care îi urmează sau a evidenția o anume calitate a literei respective.

Tabelul următor exemplifică amplasarea acestor semne în jurul unei litere din alfabet.

În ebraica modernă, semnele acestea sunt adesea omise din majoritatea publicațiilor. Pentru a înlesni citirea unui text fără aceste vocale, locurile unde apare vocala /u/ sau /o/ sunt marcate cu litera ו (vav) în loc de kubuț, iar vocala /i/ este marcată cu litera י (iod). Unde aceste două litere reprezintă consoane (/v/ respectiv /j/), ele apar dublate (וו, respectiv יי).

La seria de diacritice se mai adaugă semnele de prescurtare ׳ (ghereș) și ״ (gherșaim). Cel dintâi este amplasat după o literă ebraică atunci când aceasta reprezintă un număr sau când trebuie pronunțată altfel decât ar fi normal (ז׳ reprezintă cifra 7 sau sunetul "j" /ʒ/). Gherșaim figurează între penultima și ultima literă a unui cuvânt atunci când acesta este o prescurtare sau un acronim. Când este vorba de un inițialism se folosește ghereș în loc (גב׳ gveret - doamna).

Bibliografie
 Hoffman, Joel M. 2004. In the Beginning: A Short History of the Hebrew Language. New York: New York University Press.
 Saenz-Badillos, Angel. 1993. A History of the Hebrew Language. Cambridge, England: Cambridge University Press.
 Steinberg, David. History of the Hebrew Language.
 Hebrew Alphabet Guide

Legături externe
Răscoala din Tambov

Răscoala din Tambov din 1919–1921 a fost una dintre cele mai mari răscoale țărănești îndreptate împotriva guvernării bolșevice, în timpul războiului civil rus. Răscoala a fost condusă de fostul eser (membru al Partidului Socialist Revoluționar), Alexandr Antonov și de aceea, în istoria sovietică, răscoala este cunoscută cu numele de Antonovșcina (Анто́новщина). Cauza revoltei a fost politica bolșevică economică dură din timpul războiului civil, cunoscută sub numele de comunism de război.

Răscoala s-a desfășurat intr-o zonă cuprinsă în ceea ce sunt azi regiunea Tambov și o parte din regiunea Voronej.

O caracteristică specială a acestei rebeliuni, printre celelalte multe ale acelei perioade, este aceea că a fost condusă de o organizație politică, Uniunea Țăranilor Muncitori, organizație condusă de Antonov.

Gravitatea problemei răscoalei a dus la crearea "Comisiei Plenipotențiare a Comitetului Central Executiv pe Întreaga Rusie a Partidului Bolșevic pentru Lichidarea Banditismului în Gubernia Tambov". Răscoala a fost înăbușită în sânge de unitățile Armatei Roșii conduse de Mihail Tuhacevski. Conducerea politică a operațiilor împotriva răsculaților a fost asigurată Vladimir Antonov-Ovseenko. Faimosul Mareșal Gheorgi Jukov a primit prima sa decorație în luptele împotriva răsculaților.

Răscoala a fost așa de extinsă, încât, pentru înăbușirea ei, au fost trimiși peste 30.000 de soldați. Armata a folosit artileria și trenuri blindate pentru a lupta cu țăranii răsculați. În mai multe ocazii, au fost folosite și arme chimice.

Familiile insurgenților au fost trimise în lagăre de concentrare ridicate la repezeală.

Răscoala a fost înăbușită gradual în 1921. Antonov a fost ucis în 1922 într-o încercare de a-l aresta.

Legături externe 

   Programul Uniunii Țăranilor Muncitori 
   Antonovșcina: o bogăție de documente istorice

Acte de represiune sovietică
Rebeliuni în Europa
Răscoale țărănești
Răscoale în Europa
Războiul Civil Rus
Graviton

Gravitonul este o particulă elementară ipotetică; în contextul teoriei cuantice a câmpului, el ar media interacțiunea gravitațională, la fel cum fotonul mediază interacțiunea electromagnetică. Caracteristica de forță atractivă cu rază infinită de acțiune a interacțiunii gravitaționale și faptul că sursa acesteia este, conform teoriei relativității generale, tensorul energie-impuls, sugerează că gravitonul ar trebui să fie un boson cu masă zero și spin 2. Gravitonii au fost studiați în anii 30 de către Matvei P. Brtonștein, iar în anii de după război de către D.D. Ivanenko, A.A. Sokolov, John A. Wheeler, Kip Thorne și alții.

