alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Koriander

A koriander (Coriandrum sativum) a zellerfélék (Apiaceae) családjába tartozó növényfaj. Az egész növényt és fűszerként használt magját egyaránt szokás koriander néven nevezni. Ősidők óta használt fűszer, mely a Földközi-tenger vidékéről származik.

Elnevezése 
A Coriandrum elnevezés valószínűleg a görög „korisz” (poloska) szóból ered, ami a friss hajtás poloskaszagára utal.

Vörös Éva a korianderen kívül még az alábbi magyar elnevezéseit említi meg munkájában: belénd, beléndfű, bolhafű, bors, cigánypetrezselyem, csimázillatúfű, kertibors, kerti koriander, sobrabori, sobraborifű, vetési koriander. .

Jellemzése 

Egyéves, lágy szárú növény. Szára felálló, elágazó, kedvező környezeti körülmények között 1,5 m magasra is nőhet. Levelei a fejlődés során változnak, kezdetben a tőlevélrózsa hosszú nyelű, kerekded levelekből áll, a szár közepén nyeles, szárnyasan szeldelt levelek vannak, míg a hajtás felső részén ülő, sallangos levelek. Virágzata összetett ernyő, a virágok lilás színűek.
A termés barnássárga, kemény, 2 résztermésből összeforrt ikerkaszat, melyek erőhatásra szétválnak, bordázottak.

Levele könnyen összetéveszthető a petrezselyemmel, de íze jellegzetesen aromás.

Szaporítása magvetéssel történik, maximum 1 cm mélyre, méretéből adódóan viszont egy 30-40 cm-es sortávra érdemes vetni. Friss levelei adják igazán aromás zöldfűszerként az ízeket, magja főleg savanyúságokba való, így érdemes folyamatosan visszacsípni, hogy minél több friss levelet tudjon hozni még a felmagzás előtt. [5]

Hatóanyagai 
A termés illóolajat, cukrot, fehérjét, C-vitamint tartalmaz. Az illóolaj összetétele a hajtásban az érés során módosul (a linalool mennyisége megnő), míg a termésben a linalool mindig túlsúlyban van a többi alkotóhoz képest.

Változatok 
 C. sativum var. vulgare –  marokkói koriander: 3–6 mm (nagy) ikerkaszatterméssel. Ezt többnyire trópusi-szubtrópusi országokban termesztik;
 C. sativum var. microcarpum – 1,5–3 mm-es terméssel (mérsékelt éghajlaton termesztik).

Felhasználása 

Sültek, húspácok, káposzta ételek, szószok, marinádok, sonkapác, kolbászok,
sült húsok, likőrök készítésénél, uborka, paprika eltevésénél a magot egészben vagy porrá törve használhatjuk. Süteményeket, likőröket, gint, sört is ízesítenek vele (a cukrozott magokkal az ánizs helyettesíthető.)

A korianderlevél közel-keleti, ázsiai konyha kedvelt fűszere, de ma már hazánkban is többfelé termesztik. Levesekhez, salátákhoz, mártásokhoz mindig frissen használjuk, de ne főzzük bele az ételbe, hanem csak a főzés végén szórjuk rá. Vizes papírba göngyölve a hűtőben néhány napig friss marad.

Gyógyhatása 
A VIII. Magyar Gyógyszerkönyvben az illóolaja (Coriandri aetheroleum) és a termése (Coriandri fructus) szerepel drogként.
A termés felfúvódást szüntető, szélhajtó, emésztést javító hatású. Illóolaja élelmiszeripari és kozmetikai alapanyag.

Jegyzetek

Források 

  Koriander
 Koriandermag
 Korianderlevél
  
 

Növényfajok
Zellerfélék
Gyógynövények
Fűszerek
Fűszerkömény

A fűszerkömény (Carum carvi) az ernyősvirágzatúak rendjébe és a zellerfélék családjába tartozó faj.

A legelterjedtebb és legkedveltebb fűszerek közé tartozik, a Biblia is említést tesz róla. Európában a 13. században terjedt el.

Zsíros olajat és fehérjét is tartalmaz. Az erősen fűszeres ízű mag (Carvi fructus) hatóanyaga az illóolajában levő karvon. Illóolajában kuminaldehid is található. 

Egyéb nevei: konyhakömény, keménymag, régikömény, hasznos kömény.

Jellemző kártevője a köménymoly (Depressaria daucella).

Megjelenése 
20–50 cm magas, kétnyári növény. Gyökere gumós, fehér színű, ehető, édes ízű, aromás, hasonló a paszternákhoz. Szára csupasz, hosszában barázdált, keskeny lándzsás levelei erősen osztottak. Apró, fehér virágai ernyőben nyílnak, kerekded, barázdált termése 3–4 mm nagyságú, kissé ánizsos, enyhén borsos, mentolos ízű. A növény bármely része megmorzsolva erős illatot áraszt.

Farmakológiai hatásai 
Az egyik kutatási eredmény alapján a kuminaldehid, kis molekulaként gátolja az alfa-szinuklein csomósodását, amely olyan súlyos neurodegeneratív betegségekben játszik szerepet, mint a Lewy-testek által okozott elmebaj, Parkinson-kór, és multiszisztémás atrófia.

Felhasználása 

Fanyar, érdekes íze miatt más fűszerekkel ritkán kombinálják. Bizonyos ételekbe (saláták, körözött) beleszórják, másokba (kelkáposzta-főzelék, húsok) belefőzik, a rántott levesnél (köménymagleves) viszont a rántásba teszik. Levesek, saláták, főzelékek, sültek, káposztás, burgonyás, sajtos, túrós ételek, kolbászfélék, körözöttek, puha sajtok, péksütemények, pogácsák ízesítője; a savanyúságok és a savanyú káposzta elengedhetetlen fűszere. Fűszerkeverékek és -kivonatok alapanyaga. Egészben és őrölt formában is kapható.

Jegyzetek

További információk 
 Köménymag – kömény gyógyhatása, termesztése
 Az ételekben használt fűszerek rövid bemutatása 2.; Virágok, termések, magok; Kömény
 A kömény (köménymag) termesztése

Zellerfélék
Növényfajok
Monofűszerek
Gyógynövények
Fűszernövények
Mariner–8

Mariner–8 az amerikai Mariner-program nyolcadik űrszondája, Mars-szonda. Sikertelen küldetés.

Küldetés
A NASA 1971-ben ugyanabban az indítási ablakban állította pályára a Marshoz a Mariner–8-at és a Mariner–9-et. Cél a Mars alaposabb kutatásának elősegítése, felszíni és légköri mérésekkel, jövőbeni kutatási irányok kialakítása. Program szerint Mars körüli pályára állt volna.

Jellemzői
A Mariner űrszondákat a NASA Jet Propulsion Laboratoryumában fejlesztették, irányításával építették. Üzemeltette a NASA és a Office Space Science and Applications (OSSA) .

Megnevezései: Mariner–8; Mariner–H; COSPAR: F710509A.

1971. május 9-én Floridából, a Cape Canaveral (KSC) Kennedy Űrközpontból, a LC–36A (LC–Launch Complex) jelű indítóállványról egy Atlas–Centaur (SLV- 3C) hordozórakétával emelkedett a magasba. Az Atlasz rakétafokozat kiégése után a Centaur fokozat technikai hibája miatt a küldetés sikertelenné vált. Indítás után 365 másodperccel a rakéta elvesztette stabilitását és visszazuhant az Atlanti-óceánba.

