alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Viceprezident

Viceprezident je činitel výkonné moci, obvykle zástupce prezidenta, v některých státech se pak jedná o druhou nejvýše postavenou pozici ve vedení organizace či obchodní společnosti.

Viceprezident jako činitel výkonné moci 
Prvotním politickým úkolem viceprezidenta je zastupování prezidenta v situacích, kdy tento nemůže své pravomoci vykonávat. Viceprezident se obvykle stává prezidentem v případě úmrtí, rezignace nebo odvolání prezidenta. Může být volen (spolu s prezidentem nebo samostatně) nebo jmenován. Obvykle je v této funkci pouze jedna osoba. Nejznámější výjimkou je Irsko, kde orgánům provádějícím jeho funkce je tzv. Prezidentská komise. V některých zemích je viceprezident i předsedou obvykle horní komory zákonodárného sboru, jako např. v Argentině, Uruguayi nebo USA. Předseda horní komory zákonodárného sboru je viceprezidentem de facto i v Německu, Polsku a Francii. V Rusku jeho funkce plní předseda vlády.

Viceprezident jako zástupce obchodní společnosti 
V obchodních společnostech používajících tento titul je většinou do funkce viceprezidenta jmenována více než jedna osoba. Každý viceprezident odpovídá za konkrétní oblast působení obchodní společnosti (např. ekonomiku, informatiku, výrobu, výzkum a vývoj apod.). Viceprezidenti jsou obvykle podřízení prezidentovi nebo výkonnému řediteli obchodní společnosti. Jednotliví viceprezidenti nemusí být nutně na stejné hierarchické úrovni. V klasické české firmě můžeme za viceprezidenta považovat náměstka ředitele.

Etymologický výklad 
Latinská předpona vice-, znamenající na místě, tedy na místě prezidenta bývá v češtině nesprávně psána či překládána jako více-, stejně bývá komoleno slovo vicekrál (namísto ustáleného místokrál) či vicepremiér (namísto ustáleného místopředseda vlády).

Související články 
 Prezident
 Viceguvernér
 Místokrál
 Místopředseda

Externí odkazy 
 
 

Veřejné funkce
Buran

Buran (Буран) byl sovětský raketoplán s identifikačním číslem OK-1.01, který byl postaven v roce 1986 jako součást programu Eněrgija-Buran. Jeho první start se měl uskutečnit 29. října 1988, ale 51 sekund před spuštěním odpočtu byl odvolán. Start se uskutečnil 15. listopadu 1988. Na jeho palubě nebyla posádka, ani nebyla nainstalována podpora života, let byl plně automatický. Původně se počítalo s třídenní misí, nakonec kosmoplán letěl jen 3 hodiny. Po dvou obletech Země přistál na k tomuto účelu postavené přistávací dráze na kosmodromu Bajkonur.

Další osudy 
V roce 1989 se ještě na hřbetu letounu Antonov An-225 ukázal na letišti v Praze po předchozí návštěvě aeroshow v Paříži,, ale dalšího letu se již nedočkal. Spolu s novou nosnou raketou Eněrgija byl uložen v hangáru na kosmodromu Bajkonur. Po rozpadu Sovětského svazu přešel (stejně jako celý kosmodrom) do vlastnictví Kazachstánu.

13. května 2002 se po větrné smršti propadla střecha hangáru, 8 lidí zemřelo a zničen byl i kosmoplán a nosná raketa.

Na rozdíl od amerického Shuttle, kdy součástí kosmoplánu byly i extrémně výkonné hlavní motory, byl Buran pasivně vynesen s pomocí mimořádně výkonné nosné rakety Eněrgija. Toto řešení mohlo velmi zjednodušit přípravu pro následující let a také zvětšovalo dolet při návratu v klouzavém letu.

Další exempláře 
Druhý (téměř dokončený) exemplář (OK-1K2 „Ptička“) zůstává v hangáru na kosmodromu Bajkonur, zhruba z poloviny hotový OK-2K1 „Bajkal“ (měl být pilotovaný) se roku 2013 nacházel na letišti Ramenskoje u Moskvy (mapa) Stavba dalších dvou exemplářů byla zastavena brzy po jejím zahájení.

Dochovalo se také sedm zkušebních modelů, které se nacházejí na různých místech, např. zkušební model OK-GLI (s přídavnými proudovými motory, neschopný letu do vesmíru) se od jara 2008 nachází v Technickém muzeu ve Špýru.

Technické parametry 

 Délka: 36,37 metru
 Výška: 16,35 metru
 Rozpětí křídel: 23,92 metru
 Hmotnost: 75 tun
 Nosnost na nízkou oběžnou dráhu: 30 tun
 Nosnost návratová: 16 tun

Původ názvu 
Slovo Buran (Буран) se povětšinou mylně překládá jako Sněhová bouře. Jde ovšem o výraz z turecké jazykové rodiny používaný pro studený vítr, přicházející náhle ze severovýchodu. Ten svou intenzitou většinou zvedá sníh ze země. Podobný jev, Karaburan (Černý buran), se velmi vzácně může vyskytovat i v létě, kdy místo sněhu víří prach.
Za zmínku v této souvislosti stojí, že první na světě okřídlená dvoustupňová mezikontinentální raketa, vyvinutá v 50. letech se jmenovala Burja (Буря, česky bouře). 
Není jasné, zda volbu jména neinspirovalo i jméno klíčové postavy programu, vědce a konstruktéra Valerije Pavloviče Burdakova.

Odkazy

Reference

Související články 
 Program Eněrgija-Buran

Externí odkazy 
 
  Oficiální stránky NPO Molniya, výrobce
  www.buran-energia.com
  Ruské stránky s dalšími informacemi 
 Buran na kosmodromu Bajkonur
 Technické muzeum ve Špýru
  Za ruským Buranem do německého Špýru (Poutnik.cz)

Program Eněrgija-Buran
Věž

Věž je stavba, jejíž výška značně převyšuje půdorysné rozměry. V naprosté většině případů obsahuje různě členěný a vybavený funkční prostor, někdy však bývá plná.

Ve starověku a středověku se stavěla zpravidla kvůli opevňovacím a strážním úkolům (dobře se bránila a bylo z ní daleko vidět), později se začaly prosazovat i další důvody stavby (prestiž či šetření místem v místech s velice drahými pozemky). Pro obranu ve středověku byly nejdříve stavěny věže s hranatým půdorysem, ale později se ukázalo, že pro obranu jsou lepší věže s kruhovou základnou a tak se začaly budovat převážně tyto věže.

Kostelní věže a sakrální stavby 

Velmi rozšířenými typy věží jsou, zde zejména v historických jádrech obcí a měst, kostelní věže a věže dalších sakrálních staveb (například klášterů) případně samostatné zvonice. Kromě zvonů tyto věže mohou být opatřeny i věžními hodinami a pozorovacím ochozem.

Rozhledny a telekomunikační stavby 

Zejména s rozvojem romantismu a turistiky v druhé polovině 19. století se začaly budovat rozhledny, od dvacátého století též telekomunikační věže, sloužící například jako vysílače.

