alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Iko Otrin

Iko Otrin (Zemun, 25. 1. 1931. – Ljubljana, 28. 7. 2011), slovenački plesač, baletni pedagog i koreograf.

Biografija 
Završio Srednju baletnu školu u Ljubljani; istodobno apsolvirao studij muzičke historije na Akademiji za glasbo i historije umjetnosti na Filozofskom fakultetu; usavršavao se na Royal Academy of Dancing u Londonu, zatim kod Kurta Joossa (Njemačka) i u SAD. Kao plesač i koreograf bio angažiran u Ljubljani, Novom Sadu i Mariboru (1959-64 i od 1970); uz to se istakao kao odgojitelj mladih plesača, osobito u Baletnom studiju Mariborske opere. Kao plesač istakao se prije svega u ulogama pantomimskog i karakternog značaja. U Ljubljani je predavao ritmiku, povijesne i karakterne plesove te folklor, a u Mariboru klasični balet. Koreografirao je najviše u Mariboru i Novom Sadu, gdje je ujedno bio i šef baleta, a uz to još u Zagrebu, Los Angelesu i dr. Bio je koreograf i Ansambla narodnih igara i pesama Kolo iz Beograda.

Glavne uloge 
 Bog (Andrej Pavlovič Petrov /?/, Stvaranje svijeta)
 Coppelius (Leo Delibes, Kopelija)
 Maćeha (Sergej Sergejevič Prokofjev, Pepeljuga)
 Madge (Herman Severin Løvenskiold, La Sylphide)
 Majka Simona (Louis-Joseph-Ferdinand Herold, La fille mal gardée)
 Sancho Pansa (Ludwig Minkus, Don Kihot)
 Quasimodo (Cesare Pugni, Esmeralda)

Koreografije 
 Baletne patike pripovedaju (Iko Otrin)
 Carmina burana ?
 E=M.C2 (bez muzike)
 Esmeralda, Cesare Pugni 
 Giselle, Adolphe-Charles Adam 
 Kineska priča, Krešimir Baranović 
 Kopelija, Leo Delibes 
 La fille mal gardée, Louis-Joseph-Ferdinand Herold
 La Giara, Alfredo Casella
 La Sylphide, Løvenskiold
 Lepa Vida, Vilko Ukmar 
 Les petits riens, Wolfgang Amadeus Mozart 
 Les Sylphides, Frédéric Chopin
 Mammon, Ernest Krenek 
 Moja draga Klementina, Jacques Ibert
 Ohridska legenda, Stevan Hristić 
 Opojno poletje (Grozdanin kikot), Dane Škerl 
 Pepeljuga, Sergej Sergejevič Prokofjev
 Petja i vuk, Sergej Sergejevič Prokofjev
 Pika Nogavička, Kruno Cipci (?)
 Ples čarovnic, Blaž Arnič 
 Princeza Zlatokosa (Princezna Hyacinta), Oskar Nedbal 
 Prometej 73 (Iko Otrin)
 Stvaranje svijeta, Andrej Pavlovič Petrov
 Sylvia, Leo Delibes
 Vragolanka, ?

 Literatura 

 Leksikon jugoslavenske muzike, Zagreb, 1984.
 Rečnik baleta, Beograd, 1980.
 Muzička enciklopedija (3 Or-Ž)'', Zagreb, 1977.

Slovenski baletani
Slovenski koreografi
Slovenski pedagozi
Jugoslavenski baletani
Jugoslavenski koreografi
Jugoslavenski pedagozi
Baletni koreografi
Biografije, Zemun
Biografije, Ljubljana
Goran Tribuson

Goran Tribuson (Bjelovar, 1948), jedan od najproduktivnijih i najčitanijih hrvatskih proznih pisaca.

Životopis 
Diplomirao je i magistrirao (filmolgija) na Filozofskom fakultetu u Zagrebu.
Kratke priče počinje objavljivati početkom 1970-ih godina 20. stoljeća u prvom valu tzv. fantastičara (Zavjera kartografa i Praška smrt), da bi se postupno opredijelio za žanrovsku prozu. Kritika je odmah uočila Tribusona kao najtipičnijeg predstavnika hrvatskih borgesovaca koji prvi među brojnima u toj struji postiže punu autorsku zrelost. Postupno napušta fantastiku, ali zadržava interes za srednjoeuropsku ikonografiju i težnju prema okultnome, što se očituje u njegovim romanima Snijeg u Heidelbergu, Čuješ li nas, Frido Štern (u cjelokupnom autorovom opusu jednom od najboljih njegovih djela), te Ruskom ruletu. Daljnji i brojni Tribusonovi romani dijele se na autobiografske i generacijski obilježene, mahom s temom iz zavičajnoga Bjelovara te analizom popkulturne mitologije svakidašnjice sedamdesetih godina (Polagana predaja, Povijest pornografije). U tu skupinu spadaju i dvije knjige autobiografskih eseja Rani dani (1977.) i Trava i korov (1999.). Drugi ciklus čine brojni Tribusonovi kriminalistički romani Zavirivanje , Siva zona, Noćna smjena i drugi, kojih je glavni junak bivši policajac Nikola Banić. Tim je romanima, uz one Pavla Pavličića, stvorio opus prihvaćen i od stručne kritike i od najšire čitateljske publike.

Dugogodišnji je urednik u Školskoj knjizi, redoviti je profesor  filmskoga scenarija na Akademiji dramske umjetnosti. Od 2000. godine suradnik je Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti Razreda za književnost, a u lipnju 2008. godine postaje redoviti član Akademije.

Bibliografija

Knjige 
 "Bijesne lisice", roman
 "Čuješ li nas, Frido Štern?", roman
 "Dublja strana zaljeva", roman
 "Klasici na ekranu", zbirka priča
 "Klub obožavatelja", roman
 "Legija stranaca", roman
 "Made in USA", roman
 "Ne dao bog većeg zla", roman
 "Noćna smjena", roman
 "Osmi okular", izbor priča
 "Polagana predaja", roman
 "Potonulo groblje", roman
 "Povijest pornografije", roman
 "Praška smrt", zbirka priča
 "Raj za pse", zbirka priča
 "Rani dani", autobiografski zapisi
 "Ruski rulet", roman
 "Sanatorij", roman
 "Siva zona", roman
 "Snijeg u Heidelbergu", roman
 "Spavaća kola", zbirka priča
 "Trava i korov", autobiografski zapisi 
 "Uzvratni susret", roman
 "Zavirivanje", roman
 "Zavjera kartografa", zbirka priča, 1972. 
 "Zvijezda kabarea", zbirka priča

Filmski scenariji 
 "Crvena prašina"
 "Ne dao bog većeg zla"
 "Potonulo groblje"
 "Srce nije u modi"

Izvor za bibliografiju:
 Goran Tribuson: "Ne dao bog većeg zla", Zagreb, 2002.

Vanjske veze 
 

Hrvatski pisci
T
Biografije, Bjelovar
T
T
T
Authority control
Buffalo Bisons (1879-1885)

Buffalo Bisons je bio američki bejzbol klub iz grada Buffalo u državi New York. Iako je i ranije postojao kao poluamaterski klub, kao njegov početak se obično uzima ulazak u National League 1879. U njoj je ostao do 1885. Bisonsi su domaće utakmice igrali na Riverside Parku (1879-83) i Olympic Parku (1884-85).