Particule ipotetice
Bosoni
Gravitație cuantică
Cupa Davis

Cupa Davis (cunoscută și sub numele de „Salatiera de argint”) este o competiție de tenis masculin, organizată de Federația Internațională de Tenis (ITF) și disputată anual între echipele naționale care s-au calificat. Este descrisă de organizatori drept „Cupa Mondială a Tenisului”, iar câștigătorii sunt denumiți ca fiind echipa Campioană Mondială. Competiția a început în 1900 ca o provocare între Marea Britanie și Statele Unite. Până în 2016, 135 de națiuni au înscris echipe în competiție. 

Echivalentul feminin al Cupei Davis este Cupa Billie Jean King, cunoscută anterior ca Fed Cup. Australia, Republica Cehă și Statele Unite sunt singurele țări care au câștigat atât Cupa Davis cât și Fed Cup în același an.

România în Cupa Davis 
La 19 iulie 1922, echipa României joacă primul meci în "Cupa Davis", cu India, pierzând cu 0-5 la Eastbourne. Echipa României obține prima victorie în anul 1928, la București, România – Belgia, 5-0 și prima victorie în deplasare în 1959 la Cairo, România – Egipt, 3-2. 
Alte victorii importante :
 1969 - Londra: România – Marea Britanie, 3-2
 1971 - București: România – Iugoslavia, 4-1
 1971 - București: România – R.F. Germania, 5-0
 1977 - București: România – Marea Britanie, 4-1

Trei finale:

 1969, Cleveland: SUA – România, 5-0
 1971, Charlotte: SUA – România, 3-2
 1972, București: România – SUA, 2-3

Rezultate pe ani

Rezultate pe țări 

1 Include și rezultatele obținute de Cehoslovacia

Clasamentul mondial 

†Schimbare de la actualizarea clasamentului anterior

Vezi și
 Billie Jean King Cup
 Cupa ATP
 Cupa Laver
 United Cup

Note

Legături externe 

 Site oficial

Cupa Davis
Senioria de Ibelin

Senioria de Ibelin a fost un stat cruciat în Palestina creat de Folque d'Anjou, regele Ierusalimului în urma confiscării comitatului de Jaffa pentru a răsplăti serviciile cavalerului său Barisan. Senioria, în special după construirea fortăreței Ibelin în 1241, devine un avanpost important al Regatului de Ierusalim în calea Fatimizilor, de aceea a fost încredințat unei familii devotată coroanei.

Ibelin este seniorie vasală conților de Jaffa și leagăn al unei familii care a dat numeroase personalități militare în perioada Cruciadelor: Familia d'Ibelin.

Amplasare geo-politică 

Localitatea Yebna, în plasamentul din secolul  al XI-lea, se situa pe un deal nisipos la 19-20 km sud de Jaffa, pe drumul spre Ascalon. Fiind apropiat de mare (la numai 6 km de țărm) avea anexat și un port (azi denumit Mina Rubin) despre care se spunea că ar fi mai mare chiar de cât cel al Jaffei. Mica seniorie, compusă din castelul numit de francezi Ibelin, orașul Yebna, portul și pământul anex, era situată la extremitatea sudică a Regatului de Ierusalim, având vecini: la sud statul Fatimizilor, la vest Marea Mediterană, iar la nord și est comitatul Jaffa și senioriile Montgisard și Ramla.

Istoric 

Localitatea Yebna a fost cucerită în timpul primei cruciade și a fost inclusă în comitatul de Jaffa până la rebeliunea baronilor din regat din 1135 condusă de contele Hugues II du Puiset când i-a fost confiscat fieful ca urmare a drepturilor feudale pe care le avea suzeranul.

Ca răsplată pentru bravura și fidelitatea sa față de rege, conetabilul contelui de Jaffa, cavalerul Barisan este investit cu Yebna, apoi, după construirea fortificației i se dă în apărare cu titlul de senior. Noul senior securizează cu succes sudul regatului de invaziile anuale ale fatimizilor din sud, apoi după căderea Ascalonului în 1153 importanța strategică a senioriei scăzând temporar.

