alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Pányok

Pányok község Borsod-Abaúj-Zemplén vármegye Gönci járásában.

Fekvése 
A Hernád folyó közelében fekszik, a Zempléni-hegységnyugati lábainál, a megyeszékhely Miskolctól 74 kilométerre északkeletre.

A közvetlenül határos települések: észak felől Kéked, dél felől Telkibánya, nyugat felől pedig Abaújvár. Kelet felől Füzérhez tartozó lakatlan, erdős külterületek határolják, a két település azonban távol esik egymástól. A legközelebbi város Gönc (16 km)

Megközelítése 
Zsáktelepülés, közúton csak Abaújvár felől érhető el, a 3709-es útból kiágazó 37 113-as számú mellékúton.

Története 
Pányok (Pánk) Árpád-kori település, nevét az oklevelek 1263-ban említették először Panc néven.

1266-ban Pank, 1270-ben Panky, 1276-ban Panch, 1298-ban Paynk néven írták.

1263-ban nemesi birtok volt, Pányoki Jakab ekkor kapta István ifjú királytól, és ezzel alapítója lett a fiáról Dobóról elnevezett ruszkai Dobó családnak.

1266-ban az újvári telepesek kérték maguknak Pányokot, de mivel az a Pányokiak öröklött birtoka volt, így nem kaopták meg. A család ungi ága nagy uradalmat szerzett magának Ung, Bereg, Zemplén, Borsod, és Temes vármegyékben.

1325-ben a család birtokainak megosztásakor Pányok közös birtok maradt.

A török hódoltság idején kihalt, 1715-ben pusztaság. A 18. század végére népesült be újra.

A 20. század elején Abaúj-Torna vármegye Füzéri járásához tartozott.

Az 1910-es népszámláláskor 420 lakosából 417 magyar volt.... Ebből 69 római katolikus, 321 református, 18 izraelita volt.

Közélete

Polgármesterei 
 1990–1994: Koleszár Barna (független)
 1994–1998: Koleszár Barna (MSZP)
 1999–2002: Koleszár Barna (független)
 2002–2006: Tóth István (független)
 2006–2010: Tóth István (független)
 2010–2014: Kis Erzsébet (független)
 2014–2019: Dr. Sivák József (független)
 2019-től: Menyhért Gergő (független)

A településen az 1998. október 18-án megtartott önkormányzati választás után, a polgármester-választás tekintetében nem lehetett eredményt hirdetni, az első helyen kialakult szavazategyenlőség miatt. Aznap a 122 szavazásra jogosult lakos közül 105 fő járult az urnákhoz, hatan érvénytelen szavazatot adtak le, az érvényes szavazatok közül pedig 38-38 esett a négy jelölt közül az egyetlen pártdelegáltra, Koleszár Barna hivatalban lévő polgármesterre, az MSZP jelöltjére, illetve a független Korányi Imrénére. Az emiatt szükségessé vált időközi választást 1999. április 25-én tartották meg, ezen már csak a korábbi holtversenyben részes két jelölt indult, ami pedig az ezúttal (1990 után) ismét függetlenként induló Koleszár Barnának kedvezett jobban.

Népesség 
A település népességének változása:

A 2001-es népszámlálás adatai szerint a településnek csak magyar lakossága volt.

A 2011-es népszámlálás során a lakosok 100%-a magyarnak mondta magát. A vallási megoszlás a következő volt: római katolikus 9,5%, református 77,8%, görögkatolikus 1,6%, felekezeten kívüli 9,5% (1,6% nem válaszolt).

Látnivalók 
 Református templom 
 Fa harangláb
 Török kori pincék

Források 
 Györffy György: Abaújvármegye.

Jegyzetek 

Borsod-Abaúj-Zemplén megye települései
Abaúj-Torna vármegye települései
Pere

Pere község Borsod-Abaúj-Zemplén vármegyében, a Gönci járásban.

Fekvése 
A Hernád bal partján fekszik, Hernádbűd és Felsődobsza között, a megyeszékhely Miskolctól 38 kilométerre északkeletre.

A vízitúra-útvonalakat leszámítva csak közúton közelíthető meg: Abaújszántó és Hernádszentandrás felől a 3704-es, Gibárt-Hernádbűd felől pedig a 3707-es úton. A közösségi közlekedés járatai közül a Volánbusz 3816-os buszjáratával közelíthető meg.

Története 
A Hernád partján fekvő települést 1282-ben említik először, mint a Bárca-nemzetség birtokát.

A törökök sokáig nem foglalták el, mert a Hernád természetes védvonalat képezett, de 1640-ben török hódoltság alá került a falu. A lakosság többször is elmenekült, nemcsak a török időkben, hanem a Rákóczi-szabadságharc alatt is.

Földesurai, a Bárczayak szlovákokkal telepítették be. A Bárczayak építtették a kastélyt is 1830 körül.

A fallal körülvett nemesi udvarház kőből épült.

Közélete

Polgármesterei
 1990–1994: Gazsi Barnabás (független)
 1994–1998: Bártfai Pál (független)
 1998–2002: Bártfai Pál (független)
 2002–2006: Bártfai Pál István (független)
 2006–2010: Bártfai Pál (független)
 2010–2014: Blaskó István (független)
 2014–2019: Blaskó István (független)
 2019-től: Hornyik Bertalan (független)

Népesség 
A település népességének változása:

2001-ben a település lakosságának 90%-a magyar, 10%-a cigány nemzetiségűnek vallja magát.

A 2011-es népszámlálás során a lakosok 97,2%-a magyarnak, 25,2% cigánynak, 0,3% horvátnak, 12,9% egyéb nemzetiségűnek mondta magát (2,8% nem nyilatkozott; a kettős identitások miatt a végösszeg nagyobb lehet 100%-nál). A vallási megoszlás a következő volt: római katolikus 63,1%, református 14,5%, görögkatolikus 14,5%, evangélikus 0,3%, felekezeten kívüli 0,9% (6% nem válaszolt).

Környező települések 
Hernádbűd 2 km-re, Hernádszentandrás 3 km-re. A legközelebbi városok: Abaújszántó 6 km-re és Encs 9 km-re.

Nevezetességek 
 Bárczay-kastély

Források 
 Györffy György: Abaújvármegye.

Jegyzetek

További információk 
 Pere honlapja

Borsod-Abaúj-Zemplén megye települései
Abaúj-Torna vármegye települései
Pusztafalu

Pusztafalu község Borsod-Abaúj-Zemplén vármegye Sátoraljaújhelyi járásában.

Fekvése 
A Zempléni-hegység középső részén fekszik, közvetlenül a szlovák határ mellett, a megyeszékhely Miskolctól közúton mintegy 95 kilométerre északkeletre.

A határ magyar oldalán csak két települési szomszédja van, dél felől Füzérkajata, nyugat felől pedig Füzér; szlovák oldalról a két legközelebbi település északkelet felől Kozma (Kuzmice), kelet felől pedig Kolbása (Brezina).