Průmyslové věže 
Speciálními typy průmyslových věží jsou těžní věže hlubinných dolů nebo chladicí věže u jaderných elektráren. Hospodářským účelům obvykle slouží také vodárenské věže.

Speciální typy 
Mezi speciální typy patří například dobývací věž, což byl speciální pohyblivý obléhací stroj užívaný při obléhání hradů a pevností v historii.

Odkazy

Reference

Související články 
 Seznam nejvyšších staveb světa
 Seznam nejvyšších televizních věží světa
 Seznam nejvyšších věží v Česku

Externí odkazy 
 
 
 

Opevnění
Věže
Žalm

Žalm (z řeckého  psalmos „zpěv za doprovodu strunných nástrojů“) je literární útvar známý především z Bible, zvláště ze Starého zákona. Vyskytuje se však i v mimobiblické literatuře, např. v textech z Ugaritu.

Charakteristika 
Jedná se o modlitbu psanou poetickou formou za pomoci klasických semitských jazykových nástrojů (přízvuky, paralelismus, chiasmus, apod.). Kromě modlitby spíše soukromého charakteru se může jednat i o modlitbu veřejnou, např. o zpěv při královské intronizaci, při národních slavnostech apod.

Žalmy v Bibli 
V Bibli se nejvíce žalmů nachází v Knize žalmů, celkem 150 či 151 (rozdělení některých žalmů se v různých edicích liší), ale i další jsou rozptýleny v celém Starém zákoně: Debořina píseň (Sdc 5), Jonášův žalm (Jon 2), Abakukův žalm (Abk 3) apod.

Žalmy lze najít i v Novém zákoně: Kantikum Panny Marie (Magnificat), Zachariášovo kantikum atd.

Užití

Římskokatolická církev 
V římskokatolické mši se užívá responsionální žalm (ve stylu preces) s odpověďmi lidu (v rámci řádné formy). V rámci mimořádné formy mše se žalmy užívají též.

Pravoslaví 
V pravoslavných církvích jsou žalmy užívány v liturgii i mimo ni.

Mormonská církev 
Kniha Mormonova (náboženský spis amerického křesťanského odvětví) obsahuje taktéž žalm, konkrétně Nefiho žalm (2.Nefi 4:16-35) .

Odkazy

Reference

Související články 
 Kniha žalmů

Externí odkazy 
 
 

Bible
Stylistika
Literární pojmy
Literární žánry
Básnické formy
Opevnění

Opevnění, též fortifikace nebo šance, je stavba nebo úprava terénu zbudovaná za účelem obrany nějaké stavby nebo postavení.

Potřebu mít opevněné zázemí pociťoval člověk již od nepaměti. Už v neolitu vznikají první opevněná místa a tento druh stavitelství se zdokonaluje do dneška. Nejznámějším typem fortifikace jsou městská opevnění (např. městské hradby). Maximalistickým příkladem jsou hradby kolem hranic státu nebo regionu, například Velká čínská zeď. Opevnění dělíme na stálá a polní, z čehož polní jsou dočasná a jsou vytvářena bojujícími jednotkami jako obranné pozice v terénu.

Historie 
Už v neolitu vznikají první opevněná místa (Uruk, Sesklo a mnoho dalších) a tento druh stavitelství se zdokonaluje do dneška. Tradičním příkladem konstrukce opevnění jsou castra (vojenské tábory) z časů římských legií a kastely, ale prvními reálnými realizacemi jsou obranné zdi městských států ještě z dob Mezopotámie nebo zeď obklopující Jericho z 8. tisíciletí př. n. l. Předchůdci opevnění tak, jak je známe dnes, byly obranné valy a konstrukce, které byly stavěny okolo sídel na ochranu proti zvířatům, případně na obranu proti napadení jiným kmenem.

Posun v systému konstrukce a změna konceptu přišla ve středověku. Tehdy byly tyto aspekty značně ovlivněny příchodem střelného prachu a děl. V tomto období se zdi zpevňovaly, zhrubovaly a využíval se princip zpevnění zemí jako opory. Bylo to nezbytné vzhledem k síle kanónů a nutnosti eliminace dopadu dělových koulí, které způsobovaly značné škody. Stoupající síla zdiva byla potřebná též pro využití děl na obranu. Ta byla situována do obranné zdi nebo za ní.

Časté bylo budování celých systémů opevnění rovněž před druhou světovou válkou, kdy vznikla například Maginotova linie nebo československé opevnění. Němci za války též budovali Atlantický val.

Kategorie a typy opevnění 
 přirozené opevnění
 polní opevnění
 pevnůstka
 pevnost (stavba)
 systém opevnění

Dělení novodobých fortifikací 
 těžké opevnění – pěchotní sruby, dělostřelecké sruby, atd.
 lehké opevnění – např. řopíky

Městská opevnění

Opevněná města v českých zemích  
 Seznam hrazených měst v Čechách
 Seznam hrazených měst na Moravě
 Seznam hrazených měst v Českém Slezsku

Opevněná města na Slovensku  
 Městské opevnění (Bardejov)
 Košické městské opevnění

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 
 Fotogalerie českých fortifikací od pravěku po baroko se zaměřením na nejstarší opevnění
 Web o opevňování v Československu ve 20. století
 Databáze těžkých objektů na území býv. Československa

 
Vojenské stavby
Obrana
Zdi
Systém opevnění

Systém opevnění je systém pevností, pevnůstek a dalších obranných prvků zbudovaný za účelem obrany určitého rozsáhlejšího prostoru. Může mít formu sítě samostatných pevností (např. síť středověkých hradů) nebo naopak důmyslný liniový či pásmový systém navzájem se podporujících pevnůstek a pevností, jehož účelem je zpomalit nebo zcela zastavit postup útočníka.