Felépítése
Megegyezett a Mariner–9 űrszondával.

Programja
Megegyezett a Mariner–9 űrszondával.

Műszerezettsége
Megegyezett a Mariner–9 űrszondával.

Kapcsolódó szócikkek 
 Mars-kutatás

Források

Külső hivatkozások
 
 

Mariner 08
Marskutató űrszondák
Orvosi körömvirág

Az orvosi körömvirág (Calendula officinalis) a fészkesvirágzatúak (Asterales) rendjébe és az őszirózsafélék (Asteraceae) családjába tartozó növényfaj. Egyike a legtöbbféleképpen használt fűszer-, és gyógynövényeknek. Egyéb nevei: gyűrűvirág, kenyérbélvirág.

Dél- és Kelet-Európából származó egyéves növény. A szárazságot jól tűri, a kisebb fagyokat elviseli. A vidéki kertek kedves, sokrétű gyógyhatásáról ismert, de ételek színezésére és kozmetikai szerek alapanyagaként is használt növénye.

Felhasználása 
A magas triénsav-tartalmú zsíros, körömvirágmag-olaj gyorsan száradó festékek előállítására is alkalmas.

A legértékesebb részei a fészekből kiszedett nyelves karima- vagy sugárvirágok. Gyűjtése júniustól júliusig történik.

Virágszirmait rizs, hal, húsleves, krémsajt, joghurt, vaj, omlettek, tejes ételek, édes sütemények fűszerezésére, színezésére használhatjuk. Ételeknek sáfrány színt és enyhén csípős ízt ad.

Gyógyhatása 
Virágának forrázata megkönnyíti az emésztést, fogíny ápolására szájvízként is használják. Virágzata a VIII. Magyar Gyógyszerkönyvben Calendulae flos néven hivatalos drog. 
Kivonatait gyomor- és nyombélfekély kezelésére, külsőleg visszérgyulladásra, rosszul gyógyuló sebek, bőrelváltozások gyógyítására, fehérfolyás elleni öblítők alkotórészeként alkalmazzák. A körömvirág enyhítő és viszketéscsillapító hatásának köszönhetően külsőleg kiegészítő kezeléseknél használatos. Fertőtlenítő és gyulladásgátló, valamint sebgyógyulást elősegítő tulajdonságai miatt bőr-és szájüregi betegségek kezelésére ajánlott. Használják bőrrepedések, kisebb sebek, rovarcsípések és napsugárzás okozta bőrgyulladás esetén is.

Pollenje allergiát okozhat.

Hatóanyagai 
A körömvirág különféle  illóolajakat (mentont, izomentont, karvont, terpinént), karotinoidokat, flavonoidokat, szaponinokat, szabad triterpéneket (faradiolt, taraxaszterolt), poliszacharidokat tartalmaz.

A faj az irodalomban 
 Részben a körömvirágról szól Móra Ferenc Mi tetszett a legjobban? című írása (megjelent a Túl a Palánkon című kötetben).

Képek

Jegyzetek

Források 
 

Őszirózsafélék
Növényfajok
Fűszerek
Gyógynövények
Kerti virágok
Kurkuma

A kurkuma (Curcuma longa) fűszer- és gyógynövényfaj. Egyéb nevei: kurkumagyökér vagy indiai sáfrány.

Eredeti hazája Dél- és Délkelet-Ázsia, de ma már a trópusokon mindenütt termesztik.

A fűszert a sárga színű, a közönséges gyömbérére emlékeztető gyöktörzsében és gumójában (Curcumae rhizoma) lévő nem mérgező, sárga festékanyaga (kurkumin) adja, amit sajátos aromája és sárga színe miatt kedvelnek.

A Worcestershire-mártás és a curry fűszerkeverék alkotórésze, de használják tésztafélék, levesek színének, ízének javítására is. Étvágygerjesztő hatású.

A kurkuma legfeljebb 5 százalékban tartalmaz kurkumint, ami egy polifenol. A kurkumin maga a kurkuma hatóanyaga, és sok helyen használják az élelmiszerekben adalékanyagként. A kurkumin pH-indikátor, vagyis savas közegben sárgásabb, lúgos közegben élénk pirosas színű. Fűszerként alkalmazva felszívódását a fekete bors elősegíti.

Jegyzetek

További információk 
Segíti a méregtelenítést, és felgyorsítja a fogyást
A hazipatika.com ismertetője 
A Jé!India ismertetője
A PatikaMagazin ismertetője
A napidoktor.hu cikke
Az Origo cikke
Az Egészségtükör.hu cikke a gyógynövény jótékony hatásairól
Kurkuma - gyogynovenyek.info

Növényfajok
Gyömbérvirágúak
Gyógynövények
Fűszerek
Ázsia növényvilága
Mariner–7

Mariner–7 az amerikai Mariner-program hetedik űrszondája, Mars-szonda,

Küldetés
A NASA 1969-ben ugyanabban az indítási ablakban állította pályára a Marshoz a Mariner–6-ot és a Mariner–7-et. Cél a Mars alaposabb kutatásának elősegítése, felszíni és légköri mérésekkel, jövőbeni kutatási irányok kialakítása.

Jellemzői
A Mariner űrszondákat a NASA Jet Propulsion Laboratoryumában fejlesztették, irányításával építették. Üzemeltette a NASA és a Office Space Science and Applications (OSSA) .

Megnevezései: Mariner–7; Mariner 69-2; COSPAR: 1969 - 030A. Kódszáma: 3837.

1969. március 27-én Floridából, a Cape Canaveral (KSC) Kennedy Űrközpontból, a LC–36A (LC–Launch Complex) jelű indítóállványról egy Atlas–Centaur (SLV- 3C) hordozórakétával emelkedett a magasba. Az Atlasz rakétafokozat kiégése után a Centaur fokozat gyorsította fel az űrszondát a második kozmikus sebességre, hogy a Mars közelébe kerülhessen. A fokozat kiégését követően levált az űreszköz, kinyíltak a napelem táblák. Április 8-án a hidrazin gázfúvókák segítségével pályakorrekciót hajtottak végre.

Felépítése
Három tengelyesen, giroszkóppokkal forgás-stabilizált űreszköz. A szonda vonatkozási pontjai a Nap, a Föld és a Canopus csillag volt. Alakja nyolcszögletű hasáb, átmérője 1,384, magassága 457, kibontott állapotú magassága 3,35 méter. Magnézium-ötvözetből készült a ház és a műszerek többsége. Rendelkezett körsugárzó rúdantennával 2,23 méter) és parabola antennával, melynek átmérője 1 méter. Energia biztosítása érdekében a hasáb oldalaihoz (tetejére) 4 napelemtáblát (4x215 x 90 centiméter;  napelemmel; 7,7 négyzetméter) szereltek. A napelemek fesztávja 5,79 méter. Éjszakai (földárnyék) energia ellátását ezüst-cink akkumulátorok biztosították. Az űregység teljes tömeg 411,8, a műszercsomag súlya 57,6 kilogramm. Pályamódosításhoz nitrogén gázfúvókák álltak rendelkezésre. A programellenőrző számítógép szabályozható. Telemetria egysége modernizált.

Programja
Repülés közben nem volt tudományos adatgyűjtés. Augusztus 2-án, 57 órával a legközelebbi megközelítéstől, bekapcsolták a tudományos műszereket. A következő órákban a keskeny látószögű kamera 93 távoli fényképet készített és a vevőállomásokra továbbított. Augusztus 5-én  kilométerre elhaladt a Mars mellett, készítve 33 közeli felvételt. Elkészültek az első közeli felvételek a Mars holdjairól, a Phoboszról és a Deimoszról.