A környező települések közül Füzér 2, Füzérkomlós 6, Filkeháza 8 kilométerre található; a legközelebbi városok: Pálháza (10 kilométerre) és Sátoraljaújhely (26 kilométerre).

Megközelítése 
Zsáktelepülés, közúton csak a Füzérre vezető bekötőútból (37 121-es számú mellékút) kiágazó 37 122-es úton érhető el. Az ország távolabbi részei felől Pálháza vagy Hollóháza érintésével közelíthető meg, a 3719-es úton.

Története 
1389-ben Puztawyfalu néven említik, a füzéri uradalom része volt. 1565-ben török hordák dúlták fel, majd 1715-ben is; református magyarokkal népesült be.
Pusztafalu mindig is Abaúj-Torna vármegyéhez tartozott. 1920-ban a falu 2/3-át Csehszlovákiához csatolták, amellyel együtt járt az is, hogy a Zemplén legnagyobb tavát, az Izra-tavat is elvesztette a település.

Közélete

Polgármesterei 
 1990–1994: Czók Endre (KDNP)
 1994–1998: Czók Endre (független)
 1998–2002: Majoros Krisztián Csaba (független)
 2002–2006: Majoros Krisztián Csaba (független)
 2006–2010: Mester Dénes (független)
 2010–2014: Mester Dénes (független)
 2014–2015: Majoros Krisztián Csaba (Fidesz-KDNP)
 2016–2019: Takács Viktor (független)
 2019-től: Takács Viktor (Fidesz-KDNP)

A településen 2016. február 7-én időközi polgármester-választást tartottak, az előző polgármester halála miatt. A három jelölt között szerepelt az egyik korábbi polgármester, Mester Dénes is, de 21,64 %-os eredményével csak harmadik helyet ért el.

Népesség 
A település népességének változása:

2001-ben a település lakosságának közel 100%-a magyar nemzetiségűnek vallotta magát.

A 2011-es népszámlálás során a lakosok 96%-a magyarnak mondta magát (4% nem nyilatkozott). A vallási megoszlás a következő volt: római katolikus 9,5%, református 79%, görögkatolikus 2%, felekezeten kívüli 1,5% (4,5% nem válaszolt).

Itt születtek 
 Szádeczky-Kardoss Lajos (1859-1935) történész
 Szádeczky-Kardoss Gyula (1860-1935) geológus

Jegyzetek

További információk 
Hivatalos weboldal

Pusztafalu
Abaúj-Torna vármegye települései
Szabács

Szabács (szerbül Шабац / Šabac [Sabac]) város Szerbiában, a Macsói körzet közigazgatási székhelye.

Nevének eredete 
Istvánffy Miklós szerint a várat építtetőjéről, Szendrő török parancsnokáról nevezték el. Az oszmán török saban = a muzulmán év 8. hónapja.

Fekvése 
Belgrádtól 65 km-re nyugatra, a Száva jobb partján fekszik.

Története 

A 13. századtól a török hódításig (1470) a Macsói Bánság központja, amelyet 1454-ben Zaslon néven említenek először a középkori szerb állam részeként.

Isza boszniai pasa 1472-ben építtette várát a Száva jobb partján, amely inkább földvár volt, védelmének erejét a Száva mocsarai adták.   1475-ben Mátyás hosszan készülődött, majd 1476 januárjában ostrom alá vette 15 ezer katonával a várat, amelynek védőinek létszáma ekkor 1200 volt. Eleinte sikertelenül harcolt a nyugati hadszíntérhez szokott katonáival, de végül csellel – elvonulást színlelve, és a vár túlsó oldaláról támadva –  február 15-én elfoglalta. A vár viadalát beszéli el a legrégebbi eredetiben fennmaradt históriás ének (Szabács viadala), amelyet 1871-ben az Ung vármegyei Csicseren a Csicsery család oklevelei között találtak és amelyet valószínűleg egykor Mátyás király asztalánál énekeltek, dicsőítve a király tetteit. 1492-ben visszaverte a török ostromot. 1521. július 7-én Ahmed pasa serege a védők hősiessége ellenére bevette a várat.

1718 és 1739 között a pozsareváci béke értelmében Habsburg Birodalom része volt, de 1739-ben a belgrádi békével ismét a töröké lett. 1788. április 24-én rohammal foglalja el a császári sereg, később ismét török kézre került. 1807. február 5-én a szerbek foglalták el a törököktől. 1813. október 5-én a török visszafoglalta. Az 1820-as évektől kezdve a város nagy fejlődésen ment keresztül. Ekkor épült az első kórház és gyógyszertár, itt alapították meg az első szerb nyelvű gimnáziumot, az első szerb színházat.

1867. április 10-én a szultáni ferman átadta a várat a szerbeknek. 1883-ban itt adták ki az első szerb újságot. A város fejlődése az első világháborúig tartott, amikor a harcokban súlyos károkat szenvedett, lakossága pedig a felére csökkent. 1914 augusztusában a szerb hadsereg a város közelében aratta első győzelmét a Monarchia csapatai felett. A háború után a város újra fejlődének indult, 1938-ban vegyi gyár épült itt.

1941-ben a németek szállták meg és területén koncentrációs tábort létesítettek, ahol 20.000 fogoly közül mintegy 7.000 halt meg a kegyetlen bánásmód következtében. A várost 1944-ben a partizánok szabadították fel. A háború után Szabács modern ipari központtá fejlődött. Az 1970-es években sportcsarnok, szálloda, stadion, modern iskolák, óvodák épültek.

Népesség 
A városnak 2002-ben 55 163 lakosa volt, a hozzá tartozó 52 településsel együtt a község (járás) lakóinak száma kb. 130 000 fő volt.

Sport 
 FK Mačva Šabac labdarúgóklub

Jegyzetek

Források

További információk 

 A Szabács viadala eredeti betűhű és mai magyarra normalizált változata elérhető és kereshető az Ómagyar Korpusz ban. 

Szerbia települései
Radostyán

Radostyán község Borsod-Abaúj-Zemplén vármegye Miskolci járásában.

Fekvése 
Miskolctól 21 kilométerre északnyugatra található. A környező települések Kondó, Parasznya, Sajólászlófalva (3 km), Varbó. A legközelebbi város Sajószentpéter (7 km).

Megközelítése 
Csak közúton érhető el, Miskolc-Parasznya felől vagy Sajószentpéteren át, mindkét irányból a 2517-es úton. A zsáktelepülésnek számító Kondóval a 25 133-as számú mellékút köti össze, főutcája országos közútként a 25 134-es útszámot viseli.

Története 
A kelták kora óta lakott környék. Radostyánt először a 14. században említik, a diósgyőri uradalom részeként, de elképzelhető, hogy azonos a Váradi regestrumban Zudesthan néven említett településsel.

Eger eleste (1596) után a törökök feldúlták, kihalt, csak a 17. század végén települt be újra.

Közélete

Polgármesterei
 1990–1994: Gál Gyula (független)
 1994–1998: Kelemen József (független)
 1998–2002: Kelemen József (független)
 2002–2006: Kelemen József (független)
 2006–2010: Kelemen József (független)
 2010–2014: Kelemen József (független)
 2014–2019: Kelemen József (független)
 2019-től: Rácz János (független)

Népesség 
A település népességének változása:

A 2001-es népszámlálás adatai szerint a településnek csak magyar lakossága volt.