Znameniti igrači
 Dan Brouthers
 Bill Crowley
 Davy Force
 Pud Galvin 
 Jim O'Rourke
 Hardy Richardson
 Jack Rowe
 Deacon White

Bivši bejzbol klubovi
Providence Grays

Providence Grays je naziv za nekoliko američkih bejzbol klubova koji su sjedište imali u gradu Providence u državi Rhode Island. 

Od njih je najpoznatiji klub koji je u osam sezona (1878-1885) bio članom National League. Osvojio je dva prvenstva lige - 1879. i 1884. nakon čega je osvojio World Series u srazu s New York Metropolitansima, prvacima rivalske lige American Association. Zbog toga taj klub mnogi smatraju prvim svjetskim klupskim prvakom u bejzbolu u modernom smislu riječi.

Odnos pobjeda i poraza po sezonama

Godina Statistike
1878 - 33-27
1879 - 59-25
1880 - 52-32
1881 - 47-37
1882 - 52-32
1883 - 58-40
1884 - 84-28 * osvojen World Series
1885 - 53-57
 
Domaći teren je bio Messer Street Grounds u četvrti Olneyville. 

Neki historičari bejzbola drže da je Providence Grays bio prvi klub Major League Baseballa koji je u svom sastavu imao crnog, tj. afromaeričkog igrača - Williama Edwarda Whitea. On je bio student Univerziteta Brown koji je odigrao jednu utakmicu za Grayse 21.6. 1879. 

Od 1891. do 1923. je istoimeni klub igrao u nižim ligama, a jedan od njegovih igrača je bio i legendarni Babe Ruth.

Vanjski linkovi 

 The Providence Grays 

Bivši bejzbol klubovi
Harmodije i Aristogiton

Harmodije (grčki: Ἁρμόδιος – oko 530-514 pne.) i Aristogiton (grčki: Ἀριστογείτων – oko 550-514 pne.), poznati su i kao Τυραννόκτονοι (tiranoubice), bili atinski heroji koji su pokušali da ubiju tirane Hiparha i Hipiju, sinove Pizistrata. Ovaj atentat se smatrao činom rođenja atinske demokratije.

Ubistvo 

Pizistrat je postao atinski tiranin 560. pne., po smrti 527/528 nasledili su ga sinovi Hipija i Hiparh (vidi: Pizistratidi). Njihova popularnost je počela da opada kada je Hiparh počeo da zloupotrebljava vlast. 

Hiparh je 514. godine pne. počeo da traži seksualnu vezu od Harmodija, koji je tada imao oko 15 godina i bio je eromenos (mlađi ljubavnik) Aristogitona. Aristogiton je u to vreme imao oko 35 godina i pripadao je jednoj od najstarijih atinskih aristokratskih porodica. 

Seksualna i romantična veza u Atini bila je zaštićena običajima i Hiparhov pokušaj da preotme Hermodija Aristogitonu bio je kršenje pravila. Tukidid o tome kaže da je Aristogiton „bio (Harmodijev) ljubavnik i držao ga je svojim“.

Hermodije je odbio Hiparha i rekao Aristogitonu šta se desilo. Hiparh, kako bi se osvetio, osramoti je Harmodijevu sestru tako što joj je odbio pravo da učestvuje u Panatenejama kao predvodnica procesije (kaneforos), optuživši je da nije nevina.

Aristogiton je sada bio rešeniji na atentat. Nije bilo puno zaverenika iz bezbednosnih razloga. Na dan festivala Hipija je bio u Kerameikosu (jedna od atinskih dema), gde je organizovao procesiju. Harmodije i Aristogiton su bili spremni da napadnu kada su videli jednog od zaverenika da razgovara sa Hipijom i zaključili su da ih je izdao i da će atentat propasti. Nisu imali vremena da obaveštavaju svoje saučesnike, već su susreli Hiparha i ubili ga. Čuvari su Harmodija proboli kopljem i na mestu ga ubili, dok je Aristogiton umro kasnije, pošto su ga zatvorili i mučili s namerom da oda imena saučesnika.

Slavljenje para 

U narednom periodu Harmodije i Aristogiton su smatrani herojima koji su poginuli za slobodu Atine i bili su poznati kao Oslobodioci (ελεύθεροι) i Tiranoubice. Kasniji pisci su govorili da su potomci Hermodija i Aristogitona dobili određene povlastice u Atini. Kako nije poznato da li je Aristogiton zaista imao potomke, a gotovo je sigurno da Harmodije nije, ova tvrđenja su verovatno izmišljena, ali pokazuju status koji su ova dvojica primili posle smrti. 

Na agori je bila podignuta skulpturna grupa, koja je prikazivala Aristogitona i Harmodija, koju je izradio skulptor Antenor. Statua koja je danas sačuvana je rimska kopija grčkog originala.

Način na koji se pisalo o Harmodiju i Aristogitonu ilustruje stav o pederastiji kakav je postojao u Grčkoj. Tukidid i Herodot pominju da su Aristogiton i Harmodije bili ljubavnici, ali to nikako ne komentarišu niti objašnjavaju, valjda očekujući da će čitaoci biti upoznati sa institucijom pederastije i da nema potrebe davati dodatne komentare.

Vidi dalje 

 Atinska pederastija
 Atinska demokratija
 Pizistratidi

Reference 

Antička Grčka
Pederastija u antičkoj Grčkoj
Poznati istopolni parovi
Željko Huber

Željko Huber (1930), nekadašnji dugogodišnji direktor osječkog Vodovoda i čelni čovjek NK Osijek iz vremena velike popularnosti tog kluba, kada su stare tribine Gradskog vrta redovno bile popunjene do posljednjeg mjesta.

Tako se zove i Huberov sin (1960), profesionalni sindikalni povjerenik u Ini, i unuk (1990), učenik Građevinske škole.

Izvori 
 "Tri Željka Hubera", "Glas Slavonije", 85, 26908, 11 - Osijek, 1. VIII. 2005.

Sportski djelatnici
Privrednici
Biografije, Osijek
Zdenko Hudec

Zdenko Hudec, zvani Cufo (Zagreb, 29. V. 1949. - Zagreb, 15. I. 2001), grafički inženjer, dugogodišnji grafički urednik "Sportskih novosti".

Životopis 
Završio je Višu grafičku školu u Zagrebu 1973. godine, a godinu dana potom počeo je raditi u "Sportskim novostima" kao suradnik. Godine 1976. postao je grafički urednik.

On je realizator "glave" (zaglavlja) "Sportskih novosti", onog velikog SN, koje prvo upada u oči kad se u ruke uzmu te novine.

Izvor 
 Vjesnik, 16. I. 2001, str. 5

Hudec, Zdenko
Authority control
Cufo

Cufo, nadimak Zdenka Hudeca (1949-2001), dugogodišnjeg grafičkog urednika "Sportskih novosti".