Bătălia de la Hattin marchează pierderea senioriei pentru aproape 40 de ani în favoarea musulmanilor, fiind reluată de Jean "Bătrânul senior de Beirut" în campania din 1229, apoi după moartea sa, senioria este reintegrată comitatului de Jaffa.

Yebna și castelul Ibelin sunt pierdute definitiv în 1268 când sultanul mameluc Bairbas I recucerește aproape toate pământurile Regatului de Ierusalim.

Seniorii de Ibelin

Vezi și 
 Cruciadă
Palestina
Victor Felea

Victor Felea (n. 24 mai 1923, Muntele Băișorii, județul Cluj - m. 28 martie 1993, Cluj-Napoca) a fost un poet, eseist, și critic literar român.

Biografie 
Fiul lui Toader Felea, preot român unit (greco-catolic), și al Mariei. Licențiat al Facultății de Litere și Filosofie a Universității clujene (1948), el va ocupa posturile de referent literar la Teatrul Național din Cluj (1949-1950), redactor la Almanahul literar și apoi la Steaua (1949-1970). A fost redactor-șef adjunct la revista Tribuna (1970-1985). Din 1949 a fost membru al Uniunii Scriitorilor din România.
Debutează editorial cu volumul de versuri Murmurul străzii (1955). Colaborează la majoritatea revistelor literare din țară (Steaua, Tribuna, Contemporanul, Gazeta literară, Cronica, Orizont, România literară etc). A mai publicat traduceri din Robert Frost, Marcel Brion, Roy MacGregor-Hastie etc.

Volume publicate

Versuri 
 Soarele și liniștea (1958)
 Voci puternice (1962)
 Revers citadin (1966)
 Omul modern (1967)
 Ritual solitar (1969)
 Sentiment de vârstă (1972)
 Cântecul materiei, versuri alese (1973)
 Cumpăna bucuriei (1975)
 Gulliver (1979)
 Reminiscențe naive (1979)
 Istorie personală (1983)
 De toamnă (1986)
 Decorul speranței (1988)
 Jucător de rezervă (1990)
 Ritual solitar, antologie postumă (2001)

Critică literară 
 Dialoguri despre poezie (1965)
 Reflexii critice (1968)
 Poezie și critică (1971)
 Secțiuni (1974)
 Aspecte ale poeziei de azi, vol. I-III (1977-1984) 
 Prezența criticii (1982)

Memorialistică 
 Jurnalul unui poet leneș (2000)

Premii 
 Premiul revistei Steaua (1968)
 Premiul Uniunii Scriitorilor din România (1971, 1983)
 Premiul Asociației Scriitorilor din Cluj-Napoca (1975, 1979)

Legături externe 
 Clujul literar
 Victor Felea: Translated Poems

Poeți români din secolul al XX-lea
Eseiști români
Critici literari români
Diariști români
Clujeni
Nașteri în 1923
Decese în 1993
Letaj

Letaj este un sat în nord-estul peninsulei Istria, Croația, locuit de istroromâni. În apropiere se află și alte sate locuite de istroromâni, ca de exemplu Șușnievița, Nova Vas (Noselo), Jesenovik (Sucodru). Locuitorii acestor sate vorbesc ramura sudică a limbii istroromâne.

Vezi și 

 Limba istroromână

Note

Legături externe 
 Istria on the Internet - Istro-Romanian Community Worldwide
 Istroromâni
 Despre istroromâni și literatura istroromână

Localități din Croația
Istroromâni
Românism
Românime
Codicologie

Codicologia (fr. codicologie; lat. codex, icis - carte, gr. logos - vorbire, știință)  este știința specială a istoriei care studiază tehnica de execuție a manuscriselor, urmărind suporții grafici, sistemele de tăiere și liniere a filelor, modul de numerotare a caietelor, stilul și ornamentația, materialul folosit ca suport (atât filele cât și coperțile) și altele. Codicologia face diverse clasificări simple și comparative ale acestor tehnici de realizare a suportului scriiturii în funcție de perioadă, materiale, ornamente, tehnici de legare etc. Aceste clasificări și descrieri sunt apoi publicate, ca instrumente de lucru, în diverse repertorii de colecții sau colecționari, inventare, cataloage, culegeri de documente, date, nedatate sau incorect datate.