Seznam vybraných opevnění 
 Albertova linie – opevnění v Belgii budované ve 30. letech 20. století.
 Alpský val – francouzské opevnění budované mezi světovými válkami na hranicích s Itálií.
 Antoninův val – skotské opevnění pocházejí z 2. století.
 Atlantický val – Němci budované opevnění podél pobřeží severozápadní Francie, Belgie, Holandska a Norska.
 Bar Levova linie – izraelské opevnění vybudované na obranu Sinaje ve 20. století.
 Československé opevnění – opevnění budované v Československu ve 30. letech 20. století na obranu před agresí nacistického Německa a částečně i Maďarska a Polska.
 Hadriánův val – opevnění v severní Anglii pocházející z 2. století.
 Holandská linie – opevnění v Holandsku z 20. století, které je kombinované s vodními kanály.
 Chorvatská Vojenská hranice – opevnění vybudované na balkánském poloostrově proti Osmanské říši budované v 16. století.
 Limes Romanus – v širším smyslu jde o pevninskou hranici Římské říše, která byla chráněna jak přírodními tak umělými překážkami.
 Linie Salpa – opevnění budované Finy na hranici se Sovětským svazem v letech 1940 - 1941.
 Maginotova linie – francouzské opevnění budované mezi světovými válkami na hranicích s Německem.
 Mannerheimova linie – opevnění budované Finy napříč Karelskou šíjí v letech 1929 - 1939.
 Marethská linie – francouzské opevnění vybudované ve 30. letech 20. století mezi městy Madenine a Gabès v jižním Tunisku.
 Metaxasova linie – v letech 1936 – 1941 Řeky budované opevnění podél hranic s Bulharskem.
 Molotovova linie – v letech 1940 – 1941 sověty budované opevnění podél nové hranice s Německem po záboru východního Polska.
 Rupnikova linie – v letech 1926 - 1941 v Jugoslávii budované opevnění na hranicích s Itálií a od roku 1938 pak s Třetí říší.
 Siegfriedova linie – již roku 1916 se započala stavět jako tzv. Hindenburgovy linie. V roce 1938 obnoveno a dostavováno.
 Stalinova linie – původní sovětské opevnění stavěné před druhou světovou válkou od Karelské šíje k Černému moři.
 Šuri - podzemní opevněný labyrint vybudovaný v okolí hradu Šuri japonským vojskem v průběhu druhé světové války na ostrově Okinawa.
 Teritoriální radiační hlásná síť - byla budována v Československu v 60. - 70. letech 20. století jakožto prostředek zajišťování chemického a jaderného napadení v případě válečného konfliktu.
 Opevnění polní obrany - budované v Československu v letech 1952 - 1964, mělo sloužit k obraně socialistického Československa v případě agrese ze západu.
 Velká čínská zeď – táhnoucí se severní Čínou se započala stavět v období 2. století př. n. l.
 Východní val – Němci budovaný v letech 1932 - 1934 na hranicích s Polskem.

Systémy opevnění
Patrick Friesacher

Patrick Friesacher (* 20. září 1980, Wolfsberg, Rakousko) je rakouský automobilový závodník, bývalý pilot Formule 1.

Friesacher začínal v 5 letech v sedle motokrosového motocyklu, v 11 přešel na motokáry a užíval si úspěšné mezinárodní kariéry. V roce 1997 utrpěl vážná poranění nohy při nehodě ale po šesti měsících na nemocničním lůžku a dalších sedmi v kolečkovém křesle se vrátil na závodní dráhu. V roce 1998 nastoupil do francouzského šampionátu formule Renault a celoroční úsilí mu vyneslo konečné třetí místo. V následujícím roce zůstává ve Francii to už ale ve francouzském šampionátu Formule 3 a opět je to celkově třetí místo. Rok 2000 je ve znamení Formule 3 ale tentokrát na Německém území, dvě vítězství mu zajišťují 6 místo v mistrovství. Další léta tráví ve Formuli 3000 v týmu Red Bull Junior ale v letech 2001 až 2004 vytěží pouze dvě vítězství a shodou okolnosti na shodné trati v Maďarsku. V roce 2005 odešel k Minardi a dostal se tak do Formule 1, po závodě byl ve Velké Británii byl vyhozen, protože jeho sponzoři pozdě zaplatili jeho týmu.

Vítězství 
 1999 Pau (Formule 3)
 1999 Ledenon (Formule 3)
 2000 Sachsenring (Formule 3)
 2000 Oschersleben (Formule 3)
 2003 Hungaroring (Formule 3000)
 2004 Hungaroring (Formule 3000)

Výsledky

Kompletní výsledky ve Formuli 3000

Kompletní výsledky ve Formuli 1

Externí odkazy 
 
 
 Oficiální stránky Patricka Friesachera

Rakouští piloti F1
Piloti F1 stáje Minardi
Narození v roce 1980
Žijící lidé
Muži
Narození 26. září
Evangelium svatého Matouše s homiliemi

Takzvané Evangelium svatého Matouše s homiliemi je překlad Matoušova evangelia z období 1. redakce staročeské Bible. Jedná se o spis psaný na pergamenu gotickou minuskulí asi v 70. letech 14. století. Rukopis je uchováván v Národní knihovně České republiky v Praze (signatura XVII.A.4). Jeho autor přeložil z latiny do češtiny celé Matoušovo evangelium a za jednotlivé úseky vkládal překlady výkladů příslušných pasáží od Jeronýma, Řehoře Velikého, Bedy Ctihodného, Jana Zlatoústého, Órigena a jiných, např. Karla IV.. Tento text měl být přejat do Bible leskovecko-drážďanské, ale jelikož v něm nebyly dost zřetelně odděleny biblické pasáže od následných výkladů, písař Matoušova evangelia bible drážďanské se přidržel starší verze překladu. Text tohoto evangelia byl však opsán do Bible olomoucké a do Bible litoměřicko-třeboňské.

Jestliže byla Bible drážďanská napsána okolo roku 1360 (tato datace je ovšem zpochybněna už J. Dobrovským), pak není možné, aby autorem tohoto textu byl - jak se někdy udává - Jan Milíč z Kroměříže, neboť ten nastoupil do císařské kanceláře v Praze až v roce 1358 a kázat začal až v roce 1363. Autor tohoto překladu tedy není znám.

České překlady Bible
Rukopisy Národní knihovny České republiky
Středověké rukopisy
Barva kouzel

Barva kouzel (anglicky The Colour of Magic) je humoristická fantasy kniha Terryho Pratchetta, první ze série Zeměplocha. Byla napsána v roce 1983, do češtiny ji v roce 1993 přeložil Jan Kantůrek. Po dlouhou dobu byla jedinou knihou z hlavní série (další byla až Zaslaná pošta) rozdělenou do kapitol. Každá kapitola je vlastně povídka, pokaždé se stejnými hrdiny. Myšlenka Barvy kouzel – to, že vše je vlastně jen hra bohů – je podobná tradičním stolním RPG hrám, kde hod kostkou ovlivňuje, co se hráčům stane.

Hlavním hrdinou je neschopný a cynický mág Mrakoplaš, který se nedobrovolně stane průvodcem zahraničního turisty jménem Dvoukvítek. Ten připluje do Ankh-Morporku z Agateánské říše a způsobí zde velký rozruch svým obrovským bohatstvím, kterého si není vědom (cena zlata v Ankh-Morporku a v Agateánské říši se řádově liší).

Během rozsáhlého požáru, založeného poté, co Dvoukvítek objasní obyvatelům Morporku princip pojištění, opouštějí oba hlavní hrdinové společně Ankh-Morpork a vydávají se na cestu po Zeměploše. Ta je zavede postupně do chrámu pekelného boha Bel-Shammharotha, mezi jezdce na dracích a nakonec do říše Krull ležící na samém okraji Zeměplochy. Děj knihy končí ve chvíli, kdy jsou oba dva vrženi přes okraj Zeměplochy do nekonečného vesmíru.

Příběhy Mrakoplaše a Dvoukvítka pokračují v další knize ze série o Zeměploše - v Lehkém fantastičnu.