Nadimci
hr:Cufo
Albertina

Albertina, ženski oblik imena Albert, ima još nekoliko značenja:
 Albertina je biološka stanica koju je za vrijeme Drugog svjetskog rata u Baranji osnovao princ Albrecht i naslov njenog časopisa (prvi i jedini broj objavljen je 1944. godine). Vidi Albertina (biološka stanica). 
 Albertina je grafička zbirka u Beču, Austrija. Vidi Albertina (Beč).
 Albertina je drugo ime bivšeg Königsberg Albertina University, Istočna Pruska 1544-1945).
 Albertina je drugo ime za Royal Library of Belgium (skraćeno: KBR) 
 Albertina je također grad u Brazilu. Vidi Albertina (Brazil).

Povezano 
  
 

Imena
D7

D7, državna cesta u smjeru sjever-jug od graničnog prijelaza (GP) Duboševica (granica Republike Mađarske), preko Belog Manastira, Osijeka i Đakova do graničnog prijelaza Slavonski Šamac (granica Republike Bosne i Hercegovine), dugačka 115,2 km. Dionica od Švajcarnice u Baranji do Čepina u Slavoniji zove se Zapadna obilaznica Osijeka.

Kroz Baranju
U Baranji se na toj cesti nalaze sljedeća naselja: granični prijelaz Duboševica - Kneževo - Branjin Vrh - Beli Manastir - Ciglana Karanac - Kozarac - Čeminac - Švajcarnica - Osijek. Cesta prolazi kroz Branjin Vrh, Beli Manastir (Osječka ulica), Kozarac (Međimurska ulica), Švajcarnicu (dijelom Ulice Dragutina Tadijanovića) i Osijek (između Retfale i Višnjevca, nadvožnjakom premošćujući Ulicu Josipa Jurja Strossmayera).

Kneževo obilazi s istočne strane, Čeminac također, s tim da je u Čemincu uz zapadnu stranu ceste ulica, a uz istočnu stranu šuma, a Dardu sa zapadne strane. Na ulazu u Branjin Vrh iz smjera Kneževa nalazi se most preko Karašice, ispred Švajcarnice željezničko-cestovni prijelazi preko željezničke pruge Mađarboja (Mađarska) - Beli Manastir - Osijek, a na ulazu u Osijek most preko Drave.

Zapadna obilaznica Osijeka 
Sve do izgradnje Zapadne obilaznice Osijeka 2007. godine državna cesta D7 prolazila je kroz Švajcarnicu cijelom dužinom Ulice Dragutina Tadijanovića, potom kroz Dardu, Bilje i Osijek (Biljska cesta, Ulica kneza Trpimira...). Ta dionica danas je županijska cesta Ž4257 - Švajcarnica (D7) – Darda – Bilje – Osijek (D2) (Čvor Trpimirova).

Zapadna obilaznicu Osijeka preusmjerila je tranzitni promet i rasteretila promet u Dardi i Bilju. Planira se i gradnja belomanastirske obilaznice, koja će preusmjeriti tranzitni promet koji dolazi sa sjevera prema zapadu nakon izlaza iz Branjinog Vrha (a prema belomanastirskoj industrijskoj zoni), zaobići Beli Manastir sa zapadne strane i ponovo ga vratiti na D7 kod trafostanice prije ulaza u Beli Manastir s juga.

Ukrštanja 
Državna cesta D7 ukršta se u Baranji s državnim cestama D212 i D517, županijskim cestama Ž4017, Ž4018, Ž4019, Ž4036, Ž4041, Ž4054, Ž4257 i lokalnom cestom L44010.

Izvori 

 Odluka o razvrstavanju javnih cesta u državne ceste, županijske ceste i lokalne ceste (NN 017/2010)
 Openstreetmap.org

D007
Ceste u Baranji
Općina Bilje
Općina Draž
Općina Popovac
Općina Čeminac
Općina Darda
D212

D212, državna cesta u Baranji smjerom jugozapad-sjeveroistok od državne ceste D7, preko Kneževih Vinograda do Batine, Dunava i graničnog prijelaza Batina (granica Republike Srbije), dugačka 22,5 km.

Tok ceste 
Ta se cesta odvaja od državne ceste D7 između Belog Manastira i Kozarca i prolazi pored Karanca i kroz naselja: Kneževi Vinogradi - Suza - Zmajevac - Batina. Prolazi južno od Banske kose, do Kneževih Vinograda ravnicom, a onda njenim južnim padinama, s dosta zavoja, uspona i padova, naročito na ulazu u Suzu, na izlazu iz Zmajevca i na ulazu u Batinu, u koju se ulazi vrlo strmim padom, koji zimi zadaje velike probleme vozačima. Od državne ceste D7 do Kneževih Vinograda cesta D212 prolazi trasom nekadašnje željezničke pruge Beli Manastir - Batina. Taj dio ceste izgrađen je krajem 60-ih godina 20. stoljeća. Kod Karanca, južno od ceste, još uvijek se nalazi zgrada nekadašnje željezničke stanice Karanac (na slici).

"Tenkovska cesta" 
Početkom 90-ih godina 20. stoljeća, za vrijeme nepriznate Republike Srpske Krajine (RSK), a prema ranijim planovima, izgrađena je cesta od Zmajevca do Batine trasom stare željezničke pruge, kojom su izbjegnuti usponi u Zmajevcu i Batini i koja je zimi mnogo sigurnija za promet od postojeće ceste. Zato što je izgrađena "nelegalno", nakon tzv. mirne reintegracije teritorije RSK u ustavno-pravni sustav Republike Hrvatske, ta cesta nije bila "razvrstana" (službeno priznata)
pa je više od 10 godina niko nije održavao tako da je prilično propala. Jedno vrijeme njome je čak bio zabranjen saobraćaj, a kasnije se njome vozilo na "vlastitu odgovornost". U hrvatskim medijima ta se cesta često posprdno naziva "tenkovskom cestom". "Razvrstana" je tek 2008. godine, a upravo se u Zmajevcu gradi rotor na priključku na cestu D212, koji je svih ovih godina bio u katastrofalnom stanju.

Ukrštanja s drugim cestama 
Državna cesta D212 ukršta se s državnom cestom D7, županijskim cestama Ž4018, Ž4037, Ž4042 i lokalnim cestama L44010, L44011, L44018, L44037, L44042.

Daljinar državne ceste D212 (D7 - Kneževi Vinogradi - Batina)

Izvori 

 Odluka o razvrstavanju javnih cesta u državne ceste, županijske ceste i lokalne ceste, Ministarstvo pomorstva, prometa i veza, Zagreb, 6. srpnja 1999.

D212
Ceste u Baranji
D211

D211, državna cesta u Baranji u smjeru sjeverozapad-jugoistok, dugačka 1,947 km, od graničnog prijelaza Baranjsko Petrovo Selo (granica Republike Mađarske) do Baranjskog Petrovog Sela, odnosno do državne ceste D517.

