Grimoár

Grimoár je magická kniha s popisy základních čarodějných praktik. Grimoáry byly ponejvíce psány od poloviny středověku do současnosti. Knihy obsahují především popisy astrologických vlivů, seznamy andělů a démonů, postupy pro jejich vyvolávání, správný postup při zaklínání a sesílání kouzel, při vytváření lektvarů, vyvolávání nadpozemských sil a při tvorbě talismanů.

Hodnota grimoárů a jejich úroveň se pohybuje od prostých lidových žaltárů jako Černé kuře, až po knihy vyšší úrovně, velmi ceněné okultisty, mezi které lze brát například Lemegeton.

Původ slova Grimoár 

Slovo pochází ze starofrancouzského gramaire, které má stejný základ jako dnešní francouzské grammaire, což znamená „gramatika“. Částečným důvodem může být to, že ve vrcholném středověku představovaly „gramatiky“ (knihy popisující skladbu a dikci latinských vět) základ školního a univerzitního vzdělání pod dohledem církve – negramotná většina však jakékoliv neduchovní knihy považovala za magické. Na druhou stranu slovo „gramatika“ znamenalo pro gramotné i negramotné knihu základních instrukcí.

Středověk a renesance 
První grimoáry se objevily v období středověku, vycházely ze starších tradic jako například z Židovské mystiky a tradic pozdní Antiky. Takto je Sefer Raziel ha-Malach (Kniha Anděla Raziela) založena na Sefer ha-Razim (přibližně 4-5. století).

Nejznámější grimoáry z období 13. až 17. století:

 Picatrix - první evropská kniha o magii, přeložená na pokyn španělského krále z arabského originálu ve třináctém století. Do češtiny přeložil Robin Salomon.
 Liber Iuratus známá také jako Honoriova přísežná kniha (13. století)
 Sefer Raziel ha-Malach (13. století)
 Abramelinova magie (Svatá magie mága Abramelina) Abrahama z Wormsu - 1450
 Tajný Turielův grimoár (16. století)
 Knihy okultní filosofie Cornelius Agrippa - 1531
 Magia Innaturalis Dr. Johannes Fausta, nejdůležitější démonologická kniha střední Evropy - 1505
 Klíčky Šalamounovy
 Lemegeton, čili Menší klíčky Šalamounovy (17. století)

Voynichův rukopis 
Voynichův rukopis obsahuje nesrozumitelný text a je obtížně datovatelný, ale může také být označen jako grimoár (15. století).

Grimoáry 18. a 19. století 

Během devatenáctého století docházelo k úpadku a degeneraci dřívějších magických textů, tímto vznikly pro oko současného člověka komické texty a knihy jen vzdáleně podobné svým dřívějším předchůdcům. Důvodem tvoření takovýchto grimoárů byl finanční zisk, protože se především u nejvíce úpadkových textů 6. a 7. Knihy Mojžíšovy a Červeného draka jednalo o velmi prodávané materiály.

Červený drak
 Le Grand Grimoar (Velký Grimoár s Velkým klíčkem Šalamounovým)
 Grimoirium Verum (18. století)
 Černé kuře
 Šestá a sedmá kniha Mojžíšova
 Liber Gaelitus (konec 18. století)

Proti těmto čistě výdělečným slátaninám bojovali francouzští hermetici, především Eliphas Lévi. V pozdním 19. století bylo mnoho dřívějších magických grimoárů (zahrnující Abra-Melinovu magii a Klíčky Šalamounovy) znovu objeveno zednářskými magickými organizacemi jako byly Hermetický řád Zlatého úsvitu a Ordo Templi Orientis.

20. století až současnost 

Ani minulé a toto století nejsou prosta svých magických grimoárů. Moderním grimoárem je Simonův Necronomicon, pojmenovaný po fiktivní knize magie objevující se v příbězích autora H. P. Lovecrafta, a je inspirována Babylonskou mytologií. Wilsonův Necronomicon který je přímo inspirován Lovecraftovým mýtem. Azoëtia Andrew D. Chumbleye je popisována též jako moderní grimoár. Nejrozsáhlejším magickým grimoarem je pak bezesporu Praxe magické evokace hermetika Františka Bardona.

Novopohanská víra Wicca, veřejně se objevující roku 1940, a Gerald Gardner představili Knihu Stínů jako Wiccanský Grimoár.

Představitelem lidového grimoáru je krátký text Spiritus Mysticu vel Panis Animae a Nomina Divina atque Preactiones Mirificae.

Populární kultura 

Termín "grimoár" běžně slouží jako alternativní jméno pro knihu kouzel nebo svazek magických znalostí v mnoha oblastech jako fantasy. Ze všech grimoárů je nejslavnějším Necronomicon, dílo autora H. P. Lovecrafta. Poprvé na něj odkazuje ve svém příběhu "Pes" a později se objevuje v mnoha jeho příbězích. Ostatní autoři jako August Derleth a Clark Ashton Smith také citovali Necronomicon ve svých pracích s Lovecraftovým souhlasem.

Reference

Externí odkazy 
 
 Internetový archiv tajných textů: Grimoáry
Český překlad Picatrixu (Robin Salomon)
 Hermetická Knihovna Magických & Mystických E-Booků
 Magical Athenaeum - kolecke magických PDF složek
 Česká verze stránek Grimoar.cz
 Anglická verze stránek Grimoar.cz
 Stránky zabývající se Necronomiconem a grimoáry z Lovecraftova díla
  
 Časová osa Esoteriky

 
Knihy
Magie