A 2011-es népszámlálás során a lakosok 85,6%-a magyarnak, 1% cigánynak, 0,2% németnek mondta magát (14,4% nem nyilatkozott; a kettős identitások miatt a végösszeg nagyobb lehet 100%-nál). A vallási megoszlás a következő volt: római katolikus 10,5%, református 49,4%, görögkatolikus 1%, evangélikus 0,3%, felekezeten kívüli 14,3% (20,9% nem válaszolt).

Műemlékei 
 Református templom. 1784-ben késő barokk stílusban épült
 Hatszög alaprajzú fa harangtorony 1762-ből

Jegyzetek

További információk 
 Radostyán honlapja
 Radostyán az utazom.com honlapján
 Radostyáni Református Egyházközség és Község
 Radostyán műemlékei a Műemlékem.hu-n

Borsod-Abaúj-Zemplén megye települései
Borsod vármegye települései
Zalánkemén

Zalánkemén (korábban Szalánkemén, szerbül Стари Сланкамен / Stari Slankamen) falu Szerbiában, Vajdaságban, a Szerémségi körzetben, India községben.

Fekvése 
Újkarlócától északkeletre, a Duna jobb partján, a Tisza torkolatával szemben fekszik. Nevének eredete Sókő, melyet feltehetőleg egykori váráról és a település sós forrásáról kapta.

Története 
1210-ben Zoloncaman néven említik először. A rómaiak idején Acumincum nevű település állott itt.

Egykor Titel réve volt a Duna mellett, fontos átkelőhely.

A hagyomány szerint Zalán vezér székhelye Titel volt. Várát 1442-től említik, amikor Brankovics György szerb despotáé volt. 1451-ben Hunyadi János tartotta megszállva, de még ebben az évben visszaadta a despotának.

1456. július 14-én itt ütköztek meg Hunyadi seregei a Vidinből Nándorfehérvár alá igyekvő török hajóhaddal.

1691. augusztus 19-én az itteni csatában mért súlyos vereséget Bádeni Lajos őrgróf  főnyi serege a zimonyi tábor felől oda érkezett és jól elsáncolt  főnyi török hadseregre. A véres csatában  török esett el, köztük Köprülü Musztafa nagyvezír. Itt esett el magyar zászlósúrként Zrínyi Ádám, Zrínyi Miklós egyetlen fia is.

1739. július 17-én itt győzött a török sereg Wallis tábornagy császári serege ellen.

Vára romként áll a Duna mellett a mai település területén.

1918-ig közigazgatásilag Szerém vármegyéhez tartozott.

Népesség

Demográfiai változások

Etnikai összetétel 
A 2002-es adatok szerint.

Nevezetességei

Ortodox templom
Római katolikus templom, melynek egykori plébániája a hagyomány szerint török fürdő lehetett.

Acumincum
Acumincum-ot, az ókori Alsó-Pannoniában, a Duna jobb partján álló római telep nevét Ptolemaeus (II, 15, 3) említette Akouminkon formában. Az Itinerariumban, Ammianusnál s a Notitiában Acimincum, a Tabula Peutingerián pedig Acunum volt a neve.

A Tabula adatai szerint  Acumincum Taurunumtól (Zimony) 31 római mérföldre feküdt, körülbelül a mai Szlankamen helyén.
Ammianus Marcellinusnál (19, 11, 8) vallo prope Acimincum locato olvasható s a Notitia Dignitatum szerint (Seeck, 189. l.) a 4. században egy cuneus equitum constantium s az equites sagittari képezték Acumincum helyőrségét. 

A Szalkamen területén fekvő Acumincumról kevés adatunk van, mivel még alig van átkutatva Mindössze két, régebbi időben napfényre került felirat ismert, melyek állítólag onnan származnak. Ezek oltárkövek (CIL, III, 3252–3253) s a vallási viszonyokra annyiban jellemzők, hogy mindkettőt Jupiter Dolichenus tiszteletére emelték hívei. Az egyiken (3252) az ala Pannoniorum egy decuriója s egy duplicariusa szerepelnek. Római kori pénzérmék előkerülése már a 19. század első feléből ismert.

A település várát részben fosszíliákból építették. A fellegvárát a helyiek temetőként használták.

Jegyzetek

Források 
 Ókori Lexikon

A Szerémségi körzet települései
Szécsenfalva

Szécsenfalva (szerbül Дужине / Dužine, korábban Сеченово / Sečenovo, németül Setschanfeld) falu Szerbiában, a Vajdaságban, a Dél-bánsági körzetben, Zichyfalva községben.

Fekvése 
Zichyfalvától 8 km-re északnyugatra, Óléc és Rárós közt fekszik.

Története 
A falut 1830-ban alapította gróf Szécsen Miklós és németekkel telepítette be. 1843-ban 187 lakosa volt. 1896-ban Újfalut csatolták hozzá. A trianoni békeszerződésig Torontál vármegye Bánlaki járásához tartozott. Temploma 1902-ben épült, a szerbek 1952-ben földig rombolták. 1944-45-ben a szerbek a falut internálótáborrá alakították, 685 fős német lakosságából semmi sem maradt.

Népesség

Demográfiai változások

Etnikai összetétel

Jegyzetek 

A Dél-bánsági körzet települései
Torontál vármegye települései
Fekete József (szobrász)

Fekete József Tusnadi (Vajdahunyad, 1903. június 15. – Nagyvárad, 1979. október 12.) szobrász, a modern romániai szobrászat kiemelkedő egyénisége.

Apja Fekete József a székelyföldi Tusnádról, Vajdahunyadon kohómunkás, anyja Járdányházi Júlia. 6 gyermeket neveltek. Gimnáziumba Csíkszeredában járt, de az 1916-os frontbetörés miatt iskolájukat Udvarhelyre és Gyulafehérvárra költöztették. 1918-ban beállt lakatosinasnak a vasgyárba. Bukarestben 1921 és 1927 között Dimitrie Paciurea, Ion Jalea és Oscar Han tanítványa volt a Belle Arte művészeti egyetemen. Itt saját vallomása szerint ő volt az első magyar hallgató. Bukarestben 20 évet élt, az 1941. januári véres vasgárdista pogrom miatt elhagyta a román fővárost. Budapesten 4 évet élt, majd 1945-től Nagyváradon, az Iparművészeti Iskolában tanított. Műterme előbb a nagyposta épületében, majd a Nagyvásár téri Ulmann Palotában (akkor már bérház) volt.

1952-ben a Román Népköztársaság Állami Díja elismerésben részesült.