Trasa ceste 
 Kroz Baranjsko Petrovo Selo ta cesta prolazi dijelom Kolodvorske ulice, odn. tako završava i spaja se s državnom cestom D517.
 Nastavak te ceste u Mađarskoj vodi do Beremenda i Nađharšanja, a onda dalje prema Šiklošu ili Vilanju.
 Uz južnu stranu ceste, prije ulaza u Baranjsko Petrovo Selo, nalazi se petaračko groblje, a odmah do njega, bliže selu i nakon kraka Kolodvorske ulice prema jugu, Skupna grobnica palih boraca Bolmanske bitke.
 Sa sjeverne strane ceste, nakon ulaska u selo, nalazi se lovački dom i zgrada koja je nekad bila željeznička stanica na pruzi Beli Manastir - Baranjsko Petrovo Selo.
 Godine 2017. cesta je u cijelosti obnovljena, a procijenjena vrijednost radova iznosila je 5,5 milijuna kuna.

Galerija

Izvori i vanjske veze 

 Baranjske ceste
 Baranjska građa

D211
Ceste u Baranji
Općina Petlovac
Državni put

Državni put ili nacionalni put je klasifikacija puta koja se rabi u brojnim državama svijeta, uz specifičnu oznaku. Najčešće se radi o putevima velike dužine ili značaja, a mogu uključivati obične puteve, brze putove ili autoputeve.

Hrvatska 

U Hrvatskoj, državna cesta je javna cesta koja povezuje cjelokupni teritorij Republike Hrvatske i povezuje ga s mrežom glavnih europskih cesta. Prema podacima iz 1999. godine, u Hrvatskoj postoje 163 državne ceste ukupne duljine od 7422.9 kilometara. Označene su jednoznamenkastim, dvoznamenkastim i troznamenkastim brojevima, koji su ispisani i na malim tablama uz ceste i na autokartama. U izvoru iz koga je preuzet ovaj popis ceste su označene samo brojevima, ali su u opisima cesta druge državne ceste označene slovom D + broj. Na taj su način označene i u Leksikonu naselja Hrvatske. Zato su takve oznake preuzete i u ovu Wikipediju.

Vrste cesta
D517

D517, državna cesta u Baranji i Slavoniji u smjeru istok-zapad pa sjever-jug. Vodi od državne ceste D7 (Beli Manastir), preko Petlovca, Baranjskog Petrovog Sela, Belišća i spoja s državnom cestom D34 na području grada Valpova do državne ceste D2 u Koški. Dugačka je 43,7 km.

U Baranji cesta prolazi južno od naselja Širine (između Belog Manastira i Petlovca), sjeverno od naselja Majške Međe (između Bolmanskog spomenika i B. P. Sela i zapadno od naselja Novi Bezdan (između B. P. Sela i Belišća).

Trasa ceste 
 U Belom Manastiru prolazi Ulicom kralja Petra Svačića (Betonska ulica), dijelom Trga slobode, Ulicom Imre Nagya i Ulicom Bele Bartoka, u Petlovcu Ulicom Zvonka Brkića, dijelom Ulice Rade Končara i Ulicom Josipa Kraša, a u B. P. Selu dijelom Kolodvorske ulice (gdje se spaja s državnom cestom D211) i Glavnom ulicom.
 U Belom Manastiru, između ulica Imre Nagya i Bele Bartoka, prolazi podvožnjakom ispod željezničke pruge Mađarboja (Mađarska) - Beli Manastir - Osijek (taj podvožnjak Belomanastirci obično nazivaju Tunelom).
 Između Belog Manastira i Širina prelazi preko nadvožnjaka u čvorištu "Beli Manastir" na dionici Autoceste A5 (granica R. Mađarske – Beli Manastir - Osijek).
 Sjeveroistočno od Belišća prelazi Dravu Mostom 107. brigade HV "R", a u Belišću se nastavlja Ulicom kralja Tomislava, Ulicom kardinala Alojzija Stepinca te dijelom Ulice bana Josipa Jelačića. Na kraju te ulice prelazi preko rijeke Karašice, ulazi na područje grada Valpova, prolazi dijelom Ulice Matije Gupca i spaja se s državnom cestom D34 (Slatina - Donji Miholjac - Josipovac).
 Valpovačkom obilaznicom dijeli trasu sa D34, od koje se odvaja južno od Valpova. Cesta prolazi južno od Marjančaca, a kroz Ivanovce Ulicom Petra Preradovića i Ulicom Ljudevita Gaja, kroz Zelčin Ulicom oslobođenja i kroz Harkanovce Ulicom Matije Gupca.
U Koški prolazi Ulicom Josipa Kozarca i završava na Trgu dr. Franje Tuđmana gdje se spaja sa državnom cestom D2.

Izgled ceste 
Iako prolazi ravničarskim krajem, cesta D517 ima nekoliko blagih (kod Širina, ispred Petlovca, kod Bolmanskog spomenika) i nekoliko oštrih zavoja (od 90 stupnjeva): na ulazu u Petlovac i na izlazu iz Petlovca, u B. P. Selu i na izlazu iz B. P. Sela. I blaži zavoji nastali su ublažavanjem dvostrukih oštrih zavoja početkom 70-ih godina 20. stoljeća kad je prvi put asfaltirana od Belog Manastira do B. P. Sela. Ti oštri zavoji nastali su kad je cesta građena jer je probijana rubovima tadašnjih njiva.

Krajem 2005. i početkom 2006. godine temeljito je rekonstruirana, proširena i opremljena svom potrebnom signalizacijom.

Ukrštanja 
Državna cesta D517 ukršta se s državnim cestama D7, D211, D34 i D2, županijskim cestama Ž4293, Ž4034, Ž4041, Ž4040, Ž4033, Ž4050, Ž4051, Ž4059, Ž4052, Ž4060 i Ž4103 i lokalnim cestama L44007, L44030, L44026, L44027, L44029, L44052, L44023 i L44020.

Galerija

Izvori i vanjske veze 

 Baranjska građa
 Baranjske ceste

D517
Ceste u Baranji
Općina Petlovac
Općina Jagodnjak
Belišće
Građevine u Valpovu
Feldmaršal

Feldmaršal (njem. Feldmarschall), najviši vojnički čin u mnogim zemljama, vrhovni zapovjednik vojske, vojskovođa, maršal; (negdje i generalfeldmaršal). Najviši čin u oružanim snagama Velike Britanije (engl. field marshal), uveden 1736. godine, odgovara činu maršala. U Njemačkoj ustanovljen u XVI. stoljeću, a kasnije ga usvajaju Austrija i 1700. godine Rusija (ruski: генералфельдмаршал; čitaj generalfeljdmaršal). Drugi najviši čin u francuskoj armiji.

Krleža često spominje i čin feldmaršallajtnant (njem. Feldmarschallleutnant) kao jedan od najviših (generalskih) činova u nekadašnjoj austrougarskoj vojsci, podvojvoda, podmaršal, zamjenik vojskovođe. Vujaklija u svom rječniku navodi oblik feldmaršal-lojtnant (njem. Feldmarschall-leutnant). Po Željku Bujasu riječi feldmaršal u američkom engleskom odgovara izraz five-star general.