Prin aceste studii codicologice se pot stabili autenticitatea unor manuscrise precum și locul de emitere, dar se pot realiza și studii cu privire la economia și schimburile comerciale ale perioadei de datare a manuscrisului. Tot legat de cunoașterea și descrierea tehnică documentului se pot face restaurările și se pot descoperi textele ascunse, ilizibile sau șterse intenționat.

Având în vedere obiectul de studiu care coincide cu al mai multor domenii ale științelor auxiliare istoriei, codicologia s-a desprins ca știință autonomă de paleografie abia în secolul al XX-lea prin lucrarea paleografului francez Alphonse Dain Les Manuscrits care dedică un capitol important acestei științe, dându-i de altfel și denumirea. Istoricul și profesorul Charles Samaran, tot în anii '40, o prezintă în cursurile sale ca pe o știință independentă cu metode și obiect distinct de cel al paleografiei definitivând ceea ce începuse A. Dain.

Prima revistă științifică dedicată codicologiei este bienalul internațional de codicologie Scriptorium apărut începând cu 1946, întâi la Bruxelles, apoi la Anvers și Gand.

În anii '50 noua știință ia amploare la nivel internațional prin multitudinea de lucrări pulicate, impunându-se ca știință autonomă cu mijloace și terminologie specifice de lucru.

Bibliografie 
 Adina Berciu-Drăghinescu „Științele auxiliare ale istoriei“, București, 1994.
 „Dicționar al științelor speciale ale istoriei“, București, 1982.
Philippe Bobichon, Glosar codicologic online: Le lexicon. Mise en page et mise en texte des manuscrits hébreux, grecs, latins, romans et arabes http://codicologia.irht.cnrs.fr/accueil/lexicon

Vezi și
 Diplomatică
 Filigranologie
 Miniaturistică
 Paleografie
 Codex

 
Paleografie
Grădina, Constanța

Grădina este satul de reședință al comunei cu același nume din județul Constanța, Dobrogea, România. La recensământul din 2002 avea o populație de 843 locuitori. În trecut s-a numit Toxof/ Tocsof/ Toxoff (în turcă Dokuzsofu).

Note 

Grădina, Grădina
Joc de strategie

Jocurile de strategie sunt jocuri în care capabilitatea jucătorilor de a lua decizii are o influență determinantă în rezultatul acestora. În aceste jocuri jucătorii au interese opuse, în totalitate sau parțial, acest aspect cauzând un anumit comportament și o anumită strategie în abordarea jocului. Strategiile sau combinațiile de strategii ale jucătorilor sunt recompensate cu un anumit câștig. La finalul jocului are loc o comparare a rezultatelor și o corelare a acestora cu strategiile efectuate. Strategia este modul de acțiune ales de fiecare jucător (individuală) sau de toți jucătorii (strategia jocului). Majoritatea jocurilor sociale multiplayer depind nu numai de noroc ci și de o strategie. Uneori este greu de aplicat, deoarece trebuie urmărite mișcările adversarilor, ca la Remi, alteori puteți găsi strategii, detaliat descrie în cărți și site-uri.
Miniaturistică (știință)

Miniaturistica este disciplina specială a istoriei care se ocupă de identificarea, cercetarea, descrierea și catalogarea diverselor reprezentări grafice cu caracter artistic (miniaturi) realizate în antetul sau cuprinsul actelor, manuscriselor sau tipăriturilor în vederea determinării semnificației și valorii artistice a acestora.

Miniaturistica este un domeniu la granița dintre știință și critica de artă, având o utilitate practică legată mai mult de restaurarea documentelor decât de extragerea de informații din studiul lor, interpretarea diverselor simboluri fiind totuși una subiectivă. Accentul în obținerea de informații cu caracter istoriografic este pus pe studiile comparative, din care rezultă definirea unui curent în artă, specific unei perioade sau locații, în ornarea documentelor și circulația acestui curent, sau a unor teme, în timp și spațiu.