Főbb művei
Don Quijote, 1933, a Román Nemzeti Múzeum tulajdona.
Agár, bronz, 1935, a Román Nemzeti Múzeum gyűjteménye.
Horváth Imre (költő), büszt, 1170 mm, a nagyváradi Körösvidéki Múzeum tulajdona.
Ugh Lomhi, 1937, H. G. Wells nyomán, bronz, a Román Nemzeti Múzeum tulajdona.
Horea, Cloșca és Crișan obeliszkje, Gyulafehérvár (1937)
Dózsa György megkoronázása Temesváron, Budapest (1943)
Juhász és kutyája, márvány, 1962, a nagyváradi Körösvidéki Múzeum tulajdona.
Bartók Béla, büszt, fa, 1975, a nagyváradi Körösvidéki Múzeum tulajdona.
Ady Endre, fejszobor, Budapest (1943)
Cigánylány, 1942, a Magyar Nemzeti Galéria gyűjteménye.
Petőfi Sándor, életnagyságú szobor, patinázott gipsz, kiállítva 1951, Nagyvárad. (A szobor ismeretlen helyen van.)
 A repülősök emlékműve, 20 m magas, Bukarest (1928–1930). A három pilóta és az 5 m magas Ikarusz-szobrok szerzői joga Fekete József szobrászművész jogvédett alkotása, 2049-ig védett. Lidia Kotzebue Suhanov orosz emigráns mint megbízott vállalkozó II. Károly román király és Jean Cantacuzino bizalmasa volt, sem szobrász, sem építész képesítéssel nem rendelkezett.
 Páduai Szent Antal, nagyméretű faszobor, Újvidék, katolikus templom (1943)
 Mark Twain, mellszobor, a bukaresti Herăstrău parkban (1951)
 Iosif Vulcan, mellszobor, Nagyvárad (1960)
 George Enescu, mellszobor, Püspökfürdő (1962)
 Fráter Erzsébet, Madách Imre nejének nyughelye Nagyváradon, a várad-olaszi temetőben (1964). Áthelyezve a várad-olaszi katolikus templomba.
 Ady Endre, mellszobor, Érmindszent (1977)
 A Fekete család nagyméretű síremléke, márvány, Vajdahunyad.

Emlékezete
 Műveiből állandó kiállítás tekinthető meg a nagyváradi Körösvidéki Múzeumban.

Jegyzetek

További információk
 Fekete József, artportal.hu
 Fekete József (1903–1979): A csók, mutargy.com
 https://web.archive.org/web/20140224200355/http://www.virtualistarlat.hu/tarlat/tarlat/fekete-jozsef

Magyar szobrászok
Nagyváradiak
1903-ban született személyek
1979-ben elhunyt személyek
Vajdahunyadiak
Vászoly

Vászoly község Veszprém vármegyében, a Balatonfüredi járásban. A település eredetileg Szent István magyar király korától az 1950-es megyerendezésig Zala vármegyéhez tartozott.

Fekvése
Az apró, Balaton-felvidéki falu a Balaton-felvidéki Nemzeti Park területén, egy völgyben fekszik, amely völgy szerkezetileg a Dörgicsei-medencéhez tartozik.

Távolsága Balatonfüredtől 15, Aszófőtől 10 kilométer; közúton legegyszerűbben a Balatonakali-Dörgicse-Pécsely-Balatonszőlős között húzódó 7338-as úton érhető el, ahol Dörgicse és Pécsely között fekszik, az út mindkét végpontjától majdnem azonos (8-9 kilométernyi) távolságra. Balatonudvarival egy keskeny, de szilárd burkolatú önkormányzati út köti össze.

Ősbükköse különösen értékes, védett. Kül- és belterületein is elsősorban szőlőműveléssel foglalkoznak, borospincéi, présházai és lakóépületei között sok a műemlék.

A település neve valószínűleg Vazul Árpád-házi herceg nevéből származik, akinek ezen a vidéken lehettek birtokai.

Története 
Vászoly helyén kő- és bronzkori ásatási leletek szerint már ősidőktől éltek emberek. Római kori lakóházak, sírok és pénzérmék nyomai szerint a 4. századig biztosan lakták a völgyet.

A falu az Árpád-korban is lakott volt, erre utal a faluban található templomrom. Első írásos említése 1082-ből való, ekkor egy oklevél a veszprémi egyház birtokai felsorolásakor említi. 1230-ban említi egy oklevél a falu templomát, mely ma már csak romjaiban látható. Szintén oklevelekből tudhatjuk, hogy az itt élők szőlőműveléssel foglalkoztak. A török időkben, akárcsak a környék, Vászoly is elnéptelenedett. Csak 1689-ben telepítették újra a falut és környékét. Új telepesei, akik mind környékbeli magyarok, ismét szőlőműveléssel foglalkoztak.

1711-től volt a falunak helyben lakó tanítója. Az 1800-as évek elejére a falu népessége meghaladta a 700 főt.

A két világháborúban a falubeliek is áldozatokat szenvedtek. A 20. század végére a falu kezdett elnéptelenedni.

Közélete

Polgármesterei
 1990–1994: Béresi Zsolt (független)
 1994–1998: Béresi Zsolt (független)
 1998–2002: Szőnyeg József (független)
 2002–2006: Szőnyeg József (független)
 2006–2010: Szőnyeg József (független)
 2010–2014: Rózsahegyi Tibor László (független)
 2014–2019: Rózsahegyi Tibor László (független)
 2019-től: Rózsahegyi Tibor (független)

Népesség
A település népességének változása:

	 
A 2011-es népszámlálás során a lakosok 92,4%-a magyarnak, 1,7% németnek mondta magát (6,4% nem nyilatkozott; a kettős identitások miatt a végösszeg nagyobb lehet 100%-nál). A vallási megoszlás a következő volt: római katolikus 69,5%, református 8,9%, evangélikus 1,3%, felekezeten kívüli 8,5% (11% nem nyilatkozott).

Látnivalók 
 Az Árpád-kori templom romjai a temető mellett találhatók.
 Római katolikus templom (1803, klasszicista stílusú)
 Vászolyi Galéria: képzőművészeti tárlatok
 Szent Jakab-forrás, tó, vízi színpad
 Vászolyi Nyár rendezvénysorozat

Testvérfalu 
  Rieumajou

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Vászoly Önkormányzatának hivatalos honlapja
 Európai borutak portál
 Vászoly térképe 
 Vászoly az iranymagyarorszag.hu oldalán

Veszprém megye települései
Zala vármegye települései
Pula (Magyarország)

Pula (németül Pulau) község Veszprém vármegyében, a Veszprémi járásban.

Fekvése 
A Balaton-felvidéket a Déli-Bakonytól elválasztó törésvonalban, a Veszprém és Tapolca között húzódó 77-es főút mellett, Veszprémtől 25 kilométerre nyugatra fekszik. A főútba itt torkollik bele észak felől, Ajka irányából a 7309-es út, ezen az úton Ajka mintegy 20 kilométer távolságban érhető el. Pula az Eger-séd (Eger patak) völgyének legkeletibb települése.