Godine 1693. princ Eugen Savojski postao je feldmaršal austrijske vojske. Još neki feldmaršali: njemački Johannes Blaskowitz (1883-1948), Paul von Beneckendorf und von Hindenburg (1847-1934), Wilhelm Keitel (general-feldmaršal; 1882-1946), Walther von Reichenau (1884-1942), Erwin Rommel (1891-1944); austrijski Johann Joseph Radetzky (1766-1858); britanski Bernard Law Montgomery (1887-1976)...

Izvori: 
 Bratoljub Klaić: "Rječnik stranih riječi", Zagreb, 1978.
 Milan Vujaklija: "Leksikon stranih reči i izraza", Beograd, 1991.
 "Vojni leksikon", Beograd, 1981.
 Opća enciklopedija JLZ, Zagreb, 1977-1982.
 "Советский енциклопедический словарь", 1990.
 "Webster's Encyclopedic Unabridged Dictionary of the English Language", 1989.
 Željko Bujas: "Hrvatsko ili srpsko-engleski enciklopedijski rječnik" (A-Lj), Zagreb, 1983.

Vojni činovi

bs:Feldmaršal
John Montgomery Ward

John Montgomery Ward (3. 3. 1860. – 4. 3. 1925.) bio je američki profesionalni bejzbolski pitcher, shortstop i menadžer iz 19. vijeka. Iako su ga kasnije generacije poznavale pod nadimkom Monte, suvremenicima je bio poznatiji pod pravim imenom.

Ward je rođen u mjestu Bellefonte u državi Pennsylvania. Profesionalni debi je imao kao 18-godišnjak u klubu Providence Grays godine 1878. gdje se istakao izvrsnim bacanjem i niskim ERA. Ward je bio još bolji sljedeće sezone i mnogi mu pripisuju činjenicu da je taj klub godine 1879. osvojio prvenstvo National League. Ward je nastavio s izvrsnim igrama, a 1883. je iz Graysa prešao u New York Gothams. Godinu dana kasnije je u tom klubu od pitchera postao obični igrač. 

Godine 1885. je Ward zajedno s Nedom Hanlonom formirao The Brotherhood of Professional Baseball Players - prvi sindikat igrača bejzbola u američkoj historiji. Taj se sindikat uspješno borio protiv tzv. rezervnu klauzulu koju su klubovi nametali igračima nastojeći ih vezati za sebe u ugovorima. Nekoliko godina kasnije je vodio novu pobunu igrača, koja je eskalirala stvaranjem nove lige Players League, te Wardovom pristupanju klubu Brooklyn Ward's Wonders. Liga se održala tek godinu dana, a Ward je nakon toga pristupio Brooklyn Grooms za koje je igrao 1891. i 1892. Posljednje dvije sezone - 1893. i 1894. - Ward je igrao za New York Giants.

Tokom karijere je kao udarač ukupno 1408 runova, 26 home runova, 867 RBI i prosjek .275. 

Osim kao igrač, Ward se istakao i kao menadžer. Ukupno je imao 412 pobjeda i 320 poraza.

Nakon završetka karijere u bejzbolu, Ward je otvorio advokatsku kancelariju te se istakao zastupanjem igrača protiv National Leaguea. Kasnije je neko vrijeme predsjendik Boston Bravesa, a godine 1914. i kratkotrajne Federalne lige.

Godine 1964. je uvršten u bejzbolsku Halu slavnih.

Eksterni linkovi 
 Baseball Hall of Fame 
 
 Who Was Baseball's Most Interesting Character? Monte Ward by Mike Attiyeh 
 Box score for Ward's perfect game
 The Deadball Era
 
 Base-Ball: How to Become a Player, by John M. Ward, 1888, from Project Gutenberg

Američki igrači bejzbola
Bejzbol menadžeri
Američki pravnici
Američki aktivisti
Sindikalni aktivisti
Baseball Hall of Fame
Authority control
Messer Street Grounds

Messer Street Grounds (također poznat kao Messer Park i Messer Field) bilo je nekadašnje bejzbolsko igralište u Providenceu, gradu u američkoj državi Rhode Island. Bilo je domaći teren za Providence Grays, znameniti klub koji se natjecao u National Leagueu od 1878 do 1885.

Igralište je sagrađeno u zapadnom dijelu grada u prvih nekoliko mjeseci 1878. godine, nakon što su Graysi bili primljeni u ligu. Svečano je otvoreno 1.5. 1878. kada se na igralištu okupilo oko 5500 ljudi. Suvremenici su bili impresionirani njegovim dizajnom kao i tehničkim inovacijama koje su Messer Street Grounds činile jednim od najsuvremenijih sportskih stadiona onog doba. 

Godine 1884. stadion je renoviran, uključujući mehanički semafor koji je pokazivao telegrafom primljene rezultate utakmica iz obližnjeg Bostona. 

Međutim, nakon što je Providence Grays ispao iz National Leaguea, novi nižerazredni Providence Grays nisu mogli opravdati troškove održavanja. Igralište je 1887. godine prodano i srušeno, a na njenom mjestu sagrađene kuće.

Sportski objekti u SAD
Bejzbol stadioni
Rhode Island
King Kelly

Michael Joseph "King" Kelly (31. 12. 1857 - 8. 11. 1894.) bio je američki vrhunski bejzbol igrač s kraja 19. vijeka i jedna od najvećih sportskih zvijezda svog vremena. Često mu pripisuju populariziranje hit and run stil igre, a bio je poznat i po čestim uklizavanjima. Godine 1893. mu je posvećena popularna pjesma "Slide Kelly, Slide", a godine 1927. i igrani film s istim naslovom.

Kelly je rođen u gradu Troy u državi New York. Kelly je godine 1878. za Cincinnati Reds, ali je zbijzeda postao igrajući za Chicago White Stockings od 1880. do 1886. S Kellyjem u svom timu White Stockingsi osvojili pet prvenstava.

Kellyjevi izvrsni rezultati su se nakon sezone 1886. pretočili u jedan od najlegendarnijih transfera u historiji profesionalnog bejzbola, kada je Kelly prodan Boston Beaneatersima za tada basnoslovnu svotu od 10,000 $. Kelly je nastavio s izvrsnim igrama i za Beaneaterse, kod kojih je ostao sve do 1890. kada se priključio Boston Redsima, klubu u novoformirannoj i kratkotrajnoj Players League 1890. godine. Tamo je kao igrač i menadžer Redsima pomogao da osvoje prvenstvo.

Godine 1891. Kelly je bio menadžer tima Cincinnati Porkers.

Kelly se iz sporta povukao 1893. ukupno napravivši 1357 runova, 69 home runova, 950 RBI, i prosjek .308 u karijeri.

Iste je godine snimljena gramofonska ploča s pjesmom kojoj je naslov dao poklič navijača "Slide Kelly Slide!". Mnogi je historičari smatraju prvom pločom u historiji pop muzike.

Već prije toga je Kelly pokazao sklonost ka maksimalnoj eksploataciji svoje slave, pa se smatra jednim od prvih igrača koji je popularizirao davanje autograma. Također je napisao i knjigu Play Ball, koja se smatra prvom autobiografijom jednog igrača bejzbola.

Kao i mnoge sportske megazvijezde u godinama koje će doći, Kelly je bio sklon ekscesima i ekscentričnom ponašanju. U javnost je često odlazio praćen majmunom i japanskim sobarom, a bila je legendarna njegova sklonost piću, zbog koje su često morali odgađati utakmice.