A Mars elhagyását követően a csillagokról készített képeket. A képeket egy analóg tárolóba helyezte, vételi időben lejátszotta. Tudományos méréseket digitális módon tárolta, majd közvetítette. Később Nap-körüli heliocentrikus pályára állt.

Műszerezettsége
A műszerrekesz forgatható egységként volt megépítve.
 Kettő televíziós kamera. Több színben (piros, zöld, kék, sárga) közepes, valamint nagy felbontású képeket készítettek.
 spektrométer (technikai okok miatt nem működött), sugárzásmérő, ultraibolya spektrométer,

Források

Külső hivatkozások
 
 
 

Mariner 07
Marskutató űrszondák

de:Mariner#Mariner 6 und 7
Orvosi lestyán

A lestyán vagy orvosi lestyán (Levisticum officinale) a zellerfélék családjába tartozó évelő fűszer-, és gyógynövény. Egyéb, népies elnevezései: lecsihan, leustyan, levescsík, levestikom, levestököm, löböstök, lóstya. A Mátrában megtalálhatók állományai.

Jellemzése 

Akár 2 méter magasra is megnő. Első évben csak gyöktörzset és tőlevélrózsát fejleszt, a második évben jelenik meg a magszár és a szórt állású levelek. Levelei nyelesek, páratlanul szárnyaltak, az alsók kétszeresen, felfelé már csak egyszeresen. Virágzata összetett ernyő, virágai sárga színűek, június-júliusban virágzik. Termése sárgásbarna; három kiálló bordázattal rendelkező ikerkaszat.

Illóolajat, cukrot, gumit és angelikasavat tartalmaz. Intenzív aromája miatt használatánál legyünk óvatosak, jól zárható edényben tartsuk.

Felhasználása 

Régebben a falusi kertekből nem hiányozhatott, mind friss, mind szárított állapotban egyaránt használták. Házi termesztésben nincs szükség nagy mennyiségre, mert intenzív íze miatt csak keveset kell használni belőle. A kereskedelemben kapható szárított és vágott gyökere, amely drogként (Levistici radix) a VIII. Magyar Gyógyszerkönyvben is hivatalos.

Levesek, saláták, diétás ételek és italok, ecetek fűszerezésére, de a likőr- és konzerviparban is nélkülözhetetlen. Teájának jó gyomorerősítő, emésztést serkentő, vizelethajtó hatást tulajdonítanak, az Európai Gyógyszer Ügynökség (EMA) is vizelethajtóként tartja számon. Vese- és epekőteák alkotórésze, jó háziszer nikotin- és alkoholmérgezéseknél.

Termesztése 

Mivel régóta termesztik, a lestyán sok helyen vadon is megtalálható. A növény dél-, nyugat-ázsiai eredetű, főleg erdőszéleken, félárnyékos, nedves, tápanyagban gazdag helyeken fordul elő.

Magról szabadföldbe vetéssel és palántázással szaporítható, az idősebb egyedek sarjai tőosztással is. A magvetést október-novemberben illetve márciusban érdemes elvégezni, a tőosztás csak tavasszal, a sarjak megindulása után javasolt.

Kapcsolódó szócikkek 
 Natúr gyógyteák

További információk 
Lestyán - Zöldszerész

Jegyzetek

Növényfajok
Zellerfélék
Fűszerek
Gyógynövények
Mariner–6

A Mariner–6 az amerikai Mariner-program hatodik űrszondája, Mars-szonda,

Küldetés
A NASA 1969-ben ugyanabban az indítási ablakban állította pályára a Marshoz a Mariner–6-ot és a Mariner–7-et. Cél a Mars felderítésének segítése.

Jellemzői
A Mariner űrszondákat a NASA Jet Propulsion Laboratoryumában fejlesztették, irányításával építették. Üzemeltette a NASA és a Office Space Science and Applications (OSSA) .

Megnevezései: Mariner–6; Mariner 69-3; COSPAR: 1969-014A. Kódszáma: 3759.

1969. február 25-én Floridából, a Cape Canaveral (KSC) Kennedy Űrközpontból, a LC–36B (LC–Launch Complex) jelű indítóállványról egy Atlas–Centaur (SLV- 3C) hordozórakétával emelkedett a magasba. Az Atlasz rakétafokozat kiégése után a Centaur fokozat gyorsította fel az űrszondát a második kozmikus sebességre, hogy a Mars közelébe kerülhessen. A fokozat kiégését követően levált az űreszköz, kinyíltak a napelem táblák. Március 1-jén a hidrazin gázfúvókák segítségével pályakorrekciót hajtottak végre.

Felépítése
Három tengelyesen, giroszkópokkal forgás-stabilizált űreszköz. Alakja nyolcszögletű hasáb, átmérője 1,384, magassága 0,457 méter. Magnézium-ötvözetből készült a ház és az műszerek többsége. Rendelkezett kőrsugárzó rúdantennával 2,23 méter) és parabola antennával, melynek átmérője 1 méter. Energia biztosítása érdekében a hasáb oldalaihoz (tetejére) 4 napelemtáblát szereltek. A napelemek fesztávja 5,79 méter. Éjszakai (földárnyék) energia ellátását ezüst-cink akkumulátorok biztosították. Az űregység teljes tömeg 412, a műszercsomag súlya 57,6 kilogramm. Pályamódosításokhoz nitrogén gázfúvókák álltak rendelkezésre. A programellenőrző számítógép programozható. Telemetria egysége modernizált.

Programja
Repülés közben nem volt tudományos adatgyűjtés. Július 29-én, 50 órával a legközelebbi megközelítéstől, bekapcsolták a tudományos műszereket. A következő 41 óra alatt a keskeny látószögű kamera 49 távoli fényképet (plusz 50 töredék képet) készített és a vevőállomásokra továbbított. Július 31-én  kilométer közelségből további 26 közeli fényképet készített. Pályasíkjában a Mars felületének 20%-ról adott értékelhető képeket. A hűtési rendszer meghibásodása miatt az infravörös fölötti tartományból nem közvetített adatokat. A Mars elhagyását követően a csillagokról készített képeket. A képeket egy analóg tárolóba helyezte, vételi időben lejátszott. Tudományos méréseket digitális módon tárolta, majd közvetítette. Később Nap-körüli, heliocentrikus pályára állt. 1970-ben elhaladt a Nap mögött, és segítségével rádió hullámokkal is igazolták az általános relativitáselmélet helyességét.

Műszerezettsége
A műszerrekesz forgatható egységként volt megépítve.
 Kettő televíziós kamera. Több színben (piros, zöld, kék, sárga) közepes, valamint nagy felbontású képeket készítettek.
 spektrométer (technikai okok miatt nem működött), sugárzásmérő, ultraibolya spektrométer,

1970. december 31-én befejeződött a program.

Források

Külső hivatkozások 
 
 
 

Mariner 06
Marskutató űrszondák
Majoránna

A közönséges majoránna (Origanum majorana) (névváltozatai: majorána, majoranna, pecsenyevirág) az árvacsalánfélék családjába tartozó növényfaj.
Eredeti hazája a Földközi-tenger környéke, de ma már nagyüzemi módon és kiskertekben egyaránt termesztik.