Hlavní postavy 
 Mrakoplaš
 Dvoukvítek

 Zavazadlo

Související díla 
 Knihou se inspirovala počítačová hra The Colour of Magic.
 Kniha byla, spolu s následujícím dílem, zfilmována, viz Barva kouzel (film).
 Barva kouzel byla v roce 2008 namluvena jako audiokniha samotným překladatelem Kantůrkem

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 Česky:
 DiscWorld.cz 
 Oktarína
 Anglicky na L-Space Web:
 Podrobný obsah
 Anotace (vysvětlení různých narážek v textu)

Knihy z roku 1983
Knihy o Zeměploše
Bible olomoucká

Bible olomoucká je jednou z rukopisných biblí se staročeským překladem takzvané 1. redakce. Uchovává se ve Vědecké knihovně v Olomouci. V tomto městě je její přítomnost dosvědčena od roku 1787 a podle něho dostala tato bible také své jméno. Samotný rukopis pochází z roku 1417. Je to kulturní památka České republiky.

Historie 
Podobně jako Bible litoměřicko-třeboňská je opisem překladu 1. redakce, avšak s výjimkou katolických listů a Skutků apoštolů, které pocházejí z 2. redakce. Písař totiž neměl k dispozici původní předlohu, a proto si musel posloužit jinou. Matoušovo evangelium je navíc převzato ze staročeského překladu Evangelia svatého Matouše s homiliemi. Nakonec bylo připsáno i Zjevení Janovo. Ze staršího samostatného Matoušova evangelia se zde uchoval i komentář Tomáše Akvinského na 27. kapitolu.

Text není úplný, některé listy chybějí:
 Genesis 49,10-Exodus 1,15;
 Sírachovec 48,16-Izajáš 14,12;
 1 Makabejská 5,27-7,17; 
 List Římanům 1,1-15,19.

Pro poznání původního překladu textu je velmi poučné srovnání textu této a litoměřicko-třeboňské bible, neboť oba písaři používali stejnou předlohu, ale oba příležitostně vsouvali vlastní opravy.

Ilustrace 
Bible je ilustrována iluminacemi. Většina má rozměry přibližně 60 x 60 mm, některé jsou ale větší. Například trojdílná scéna Stvoření světa na začátku knihy Genesis má rozměry 180 x 90 mm. V prvním dílu se dochovalo 29 z původních 30 iluminací. Ve druhém dílu 47 z původních 49 iluminací.

Dále jsou oba díly vyzdobeny písařskými iniciálami provedenými střídavě červenou a modrou barvou, přičemž ornamenty jsou v opačných barvách než vlastní iniciála.

Vazba 
Původní pozdně gotická vazba byla v roce 1965 nahrazena novodobou replikou, přičemž původní kožený potah desek i zachované části kování byly přeneseny na nové desky. Rekonstrukci vazby stejně jako restaurování vlastního rukopisu bylo provedeno restaurátorským ateliérem Ústředí uměleckých řemesel v Hodoníně v roce 1965 pod vedením Ladislava Kolaříka.

Galerie

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 http://dig.vkol.cz/dig/miii1i/index.htm 1. díl
 http://dig.vkol.cz/dig/miii1ii/index.htm 2. díl
 http://www.manuscriptorium.com/apps/index.php?direct=record&pid=AIPDIG-VKO___M_III_1_I___2DRPLSF-cs 
1. díl
 http://www.manuscriptorium.com/apps/index.php?direct=record&pid=AIPDIG-VKO___M_III_1_II__1C75B1E-cs 
2. díl

České překlady Bible
Kulturní památky v Olomouci
Rukopisy Vědecké knihovny v Olomouci
Iluminované rukopisy 15. století
Isidore Isou

Isidore Isou vlastním jménem Jean-Isidore Goldstein (29. ledna 1925 – 28. července 2007) byl francouzský spisovatel a režisér rumunského původu. Je považován za zakladatele lettristů.

Roku 1942 založil směr, který se nazývá lettrismus, jeho podstatou je organizace písmen, kdy za základ tvorby považuje abecedu. Aby mohl vytvořit tzv. čistou prózu rozšířil abecedu a dalších 19 znaků. Téhož roku odešel do Paříže, kde žil až do své smrti.

V České republice (resp. Československu) je hlavním představitelem lettrismu Eduard Ovčáček.

Dílo 
 Úvod do nové poezie a nové hudby – 1947, zde formuloval své pojetí literatury, které mělo zásadní vliv na zpívanou a recitovanou poezii mezi roky 1950 – 1965
 Přesné údaje o mé poezii a o mně s Deseti skvělými básněmi – 1950

Odkazy

Reference

Související články 
 Francouzská literatura
 Rumunská literatura
 Zpívaná, recitovaná a experimentální poezie

Externí odkazy 
 

 Jeho stránky
 Site Isidore Isou

Francouzští básníci
Francouzští režiséři
Lettrističtí spisovatelé
Narození v roce 1925
Úmrtí v roce 2007
Muži
Narození v Botoșani
Dlabačův Nový zákon

Dlabačův Nový zákon je tištěný český překlad Bible tzv. 4. redakce vydaný asi někdy před rokem 1487. Je to první část českého biblického textu 4. redakce, která vyšla tiskem, ještě před Biblí pražskou. Do rukou jej dostal v roce 1816 strahovský premonstrátský mnich Bohumír Dlabač († 1820), po němž tento spis nese jméno.

Je znám pouze jeden víceméně úplný tisk chovaný ve Strahovské knihovně pod signaturou DM V 5, ovšem i tento je značně poškozený (souvislý text jde od Mt 12,44-Zj 22,9). Má celkem 212 listů. Vedle toho se zachoval jeden zlomek tisku o 20 listech chovaný ve Västerås ve Švédsku (Västerås stadsbibliotek, Västerås stifts- och landsbibliotek, signatura N8 O8 P 1-4). Na počátku jsou rejstříky. Určení místa vydání kolísá mezi Plzní a Prahou, datum je nejisté.

Externí odkazy 
 Bible - Nový zákon Dlabačův – v Repertoriu jazykově českých prvotisků
 Digitalizovaný exemplář ze Strahovské knihovny v projektu Manuscriptorium

České překlady Bible
Inkunábule
Bible litoměřicko-třeboňská

Bible litoměřicko třeboňská (někdy také Bible Zmrzlíkova) je třetí významnou českou biblí tzv. 1. redakce. Jejím autorem je písař Matěj z Prahy, který opisoval starší předlohu, stejnou jako autor Bible olomoucké. Bible byla psána pro mincmistra Petra Zmrzlíka ze Svojšína. Knihy po sobě nenásledují tak, jak ve Vulgátě, neboť písař pracoval v takovém pořadí, jak dostával předlohy. Proto na začátek vložil předmluvu obsahující správné pořadí biblických knih.

Rukopis nese několik dat, podle toho, jak které části byly dopsány. Pochází z let 1409-1414. Je zachován ve třech svazcích, z nichž první dva se nachází v Státním oblastním archivu v Litoměřicích, třetí ve Státním oblastním archivu v Třeboni (odtud pochází také jméno této bible).

Text rukopisu byl později opraven písařem, který se řídil tzv. 2. redakcí, takže mnoho archaických výrazů bylo vyškrabáno a nahrazeno novými. Na dvou místech se nachází i výklad Jana Husa.