Története 
Határában kora vaskori, Árpád-kori településnyomok találhatóak. A falu közelében állt a 13. században alapított tálodi monostor, amely a 16. században elnéptelenedett, majd a török veszély miatt felrobbantották. Pula első írásos említése 1357-ből származik (Pola); ekkor a Rátóti család birtoka volt. A 16. századtól elnéptelenedett. A község lakossága 70-80%-ban német nemzetiségű, őseiket az Esterházy család hívta be 1746-ban. A község arculata ma is őrzi a német építészeti hagyományokat, az udvart lezáró, keresztben álló pajtákat.

Az 1950-es megyerendezésig Zala vármegye Tapolcai járásához tartozott.

Közélete

Polgármesterei
 1990–1994: Reményi Antal (független)
 1994–1996: Reményi Antal (független német kisebbségi)
 1996–1998: … 
 1998–2002: Kertész Lajos (független)
 2002–2006: Kertész Lajos (független)
 2006–2010: Kertész Lajos (független)
 2010–2014: Kertész Lajos (független)
 2014–2019: Szenger István Bálint (független)
 2019-től: Szenger István Bálint (független)

Népesség
A település népességének változása:

	 
A 2011-es népszámlálás során a lakosok 99,5%-a magyarnak, 32,8% németnek, 3,7% cigánynak mondta magát (0,5% nem nyilatkozott; a kettős identitások miatt a végösszeg nagyobb lehet 100%-nál). A vallási megoszlás a következő volt: római katolikus 75,7%, református 3,2%, evangélikus 6,9%, görögkatolikus 0,5%, felekezeten kívüli 2,6% (11,1% nem nyilatkozott).

Nevezetességei 
 Az Öcs felé vezető út mellett ritka természeti kincset, olajpalát (alginit) bányásznak. Munka közben több millió éves állatmaradványokra, többek között egy ősorrszarvú 3 m hosszú csontvázára találtak.
 A római katolikus templomot Eszterházy Károly gróf megbízásából Fellner Jakab építette barokk stílusban 1797-ben. A barokk stílusú Szent Flórián kápolna 1773-ban épült, 1993-ban szépen helyreállították.
 A község történetét a falumúzeum helytörténeti gyűjteménye mutatja be a Fő u. 35. szám alatt. Gazdag a község kulturális élete. A katolikus templomban komolyzenei hangversenyeket rendeznek. Megemlékeznek a Flórián és a Szent Ignác napról.
 Az elmúlt években részt vettek a júliusi Művészetek Völgye rendezvényeiben.
 Tálodi kolostorrom
 Népi lakóházak

Képgaléria

Jegyzetek

További információk  
 Pula története

Veszprém megye települései
Zala vármegye települései
Félelem és reszketés Las Vegasban (regény)

A Félelem és reszketés Las Vegasban: Őrült utazás az Amerikai Álom fellegvárában (Fear and Loathing in Las Vegas: A Savage Journey to the Heart of the American Dream) című regényt Hunter S. Thompson írta, az illusztrációkat Ralph Steadman készítette 1971-ben. A történetben a főhős, Raoul Duke és ügyvéde, dr. Gonzo az „amerikai álom” nyomában Las Vegasba utazik, ahol Duke és Gonzo személye Thompsont magát és chicano ügyvédjét, Oscar Zeta Acostát mintázza.

A könyv alapötlete Thompson tudósítása nyomán alakult ki a Mint 400 motokrossz futamról, ahonnan a Sports Illustrated magazin számára kellett képaláírásokat készítenie. Mielőtt felkérték volna, hogy a versenyről tudósítson, Thompson Los Angelesben tartózkodott, ahonnan Reuben Salazar meggyilkolásáról és az azt követő etnikai villongásokról tudósított. Acosta a chicano közösség közismert figurája volt, és mint ilyen, Thompson történetének természetes forrása lett. Akkoriban nehéz volt rávenni egy spanyolajkút, hogy nyíltan beszéljen egy fehér bőrű újságírónak Los Angeles feszült légkörében, így Thompson és Acosta úgy döntött, hogy Las Vegasba utaznak, ahol kényelmesebb körülmények között megírhatják a történetet.

Így egy 2500 szavas képaláírási munkából a Rolling Stone magazin 1971. novemberi számába egy regény hosszúságú publikáció készült, amely a Fear and Loathing (Félelem és reszketés) címet viselte. A regényt a New York Times a „kábulat évtizedének legjobb könyve” jelzővel hirdette, Tom Wolfe pedig a „korszak égető szenzációjának” nevezte.

A nagy cápavadászat című könyvében Thompson úgy látja a Félelem és reszketés-t, mint a gonzó újságírás egy meghiúsult kísérletét, a gerilla tudósítói stílusét, amelyet egész életében hirdetett, és amiért folyamatosan síkra szállt. Állítólag William Faulkner mondta egyszer, hogy a „legjobb fikció sokkal igazabb az újságírás bármely formájánál és a legjobb újságírók ezt jól tudják”, vegyíti a történetmesélést, a fikciót és a hagyományos újságírást.

A könyv a hatvanas évek radikális szerveződéseit és drogkultúráját helyezi társadalomtörténeti összefüggésekbe. Feltárja és bemutatja a nyomasztó tényt, hogy 1971 fordulópont volt a hippik és az amerikai drogkultúra szempontjából, ez volt az év, amikor az előző évtized ártatlansága és derűlátása cinizmusba fordult.

Magyarul 

 Félelem és reszketés Las Vegasban. Őrült utazás az Amerikai Álom fellegvárában (ford. Vágvölgyi B. András, Narancs Könyvek, 1993) 
 Félelem és reszketés Las Vegasban. Őrült utazás az amerikai álom fellegvárában; ford. Vágvölgyi B. András; 2. jav. kiad.; Új Mandátum, Bp., 1999
 Félelem és reszketés Las Vegasban. Veszett utazás az amerikai álom kellős közepébe; ford. Pritz Péter; Cartaphilus., Bp., 2011 (Filmregények)

Film 

A könyvből Terry Gilliam készített filmet, melyet 1998. május 22-én mutattak be. Raoul Duke szerepében Johnny Depp, dr. Gonzo szerepében Benicio del Toro látható.

Irodalom

További információk 

 The Great Thompson Hunt
 Drog road-movie – Vágvölgyi cikke 1999-ből

20. századi amerikai regények
1971 regényei
Szendrő (Szerbia)

Szendrő () város Szerbiában, a Dunai körzet székhelye.

Fekvése 
Belgrádtól 48 km-re délkeletre a Duna jobb partján, a Nagy-Morava torkolatánál fekszik.

Nevének eredete 
Szerb neve a délszláv Smeder személynévből származik, jelentése: Smeder birtoka.

Története 

Helyén a rómaiak idején Vinceium nevű település állott. Híres vára a Morava folyó bal oldali mellékfolyója, a Jessova egykori torkolatánál áll, háromszög alaprajzú, egykor 21 tornya volt. A hagyomány szerint Brankovics György szerb despota építtette 1433 körül, aki itt is halt meg 1457-ben.

