Pikareszk regény

A pikareszk regény (spanyolul picaresco, a 'csavargó' jelentésű pícaro  szóból) a 16. századi Spanyolországban létrejött népszerű műfaj, kópé- vagy kalandor-regény, általában szatirikus hangvételű alkotás, melynek hőse szegény csavargó, bűnöző vagy más, a társadalom peremén élő személy, aki ügyessége és eszessége segítségével próbál boldogulni.
A pikareszk regények legfontosabb formai jellegzetessége (ami aztán a pikareszk jelző más használataiban is megjelenik) az egyes epizódok kötetlen sorrendje, felcserélhetősége.

Története
Egyesek az 1554-ben Antwerpenben és Spanyolországban szerző nélkül megjelent Lazarillo de Tormes-t tartják az első pikareszk regénynek, mások azonban még csak azok előfutárának minősítik. Címszereplője, Lazarillo elszegényedett vidéken él, egy képmutató társadalom keretei közt. Benvenuto Cellini önéletrajza (Firenze, 1558) szintén a kialakuló műfaj jellegzetességeit mutatja. Az első egyértelműen pikareszknek tartott regény az 1599-ben megjelent, Mateo Alemán által írt Guzmán de Alfarache. A hirtelen nagy népszerűségnek örvendő műfajt is parodizálta a lovagregény mellett Cervantes is a Don Quijote című művében.

A spanyol regények között Francisco de Quevedo El buscón (1626) című művét tartják a műfaj egyik legjobban sikerült darabjának, barokkos stílusa és a bűn lélektanának finom ábrázolása miatt.

A 17-18. században a műfaj egész Európában elterjedt. Ismertebb művek:
Németországban Grimmelshausen Simplicissimusa (1669), mely a harmincéves háború alatt játszódik. Említést érdemel még a nagyrészt Magyarországon játszódó Magyar avagy Erdélyi Simplicissimus (1683), amely Daniel Speer műve.

Franciaországban Le Sage Gil Blas-ja (1715) és tkp. Voltaire Candide-ja is idetartozik (bár a Candide elsősorban tézisregény).
Angliában Tobias Smollett műveit és Daniel Defoe Moll Flanders-ét (1722) szokás a pikareszk jelzővel illetni, bár a spanyol vagy német művekkel ellentétben kevésbé jellemző rájuk a vallásos erkölcsiség.

Pikareszk a modern irodalomban
A pikareszk szó gyakran csak a regények formai jellegzetességét, az epizódok felcserélhetőségét jelenti. Ilyen értelemben sok regény (vagy film) tartható pikareszknek, csakúgy mint a hipertext irodalom nemlineárisan szerkesztett alkotásai.

Néhány ismertebb, a pikareszket folytató mű a 19-20. századból:
Henry Fielding: Tom Jones (1749)
Nyikolaj Vasziljevics Gogol: Holt lelkek (1842-52)
Mark Twain: Huckleberry Finn kalandjai (1885)
Rudyard Kipling: Kim (1901), a pikareszk és a kémregény egyfajta ötvözete
Jaroslav Hašek: Svejk (1923?)
 Nyirő József: Uz Bence
Thomas Mann: Egy szélhámos vallomásai (1954)
Jack Kerouac: Úton (1957)
 Tersánszky Józsi Jenő: Kakuk Marci
Günter Grass: A bádogdob (1959)
Gángoly Attila – Novák Valentin: Zsír Balázs (2001-2011)
Csabai Márk: Egy csibész naplója (2012)

Pikareszk filmek
Quentin Tarantinóra jellemző, hogy filmjeiben szívesen alkalmazza a pikareszk műfaj elemeit, mint például a Kutyaszorítóban. Habár nem mindig kapta meg ehhez a megfelelő támogatást. A Született gyilkosok Tarantino forgatókönyve szerint az egyes részeket felcserélt sorrendbe írta meg, de a filmet leforgató Oliver Stone-nak ez nem tetszett, és kronológiai sorrendbe rakta a filmet, Tarantino rosszallása ellenére.

Források 
 Kislexikon 
 A regény - Kulturális Enciklopédia
 Uj idők lexikona 20. kötet (5098. oldal) Singer és Wolfner Irodalmi Intézet  Rt. kiadása (1941)

További információk 
 Zsír Balázs (a regény) honlapja 
 Valent' Inn - Novák Valentin honlapja
 Gángoly Attila honlapja 
 Bene Zoltán Az érdemes, nemes Rózsasándor - betyárpikareszk

Irodalmi műfajok