Galerie

Odkazy

Reference

Literatura 
 Soupis památek historických a uměleckých v království Českém od pravěku do počátku XIX. století. s. [86]-[87]. Dostupné online

Externí odkazy 
 
 
 Digitalizovaný druhý díl ze Státního archívu v Třeboni

České překlady Bible
Iluminované rukopisy 15. století
Státní oblastní archiv v Litoměřicích
Státní oblastní archiv v Třeboni
Zavazadlo (Zeměplocha)

Zavazadlo je jedna z postav v knižní sérii Zeměplocha Terryho Pratchetta. Je vyrobeno z magického dřeva Myslícího hruškovníku a chodí po stovkách malých nožiček, které mu v případě nutnosti umožňují velmi rychlý pohyb.

Zavazadlo vždy následuje svého pána v čase i prostoru a urputně ho brání. Často polyká nejrůznější příšery a věci, od knih, přes žraloky, po lidi. Nebo je ušlape a ukope, v některých případech zevnitř… Nehledě na to, co právě spolklo, jeho majitel v něm najde vždy jen čerstvě vyžehlené spodky.

Zavazadlo dokáže svého pána následovat doopravdy kamkoliv, od vnitřku Oktáva přes okraj Zeměplochy až po Smrťovu říši. Někdy však hledáním majitele stráví celé dny.

Zavazadlo se poprvé objevuje jako kufr turisty Dvoukvítka v knize Barva kouzel. Ten ho pak v Lehkém fantastičnu věnuje Mrakoplašovi, kterého pak následuje celou sérii knih. Když Mrakoplaš později navštíví Vyvažovací kontinent, Dvoukvítkův domov, najde tam mnoho podobných Zavazadel.

Pratchett na začátku Magického prazdroje tvrdí, že dostal nápad na Zavazadlo, když potkal objemnou americkou dámu, která vlekla obrovský kufr na maličkých chřestících kolečkách. Lidem podobným této dámě děkuje za odvahu.

Postavy Zeměplochy
Fiktivní inteligentní předměty

en:Rincewind#The Luggage
AC3

AC3 nebo AC-3 může být:
 Dolby Digital (původně AC-3) – standard kódování audia pro ztrátovou kompresi zvuku
 algoritmus AC-3
 (35414) 1998 AC3 – planetka
 Comte AC-3 – bombardovací/transportní letadlo
 USS Langley (CV-1) – americká letadlová loď, přestavěná z přepravní lodě USS Jupiter (AC-3)
Bible boskovická

Bible boskovická je nejstarší známou českou biblí s velkými částmi překladu tzv. 2. redakce. Pochází někdy z doby kolem roku 1415 (není datovaná), pravděpodobně z prostředí Husova. Je psána novým diakritickým pravopisem (délka samohlásek je označována čárkou, měkkost souhlásek tečkou). Zatímco první z písařů byl na tento pravopis již zvyklý, druhý (hlavní) zpočátku kolísal mezi starou předlohou a novými pravidly. Boskovická se této bibli říká proto, že na zápisu na foliu 534b stojí, že ji pan Václav Černohorský z Boskovic v roce 1565 daroval svému úředníkovi Heinrichu Reichenbochovi. 

Kromě samotných biblických knih obsahuje tato bible před knihou Exodus, Husův Menší výklad na desatero a před 1. knihou Makabejskou krátký biblický prolog. 

Po textové stránce se jedná o složeninu 1. a 2. redakce. Překlad 2. redakce se nachází převážně v Knihách Samuelových a Královských, v knihách Paralipomenon a celý Nový zákon. Je tak prvním samostatným svědkem nové, 2. redakce překladu. To především proto, že 2. redakce českého překladu se týkala převážně Nového zákona. Významné je svědectví třetího řeckého překladu žaltáře a dodatků k němu. Existence tohoto nového, poetičtějšího a rytmičtějšího překladu je dosvědčena již z Žaltáře poděbradského z roku 1396. Tentýž žaltář se objevuje i v Bibli hlaholské z roku 1416, obsahuje ho Bible Mlynářčina a také Bible Bočkova. 

Výzdoba této bible je velmi hodnotná, nebyla však nikdy dokončena, na některých místech zůstaly jen podkresby. Patrně k opuštění díla došlo po začátku husitských bouří v roce 1419.

Uchovává se ve Vědecké knihovně v Olomouci, signatura M III 3. Je to kulturní památka České republiky.

Vazba 
Kniha byla znovu svázána v roce 1539 do dřevěných desek potažených bílou kůží. Desky jsou zdobeny renesančním slepotiskem. Desky jsou doplněny kovovými nárožníky a jsou na nich patrné zbytky spon. Během této převazby byla kniha znovu oříznuta, což vedlo k odříznutí rozvilin iniciál.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 
 Bible boskovická dostupná on-line
 Popis Bible boskovické dostupné on-line

Kulturní památky v Olomouci
Kultura v Boskovicích
Rukopisy Vědecké knihovny v Olomouci
Iluminované rukopisy 15. století
Mlynářčina bible

Mlynářčina bible je rukopis českého překladu bible tzv. 2. redakce; rukopis není datován, pochází někdy z 15. století. Nachází se v Národní knihovně České republiky (sig. XVII.A.10).

Svůj název dostala tato bible podle legendy, kterou podle tradice krumlovských jezuitů zapsal Bohuslav Balbín, že totiž ji napsala jedna mlynářka. Jiný text s podobným údajem z doby okolo roku 1591 cituje Fortunát Durych. Dobrovský navíc přidal myšlenku, že se jednalo o mlynářku táborskou z bechyňského kraje.

Po Bibli moskevské je to nejmenší česká bible, čehož oba její písaři dosáhli zavedením mnoha zkratek v textu.

Bible obsahuje mnoho prologů, především obvyklé prology Jeronýmovy, dále prology k jednotlivým knihám (celkem 15). Bible není úplná, některé listy chybějí. Ornamentální výzdoba čítá celkem 95 barevných iniciál.

Externí odkazy 
 Bible (Biblia) - záznam o rukopisu na Manuscriptoriu

České překlady Bible
Rukopisy Národní knihovny České republiky
Iluminované rukopisy 15. století
Bible moskevská

Bible moskevská je jedna z českých biblí tzv. 2. redakce z 15. století, která se dnes nachází v Moskevském státním muzeu. Je významná tím, že se jedná o nejmenší známou českou rukopisnou bibli. Jako u ostatních českých biblí 1. redakce, je text od začátku až po žaltář blízký 2. redakci, zde zvláště Bibli litoměřické, od knih mudroslovných se jedná o 2. redakci, velmi blízkou Bibli Bočkově. Podobně i v Novém zákoně se jedná o 2. redakci. Bibli psali celkem dva písaři. Pravopis je diakritický a obsahuje mnoho zkratek, což způsobilo, že tato bible mohla mít tak malé rozměry. 

Je to pravděpodobně tatáž bible, kterou jako „Bibli Hrochovu“ uvádí Josef Dobrovský ve svých dějinách české literatury – jak zmiňuje Vladimír Kyas, který ji datuje do rozmezí let 1430–1460.