Dezvoltarea acestei științe este evident legată de dezvoltarea codicologiei, mulți cercetători contopindu-le, lăsând miniaturistica ca domeniu specific criticii de artă. 

"Mini" este un element prim compunere savantă cu semnificația de "minim", "foarte mic", "în miniatură". Termenul provine din limba engleza - mini.

Vezi și
Miniaturistica în artă 
Codicologie
Bibliologie

Bibliografie
 Dicționar al științelor speciale ale istoriei, București, 1982.
 Știinte auxiliare ale istoriei, Editura Sfinx, 2000
 Documente de miniaturistică românească, Arhivele Statului (Romania), Constantin Moisil, Editura Scrisul Românesc, 1928

Legături externe 
 Miniaturi sau cronici artistice creștine , 31 ianuarie 2012, Ana Solomon, Ziarul Lumina

Științe auxiliare ale istoriei
Bosch

Numele Bosch se poate referi la:
 Hieronymus Bosch (1450 - 1516, pictor olandez)
 Robert Bosch GmbH (companie nemțească, cunoscută, mai popular, drept Bosch)
 Robert Bosch (1861 - 1942, industriaș neamț)
 Carl Bosch (1874 - 1940, chimist și inginer neamț)

Nume de familie germane
Robert Bosch

Robert Bosch (23 septembrie 1861 - 12 martie 1942), a fost un industriaș și filantrop german, fondator al companiei Robert Bosch GmbH. După ce s-a aprofundat în mecanica fină, Bosch a lucrat mai mulți ani în domeniul mecanicii în companii renumite din Germania, Anglia și SUA.

Biografie 
S-a născut în Albeck, în apropierea orașului Ulm. A fost al 11-lea copil al părinților Servatius și Margarete Bosch.

Din 1869 până în 1876, Bosch a studiat la Realschule (școala secundară tehnică) din Ulm, apoi a urmat ucenicie ca mecanic de precizie. După instruirea teoretică și practică, Bosch timp de șapte ani a lucrat la diverse companii din Germania, Statele Unite (pentru Thomas Edison din New York) și Marea Britanie (pentru firma germană Siemens). Pe 15 noiembrie 1886, el a deschis propriul Atelier de Mecanică de Precizie și Inginerie Electrică din Stuttgart. Un an mai târziu, el a făcut o îmbunătățire decisivă pentru un dispozitiv de magneto-aprindere neprotejat fabricat de producătorul de motoare Deutz, înregistrând primul său succes în afaceri. Scopul dispozitivului a fost de a genera o scânteie electrică pentru aprinderea amestecului de aer-combustibil într-un motor staționar. În 1897, Bosch a fost primul care a adaptat un magneto la un motor de vehicule. În acest scop, a rezolvat una dintre cele mai mari probleme tehnice cu care se confruntă industria auto în curs de dezvoltare. Inventarea primei bujii de înaltă tensiune, din punct de vedere comercial, ca parte a unui sistem de aprindere bazat pe magneto al lui Robert Bosch de inginerul Gottlob Honold, în 1902, a reprezentat o etapă esențială în dezvoltarea motorului cu ardere internă.

A încetat din viață la Stuttgart, la 12 martie 1942.

Fondarea companiei 
În 1886 și-a fondat propria companie (Werkstätte für Feinmechanik und Elektrotechnik - Atelier pentru mecanică fină și electrotehnică) în Stuttgart. În 1887 a construit o versiune îmbunătățită a bujiei. În 1902 compania lui a construit bujia de tensiune înaltă. În 1906 Bosch a introdus programul de lucru de 8 ore pe zi în propria companie. În 1910 a donat un milion de mărci Universității tehnice din Stuttgart. În 1913, Bosch a donat 20 de milioane de mărci în scopuri caritabile.

Vezi și 
 Robert Bosch GmbH

Note

Nașteri în 1861
Decese în 1942
Ingineri germani
Oameni de afaceri germani
Cardinal

Cardinal (din , „foarte important”, de la cardo, „axul ușii”, axul de care este prins un cadran) este un titlu acordat de papa Romei celor mai apropiați colaboratori ai săi. În data de 28 aprilie 2023 numărul total al cardinalilor era de 222, din care cardinali electori erau 122.