A növény szárított, morzsolt levele és virágzata a fűszer. A jól kezelt majoránna szürkészöld, egyenletesen morzsolt, erősen aromás, kellemes illatú, kissé hűtő, kesernyés ízű. Illóolajat, keserű anyagot, csersavat tartalmaz.

Megjelenése
Természetes előfordulási helyén évelő, hűvösebb éghajlaton a fagykár miatt egyéves növény. 30–50 cm magasra növő sűrűn elágazó hajtása van. Levelei tojásdadok és ép szélűek. Virágai tömött álörvökben állnak, virágzata álfüzér. Termése 4 makkocska.

További hozzá nagyon hasonlító növényfaj a vadmajoránna vagy szurokfű (Origanum vulgare) és a ciprusi szurokfű (Origanum onites) is.

Felhasználása 
Felhasználható levesek (főleg krumpli- és gombaleves), főzelékek (krumpli-, bab-), mártások, húsételek, köztük szárnyas és vadhúsok, továbbá húskészítmények (kolbász, hurka), valamint borok ízesítésére. Kacsa, bárány, birka, ürü, továbbá grillételek, májas és véres töltelékek elkészítésénél kedvező hatást mutat, ugyanis tompítja vagy elveszi a húsok mellékízét.

Termesztése 

Magról, illetve palántázással, májusban 30–40 cm sor- és 15–20 cm tőtávolságra ültetik. Évente 2-3 alkalommal a virágzáskor vágott növény leveleit lemorzsolják.

Jegyzetek

Források

További információk 
 Majoránna
 A majoránna felhasználása

Kapcsolódó szócikkek 
 Gyógyteák listája

Árvacsalánfélék
Fűszerek
Gyógynövények
Növényfajok
Metélőhagyma

A metélőhagyma vagy snidling (Allium schoenoprasum) a hagymaformák legkisebb méretű faja, a tavasz első zöldülő hírnöke. Népies nevei: pázsithagyma, pázsitfű, valamint a német nevéből: snidling, snittling.

Származása, elterjedése 

A Földközi-tenger vidékéről származik. Magyarországon igen elterjedt és népszerű.

Leírása 

Évelő növény. Magassága 20–50 cm, levelei karcsúak, henger alakúak és üregesek. Virágai rózsaszínűek, kerek ernyőben nyílnak, és nagyon kis kocsányuk van.

A friss metélőhagyma gyorsan elfonnyad, és kellemetlen keserű íze lesz. A szárított viszont hosszú ideig fogyasztható. Felveszi az étel nedvességtartalmát, így teljes értékű lesz.

Hatóanyagai

Sok benne az illóolaj, C-vitamin, A-vitamin, kálium és az oxálsav. Ez utóbbi miatt fogyasztása csak kismértékben javasolt.

Felhasználása 

Erős aromájú fűszernövény. Főzni nem szabad, közvetlenül tálalás előtt adjuk az ételhez. Nemcsak ízesíti az ételt, de díszít is, ráadásul nagyon jó étvágygerjesztő és gyomorerősítő.

Főleg a krumplit, babot, borsót, a húsleveseket, salátákat, sülteket, tojásételeket, szendvicseket, a túrót és a lágy sajtokat, valamint halételeket és mártásokat ízesítenek vele.

Termesztése 

A magvakat márciusban melegházba vagy cserépbe vetjük és májusban, kis csomókban ültetjük ki. Ha megerősödött, a föld feletti részt levágjuk és felhasználjuk. Ősszel cserépbe ültetjük, világos, de nem túl meleg helyen tartjuk. Egész télen friss fűszernövényt, és nagyon olcsó vitaminforrást biztosít.

Jegyzetek

További információk 
 A metélőhagyma termesztése és felhasználása
 Snidling

Növényfajok
Fűszerek
Zöldségek
Hagymák
Hagymafélék (kulinária)
Zöldfűszerek (kulinária)
High Energy Astrophysical Observatory

Az amerikai HEAO (High Energy Astrophysical Observatory) csillagászati műholdakkal a röntgen tartományban vizsgálták az égboltot. Három HEAO holdat indítottak Atlas–Centaur rakétával.

Műholdak 
(zárójelben az indítás dátuma)
 HEAO–1 (1977. augusztus 12.)
 HEAO–2 (1978. november 13.)
 HEAO–3 (1979. szeptember 20.)

HEAO–1 
 Háromszor nézte át az egész röntgen-égboltot, új röntgenforrásokat fedezett fel.
 Másfél évig, 1979. január 9-éig működött.
 0,2 keV – 10 MeV tartományban végzett méréseket.
 Műszerei:
 Large Area Sky Survey Experiment (LASS)
 Cosmic X-ray Experiment (CXE)
 Modulation Collimator (MC)
 Hard X-Ray / Low Energy Gamma Ray Experiment

HEAO–2 
 A HEAO–2-t indítás után Albert Einsteinről nevezték el (Einstein Observatory).
 Elsőnek készített képeket röntgenforrásokról.
 2,5 évig működött
 0,2 keV – 20 keV tartományban végzett méréseket.
 Műszerei:
 Röntgenteleszkóp (az első Wolter-típusú)
 Imaging Proportional Counter (IPC)
 High Resolution Imager (HRI)
 Solid State Spectrometer (SSS)
 Focal Plane Crystal Spectrometer (FPCS)
 Monitor Proportional Counter (MPC)
 Objective Grating Spectrometer (OGS)

HEAO–3

További információk

Magyar oldalak 
 High Energy Astronomy Observatory

Külföldi oldalak 
NASA-oldalak:
 HEAO-1
 HEAO-2 = Einstein Observatory
 HEAO-3

Csillagászati műholdak
Az Amerikai Egyesült Államok űrkutatása
Orbiting Astronomical Observatory

Az OAO (Orbiting Astronomical Observatory) csillagászati műholdakat a NASA indította 750 km magasságú Föld körüli pályára 1966 és 1972 között. Főleg ultraibolya tartományban végeztek megfigyeléseket.

Műholdak 
(zárójelben az indítás dátuma)
 OAO-1 (1966. április 8.)
 OAO-2 (1968. december 7.)
 OAO-B (1970. november 30.)
 OAO-3 (1972. augusztus 21.)

OAO-1 
Hét tudományos műszere volt. A küldetés egy meghibásodás miatt sikertelen. A műhold 1769 kg tömegű volt.

OAO-2 
Az OAO-1 továbbfejlesztése nyolc műszerrel. Négy évig működött. Több ezer felvételt készített különböző égitestekről.

OAO-B 
Sikertelen volt az indítása.

OAO-3 
A műholdat Kopernikuszról nevezték el. Műszerei: UV-teleszkóp, röntgendetektor, színképelemző. Vizsgálta a Naprendszer égitestjeit, a csillagközi anyagot és a égbolt röntgenforrásait (fekete lyukak, pulzárok stb.).

Külső hivatkozások

Magyar oldalak 
 Az OAO program

Külföldi oldalak 

Csillagászati műholdak
Az Amerikai Egyesült Államok űrkutatása
MOST

A MOST (Microvariability & Oscillations of STars) kanadai űrtávcső, mely a csillagok fényességének az ingadozásait méri, amelynek oka egy exobolygó csillag előtti áthaladása is lehet.

2003. június 30-án állították pályára Rokot rakétával Pleszeckből, Észak-Oroszországból. A program költségei nem érték el a 10 millió dollárt sem. Egyéves tervezett működését jóval túlszárnyalta, már több mint hat éve végez megfigyeléseket, az asztroszeizmológiai kutatásokon kívül fedési exobolygók keresését is elkezdte. A műholdat üzemeltetői viccesen „Humble Space Telescope”-nak, „Alázatos űrtávcsőnek” nevezik (utalva a Hubble űrtávcsőre).