Reference 

České překlady Bible
Středověké rukopisy
Bible litoměřická

Bible litoměřická může označovat celkem dvě české bible:

 Nesprávně (zkráceně) Bibli litoměřicko-třeboňskou z tzv. první staročeské redakce.
 Bibli litoměřickou jednosvazkovou z druhé staročeské redakce.
Bible hlaholská

Bible hlaholská (též Bible emauzská nebo Bible vyšebrodská) je český rukopisný překlad bible pocházející z pražského Emauzského kláštera z roku 1416. Její text se řadí do tzv. 2. redakce staročeského překladu. Dnes se nachází v Národní knihovně ČR v Praze. Zachoval se z ní jen jeden svazek obsahující biblické knihy Paralipomenon až Jób a Přísloví až Sírachovec, dále žaltář s dodatky a biblické prology k předchozím knihám.

Z ostatních svazků se zachovalo jen 11 fragmentů.

Tato bible vznikla v charvátsko-hlaholském kulturním prostředí, kde bohoslužebným jazykem byla církevní slovanština charvátského typu, která se do Prahy dostala v roce 1347 z Dalmácie. Používané české spisy (nepříliš časté) se přepisovaly hlaholicí.

Literatura

Externí odkazy 
 
 
 Popis a faksimile na manuscriptorium.com

České překlady Bible
Rukopisy Národní knihovny České republiky
Středověké rukopisy
Bible Padeřova

Bible Padeřovská je českou rukopisnou biblí řadící se z hlediska překladu do tzv. 3. redakce, jejímž je nejstarším známým opisem. Na konci Nového zákona stojí: Tato biblí skonána jest s pomocí Pána Boha k rozšíření jeho svatého zákona z rozkázanie a nákladem slovutného a opatrného muže pana Filipa z Padeřova skrze rucě Jana z Prahy Aliapars řečeného léta ot narozenie božieho tisíc čtyři sta třidcátého a pátého v úterý vigilie svatých Petra a Pavla, tj. 28. června 1435. Dnes se nachází v Rakouské národní knihovně ve Vídni. 

Místem sepsání byl hrad Ostromeč na Vltavě proti ústí sedlčanského Mastníka. Filip, původem sedlák v Padeřově, utekl do Tábora, kde se stal hejtmanem. V Táboře vlastnil dům. 

Bible je psána diakritickým rukopisem. Výzdobou se snaží vyrovnat předhusitským rukopisům; systém výzdoby rukopisu spojuje bohatý vegetabilní rozvilinový ornament bordur a drolerií s figurální výzdobou iniciál.

V Novém zákoně se za Listem Kolosanům navíc objevuje apokryfní List Laodičanům. Rejstřík liturgických lekcí chybí. 

Bible Padeřovská je důležitým dokladem husitského biblicismu a osobní zbožnosti v táborském prostředí, projevující se důrazem na autenticitu a původnost textu v aktuálním překladu.

Externí odkazy 
 Biblia bohemica, saec. XV – popis a plný text na stránkách Rakouské národní knihovny

České překlady Bible
Rukopisy Rakouské národní knihovny
Iluminované rukopisy 15. století
Žaltář

Žaltář (, ze starořec. ψαλτηριον, psaltérion) je kniha, která obsahuje žalmy.

Charakteristika 
V užším slova smyslu se tímto termínem rozumí biblická Kniha žalmů, která je ve skutečnosti sbírkou samostatných žalmů nebo jejich již existujících menších sbírek. 

V širším slova smyslu se jako žaltář označuje jakákoli sbírka žalmů, především středověké rukopisy s žalmy, používané při liturgii hodin (hodinky). Slovo žaltář může však označovat i jen jeden oddíl knihy, který obsahuje žalmy, např. zvláštní oddíl breviáře.

Leckteré z dochovaných žaltářů jsou významná historická a umělecká díla, například Melisendin žaltář z 12. století.

Odkazy

Související články 
 Denní modlitba církve

Externí odkazy 
 
 
 

 
Bohoslužebné knihy
Denní modlitba církve
Biskupství

Biskupství je synonymum pro církevní správní obvod diecézi, v katolické církvi také označení pro sídlo (budovu) či úřad biskupa. Odlišujeme biskupství, k němuž přísluší diecéze a které tedy spojuje titul biskupa s konkrétním úřadem spravujícím diecézi, a tzv. titulární biskupství, ke kterému žádná diecéze (a tudíž ani ji spravující příslušný úřad) nepřísluší. Obdobně arcibiskupství odpovídá úřadu arcibiskupa.

Biskupství a arcibiskupství v České republice

Existující 
 Arcibiskupství olomoucké
 Arcibiskupství pražské
 Biskupství brněnské
 Biskupství českobudějovické
 Biskupství královéhradecké
 Biskupství litoměřické
 Biskupství ostravsko-opavské
 Biskupství plzeňské

Zaniklá a titulární 
 Biskupství litomyšlské

Odkazy

Reference

Související články 
 Arcibiskup
 Biskup
 Diecéze
 Kníže-biskup

Externí odkazy 
 

Diecéze
Helmut Heißenbüttel

Helmut Heißenbüttel (21. června 1921 Wilhelmshaven – 19. září 1996) byl německý literární teoretik a spisovatel.

Dílo 
 
Ve svém díle se zabýval tzv. konkrétní poezií, dále napsal několik knih z oblasti literární teorie.

 Předpoklady

Související články 
 Německá literatura
 Seznam německých spisovatelů
 Zpívaná, recitovaná a experimentální poezie

Němečtí literární teoretici
Narození v roce 1921
Úmrtí v roce 1996
Muži
Narození 21. června
Úmrtí 19. září
Machiavellismus

Machiavellismus je dnes považován za označení pragmatického a cynického jednání v politice. Machiavellistou je myšlen ten, kdo uznává, že „účel světí prostředky“ (daný účel by však dle Machiavelliho měl být ctnostný) a je ochoten dopouštět se morálně pochybných jednání ve snaze dosáhnout obecně prospěšného cíle.

Historie 
Pojem má původ od Niccolò Machiavelliho, především pro jeho dílo Vladař, ve kterém detailně popsal taktiky, které by měl vladař používat, aby si získal a udržel moc. V důsledku popisuje způsob střízlivé vlády oproštěné od emocí. Niccolò Machiavelli navrhl dva možné postupy, jeden mírový a legitimní a druhý je založen na síle. Pokud první postup ztroskotá, je, podle Machiavelliho, nutno využít právě sílu. Proto je jedním z rysů machiavellismu povolení odvolání slibu.

Ačkoliv Machiavelli uznával pouze svět reálný plný vrtošivé lidské povahy, jeho cíle vždy byly morálně ospravedlnitelné – fungující silný stát. Základem Machiavelliho názoru je fakt, že politika se odehrává v reálném světě a nikoliv ve světě morálním.

Politická filosofie machiavellismu 
Z hlediska politické filosofie lze Machiavellismus vymezit jako koncept, který byl využíván v souvislosti s politickými vůdci, kteří se dostali do vůdčích pozic právě díky svému despotickému a autoritářskému charakteru.

Machiavellistická osobnost 
Podle Richarda Christie a Florence Geis lze zkoumat machiavellismus jako charakterový rys. V jejich dílu Studies in machiavellianism (1970) určili, že machiavellismus lze spojit s určitým způsobem přístupu ke světu a se způsobem chování. Machiavellismus podle nich není jen charakteristikou vůdců a není přímo spojen s autoritativní osobností a nejedná se ani o psychopatologický fenomén. V díle Studies in machiavellianism popisují, že většina lidí může na určité úrovni prosazovat machiavellismus. Každý jedinec je více či méně ochotný se přetvařovat a klamat ostatní za určitých okolností.