Nakon završetka sportske karijere, namjeravao je započeti karijeru u vodviljima. U jesen 1894. se tako na putu u Bostonu prehladio, a poslije se ta prehlada razvila u upalu pluća. Dok su vozili u bolnicu, pao je s nosila i to prokomentirao s riječima: Ovo mi je posljednje uklizavanje." Umro je tri dana kasnije.

Godine 1945. je ušao u bejzbolsku Halu slavnih.

Vanjske veze 
 Baseball Hall of Fame

Reference 

3. Appel, Marty;  Slide,Kelly,Slide  1996, Scarecrow Press . Winner Casey Award, Baseball Book of the Year.

Problemi
Kelly, King
Kelly, King
Kelly, King
Cleveland Blues (NL)

Cleveland Blues je bio američki profesionalni bejzbol iz Clevelanda koji se natjecao u National Leagueu od 1879. do 1884.

Vanjske veze 
 Cleveland Blues team index - Baseball-Reference.com

Bivši bejzbol klubovi
Troy Trojans

Sportski timovi Univerziteta Troy također koriste naziv Trojans. Za tamošnji program footballa , v. Troy Trojans (football).

Troy Trojans je bio američki profesionalni bejzbol klub iz grada Troy u državi New York, koji se natjecao u National Leagueu četiri sezone od 1879. do 1882.

Domaće utakmice su se igrale na terenima Putnam Grounds (1879), Haymakers' Grounds (1880-1881), i Troy Ball Clubs Grounds (1882).

Igrači Trojansa su uključivali buduće članove Hale Slavnih kao što su Dan Brouthers, Roger Connor, Buck Ewing, Tim Keefe i Mickey Welch.

Klub je ukupno imao 131 pobjeda i 194 poraza. Raspustio se nakon sezone 1882.

Vanjski linkovi 
 Baseball-Reference.com
 Everything2

Bivši bejzbol klubovi
Habana (bejzbol klub)

Habana club je bio jedan najstarijih i najuglednijih kubanskih bejzbol klubova. Osnovan je u Havani godine 1878. i ušao je u staru Kubansku ligu. Za vrijeme postojanja lige (1878-1961) Habana je bio jedini klub koji je sudjelovao svake sezone. Kroz historiju su njegovi igrači bili poznati pod nadimkom Crveni; kasnije su promijenili ime u Leones ili Lavovi. Bili su poznati po tradicionalnom suparništvu s klubom Almendares.

Literatura

Vanjski linkovi 
 Cuban Baseball Hall of Fame
 Cuban Baseball site

Bivši bejzbol klubovi
Almendares (bejzbol klub)

Almendares club je jedan od najstarijih i najuglednijih kubanskih bejzbol klubova. Osnovan je godine 1878. u distriktu Almendares, koji je tada bio predgrađe Havane. Almendares je postao jedan od najuspješnijih klubova u staroj Kubanskoj ligi koja je djelovala do 1961. Njegovi igrači su bili poznati pod nadimkom Plavi; kasnije su preuzeli nadimak Alacranes ili Škorpioni. Poznati su bili po suparništvu s klubom Habana.

Bivši bejzbol klubovi
Kubanska liga

Kubanska liga bila je jedna od najranijih i najdugotrajnijih profesionalnih bejzbol liga na svijetu, a djelovala je na Kubi od 1878. do 1961. 

Njena specifičnost je bila igra u zimskim mjesecima, pa se, pogotovo u američkim medijima, nazivala "Kubanskom zimskom ligom". Po broju klubova je to bila relativno mala liga, s najviše 3-5 klubova, uvijek sa središtem u Havani, iako su u njoj ponekad sudjelovali i klubovi iz udaljenijeg Matanzasa i Santa Clare. 

Važan događaj za historiju lige, a i bejzbola općeniti, bila je odluka da se liga rasno integrira godine 1900. odnosno dozvoli crnim igračima da igraju zajedno s bijelcima. To je omogućilo ne samo bolju kvalitetu igre, nego početkom 20. vijeka omogućilo i mnogim crnim igračima iz SAD, dotada ograničenim na crnačke lige da se natječu pred širom publikom. Sama Kuba je, pak, razvila vlastite velike zvijezde kao što su José Méndez, Cristóbal Torriente, Adolfo Luque, and Martín Dihigo. 

Godine 1947. Kubanska liga je potpisala sporazum s Major League Baseballom prema kome je trebala služiti za razvoj igrača. Međutim, nakon kubanske revolucije 1959. godine postojanje profesionalne lige s bliskim vezama s SAD je politički i ideološki bilo neprihvatljivo za komunističku vladu Fidela Castra. Dekretom u martu 1961. Kubanska liga je ukinuta i zamijenjena amaterskom Kubanskom nacionalnom ligom.

Historija bejzbola
Jekaterinburg

Ekaterinburg ili Jekaterinburg (ruski: Екатеринбу́рг) je grad u Rusiji u istočnom podnožju planinskog lanca Ural, oko 1.700 km istočno od 
Moskve. 

Upravno je središte Sverdlovske oblasti.

Broj stanovnika: 1.400.000 stanovnika.

Grad se od 1924. do 1991. zvao Sverdlovsk (Свердло́вск) po sovjetskom revolucionaru i političaru Jakovu Sverdlovu. Za vrijeme ruskog građanskog rata boljševici su 17. srpnja 1918. u Ekaterinburgu strijeljali posljednjeg ruskog cara Nikole II. i njegovu obitelj. U okolici grada je rođen Boris Jeljcin, prvi predsjednik postsovjetske Rusije, koji je ovdje započeo svoju političku karijeru.

Gradovi u Sverdlovskoj oblasti
5. 9.

Dani - Godine
prethodni dan - sledeći dan

5. rujna/septembra (5. 9.) je 248. dan godine po gregorijanskom kalendaru (249. u prijestupnoj godini).
Do kraja godine ima još 117 dana.

Događaji 
 
 
 

 1774. — U Philadelphiji je počeo prvi kontinentalni kongres sjevernoameričkih kolonija Velike Britanije na kojem su izaslanici učvrstili odbijanje londonskoga carinskog zakona i pozvali na nastavak bojkota britanske robe. Takvi će odnosi dovesti 1775. godine do početka američkog rata za neovisnost.
 
 

 1864. — Flote Velike Britanije, Francuske i Holandije napale Japance u tjesnacu Shimonoseki, za odmazdu zbog odluke Japana da zatvori svoje luke i istjera strance.
 1866. — Na otvorenju (blagoslovu) nove berlinske sinagoge sudjelovao je pruski premijer Otto von Bismarck. Građevina je podignuta prema uzoru na maursku arhitekturu i mogla je primiti 3000 vjernika, a predstavljala je izraz židovske samosvijesti u tzv. doba utemeljenja Njemačke.

 

 1972. — Upad palestinskih terorista iz organizacije Crni rujan u olimpijsko selo, tijekom održavanja Olimpijskih igara u Münchenu, ubojstvo dvojice izraelskih sportaša i početak krvave talačke krize.
 