A végvárat, melyet Vég-Szendrőnek (Végszendrőnek) is neveztek, először 1413-ban foglalta el a török, 1437-ben a török sikertelenül ostromolta, mivel Szentmiklósi Pongrác felmentette. 1439-ben már nem tudták megakadályozni elfoglalását, de 1444-ben, a hosszú hadjárat sikerei nyomán ismét szerb kézre került. 1448-ban a vesztes rigómezei csata után Brankovics György szerb despota itt tartotta fogva Hunyadi János kormányzót, de mivel a magyar sereg ostrom alá vette a várat, szabadon engedte. 1454-ben Hunyadi János mentette fel a török ostrom alól. 1512-ben Szapolyai János eredménytelenül ostromolta.

1688-ban Habsburg kézre jutott, amikor Nándorfehérvár eleste után török őrsége feladta. 1690. szeptember 25-én ismét elfoglalta Köprülü Musztafa pasa nagyvezír. 1789. október 13-án a császári sereg foglalta vissza. (Német neve Semendria volt). Az első szerb felkelés idején, 1806-ban a szerbek ostrommal vették be. 1821-ben erősítették meg utoljára. 1867-ben szultáni rendelettel került végképp a Szerb Fejedelemséghez.

Az első világháborúban Szendrőt az Osztrák–Magyar Monarchia csapatai 1914-ben elfoglalták, a középkori várban 1918-ig hadifogolytábort működtettek. A második világháborúban a város német megszállás alá került, a várban lőszerraktárat rendeztek be. 1941. június 5-én egy nagy erejű lőszerrobbanás lerombolta az erőd egy részét, több ezer civil lakos – köztük a pályaudvaron álló zsúfolt személyvonat utasainak – életét kioltva.

Szendrő ma Szerbia egyik nagy ipari városa, itt van az ország legnagyobb acélgyára, a Sartid. 2003-ban  volt.

Híres személyek 
 A vár ostrománál hunyt el 1494. november 24-én Kinizsi Pál hadvezér, országbíró.
 Itt hunyt el 1838-ban Dimitrije Davidović a szerb fejedelem első titkára.

Jegyzetek

További információk 
 Public Waterworks Company

Szerbia települései
Duna menti települések
Fonomimikai ábécé

A fonomimikai ábécé a magyar siket közösségek egyik ábécéje a daktil mellett. A fonomimikai ábécét használva tanítják a gyógypedagógusok a siketeket a beszédhangok helyes elsajátítására. A siketek egy része a daktilt részesíti előnyben, mások inkább a fonomimikát használják. Fontos szabály, hogy a két ábécét nem szabad egyazon szóban keverni. Magyarországon a daktil nem túl népszerű, legtöbbször csak a tulajdonneveknél alkalmazzák, és ilyenkor is csak a kezdőbetűt jelelik és kísérik artikulációval.

Fonomimika

A fonomimika az olvasás tanításának a 20. század elején kialakult módja. Hangokra épül, amelyekhez jelek társulnak. E jeleket alkalmazva szavakat is összekapcsolhatunk.

Nyelvek
Ábécék
Halláskárosodás
Kenneth Germeshausen

Kenneth Joseph Germeshausen (Woodland, Kalifornia, 1907 – Weston, Massachusetts, 1990) az MIT villamosmérnöki karának nyugalmazott egyetemi tanára, a nagy sebességű fotózás feltalálója, a tyratron úttörő munkása.

Életpályája
Germeshausen 1907-ben született a kaliforniai Woodland-ban. Villamosmérnöki tanulmányait 1931-ben fejezte be az MIT-n. Hamarosan társas viszonyt alakított Harold E. "Doc" Edgerton egyetemi tanárral a nagy sebességű fotózás és a sztroboszkóp gyakorlati alkalmazásának tanulmányozására.

1934-ben csatlakozott hozzájuk az újonnan végzett Herbert E. Grier és együtt alapították meg az azóta híressé vált Edgerton, Germeshausen és Grier, Inc. (EG&G) honvédelmi céget, amit csak 1947-ben részvényesítettek. Munkásságuk a radar-, és atomfegyverek fejlesztése területén alapvető fontosságúnak tekinthető. Germeshausen az EG&G vezérigazgatója volt nyugdíjba vonulásáig (1972). Több mint 50 szabadalom őrzi nevét, melyek legfontosabbjai a nagy-energiájú rövidtartamú elektromos impulzus gerjesztésével és mérésével foglalkozik.

83 éves korában hunyt el a Massachusetts-beli Weston-ban.

Feleségével közösen alapította meg a napjaink egyik legfontosabb jótékonysági intézményét a Germeshausen Foundation Inc, melyet Pauline Germeshausen 2005 februárjáig személyesen irányított.

Kenneth Joseph Germeshausen ismertebb tanítványai:

Jay Wright Forrester az MIT Sloan Menedzsment Iskolájának egyetemi tanára, a rendszerdinamika megalapítója, az amerikai haditengerészet “Forgószél” nevű analóg számítógépe, a SAGE (“Bölcs”) nevű légvédelmi rendszer fejlesztője, a véletlen-elérésű mágnes-mag memória feltalálója.
Robert Langer az MIT vegyészmérnöki karának egyetemi tanára, a biokompatibilis polimertechnológia felfedezője (20 milliárd U$D ipar), az akadémia és az ipar közötti híd neves és nagyon aktív (>500 találmány) építője.

Jegyzetek

További információk
 Kenneth Germeshausen, 83, Dies; Was Nuclear and Radar Pioneer

Amerikai mérnökök
1907-ben született személyek
1990-ben elhunyt személyek
Szenttamás (Szerbia)

Szenttamás (másképpen Bácsszenttamás, szerbül Србобран / Srbobran, németül Thomasberg) kisváros és község Szerbiában, a Vajdaságban, a Dél-bácskai körzetben. A 20. század kiemelkedő magyar prózaírójának, Gion Nándornak a szülővárosa.

Fekvése 
Újvidéktől 30 km-re északra, Óbecsétől 22 km-re délnyugatra, a Ferenc-csatorna partján fekszik. A város szívében fontos utak kereszteződnek, többek között az Újvidék–Szabadka és a Gombos–Óbecse vonalak. A várostól pár km-re nyugatra van az E75-ös autópálya is.

A község települései 

Közigazgatásilag Szenttamáson kívül a következő két település tartozik a községhez:
 Nádalja (Надаљ / Nadalj)
 Turia (Турија / Turija)

Nevének eredete 
Magyar nevét Szent Tamás apostolnak szentelt középkori monostoráról kapta. A magyarból átvett Sentomaš helyett 1922-ben a szerb nyelvben a Srbobran (= szerbvédő) nevet kapta, amely az 1848–49-ik évi harcokra emlékeztet.