Christie a Geis popsali osobností profil machavellianisty, který obsahuje základních pět vlastností: manipulace, amorálnost, cynismus, emoční chladnost a chybějící empatie.

Odkazy

Reference

Literatura 
 MACHIAVELLI, Niccolò: Vladař. Argo, 2012, 
 BERECZKEI, Tamás: Machiavellianism: The Psychology of Manipulation. Routledge, 2017. 
 CHRISTIE, Richard: Studies in Machiavellianism. Academic Press, 1970.

Související články 
 Niccolò Machiavelli
 Vladař
 Machiaveliánská inteligence

Externí odkazy 
 

Politologické pojmy
Niccolò Machiavelli
Násobení

Násobení je vedle sčítání jedna ze základních početních operací v aritmetice. Symbol násobení je · nebo ×, vstupní hodnoty se nazývají činitelé, výsledek násobení součin. Opakovaným násobením získáváme umocňování.

Například  3 · 4 se čte „tři krát čtyři“ a je násobení činitelů 3 a 4, jejich součin je 12: 
3 · 4 = 12
Násobení je stejně jako sčítání komutativní, nezáleží na pořadí činitelů:
3 · 4 = 4 · 3 = 12

Násobení dvou přirozených čísel 
Násobení přirozených čísel představuje jejich opakované sčítání.

 a  se nazývají činitelé. Výsledek, „a krát b“, se nazývá součin.

Pro výše uvedený příklad součin vyjádřit opakovaným sčítáním:
3 · 4 = 4 + 4 + 4
4 · 3 = 3 + 3 + 3 + 3

Soubor násobků malých přirozených čísel se v didaktice matematiky nazývá násobilka.

Další případy násobení 
Při násobení více nebo mnoha čísel se používá písmeno Π z řecké abecedy (případně symboly jemu podobné):

 
nebo také
 

Existuje i zvláštní případ násobení přirozených čísel – faktoriál

 

Opakované násobení stejných činitelů obvykle nahrazujeme umocňováním
 

Opačná operace násobení je dělení.

Používané symboly 
Namísto 3 · 4 se někdy píše také 3 × 4, což bylo obvyklé zejména v minulosti, nyní se v matematice znak × používá speciálně pro kartézský součin množin a vektorový součin vektorů. V počítačových programech nebo na kalkulačkách se často používá znak *. Znak × či x připojený bez mezery za číslo se v běžném textu či seznamech běžně používá pro označení počtu věcí či úkonů, například „2× máslo“ v soupisu nákupu nebo „pro výstup s kočárkem stiskněte 2×“. Při násobení proměnnou se zpravidla symbol násobení vynechává úplně, tedy píše se například (5x, xy).

Pravidla 
V algebraickém tělese (např.  a ) platí:

 Zákon asociativní: 
 Zákon komutativní: 
 Zákon distributivní: 
 Neutrální prvek = 1: 
 Inverzní prvek: 
 Absorbující prvek = 0:

Odkazy

Poznámky

Související články 
 Aritmetické operace
 Násobení matic

Externí odkazy 
 
 

 
Aritmetika
Binární operace
Florentské letopisy

Florentské letopisy () je historické dílo Niccolò Machiavelliho, sepsané v letech 1520 – 1525 a vydané v roce 1532.

Obsah 
Autor velmi podrobně rozebírá dějiny městského státu Florencie a částečně též celkový vývoj Itálie od rozpadu římské říše po jeho současnost.

Machiavelli zodpovědně a čtivým jazykem podrobně zpracoval celý vývoj Florencie, se zaměřením především na vnitřní i vnější rozbroje. Florencie prošla mnoha revolucemi a mnohokrát se zde též vystřídala republika s knížectvím. Běžné v té době též byly šarvátky a války mezi italskými městskými státy. To jsou dvě věci, které Machiavelli kritizuje. Vnitřní nestabilitu města považuje za zhoubnou. Ještě větší kritiku věnuje tehdy oblíbenému vedení války za pomoci žoldnéřů. To vedlo k tomu, že války obvykle neměly žádný význam a další rok se s novou armádou pokračovalo znovu. Mnohé státy se navíc dostávaly do područí žoldnéřských skupin, které se občas přímo ujaly moci. Machiavelli soudil, že italské státy by měly vytvořit občanské armády. Pokud prý člověk bojuje za vlast, bojuje s větším zápalem.

V závěru knihy Machiavelli úspěšně předvídá budoucnost a upozorňuje na nebezpečí podmanění Itálie cizími mocnostmi. Naději na záchranu vidí v někom, kdo by dokázal osobními schopnostmi Itálii sjednotit a posílit. Vzhledem k tomu, že tuto knihy sepsal jako placený oficiální historik Medicejských, vidí tuto osobu v Lorenzovi Nádherném.

Niccolò Machiavelli
Italská historická díla
Knihy z roku 1532
Středověká historiografie
Mandragora (rozcestník)

Slovo mandragora může mít několik významů:

 Mandragora – rod rostlin čeledi lilkovité.
 Mandragora lékařská (Mandragora officinarum) – halucinogenní rostlina používaná také k okultním účelům.
 Mandragora (komedie) – velmi úspěšná divadelní komedie od Niccola Machiavelliho napsaná roku 1520, která si bere na mušku lidskou hloupost a pověrčivost.
 Mandragora (film) – psychologický film z roku 1997, jehož námětem je chlapecká prostituce.
 Mandragora Scream – italská hudební skupina.
Mandragora (mrakodrap) – koncept mrakodrapu, který možná bude stát v New Yorku.
Věž (rozcestník)

Věž může mít následující významy:

 věž je vysoká stavba
 chladicí věž – věž určená pro chlazení vody
 kostelní věž – věž kostela nebo jiné sakrální stavby
 skokanská věž – sportovní zařízení pro skoky do vody
 strážní věž – věž pro strážní službu
 těžní věž – věž používaná pro těžbu nerostů
 řídící věž – věž pro řízení letového provozu na letištích
 vodárenská věž – věž pro akumulaci vody
 věž (šachy) – jedna z figur ve hře šachy
 velitelské stanoviště či dispečerské stanoviště – např. řídicí věž na letištích
 dělová věž – otáčivá součást tanku a dalších bojových prostředků, je v ní obvykle umístěna hlavní výzbroj
 skalní věž – geomorfologický útvar
 věž (elektronika) – domácí audio zařízení, integrující několik zařízení či sestava z těchto zařízení z komponent (obsahuje zpravidla kazetový magnetofon, tuner, zesilovač, gramofon, CD přehrávač)
 věž (počítače) – označení skříně osobního počítače, která je orientovaná na výšku a je vhodná například pro umístění pod stolem
 Věž (okres Havlíčkův Brod) – obec v okrese Havlíčkův Brod
 Věž (zámek)

 součást místopisného názvu (rozcestníky)
 Bílá věž
 Černá věž
 Prašná věž

Související články 
 Věžák
 Věžná
 Věžnice
 Vížka
 :Kategorie:Věže
 Seznam článků s názvem začínajícím na „Věž“
 Seznam článků s názvem obsahujícím „Věž“