Colegiul cardinalilor
Pentru cardinalii de rit latin titlul complet este „Sanctae Romanae Ecclesiae cardinalis”, cardinal al Sfintei Biserici Romane. Pentru cardinalii de alte rituri decât cel latin (de exemplu de rit grec) titlul complet este „Sanctae Ecclesiae cardinalis”, cardinal al Sfintei Biserici. Dacă aceștia din urmă sunt patriarhi, atunci nu primesc o biserică titulară la Roma, nefiind astfel asociați clerului roman. Ceilalți cardinali primesc o biserică titulară la Roma.

Cardinalii formează toți la un loc colegiul cardinalilor. Acestui for îi revine din anul 1179 prerogativa alegerii noului papă. Drept de vot au doar cardinalii care nu au împlinit vârsta de 80 de ani în ziua în care a survenit sedisvacanța (de regulă ziua decesului papei în funcție).

Decanul colegiului cardinalilor
În fruntea colegiului cardinalilor stă cardinalul decan. Cardinalul decan poartă în mod tradițional și funcția de episcop de Ostia.

În cazul convocării unui conclav pentru alegerea unui nou papă, adunarea ar fi condusă de cardinalul Giovanni Battista Re, care este din anul 2020 decanul colegiului cardinalilor (ales pentru o perioadă de cinci ani).

Cardinali din Transilvania 
 Tamás Bakócz (1442-1521), cardinal din anul 1500; s-a calificat în turul al doilea al conclavului din 1513;
 Gheorghe Martinuzzi (1482-1551), episcop de Oradea, guvernator al Transilvaniei; cardinal din 1551;
 Andrei Báthory (1563-1599), arhiepiscop de Varmia, cardinal din 1584;
 Péter Pázmány (1570-1637), arhiepiscop de Esztergom, cardinal din 1629;
 Lőrinc Schlauch (1824-1902), episcop de Oradea Mare, cardinal din 1893;
 Iuliu Hossu (1885-1970), episcop de Cluj-Gherla, cardinal in pectore din 1969;
 Alexandru Todea (1912-2002), arhiepiscop și mitropolit de Alba Iulia și Făgăraș, cardinal din anul 1991;
 Lucian Mureșan (n. 1931), arhiepiscop și mitropolit al Bisericii Române Unite cu Roma (Greco-Catolică), cardinal din 2012.

Listă de biserici titulare pentru cardinali (listă exemplificativă)
Sant’Atanasio dei Greci
Santa Cecilia in Trastevere
San Clemente
Santa Maria in Trastevere
Biserica Sfântul Nume al Mariei din Forul lui Traian
Santa Prassede
Santa Sabina

Note

Legături externe 
 - Informații despe cardinalii Bisericii Catolice - 1
 - Informații despe cardinalii Bisericii Catolice - 2
 - Ierarhia catolică

Ierarhia catolică
Statul papal
Biserica Catolică
Cardinali
Lerești, Argeș

Lerești este satul de reședință al comunei cu același nume din județul Argeș, Muntenia, România. Este situat în partea de nord a județului, în culoarul Râului Târgului, la poalele Munților Iezer. Începând cu data de 16 iulie 1973 satul Lerești (Argeș), alături de alte 13 localități, se declara, experimental, sat de interes turistic denumit "sat turistic".

Personalități
Vasile Milea (1927 - 1989), General de armată Vasile Milea
Lucian Pahonțu, general, Director Serviciul de Protecție și Pază
Nicolae Ursea (13 mai 1931 - 7 august 2017), prof. dr. doc., fondatorul Societății Naționale de Nefrologie

Note 

Lerești, Lerești
Lerești, Lerești
Teleac, Mureș

Teleac (în , colocvial Telek) este un sat în comuna Gornești din județul Mureș, Transilvania, România. Este situat la ca. 23km. de Reghin.

Istoric 
Satul Teleac este atestat documentar din anul 1381.

Personalități 

 Alexandru Todea (1912-2002), cardinal

Bibliografie recomandată 
 Cioancă, Eugenia, Teleac, școala, dascălii, elevii, Editura Risoprint, Cluj-Napoca, 2005 ISBN 973-751-085-2

Imagini 

Teleac, Gornești