Története 
Első írásos említése 1338-ból való Sentomas néven. A település névadója az a Szent Tamás apostol tiszteletére szentelt kolostor volt, mely a középkori településsel együtt valószínűleg a török harcokban pusztult el. A török veszély elmúltával a 18. században szerbekkel és magyarokkal telepítették újra. 1848. július 14-én a délvidéki magyar hadsereg sikertelen támadást intézett a szerbek itteni erőssége ellen, majd augusztusban a második, és a szeptember 21-ei harmadik ostrom is sikertelen maradt. 1849. április 3-án Perczelnek sikerült bevennie. 1910-ben 14 335 lakosából 7808 szerb, 6031 magyar, 430 német volt. A trianoni békeszerződésig Bács-Bodrog vármegye Óbecsei járásához tartozott. 1918-ban a Szerb–Horvát–Szlovén Királyság, majd Jugoszlávia része lett. 1941-ben visszacsatolták Magyarországhoz. A szerb partizánok 1944-ben foglalták el. Az ezt követő szerb megtorlásnak kb. 2000 helyi magyar lakos esett áldozatul. Lakói zömében ma is a mezőgazdaságból élnek.

Népesség

Demográfiai változások

Etnikai összetétel

Híres szenttamásiak 
 Gion Nándor (1941–2002) író
 Aleksandar Katai,labdarúgó
 Végel László (Szenttamás, 1941. február 1. –),író,drámaíró
 Ognjen Mudrinski,labdarúgó

Jegyzetek

Források 

 Szenttamás község hivatalos honlapja
 Szenttamási rádió
 Szenttamás története 
 A szenttamási Kálvária
 A Szív és a Gavanski-féle vízimalom Szenttamáson
Pintér József: Szennyes diadal. Magyarirtás Szenttamáson 1944–45-ben; Vajdasági Magyar Művelődési Intézet, Zenta, 2014

A Dél-bácskai körzet települései
Bács-Bodrog vármegye települései
John Sterman

John Sterman az MIT Sloan Menedzsment Iskolájának vezetője, Forrester-tanítvány, az MIT Rendszerdinamika Csoportjának igazgatója. 

John Sterman a rendszerdinamika szaktudósa, aki az összetett döntések megközelítésének módjait és a szervezetek működésgátló dinamikáját tanulmányozza. Kutatásai kiterjednek a rendszerben gondolkozásra, a szervezeti tanulásra, a vállalati stratégia számítógépes szimulációjára és a nemlineáris dinamika elméletére. Számos, a mai szervezetek kihívásait és lehetőségeit leíró tudományos- és népszerű cikkek és a Tanuló Szervezet Modellezése valamint az Üzletdinamika című könyvek mellett munkáját vállalati-, pénzügyi- és kormányzati vezetés közönsége előtt mutatja be. Kutatásai középpontjában az összetett rendszerekben történő vezetési döntéshozatal folyamatának javítása áll. A vállalati és gazdasági rendszerek management flight simulatorainak fejlesztésében úttörő szerepet vállalt, és azokat ma már világszerte használják vállalatvezetésben és egyetemi oktatásban egyaránt. Mostanában az amerikai Nemzeti Tudomány Alapítvány és számos vezető vállalat közötti együttműködés keretében tanulmányozza a szervezeti változások- és folyamatjavítási programok dinamikáját, hogy a cégeket hosszú távon fenntartható javítási programok megtervezésében és alkalmazásában segítsen.

Jegyzetek

Források 
 John Sterman hivatalos honlapja
 John Sterman
 Rendszerdinamika Csoport

Amerikai közgazdászok
Élő személyek
Amerikai egyetemi, főiskolai oktatók
Peter Senge

Peter Senge a Massachusetts Institute of Technology tanára, a Szervezeti Tanulás Társaság megalapítója és vezetője, a rendszerdinamikán alapuló rendszergondolkozás első tanítója, adjunktus.

Peter Senge a tanuló szervezetet a céljaik elérésének érdekében saját képességeiket folyamatosan fejlesztő csoport tagjaiként írja le. A Journal of Business Strategy  1999. szeptember/októberi számában a „Század Stratégistájá”-nak nevezte őt aki a „mai üzletvezetés kifejlesztését leginkább befolyásolta”. Az általa vezetett társaság egy globális közösség, melyben a részt vevő vállalatok, kutatók és tanácsadók közösen elkötelezik magukat hogy a „képességeiket  folyamatosan növeljék, a legmagasabb törekvéseik elérése és különbségeik gyümölcsöző feloldása érdekében”. Elmélete az emberi értékeket helyezi a munkahely sarokkövének, azt tanítva, hogy cél megfogalmazása, a szándék, a gondolkodási képesség és rendszergondolkodás a szervezetek lehetőségei valóra váltásának elengedhetetlen feltétele. Különös érdeklődését a szervezetek vezetés-szerepének decentralizálására fordítja, annak érdekében hogy a szervezet minden tagja növelhesse a közös cél érdekében való önálló munkálkodás hatékonyságát. Legismertebb könyve az 1990-ben kiadott Az Ötödik Alapelv: a Tanuló Szervezet Művészete és Gyakorlata, melyben továbbítja a szervezetek merev rangszervezetének rugalmasabbá, és érzékenyebbé való alakításához szükséges ismeretanyagot, azaz a rendszerelméletek elvont gondolatait a gazdasági- és szervezeti változást létrehozó hatékony eszközeivé alakítja.

Jegyzetek

Külső hivatkozások
 Peter Senge
 Szervezeti Tanulás Társaság
 Stanford Learning Organization Web (SLOW)
 Peter Senge életrajza
 Peter Senge és a Tanuló Szervezet
 www.foti-peter.hu - magyar nyelvű írások demokratikus iskolákról, amik Peter Senge szellemében működnek

Amerikai üzletemberek
1947-ben született személyek
Élő személyek
Szilszeg

Szilszeg vagy Szuszek (szerbül Сусек / Susek) falu Szerbiában, a Vajdaságban, a Dél-bácskai körzetben.

Fekvése 
Szerémségben, Újvidéktől 35 km-re nyugatra, a Duna jobb partján fekszik, közigazgatásilag Belcsény község része. A település lakott területe 45 km², tengerszint feletti magassága 96 méter.

Nevének eredete 
Neve a magyar szil (szilfa) és a szeg (sarok, szeglet) szavak összetételéből származik. A szerb Susek elnevezés is a magyarból eredeztethető.

Története 
Már a római korban létezett itt település. A települést elsőként Zilzegh néven említették. A középkorban többször említették Újlaki Miklós birtokaként és történeti emlékek szerint várkastélya is volt itt neki, de felszíni nyoma nincs a kastélynak. Nevezetességeként említi egy török forrás 1549-ben az Akolov ortodox monostort, melyet 1614-re már leromboltak. Lakossága 1910-ben 2039 főt számlált és jelentős szlovák kisebbség mellett, többségben szerbek lakták. A trianoni békeszerződésig Szerém vármegye Újlaki járásához tartozott. A második világháborúban a település lakói közül többen a partizánokat támogatták, ezért 252 helybelit megöltek a nácik. A település szerb ortodox templomának nevezetessége, hogy ikonosztázát 1779-ben Teodor Kračun mester festette.

Népesség

Demográfiai változások

Etnikai összetétel

Jegyzetek

Külső hivatkozások 

 
 

A Dél-bácskai körzet települései
Jim Hines

James Ray „Jim” Hines (Dumas, Arkansas, 1946. szeptember 10. – 2023. június 3.) kétszeres olimpiai bajnok amerikai atléta, rövidtávfutó, aki az 1968-as mexikói olimpián elsőként futotta le 10 másodperc alatt a 100 métert, és 9,95 másodperces eredményével 15 éven keresztül tartotta a 100 méteres síkfutás világrekordját. A rövidtávfutáson kívül amerikaifutball-játékosként is kipróbálta magát, melyben azonban nem volt sikeres.