Externí odkazy
Rozpravy nad prvními deseti knihami Tita Livia

Rozpravy nad prvními deseti knihami Tita Livia je velmi obsáhlé dílo Niccolò Machiavelliho, které se zabývá otázkami vzniku, udržení a vývoje republik. Machiavelli cituje z každé kapitoly prvních deseti knih Dějin Tita Livia a následně tento text rozebírá a hodnotí jeho význam. Římská republika je pro Machiavelliho velkým vzorem pro jeho současnost. Tvrdí, že stát může založit pouze jeden člověk, který ji vtiskne počáteční zákony a řád, příkladem jsou Romulus a Remus. Dále říká, že republika musí mít velké štěstí a silnou nezkaženost svých občanů, aby se mohla udržet a rozvinout. Státy, ve kterých je živá vzpomínka na svobodu republiky, je ale prý obtížné později pokořit. Bez ohledu na autoritu a minulost viníka, je nutné ho spravedlivě potrestat, pokud se skutečně provinil. Úspěch římské republiky přisuzuje vhodnému balancování mezi třemi typy vlád – demokracie, autokracie a oligarchie patricijů. V tomto střetu vidí motor, který Řím hnal kupředu.

Tato kniha bývá zastíněna Machiavelliho dalším, známějším a kontroverznějším dílem Vladař.

Externí odkazy 
 
 https://web.archive.org/web/20161117202447/http://machiavelli.wz.cz/

Niccolò Machiavelli
Italská filozofická díla
Knihy z roku 1531
Dolby Pro Logic IIx

Dolby Pro Logic IIx je zvukový dekodér od společnosti Dolby Laboratories, vyvinutý v roce 2003, který by měl být schopen (alespoň dle tvrzení této společnosti) přehrávat jakýkoliv zdroj zvuku v konfiguraci 2.0 nebo 5.1 jako zvuk s 6.1 nebo 7.1 kanály. Jeho předchůdcem je Dolby Pro Logic II. Tento dekodér by měl být schopen převést zvuk v konfiguraci 2.0 do konfigurace 5.1, 6.1 a 7.1. Toho se využívá u starších filmů kde byl zvuk pouze 2.0 (stereo) nebo 1.0.

Externí odkazy 
 Oficiální stránky  (anglicky)
 Tisková zpráva (anglicky)

Dekodéry digitálního zvuku
Philippe Sollers

Philippe Sollers vlastním jménem Philippe Joyaux (27. listopadu 1936 Bordeaux – 5. května 2023 Paříž) byl francouzský spisovatel, literární teoretik, scenárista a režisér.

Soustředil se na skupinu kolem časopisu Tel Quel, kde se soustředili významní teoretici a filosofové. Byl základem tohoto časopisu.

Phillipe Sollers byl rytířem Čestné legie. Jeho manželkou byla spisovatelka Julia Kristevová.

Dílo

Literární činnost 
Napsal i několik experimentálních románů.
 Podivná samota – 1958
 Park – 1961, za toto dílo mu byla udělena cena Medici
 Drama – 1965
 Čísla – 1968
 Počty – 1970
 Ráj – 1981
 Ženy – 1983
 Zákony
 Válka vkusu – 1994 kniha esejů
 Chvála nekonečna – 2001

Filmová činnost 
 Brána pekel – dokument

Odkazy

Reference

Související články 
 Francouzská literatura
 Nový román

Externí odkazy 
 
 
 Philippe Sollers

Francouzští romanopisci
Francouzští režiséři
Narození 27. listopadu
Narození v roce 1936
Úmrtí 5. května
Úmrtí v roce 2023
Úmrtí v Paříži
Muži
Kníničky (zaniklá vesnice)

Kníničky () jsou zaniklá vesnice, která se rozkládala při řece Svratce na částech území současných katastrů dnešních brněnských městských částí Brno-Kníničky a Brno-Bystrc. Původní vesnice Kníničky vznikla ve středověku v rozšířené části údolí Svratky na levém břehu řeky podél cesty z Brna, Žabovřesk a Komína. Zanikla kvůli výstavbě Brněnské (Kníničské) přehrady v letech 1936–1940, kdy byla zatopena.

Před zaplavením původní vesnice byla ve druhé polovině 30. let vybudována nová vesnice Kníničky, rozkládající se východně od původní vsi při silnici z Bystrce do Jinačovic, do níž se přestěhovala většina obyvatel původních Kníniček. Nová obec měla do roku 1956 identické katastrální území jako původní obec. K 1. lednu 1957 byla většina jejího katastru v okolí nové přehrady připojena k Brnu, zatímco obci zůstalo území jen o málo větší než její intravilán. K 1. červenci 1960 byla připojena k Brnu i nová vesnice, takže katastr Kníniček odpovídal původnímu. Ve druhé polovině 60. let 20. století při radikální druhé katastrální reformě Brna získalo katastrální území Kníniček své současné hranice.

V červnu 2009 při snížení hladiny přehrady (kvůli vyčištění) byly obnaženy zbytky některých zdí, jakož i kousky cihel, křidlic a drobných zlomků keramiky.

Fotogalerie

Odkazy

Reference

Literatura 
 MLEJNKOVÁ, Hana a kol. Zatopené kulturní a přírodní dědictví jižní Moravy. Praha: Výzkumný ústav vodohospodářský, 2016. 263 s., obr., mp., plány. ISBN 978-80-87402-52-8.
 MLEJNKOVÁ, Hana. Zatopené kulturní a přírodní dědictví jižní Moravy. Jižní Morava. 2014, roč. 50, sv. 53, s. 215–216. ISBN 978-80-86931-85-2. ISSN 0449-0436.
 Zatopené kulturní a přírodní dědictví jižní Moravy = Submerged cultural and natural heritage of the South Moravia: katalog výstavy. [Brno]: Výzkumný ústav vodohospodářský, [2016]. 76 s. ISBN 978-80-87402-51-1.

Externí odkazy 
 
 Prygl.net – Kníničky – informace na serveru Prygl.net
 Fotografie původních i nových Kníniček
 Dějiny Kníniček na webu novodobých Kníniček

Brno-Bystrc
Brno-Kníničky
Zaniklá sídla v Brně
Zaniklé vesnice v Česku
Sídla v Bobravské vrchovině
Čtvrti v Brně
Sídla na Svratce
Zatopená sídla v Česku
Písmo (rozcestník)

Písmo může mít následující významy: 

 Písmo je soustava grafických znaků sloužících k zaznamenání jazyka. Jejich uspořádaný seznam (zejména pro hlásková písma) je abeceda.  V běžné řeči se oba pojmy zaměňují. 
 V typografii se tradičně slovem písmo míní grafická varianta čili nověji font.

 Písmo (či Písmo svaté) může označovat soubor posvátných textů různých náboženství:
 Tanach,
 Korán,
 Bible a další.

Externí odkazy