Leírás 
Mint a neve is mutatja, a MOST a csillagfény erősségének változásait méri. Egyetlen célpontot hosszú ideig (több, mint 60 napig) figyel meg. A nagyobb űrtávcsövekkel nincs lehetőség ennyi ideig egy célpontot vizsgálni.

A hold 53 kg tömegű, 65 cm széles és 30 cm vastag, így a mikroműholdak kategóriájába tartozik. A Kanadai Űrügynökség, a Dynacon Enterprises Limited, a Torontói Egyetem és a Brit-Kolumbiai Egyetem fejlesztette ki.

A műholdhoz nagyon hasonló, a továbbfejlesztésével létrehozott NEOSSat holdat, mely a földsúroló kisbolygók keresésére terveznek, 2010-ben tervezik pályára állítani.

Külső hivatkozások

Magyar oldalak 
 Az első kanadai űrtávcső
 Óriás exobolygók (2005. május 24.)

Külföldi oldalak 
 Rockot booster successfully launches 9 payloads (2003. június 30.)

Jegyzetek  

Optikai űrtávcsövek
Kanada űrkutatása
Felsőszerdahely

Felsőszerdahely (1898-ig Vág-Szerdahely, szlovákul Horná Streda) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Vágújhelyi járásban.

Fekvése 
Vágújhelytől 11 km-re délre, a Vág jobb partján fekszik.

Története 
A mai falu területén már Nagymorávia idején szláv település állt.

A települést 1263-ban "Zeredahel" alakban említik először, amikor IV. Béla király a Pannonhalmi Bencés Főapátságnak adta. Régi gótikus templomát 1353-ban építették, helyére 1728-ban új templomot építettek. A 17. századtól birtokosai a nagyszombati jezsuiták, majd 1773-tól az Esztergomi egyházmegye volt. A 18. században az Erdődy család szerzett birtokot a településen. 1715-ben 16 malma és 76 háztartása létezett. 1753-ban 88 család lakta. 1787-ben 86 házában 453 lakos élt. 1828-ban 84 háza és 585 lakosa volt. 1813-ban a Vág okozta nagy árvízben majdnem az egész falu megsemmisült. Lakói főként mezőgazdaságból éltek.

Vályi András szerint "Vág Szerdahely. Tót falu Pozsony Várm. földes Ura az Esztergomi Érsekség, ’s mintegy 16 kuriális Nemesek is laknak benne, lakosai katolikusok, fekszik Szeredhez 1/2 órányira; határja jó termékenységű, legelője hasznos, erdeje is van."

Fényes Elek szerint "Szerdahely (Vágh-), tót falu, Nyitra vmegyében, 584 kath., 9 zsidó lak. A Vágh bal partján, Pőstyéntől északra 1 órányira, termékeny sík határral, vizimalmokkal. F. u. gr. Erdődyné."

A trianoni békeszerződésig Nyitra vármegye Vágújhelyi járásához tartozott.

Népessége 
1910-ben 796, túlnyomórészt szlovák anyanyelvű lakosa volt.

2001-ben 1266 lakosából 1246 szlovák volt.

2011-ben 1288 lakosából 1206 szlovák.

Neves személyek 
 Itt született 1868-ban Marek József Kossuth-díjas állatorvos, a Magyar Tudományos Akadémia rendes, majd tiszteleti tagja.
 Itt született 1873-ban Frey Ernő ideggyógyász, egyetemi magántanár, kórházi főorvos.

Nevezetességei 
 A Mindenszentek tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1728-ban épült, a korábbi gótikus templom helyén. 1924-ben bővítették.
 17. századi jezsuita kolostorának romjai, mely az 1813-as árvízben pusztult el.
 18. századi barokk Szentháromság-oszlop.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Felsőszerdahely Szlovákia térképén
 Nemhivatalos oldal
 E-obce.sk

Felsoszerdahely
Nyitra vármegye települései
Gallyas

Gallyas (1899-ig Haluzicz, szlovákul Haluzice) község Szlovákiában a Trencséni kerületben a Vágújhelyi járásban.

Fekvése 
Vágújhelytől 8 km-re északra, a Bosáci-völgyben fekszik.

Története 
A község területén a korai bronzkorban a lausitzi kultúra erődített települése állt. Román stílusú templomát valószínűleg a 13. században építette a gróf Cseszneky család. A kőfallal megerősített, erődítményként is szolgáló templomot III. András seregei Csák Mátétól 1299-ben elkobozták. Plébániáját az 1332-ben kelt pápai tizedjegyzék már említi. A községet magát 1398-ban "Halusych" alakban említik először. A beckói váruradalom része volt. 1477-ben "Halhozycz", 1598-ban "Haluzicz" néven szerepel az írott forrásokban. 1598-ban 30 ház állt a településen. 1720-ban szőlőskertje és 17 adózója volt. 1784-ben 35 házában 37 családban 189 lakos élt. 1828-ban 39 háza és 277 lakosa volt, akik mezőgazdasággal, fakereskedéssel, faárukészítéssel foglalkoztak. A 19. században szeszfőzde működött a községben.

Vályi András szerint "HALUCZICZ. Tót falu Trentsén Várm. földes Ura G. Révay Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Vágújhelytől nem meszsze, Bosaczának filiája, határja soványas, fája, réttye, legelője elég, fenyő madarak is sok számmal vagynak néha vidékjén."

Fényes Elek szerint "Haluzics, tót falu, Trencsén vmegyében, a beczkói uradalomban: 131 kath., 85 evang., 10 zsidó lak., savanyúviz-forrással. Ut. p. Trencsén."

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Trencséni járásához tartozott. 1962-ban Bosáchoz csatolták, de később újra önálló község lett.

Népesség
1910-ben 256, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 62 szlovák lakosa volt.

2011-ben 66 lakosából 65 szlovák volt.

Nevezetességei 

 A románkori templom romjai. A templom 1240 körül épült, a 16. században bővítették. 1810-ben pusztult el.
 Gallyasi-torok természeti érték a Fehér-Kárpátok tájvédelmi körzet része

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Gallyas Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Gallyas
Trencsén vármegye települései
Kalános

Kalános (szlovákul Kálnica) község Szlovákiában a Trencséni kerületben a Vágújhelyi járásban. Rozson- és Uraságikálnic egyesítése.

Fekvése 
Vágújhelytől 7 km-re keletre fekszik.

Története 
1396-ban "Kabucza" alakban említik először. 1422-ban "Kalnicz", 1436-ban "Kalnycha", 1478-ban "Kalnicza" néven szerepel a korabeli forrásokban. A Kálniczy és Rozsoni családok birtoka, majd a beckói váruradalom része volt. 1598-ban 23 ház állt a településen. 1720-ban 34 adózója és szőlőskertje is volt. 1784-ben 58 házában 65 családban 410 lakos élt. 1828-ban 64 háza volt 641 lakossal. Rozsonkálnicnak 1598-ban 11 háza volt. 1784-ben 43 ház állt itt, 43 család lakott bennük 258 lakossal. 1828-ban 38 házában 401 lakos élt. A két település a 19. század elején egyesült. Lakóik mezőgazdaságból, szőlőtermesztésből, állattartásból, szövésből éltek.