Jegyzetek

Források 

1946-ban született személyek
2023-ban elhunyt személyek
Amerikai futók
Amerikai olimpiai bajnokok
Olimpiai bajnokok (1968)
Olimpiai bajnokok (atlétika)
Nelson Repenning

Nelson Repenning az MIT Sloan Menedzsment Iskolájának tanársegédje, Sterman tanítvány, az MIT Rendszerdinamika Csoportjának vezető tagja a rendszerdinamika és az üzleti folyamatok modellezésével foglalkozik.

Munkájának központjában a szervezeti vezetésfolyamatok sikeres tervezését, kivitelezését és végrehajtását befolyásoló tényezők tanulmányozása és megértése áll.

Jelenlegi kutatómunkáját a szervezeti változás, vezetési folyamattökéletesítés- és a szakterületek közötti menedzselés fejlesztése elméleti alapjainak kidolgozása képezi.

Munkássága sok különböző modeling módszert alkalmaz mint például szimuláció, nemlineáris dinamika, valamint a játék- és szerződési elmélet. Oktatási munkája vezetőképzés területén az üzletdinamika, és a felső vezetés részére szolgáló rendszerdinamikára terjed ki. Repenning az általános szakértő-rendszerdinamika néven ismert tudományág üzleti folyamat modellezés területének vezető egyénisége.

Nelson Repenning

Repenning, Nelson
Pergamon

Pergamon (vagy Pergamosz, latinul: Pergamus vagy Pergamum; ma Bergama, Törökország) egy ókori görög város volt Kis-Ázsia északnyugati partvidékén.

2014-ben az UNESCO Világörökség részévé nyilvánították.

A név eredete 
Homérosz Iliaszában Trója fellegvárát jelenti, de ismertebb arról, hogy egy, a Kaikosz folyó mellé települt müsziai város neve is volt, amely másfél évszázadon át (i. e. 282–133) a Pergamoni birodalom központjaként és fővárosaként játszott jelentős szerepet.

Története 
 Folyamatosan növelte kiterjedését: előbb Müsziát, Phrügiát és Lüdiát, majd Lükaoniát, Piszidiát és Pamphüliát csatolta magához. Ezzel az attalidák alatt a leghatalmasabb ország lett Kis-Ázsiában. Az uralkodók a birodalom kulturális színvonalát is igyekeztek növelni: hírneves iskolával, középületekkel és könyvtárral díszítették városukat (sokszor rablással gyarapítva a műgyűjteményeket és a könyvtárat).
i. e. 133-ban az utolsó pergamoni uralkodó, az utód nélkül elhunyt III. Attalosz a római államot tette birodalmának örökösévé. A rómaiak legyőzték a trónkövetelő Arisztonikoszt, és i. e. 129-ben Asia néven római tartományt alakítottak ki Pergamonból. Uralkodóinak listáját lásd itt.

Művészete

A könyvtár és a pergamen 
 Az egyiptomi Ptolemaioszok a rivalizálás miatt megtiltották számukra a papirusz kivitelét. E kényszer hatására kifejlesztették a pergament,

A feltárás 

A pergamoni ásatások, különösen Humann és Conze kutatásai (1878–1886) gazdag anyagot szolgáltattak az i. e. III. és II. sz. görög kultúrájának ismeretéhez. A várost a várhegy környékén, gondosan aláfalazott teraszokon építették. Az alsóbb szinteken állt több híres szentély (Aszklépiosz, Athéna), valamint a színház és a csarnokokkal ellátott könyvtárépület; fent a hegytetőn a királyi palota és a Trajaneum (a római világuralom temploma). A legismertebb a piac felett kiásott Zeusz-oltár, amelynek domborművei az istenek és a gigászok küzdelmét ábrázolják, a központban Zeusz és Pallasz Athéné alakjaival.

Az oltár korhűnek szánt rekonstrukciója Berlinben a Pergamonmuseum egyik legfőbb nevezetessége.

Hivatkozások

Források

Szakirodalom 
 Turgay Tuna: Pergamon MERT Ltd. Istanbul 
 Elisabeth Rohde: Pergamon - Burgberg und Altar Henschelverlag, Berlin, 1982Best. No.:625-351 1
 Dr Erik Hühn (szerk.): Schätze der Weltkultur (Staatliche Museen zu Berlin 1981. Best.No.: 748/43/82

További információk 

 Kódexek, láncoskönyvek: Pergamon
 Fejedelmek és lovak a hellénisztikus Pergamonban
 Törökország csodái

Ókori görög települések
Ókori települések Törökország területén
Bibliai helyszínek
Anatólia ókori államai
Anatólia történelme
Törökország világörökségi helyszínei
Kulturális világörökségi helyszínek
Hofer Miklós

Hofer Miklós (Bozsok, 1931. május 8. – Budapest, 2011. január 10.) Ybl- és Széchenyi-díjas építész.

Tanulmányait a Toldy Ferenc Gimnázium elvégzése után 1949 és 1954 között a Budapesti Műszaki Egyetemen végezte, majd 1955 és 1958 között mesteriskolát végzett. 1955-től a Középülettervező Vállalatnál (KÖZTI) tervezőként működött. 1973-tól a Budapesti Műszaki Egyetem tanára volt. 1964-től a Magyar Építőművészek Szövetségének elnökhelyettese volt. Számos városrendezési tervet készített. 2001-ben vonult nyugállományba.

Testvére Hofer Tamás néprajzkutató.

Főbb munkái
 Kazincbarcika, Főtér (1952)
 Miskolc, Avasi kilátó és tévétorony (1960)
 Gyöngyös, iskola (1959)
 Budapest, Nemzeti Színház terve (pályázati II. díj, 1966–1967)
 Szentendre, könyvtár és művelődési ház (1968–1970)
 Győr, Közlekedési és Távközlési Műszaki Főiskola (1974)
 Budapest V., Roosevelt téri irodaház (átépítve)
 Budapest, Vízmű székháza (1969)
 Szentendre, Barcsay-múzeum (1974)
 Szentmártonkáta, iskola (1983)

Díjai, elismerései 
 Ybl Miklós-díj (1964, 1978)
 Pro Urbe Budapest díj (1990)
 Széchenyi-díj (1998) – A tartószerkezetek, az alkotó építészet és a művészettörténet terén alkottak maradandót és biztosították a magyar építészképzés világszínvonalát. Megosztott díj Dulácska Endrével és Szentkirályi Zoltánnal.

Jegyzetek

Források
 Életrajz németül
 Szentendrei lexikon
 Elhunyt Hofer Miklós 

1931-ben született személyek
2011-ben elhunyt személyek
Magyar építészek
Széchenyi-díjasok
Ybl Miklós-díjasok
Budapestért díjasok