.

 1980. — U Švicarskoj je pušten u promet najduži tunel na svijetu, 16,3 kilometara dugačak put kroz alpski masiv St. Gotthard. Tom betonskom cijevi putovanje sa sjevera Švicarske prema jugu skraćeno je oko dva sata.
 
 

 
 

.

Rođenja 
 1638. — Luj XIV., francuski kralj († 1715.). 
 1745. — Mihail Kutuzov, ruski general-feldmaršal († 1813.). 

 1857. — Konstantin Eduardovič Ciolkovski, ruski fizičar (†1935.).
 1912. — John Cage, američki kompozitor.
 1944. — Dario Bellezza, italijanski pesnik i pisac.
 1946. — Freddie Mercury, britanski pjevač (Queen), († 1991.).
 1951. — Paul Breitner, njemački nogometni reprezentativac. 
 1951. — Michael Keaton, američki glumac.

 1966. — Milinko Pantić, bivši srpski nogometaš i trener.
 1967. — Matthias Sammer, njemački nogometni reprezentativac i trener.
 1967. — Nikola Kojo, poznati srpski glumac.
 1969. — Leonardo, brazilski nogometni reprezentativac i trener. 
 1969. — Predrag Smiljković, srpski glumac. 
 
 1977. — Joseba Etxeberria, španjolski nogometaš. 
 
 1977. — Tena Štivičić, hrvatska dramatičarka. 

 1979. — John Carew, norveški nogometaš, gambijskog porijekla. 
 
 1981. — Filippo Volandri, talijanski tenisač. 

 1982. — Roko Karanušić, hrvatski tenisač. 
 1985. — Dario Jertec, hrvatski nogometaš. 
.

Smrti 
 1849. — Antun Nemčić, hrvatski književnik (* 1816.).
 1857. — Auguste Comte, francuski matematičar i filozof (* 1798.).
 1911. — Petar Arkadijevič Stolipin, ruski premijer.(*1815).
 1991. — Željko Sabol, hrvatski književnik (* 1941.).
 1997. — Majka Terezija, časna sestra albanskog porijekla (* 1910.).
.

Blagdani 

  Sveti sveštenomučenik Irinej; Sveti mučenik Lup (Odanije Uspenija) 
.

Vidi takođe: Godišnji kalendar - Dnevni kalendar

Dani u godini
Pop Snyder

Charles N. "Pop" Snyder (Washington, 6.10. 1854 - 29.10. [[1924].]) je bio američki profesionalni bejzbol catcher i manager.

Karijeru je zapiočeo u prvoj profesionalnoj ligi the National Association gdje je igrao za Washington Blue Legs, Baltimore Canaries i Philadelphia Whites. 

Kada je liga propala, u novoj ligi National League se priključio klubu Louisville Grays. Nakon dvije godine se priključio klubu Boston Red Caps i s njima osvojio prvenstvo NL pennant u sezoni 1878. 

Godine 1882. je prešao u Cincinnati Red Stockings u novostvorenoj ligi American Association, i s njima kao igrač-menadžer osvojio prvenstvo. 

Od goine 1887. je igrao u Cleveland Blues, ali je njegova igra postajala sve slabija. Zbog osjećaja zapostavljenosti od kluba godine 1890. je napustio Blues i priključio se Cleveland Infantsima u kratkotrajno ligui Players League. Godine 1891. se u dobi od 36 godina kao igrač-menadžer priključio klubu Washington Statesmen, a iste godine konačno povukao iz bejzbola.

Vanjski linkovi 
 Baseball-Reference.com - career playing statistics and managing record

Snyder, Pop
Snyder, Pop
Silver Flint

Frank Sylvester Flint (3.8. 1855 - 14.1. 1892.) bio je američki profesionalni bejzbol catcher iz 19. vijeka.

Profesionalnu karijeru je započeo s 19 godina u klubu St. Louis Red Stockings, tada u ligi poznatoj kao National Association. Nešto kasnije se u National Leagueu priključio Indianapolis Bluesu, a potom Chicago White Stockings 1879. gdje je ostao do kraja karijere. S Capom Ansonom je pobekad služio i kao menadžer.

Osim po igrama, bio je i poznat sklonosti pijančevanju, čemu mnogi pripisuju njegovu smrt u dobi od 36 godina.

Literatura 

Flint, Silver
Flint, Silver
William Edward White

William Edward White (1860-?) je bio američki igrač bejzbola koji je kao zamjena odigrao jednu utakmicu za profesionalni klub Providence Grays 21.6. 1879. 

White je u to vrijeme bio student Univerziteta Brown te igrao za univerzitetski tim. Klub ga je uzeo kao zamjenu ozlijeđenom prvom basemanu Joeu Startu. Prilikom utakmice je od 4 zamaha palicom loptu pogodio jednom te postigao run. Klub je pobijedio s 5-3, a u sljedećoj utakmici je Whiteovo mjesto preuzeo "Orator Jim" O'Rourke

Nedavna istraživanja organizacije Society for American Baseball Research (SABR) navode kako je White bio prvi crnac koji je zaigrao u Major League Baseballu, pet godina prije daleko poznatijeg Mosesa Fleetwooda Walkera.

Istraživanje sugerira kako je White bio vanbračni sin Andrewa Jacksona Whitea, vlasnika plantaže u gradu Milner u Georgiji te njegove crne ropkinje po imenu Hannah. Godine 1870. popis je naveo Whitea kao 9-godišnje mulata, odnosno jedno od troje djece Hannah White. A.J. White je godine 1877. oporukom svo troje djece priznao kao svoju i ostavio novac za školovanje na Sjeveru.

Prema popisima iz 1900. i 1910. White je živio u Chicagu i radio kao knjigovođa, ali mu je kao rasa navedena bijela. Godine 1920. je pak, naveden u Rhode Islandu kao crnac, iako nije jasno da li je riječ o istom čovjeku. Nedoumice su najvjerojatnije posljedica prakse mulata u tadašnjoj rasističkoj Americi da se, kada je god to moguće, pokušaju predstaviti kao bijelci, odnosno sakriti svoje crnačko porijeklo.

Literatura 
 The Providence Journal, February 15, 2004: "Who was the first black man to play in the major leagues?"
 ESPN.com, January 30, 2004 "Was William Edward White really first?"

White, William Edward
White, William Edward
Curry Foley

Charles Joseph "Curry" Foley (Milltown, Irska, 16.1. 1856 - Boston, 20.10. 1898.) bio je američki ljevoruki bejzbol igrač irskog porijekla koji je kao pitcher, outfielder i prvi baseman igrao u klubovima National Leaguea kao što su Boston Red Caps (1879-80) i Buffalo Bisons (1881-83). 

Profesuionana karijera je Foleyu trajala šest sezona. Igrao je 337 utakmica - kao udarač je imao prosjek .286 (373-for-1305) sa šest home runova, 128 RBI, 192 runova, 57 doubleova i 12 triplea. Kao pitcher je imao omjer pobjeda i poraza 27-27 s 127 strikeouta i 3.54 ERA u 442 izmjene.

