Tihanyi Lajos

Tihanyi Lajos (Budapest, 1885. október 19. – Párizs, 1938. június 11.) magyar avantgárd festőművész, a MIÉNK, a Nyolcak  és a Ma műhely tagja.

Pályája 
Tihanyi József pincér és Schlesinger Heléna fia. 11 éves korában agyhártyagyulladás következtében elvesztette hallását; siketsége miatt hangja eltorzult, szájról olvasott, s ha megszólalt, egyfajta torokhangon beszélt néhány szót. Emiatt gimnáziumi tanulmányainak feladására kényszerült. Rajzolni kezdett, majd tanulmányait a mintarajziskolában és különböző magániskolákban folytatta. 1907-ben rövid tanulmányutat tett Párizsban, ahol elsősorban a fauvizmus hatott művészetére, valamint Olaszországban. Négy nyáron át (1907–1910) Nagybányán festett, de nem tagolódott be az iskolába, a szabad iskolán kívül festett, lényegében autodidakta volt. Nagybányán a „neósok” csoportjához állt közel, majd 1909-től a Nyolcak alapító tagja lett. A Magyar Impresszionisták és Naturalisták Köre (MIÉNK) II. tárlatán állította ki először képeit (1908).

Az 1910-es évek végén ismerkedett meg Kassák Lajossal, aki 1918-ban kiállítást szervezett számára a Ma Váci utcai szalonjában. A Tanácsköztársaság bukása után Bécsbe emigrált, ahonnan rövidesen Berlinbe költözött. 1923-ban Párizsba települt át. Az ottani művészvilág hamar befogadta: Jean Cocteau-val, Tristan Tzarával, Brâncuşival és Utrillóval is kapcsolatban állt. Az analitikus, majd a szintetikus kubizmus jegyeit mutató, 1920 körül készített csendéleteit, portréit és városképeit egyre elvontabb kompozíciók váltották fel, az 1930-as évek elejére eljutott a teljes absztrakcióig. Az Abstraction-Création csoporthoz 1933-ban csatlakozott. Kései munkáit a magyar közönség már nem láthatta, mivel Tihanyi az 1937-es budapesti retrospektív kiállítás ötletét elvetette.

A magyar avantgárd egyik kiemelkedő alkotója. Stílusa Cezanne-ból indult ki, és kubista irányban haladt. Hatott rá a fauvizmus és az expresszionizmus (Oskar Kokoschka) is. Művészetében a tárgyiasság és az analitikus formabontás feszültségeit kutatta.

Minden művészet érdekelte, a zene is. Koncerteken az előtte álló székbe kapaszkodva érezte a zenét.

Legtöbb művét itthon a Magyar Nemzeti Galéria őrzi, vannak képei a székesfehérvári Deák Gyűjteményben is.

Műveiből 
 Fürdőzők – 1907
 Cigányasszony gyermekkel – 1908
 Nagybányai utcarészlet – 1908
 Tájkép – 1908
 Klauzál tér – 1909
 Tájkép híddal – 1909
 Csendélet cserepes virággal – 1909
 Önarckép – 1912
 Bölöni György arcképe – 1912
 Szécsénykovácsi kastély – 1913
 Virgil Ciaclan portréja – 1914
 Női arckép (Leopold Magda) – 1914
 Fülep Lajos – 1915
 Révész Béla arcképe – 1917
 Ady Endre arcképe – 1918
 Kassák Lajos arcképe – 1918
 Munkáscsalád – 1921
 Tristan Tzara arcképe – 1926
 Beszélgetők – 1928

Társasági tagság 
 MIÉNK
 Magyar Vadak
 Nyolcak
 Ma

Szövegkiadás 
 Tihanyi Lajos írásai és dokumentumok (válogatta, szerkesztette, és a kísérőszöveget írta: Majoros Valéria Vanília), Monument-Art, Budapest, 2002

Jegyzetek

Források 
 Dévényi Iván: Tihanyi. Budapest : Corvina Kiadó, 1968
 Passuth Krisztina: A Nyolcak festészete. Budapest, 1967

További információk 
 Képzőművészet Magyarországon
 Tihanyi Lajos festményei – TerminArtors.com
 Magyar zsidó lexikon
 Passuth Krisztina: Lajos Tihanyi, Verlag der Kunst, Dresden, 1977 (Maler und Werk)
 Tihanyi Lajos. A művész és művészete, (válogatta, szerkesztette, és a kísérőszöveget írta: Majoros Valéria Vanília), Monument-Art, Budapest, 2004
 Passuth Krisztina: Tihanyi Lajos. Egy bohém festő Budapesten, Berlinben és Párizsban / A bohème painter in Budapest, Berlin and Paris; Kogart, Budapest, 2012
 Passuth Krisztina: Tihanyi Lajos, Kossuth–MNG, Budapest, 2015 (A magyar festészet mesterei)

Magyar festők
Zsidó származású magyarok
Hallássérültek
Emigráns magyarok
1885-ben született személyek
1938-ban elhunyt személyek
Magyar autodidakták