Fényes Elek geográfiai szótárában "Kálnicz, Trencsén m. tót falu, Beczkóhoz 1/2 óra; 228 kath., 443 evang., 22 zsidó lak. Két részre osztatik u. m. Beczkó-, és Rozson-Kálniczra, az elsőt a beczkói uradalom, a másikat többen birják. Ut. post. Trencsén."  

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Trencséni járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 952, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 1003 lakosából 992 szlovák volt.

2011-ben 1031 lakosából 974 szlovák volt.

Források

Külső hivatkozások 
 Hivatalos oldal
 Községinfó
 Kalános Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Kalnica
Trencsén vármegye települései
Kismodró

Kismodró (szlovákul Modrovka, korábban Malá Modrovka) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Vágújhelyi járásban.

Fekvése 
Vágújhelytől 15 km-re délkeletre, a Vág bal partján fekszik.

Története 
A régészeti leletek tanúsága szerint már 25000 évvel ezelőtt a kőkorszakban is éltek itt emberek. Az i. e. 10000 körüli időkből pedig csontvázas sírokat is találtak. A 8. században korai szláv település volt a területén.

1348-ban "Madro" alakban említik először, a temetvényi váruradalomhoz tartozott. 1452-ben "Kysmodro" néven szerepel. 1530-ban és 1548-ban török támadások következtében a település leégett. Története során különböző nemesi családok birtoka volt. 1715-ben szőlőskertje, malma, 18 jobbágy és 8 zsellérháza volt. 1753-ban 23 család élt itt. 1787-ben 25 házát 174-en lakták. 1828-ban 37 házában 258 lakos élt. Lakói főként mezőgazdasággal, szőlő- és gyümölcstermesztéssel,  foglalkoztak.

Vályi András szerint "MODRO. Nagy, és Kis Modro. Két tót falu Nyitra Várm. földes Uraik több Urak, lakosai katolikusok, fekszenek a’ Vág Újhelyi járásban, földgyei ollyanok mint Horkálé." 

Fényes Elek szerint "Modró (Kis és Nagy), 2 egymás mellett levő tót helység, Nyitra vmegyében, a Vágh bal partján, az első 182 kath., 10 evang., 14 zsidó, a második 322 kath., 9 zsidó lak., s kath. paroch. templommal. Bikkes erdejök derék; földeik középszerüek; gyümölcsük bőven. F. u. a temetvényi uradalom. Ut. p. Galgócz." 

A trianoni békeszerződésig Nyitra vármegye Vágújhelyi járásához tartozott.

1927-ben kapta mai hivatalos nevét. 1970 és 1990 között a szomszédos Váglukához tartozott. Területe a temetvényi termelőszövetkezethez tartozik, amely főként szarvasmarha tenyésztéssel foglalkozik.

Népessége 
1910-ben 126, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 229 lakosából 226 szlovák volt.

2011-ben 204 lakosából 197 szlovák.

Nevezetességei 

 A falu haranglába a 20. század elején épült.
 A közelben található a modrói barlang, a vidék legnagyobb látogatható barlangja.
 A faluban védett kínai eredetű faritkaság található.

Külső hivatkozások 
 Hivatalos oldal
 Községinfó
 Kismodró Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Jegyzetek 

Kismodro
Nyitra vármegye települései
Beckókisfalu

Beckókisfalu (1899-ig Vieszka, szlovákul Beckovská Vieska) Kocsóc településrésze, korábban önálló falu Szlovákiában a Trencséni kerületben a Vágújhelyi járásban, Vágújhelytől 5 km-re keletre a Vág bal partján. 2001-ben Kocsóc 1388 lakosából 1371 szlovák volt.

Története 
1396-ban említik először, nemesek birtoka, majd a beckói váruradalom része volt. 1479-ben Kisfalw néven említik. 1598-ban 24 háza volt. 1720-ban szőlőskertje és 36 adózó háztartása volt. 1784-ben 25 házában 35 család és 180 lakos élt. 1828-ban 30 háza volt 272 lakossal, akik mezőgazdasággal és szeszfőzéssel foglalkoztak.

Vályi András szerint "VIESZKA. Két tót faluk Trentsén Várm. földes Uraik B. Révay, és több Uraságok, lakosai többfélék, fekszenek Vágújhelyhez, Beczkóhoz, és Pukovhoz közel; határjaik ollyanok, mint Kocsóczé."

Fényes Elek szerint "Vieszka, Trencsén m. tót f. a beczkói uradalomban, 228 kath., 15 evang., 14 zsidó lak. Ut. p. Trencsén.
" 

1910-ben 244, túlnyomórészt szlovák lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Trencséni járásához tartozott. 1960-ban csatolták Kocsóchoz.

Nevezetességei 
Kúriája a 19. század első felében épült, a 20. század elején szecessziós stílusban építették át.

További információk 
 Beckókisfalud Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Források 

Beckokisfalu
Trencsén vármegye települései
Vágrákó

Vágrákó (1899-ig Rakolub, szlovákul Rakoľuby) Kocsóc településrésze, korábban önálló község Szlovákiában a Trencséni kerületben a Vágújhelyi járásban. 2001-ben Kocsóc 1388 lakosából 1371 szlovák volt.

Fekvése 
Vágújhelytől 4 km-re keletre fekszik.

Története 
A települést 1262-ben Rakolub alakban említik először. Később 1340-ben Rakalap, 1345-ben Rakolup, 1501-ben Rakolwpy, 1773-ban Rakolubany, 1808-ban Rakoluby formában szerepel a forrásokban. A Rakolubszky és Kálniczky családok, később a Dubniczky, Mednyánszky, Marczibányi és Bánóczi családok birtoka volt. A trencséni csata előtt 1708. augusztus 1-jén a falu határában táborozott a II. Rákóczi Ferenc vezette kuruc fősereg. A 19. században szeszfőzde működött a községben.

A 18. század végén Vályi András szerint " RAKOLUB. Tót falu Trentsén Vármegyében, földes Urai több Uraságok, lakosai katolikusok, ’s az Uraságoknak épűletei jelesítik, fekszik Beczkóhoz nem meszsze, mellynek filiája, földgye termékeny, legelője elég van, más vagyonnyai is külömbfélék, első osztálybéli."

A 19. század közepén Fényes Elek geográfiai szótárában így ír a településről: "Rakalub, tót falu, Trencsén vgyében, Beczkó mellett 1/2 órányira, egy kastélylyal, 741 kath., 4 evang., 7 zsidó lak. F. u. többen. Ut. post. Trencsén."

1910-ben 129, túlnyomórészt szlovák lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Trencséni járásához tartozott. 1960-ban 316 lakosa volt, ekkot csatolták Kocsóchoz.

1598-ban 8 ház, 1784-ban 16 ház és 41 család, 194 lakos, 1828-ban 22 ház állt itt és 224 lakos lakta. 1840-es községi pecsétjében rák található.

Nevezetességei 

A kastély 1650 és 1655 között épült késő reneszánsz stílusban, 1728-ban átépítették. A 19. század első felében és 1959-ben felújították. 1950 óta lakatlan, 2006-ban tetőzete és padlástere kiégett.
Nepomuki Szent János rokokó stílusú szobra 1752-ből
A román katonák emlékkeresztjei

Jegyzetek

Külső hivatkozások 

 E-obce.sk
 Vágrákó Szlovákia térképén

Vagrako
Trencsén vármegye települései
Lobonya

Lobonya (szlovákul Lubina) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Vágújhelyi járásban.

Fekvése 
Vágújhelytől 8 km-re északnyugatra fekszik.

Története 
A község területén már a bronzkorban is éltek emberek.