25.5. 1882, Foley je postao prvi igrač MLB koji je pogađao lopte u ciklusu.

V. također 
 Udaranje u krugu

Vanjske veze 
 Page at Baseball Reference

Foley, Curry
Marshalltown, Iowa

Marshalltown je grad u Okrugu Marshall američke države Iowa. Predstavlja sjedište okruga Okruga Marshall kao i Marshalltown Community Collegea. Po popisu stanovništva iz 2010. u njemu je živelo 27.552 stanovnika.

Demografija 
Prema popisu stanovništva iz 2010. u gradu je živelo 27.552 stanovnika, što je 1.543 (5,9%) stanovnika više nego 2000. godine.

Znameniti ljudi 
 Cap Anson, igrač bejzbola
 Jean Seberg, glumica

Reference

Literatura

Vidi još 

 Spisak gradova u SAD po broju stanovnika
 Najveći gradovi u SAD po decenijama
 Spisak saveznih država i teritorija SAD po broju stanovnika
 Sjedinjene Američke Države
 Amerikanci (nacija)
 Historija Sjedinjenih Američkih Država

Vanjske veze 

 Mtowntalk.com Marshalltown messageboard and photo album
 Marshalltown official website
 Marshalltown area Chamber of Commerce
 Times-Republican official website
 Census Data

Gradovi u Ajovi
Fred Goldsmith

Fredrick Ernest Goldsmith (New Haven, Connecticut, 15.5. 1852, - Berkley, Michigan, 28.3. 1939.) bio je američki bejzbol pitcher iz 19. vijeka. 

Goldsmith je na vrhuncu svoje karijere bio visok 183 cm i težak 80 kg. Profesionalnu karijeru je započeo u New Haven Havensima u National Associationu. Potom je 1876. otišao u Kanadu gdje se pridružio legendarnom klubu London Tecumsehs koji je osvojio prvenstvo lige International Association. 

Godine 1879. se priključio klubu Troy Trojans u National Leagueu. Potom je pet sezona proveo u Chicago White Stockingsima pod Capom Ansonom. Karijeru je 1884. završio u klubu [Baltimore Orioles] u okviru lige American Association.

Krajem 1930-ih, nedugo prije Goldsmithove smrti, pojavila se kontroverza oko toga da li je Goldsmith ili Candy Cummings pronalazač tehnike bacanja zvane curveball. Goldsmith je umro nedugo nakon što je MLB odlučila u prilog Cummingsa, davši mu mjesto u bejzbolskoj Hali slavnih.

Vanjske veze 

 Baseball-Reference.com
 Twenty-Wins-Plus Club, National League pitchers, 1876-1889
 Goldsmith Dies Insisting He Invented Curveball
 Cummings lands in the Hall of Fame for "his" invention the year Goldsmith dies (1939)
 The International Association and Fred Goldsmith 
 The 1877 Rochesters of the International Association

Literatura 
 Bill Stern's Favorite Baseball Stories by Bill Stern, (Blue Ribbon Books, Garden City, New York, 1949). 
 Fred Goldsmith Invented The Curve Ball by Howard Broughton, Assistant Sports Editor, The London Free Press, June 21, 1939.
 Nick Altrock Is Here For Today by Howard Broughton, The London Free Press, August 2, 1938.
 Cheering for the Home Team: The Story of Baseball in Canada by William Humber, (The Boston Mills Press, 1983).
 Old Time Baseball and the London Tecumsehs of the late 1870s by Les Bronson, a recorded (and later transcribed) talk given to the London & Middlesex Historical Society on February 15, 1972. Available in the London Room of the London Public Library, Main Branch.
 Some Baseball History, Both Amateur and Professional, in the City of London, Synopsis of Tecumsehs, the Renowned Champions of Early Days by Frank Adams, for 58 years a member of The London Advertiser staff, pages 214-217 of The Canadian Science Digest, March, 1938, published monthly in London, Ontario, Canada, by Walter Venner.

Problemi
Goldsmith, Fred
Springfield, Massachusetts

Springfield je grad u američkoj državi Massachusetts. Predstavlja sjedište Okruga Hampden. Prema popisu iz 2000. godine grad je imao 152.082 stanovnika. To je treći najveći grad u Massachusettsu i četvrti po veličini u Novoj Engleskoj (iza Bostona, Providencea i Worcestera). Prema procjeni od 1.7. 2003. u Springfieldu je živjelo 152.157 stanovnika. Springfield je poznat po dva nadimka Grad domova i Grad prvih.

Springfield je najveći (i najranije sagrađen) grad po imenu Springfield u SAD. Također je najveći grad na rijeci Connecticut i najveći grad u Zapadnom Massachusettsu odnosno Pionirskoj dolini. Predstavlja dom Košarkaške Hale slavnih i hokejaškog kluba Springfield Falcons.

Poznat je i po znamenitim ličnostima kao što je Theodore Geisel, poznatiji kao Dr. Seuss, te kao rodno mjesto popularnog američkog sporta zvanog košarka, izumljenog od Jamesa Naismitha na Springfield Collegeu.

Ekonomski i kulturno je vezan s Hartfordom, a regija Springfield-Hartford čini tzv. Koridor znanja Nove Engleske zbog druge najveće koncentracije akademskih institucija u Novoj Engleskoj.

Springfield je u 19. i 20. vijeku bio poznat po znamenitoj oružarnici gdje su se proizvodile springfieldske puške.

Demografija 
Prema popisu stanovništva iz 2010. u gradu je živelo 153.060 stanovnika, što je 978 (0,6%) stanovnika više nego 2000. godine.

Reference

Literatura

Vidi još 

 Spisak gradova u SAD po broju stanovnika
 Najveći gradovi u SAD po decenijama
 Spisak saveznih država i teritorija SAD po broju stanovnika
 Sjedinjene Američke Države
 Amerikanci (nacija)
 Historija Sjedinjenih Američkih Država

Vanjske veze 

 City of Springfield, Massachusetts Official city website.
 Springfield museums 
 Pioneer Valley Transit Authority Area Transit website.
 Springfield, Massachusetts Zip Code Maps 
 The Valley Advocate (local weekly alternative newspaper)
 Baystate Objectivist (Valley media personality Tommy Devine)
 Urban Compass (local city blog) plus its first home
 Western Mass Politics & Insight (local politics blog)
 Knowledge Corridor Official website

Gradovi u Masačusetsu
Velečasni

Velečasni (kratica vlč.), počasni naslov svećenika u Katoličkoj crkvi; naslov pri obraćanju rimokatoličkom svećeniku i pri njegovom spominjanju.

U raznim jezicima 
Kao epitet odn. atribut ili u samostalnoj upotrebi riječ se koristi u hrvatskom i u njemu bliskim jezicima (srpskom, bosanskom, crnogorskom). U slovenskom jeziku odgovara mu riječ velečastiti, u engleskom reverend, a u njemačkom Hochwürden.

Vidi još i 
 Počasni naslovi u Katoličkoj crkvi
 Arhat
 Christopher Lloyd
 Mister Rogers
 The Life and Times of Judge Roy Bean

Vanjske poveznice 
 Velečasni Zlatko Sudac

Katoličanstvo
Titule