Első írásos említése 1392-ből származik, amikor Luxemburgi Zsigmond a csejtei váruradalommal együtt hívének, Stíbor vajdának adja. A 15. században husziták érkeztek erre a vidékre. A községben a mai napig is élnek a huszita hagyományok, ahol Husz János ünnepségeket tartanak. A cseh menekültek érkezésével fellendült a kézművesség, molnárok, asztalosok, fazekasok tevékenykedtek. A legjelentősebb mégis a vászonszövés volt.

1568-ban 15 jobbágytelken 25 zsellér élt a településen. 1715-ben 94 háztartása és két malma létezett, valamint szőlőhegy található a községben. 1753-ban 26 családja és 146 lakosa volt. 1787-ben a település 263 házát 2313-an lakták. Evangélikus népiskoláját 1783-ban alapították. 1828-ban 138 házában 2376 lakosa élt. Évenként négy vásár tartására kapott jogot. Lakói mezőgazdasággal, gyümölcstermesztéssel, szoknyakészítéssel foglalkoztak.

Vályi András szerint "LUBINA. Tót falu Nyitra Várm. földes Ura G. Erdődi Uraság, lakosai katolikusok, és többen evangelikusok, fekszik Alsó Bodfalvához nem meszsze, és annak filiája, határja is ahhoz hasonlító."

Fényes Elek szerint "Lubina, tót falu, Nyitra vmegyében, Ó-Turához 1/2 órányira, hegyek közt: 132 kath., 2222 evang., 38 zsidó lak. Evang. anyaszentegyházzal. Sok erdő; nagy marha- és juhtartás. F. u. a csejthei uradalom. Ut. p. Galgócz."

A trianoni békeszerződésig Nyitra vármegye Vágújhelyi járásához tartozott.

Népessége 
1910-ben 3420, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 1457 lakosából 1443 szlovák volt.

2011-ben 1425 lakosából 1289 szlovák.

Nevezetességei 
 Evangélikus temploma 1783-84-ben épült.

Híres emberek 
 Itt született 1836-ban Holuby József botanikus.

Külső hivatkozások 
 Hivatalos oldal
 Községinfó
 Lobonya Szlovákia térképén
 A község a szlovák múzeumok honlapján
 E-obce.sk

Források 

A Vágújhelyi járás települései
Nyitra vármegye települései
Morvamogyoród

Morvamogyoród (1899-ig Morva-Lieszkó, szlovákul Moravské Lieskové) község Szlovákiában a Trencséni kerületben a Vágújhelyi járásban.

Fekvése 
Vágújhelytől 7 km-re északra fekszik.

Története 
Amint azt az itt előkerült cserépmaradványok is tanúsítják területén már az újkőkorban is laktak emberek. A korai bronzkorban a lausitzi kultúra emberének települése állt ezen a helyen.
A mai falu a kerület egyik legősibb települése a középkori Magyarországot Csehországgal összekötő fontos kereskedelmi út mellett keletkezett. 1398-ban Leskow említik először, Beckó várának tartozéka volt. 1392-ben Luxemburgi Zsigmond a beckói uradalmat a lengyel származású Stiborich Stíbor vajdának adta. A település később a Bánffy, majd a Nádasdy család birtoka lett. 1477-ben Lezko alakban említi oklevél. A neve mellett 1549-ben tűnik fel először a Morva- jelző "Ljezko Moravicale" alakban. 1598-ban malom és 137 ház állt a településen. 1720-ban két malma, szőlőhegye, 96 adózó portája volt, közülük 48 zsellér volt. 1784-ben az első népszámlálás 395 házat, 496 családot és 2492 lakost talált itt. Lakói mezőgazdasággal, állattartással, szőlőtermesztéssel, favágással foglalkoztak. 1828-ban 413 házában 2322 lakos élt.

Fényes Elek szerint "Lieskova, vagyis Morva Lieszko, tót falu, Trencsén vgyében, Nyitra vármegye szélén: 938 kath., 1938 evang., 193 zsidó lak. Kath. és evang. anyatemplom. Synagoga. Határja nagy, de hegyes és sovány; legelőlőjén jó teheneket tart. Lakosai sok irtásokat csinálnak. F. u. a beczkói uradalom. Ut. posta Trencsén."

Hitelszövetkezetét 1906-ban alapították. A simonyi cipőgyárnak működött itt üzeme. A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Trencséni járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 4820, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 2440 lakosából 2345 szlovák volt.

2011-ben 2521 lakosából 2294 szlovák volt.

Neves személyek
Itt született 1879-ben Petrásek Ágoston csehszlovákiai politikus, római katolikus szerzetes pap.
Itt született 1946-ban Dušan Mitana szlovák író, forgatókönyvíró és dramaturg.

Nevezetességei 
 Római katolikus temploma a 15. században épült gótikus templom helyén épült 1912-ben neoromán stílusban.
 Evangélikus temploma 1786-ban épült, tornyát 1895-ben építették, 1975-ben megújították.
 Szilvay-kastély.

Források

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Morvamogyoród Szlovákia térképén
 Az alapiskola honlapja
 Morvamogyoród 1921 és 1930 között
 E-obce.sk

A Vágújhelyi járás települései
Trencsén vármegye települései
Bálint pápa

Bálint (), (?, Róma – 827. november 16., Róma) léphetett 101.-ként Szent Péter trónjára 827. augusztus 27-től. Pontifikátusáról alig maradt fenn valami; a Liber Pontificalis szerint uralma nem tartott tovább 40 napnál.

Élete
Rómában született; a Via Lata mentén élt. Már életének korai szakaszán elkötelezte magát a római egyház szolgálata mellett.  I. Paszkál pápa egyik legközelebb álló tanácsadója lett, majd hamarosan a diakónusi kar vezetését bízták rá. Archidiakónusi rangban szolgált II. Jenő pápa alatt is, és  sikerült megőrizni népszerűségét. Így Jenő halála után,  a klérus a római nép és a nemesség egyetértésével Bálintot választotta meg az egyház fejének.

Művei

Jegyzetek

Források

Kapcsolódó szócikkek 
Pápa
Római pápák listája
Római pápák listája grafikusan

Pápák
9. századi püspökök
Vadrózsa

A vadrózsa (Rosa canina), gyepűrózsa vagy csipkerózsa őshonos gyógy- és fűszernövény, magyar népies elnevezései: bicskefa, ebcsipke, gyepű-, parlagi-, vagy vadrózsa, tüskefa. Termése a csipkebogyó, amelyet egyes vidékeken petymegnek vagy hecsedlinek is neveznek, ezért itt a növényt hecsedlibokornak, a terméséből készült bort, lekvárt és teát hecsedlibornak, hecsedlilekvárnak és hecsedliteának is mondják. Erdőszéleken, cserjésekben gyakran találkozhatunk vele. Tavasszal fehér, de rózsaszínnel bemosott virágaival, ősszel áltermésének égőpiros színével hívja fel magára a figyelmet.

Elnevezése 
A latin név szó szerint „kutyarózsát” jelent, melyet több európai nyelv használ köznyelvi megnevezésére. Ez onnan ered, hogy a rómaiak veszett kutya harapásának kezelésére javasolták a növényt (ennek hatékonyságát a tudomány később nem igazolta).
Magyarországon mint vadon termő gyógynövényt gyűjtéskor a R. canina-t egy fajként kezelik, de botanikailag megkülönböztethetők önálló elterjedésű kisfajok (microspecies), alfajok (subspecies). Mint gyűjtőfajként értelmezve (species aggregatum), az elkülöníthető fajok:
Rosa canina L.,
R. dumalis Bechst.,
R. subcanina (Christ) Dalla Torre et Sarnth.,
R.obtusifolia Desv.,
R. corymbifera Borkh.,
R. caesia Sm.,
R. subcollina (Christ) Dalla Torre et Sarnth.

Megjelenése
150–300 cm magasra növő, lombhullató, tüskés cserje. 5-7 páratlanul szárnyas, összetett levelei hosszúkás tojás alakúak, szélükön fűrészesek, mindkét oldalukon simák. Viráglevelei világos rózsaszínűek, elvirágzás után visszahajlanak. Áltermése piros, tojás alakú, sima felszínű, belül magvai szőrösek.

Termése 

Némelyik fajtája hétszer, tízszer több C-vitamint tartalmaz, mint a citrom.

Felhasználása 
Virágának illatos szirmai salátákba, pitékbe valók. Szörpöt, ecetet, sörbetet, édességeket ízesíthetünk vele.

Gyümölcse, a csipkebogyó sokféleképpen felhasználható: a belső tüskés magoktól megtisztítva és szárítva gyógytea, de nyersen gyógybor, szörp és lekvár, illetve dzsem készítésére használják. A csipkebogyóból hideg eljárással készített italok nagyon sok C-vitamint tartalmaznak, ezért a napi fogyasztásával növelik a szervezet ellenállóképességét. Mivel a C-vitamin hő hatására elbomlik, már a szárítása sem történhet 40 foknál magasabb hőmérsékleten.

Alkalmas még saláták, gyümölcssaláták ízesítésére, vagy bólék készítésére.

 Tea, szörp, bor, lekvár formájában fogyasztjuk. A magjában E-vitamin van, ezért a belőle készített csipkebogyóbort, kimagozatlan friss gyümölcsből ajánlott készíteni. Az így készített bor vitaminpótló, enyhe gyulladáscsökkentő, és vesekőoldó, enyhén vizelethajtó és gyulladásgátló hatású. Ezt a tulajdonságát főzetében vagy speciális vese- és húgykőoldó teakeverékekben is felhasználják. Mellékhatása nincs.

Jegyzetek

Források 
 N. Vermeulen: Gyógynövények enciklopédiája. Ventus Libro, Budapest, 2005

Kapcsolódó szócikkek 
Japán rózsa
Gyümölcsbor
Natúr gyógyteák
Csipkebogyóbor készítése

Rózsák
Növényfajok
Évelők
Cserjék
Gyógynövények
Növénygyűjtőfajok
Rebarbara

A rebarbara (Rheum) a szegfűvirágúak (Caryophyllales) rendjébe és a keserűfűfélék (Polygonaceae) családjába tartozó, lágyszárú növénynemzetség. A növényeknek nagy, háromszögforma levelei vannak, húsos levélnyéllel. A kétivarú virágok aprók, színük a zöldesfehértől a rózsavörösig terjed, bogas fürtvirágzatba tömörülnek.

Számos faját termesztik gyógynövényként, vagy emberi fogyasztásra − ide tartozik a zöldségként termesztett Rheum rhabarbarum vagy Rheum x hybridum, illetve a Rheum rhaponticum faj is. Bár levele mérgező (vesekövet, és nagy mennyiséget elfogyasztva akár halált is okozhat), a levélnyelet fanyar ízéért felhasználják.

A növénynem nevének eredete 
A növénynem elnevezése az ókori görög rhéon (ῥῆον) szóból származik, melyet Pedaniosz Dioszkoridész alkalmazott, valószínűleg egy, a Rheum nembe tartozó növényfajra. A rhéon szó pedig a Volga folyó ókori szkíta nevéből – a görögök hallásához és nyelvük szabályaihoz igazítva Oaros (Οαρος), Rha (Ρα), Rhos (Ρος) – ered. Az eredeti szkíta szó Fischer Károly Antal szerint Ár volt.

Hatása 
A rebarbaragyökér antranol-glikozidokat tartalmaz, amelyeknek aglikonjai, az emodinok hashajtó hatásúak.

Rendszerezés

Jegyzetek

Források 
 (1917): Erklärung der skythisch-sarmatischen Namen und Wörter aus der ungarischen Sprache. II. Band. Berlin.
 (2005): 25. Rheum Linnaeus. In  (eds): Flora of North America North of Mexico. Vol. V. Magnoliophyta: Caryophyllidae, part 2. New York and Oxford.
 and  (eds.) (1997): Encyclopedia of Indo-European Culture. London and Chicago.

További ismertetők 
A rebarbara termesztése és felhasználása 
A rebarbara védi májunkat, enyhíti az aranyeres panaszokat

Növénynemzetségek
Keserűfűfélék
Gyógynövények
Zöldségek
Sáfrányos szeklice

A sáfrányos szeklice, más néven olajözön vagy kerti pórsáfrány (Carthamus tinctorius)  trópusi afrikai származású, de nálunk is több helyen termesztett, az őszirózsafélék családjába tartozó növény. Régi fűszer- és festőnövény, de az utóbbi ötven évben már elsősorban olajos magvaiért termesztik.

Virága nyíláskor világos narancsszínű, szárítás után pedig vörös, vagy vörösesbarna lesz. Gyenge illatú, kesernyés ízű. A fészekből kicsipegetett virágszirmok belsejében lévő bibék (Carthami flos) adják a fűszert.

Szárított állapotban vörösesbarna, aromás illatú, kesernyés ízű növényi fűszer. A virágból kinyerhető két festékanyag a vízben oldódó szaflórsárga és a vízben nem oldódó szaflórvörös.

A Mátrában megtalálhatóak állományai.

Elnevezései

Egyéb népies elnevezései a felsoroltakon kívül: bogáncssáfrány, parasztsáfrány, pórsáfrány, parasztok rokkája, vadsáfrány, magyar pirosító, magyar sáfrány, szeklice, olajözön, szaflór, saflor.

Felhasználása
Húslevesek, mártások, tészták, sütemények, rizsételek, de sajtok, gyógyteák és italok, színezésére, ízesítésére használják. Használják még, főleg színezésre, a borászat, gyógyszerészet, és ízjavító hatása miatt a cukrász iparban is. Felhasználásakor a vörös szín eléréséhez jóval többet kell használni, mint a sárgához.

Olaja színtelen és íztelen, élelmezési szempontból megegyezik a napraforgóolajjal. Sütésre, margaringyártásra, salátaolajként illetve táplálékkiegészítőként használják. INCI elnevezése Carthamus tinctorius.

Gyógyhatása 
A népi gyógyászatban a virágok főzetét erős köhögés, fulladás ellen használták.

Termesztése 
A melegebb fekvésű talajokat kedveli, magját ősszel, vagy tavasszal 40–50 cm-es, vagy ennél kisebb 15–20 cm-es sor, és tőtávolságra áprilisban vetik. Különösebb gondozást nem igényel. 50–150 cm hosszúra nő. Virágját folyamatosan szedik és árnyékos helyen szárítják.

Képek

Tárolása 
A szárazanyag, a szín és a hatóanyag megvédése érdekében jól zárható, nem átlátszó üveg, porcelán, fa, vagy esetleg bádogdobozban ajánlott tárolni.

Jegyzetek

Kapcsolódó szócikkek 
 Sáfrány

Őszirózsafélék
Fűszerek
Gyógynövények
Növényfajok