alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Normality

Normality je počítačová hra, vydaná společností Gremlin Interactive v roce 1997. Patří do žánru adventur a jako jedna z prvních her tohoto žánru měla funkční 3D grafiku.

Příběh 
Hráč ovládá Kenta. Kent žije ve městě, které je zahaleno hrozným mrakem. Vládou nad městem je zmocněn Paul Nystalux, hrozivý vůdce jež pomocí armády normů hlídá absolutně vše, zakázal veškerou zábavu a vyhladil „normální“ život. Vy pátráte po městě, abyste nalezli podzemní centrum odboje a zkontaktovali se s ním. Později projdete spousty zajímavých budov a najdete i Paulovo dvojče, nakonec se vám povede samotného vůdce Paula zlikvidovat.

Grafika 
Grafika je plně 3D kromě objektů, ty byly podobně jako ve hře Doom dvojrozměrné. Přesto byl ale engine hry naprosto odlišný. Nápad použít pro adventuru 3D grafiku byl naprosto jedinečný. Umožněna je například i průhlednost objektů, částečně i jejich interaktivita (například rozbití gauče, bojleru, nebo vyhození budovy do povětří). Mezi některými scénami jsou krátká videa. K slušnému zahrání na normální úroveň detailů je potřeba počítač o výkonu alespoň 150 MHz.

Adventury z pohledu první osoby
Britské videohry
Hry pro DOS
Videohry z roku 1996
Hry pro macOS
Hry pro Windows
Hry pro Linux
Videohry od Interplay Entertainment
Videohry pro jednoho hráče
Šardice

Šardice () jsou obec v okrese Hodonín v Jihomoravském kraji, 8 km jihozápadně od Kyjova. Žije zde  obyvatel. Jedná se o vinařskou obec na Slovácku ve vinařské oblasti Morava, podoblasti Slovácké (viniční tratě Hejdy, Kameny, Dubový-Červenice, Požární čtvrtě, Padělky, Bařinové čtvrtě, Hrubý kopec, Špitálka),

V obci dochází ke střetávání klasického kyjovského Dolňácka (se specificky tmavým krojem) s oblastí Podluží (červené nohavice, bohatě vyšívaný kroj), což výrazným způsobem ovlivňuje jak oblékání, tak hudbu, písně i tance tohoto regionu. V obci působí folklorní soubor, dechová hudba Šardičanka, dechová hudba Ištvánci, Mladá muzika, mužský pěvecký sbor, cimbálová muzika Denica.

Původně Šardice byly obcí spadající pod brněnský augustiniánský řád (opatství při bazilice Nanebevzetí Panny Marie na Starém Brně), své genetické pokusy zde prováděl i opat augustiniánského řádu Johann Gregor Mendel. Obec je členem Sdružení obcí Severovýchod a Mikroregion Hovoransko.

Doprava  
Vesnicí prochází silnice II. třídy II/422. Obec obsluhují autobusové spoje linky 662 z Kyjova do Kobylí a jsou zaintegrovány v IDS JMK.

Pamětihodnosti 
 Kostel svatého Michaela archanděla z roku 1286
 Augustiniánská re­zidence ze druhé čtvrtiny 18. století
 Socha svaté Trojice z roku 1749
 Kříž z roku 1803, stojí na bývalém hřbitově u hřiště
 Kříž z roku 1804
 Kříž z roku 1855
 Kříž u statku z roku 1859
 Kříž u lip z roku 1898
 Kříž u hlavní silnice od Mistřína
 Kříž z roku 1904
 Kříž z roku 1910
 Kříž vedle kostela v místě bývalého hřbitova
 Kaplička svatého Rocha z roku 1890 s křížem z roku 1912
 Kříž před kostelem z roku 1914
 Socha Panny Marie a pomník padlým za první světové války
 Socha svaté Trojice z roku 1920
 Socha Božského srdce Páně z roku 1931
 Kříž v trati Dubový
 Pomník padlým z druhé světové války z roku 1945
 Pomník šardickým občanům umučeným v koncentračních táborech a zahynulým při přechodu fronty za druhé světové války
 Pomník zahynulým horníkům v šardických dolech při povodni v roce 1970, postaven v roce 1994

Galerie

Osobnosti 
 Rudolf Hurt (1902–1978), archivář a historik
 Jan Měchura (1876–1959), politik

Odkazy

Reference

Související články 
 Římskokatolická farnost Šardice
 TJ Baník Šardice

Externí odkazy 
 
 
 
 Rezidence se bortí
 Šardická rezidence je z nejhoršího venku
 Šardická rezidence spolkla sedm milionů
 Učitel hledá už třicet let poklad po bitvě u Slavkova
 V Šardicích ožívá stará tradice. Hody budou malované
 Šardice mají knihu o krojích a opravenou Rezidenci

 
Vesnice v okrese Hodonín
Obce v okrese Hodonín
Mikroregion Hovoransko
Sdružení obcí Severovýchod
Slovácká vinařská podoblast
Sídla v Kyjovské pahorkatině
František Ferda

František Ferda (31. března 1915 Spálené Poříčí – 7. července 1991 Sušice) byl český kněz a léčitel, který byl údajně i na dálku schopen pomocí „informačního pole“ stanovit přesnou diagnózu pacienta, příčinu a vývoj jeho onemocnění, a zároveň vybrat nejvhodnější přírodní léky a postup léčby. Pro léčbu rakoviny vytvořil bezbílkovinnou dietu, kterou nazval „Totální protirakovinná kúra“ – TPK.

V roce 1939 byl vysvěcen na kněze. V rámci proticírkevních represí byl v 50. letech 20. století odsouzen ke 14 letům vězení, vysoké pokutě a zbavení občanských práv, vč. zákazu kněžského působení. Ve vězení strávil dobu od roku 1951 do roku 1960, kdy byl po prezidentské amnestii propuštěn. Po propuštění pracoval manuálně v plzeňském pivovaru.  V roce 1969 získal státní souhlas a začal působit jako duchovní správce v Domově důchodců v Újezdci u Klatov. Od roku 1978 se již plně věnoval léčitelství ve svém domku v Sušici. Měl rozsáhlou klientelu, v níž nechyběli ani komunističtí funkcionáři a přední umělci. 

Až do roku 1986 na něj vedla Státní bezpečnost svazek s krycím jménem "Felčar".

Galerie

Odkazy

Reference

Literatura 
 Biografický slovník českých zemí : 16. sešit : Ep–Fe. Praha : Academia ; Historický ústav AV ČR, 2013. 136 s.  (Academia) ;  (Historický ústav AV ČR). S. 118–119.
 FERDA, František. Páter František Ferda nám... Brno : Lynx, 2013. 111 s. .
 
 Zdeněk Rejdák: Páter František Ferda. Eminent, 1. vydání, Praha 1994, .

Externí odkazy 
 
 
 

Čeští léčitelé
Čeští římskokatoličtí duchovní
Političtí vězni komunistického režimu v Československu
Absolventi Univerzity Karlovy
Narození 31. března
Narození v roce 1915
Úmrtí 7. srpna
Úmrtí v roce 1991
Muži
Narození ve Spáleném Poříčí
Úmrtí v Sušici
Exotický pokrm

Cizokrajné a exotické pokrmy jsou neobvyklá jídla. Exotickými nazýváme ty pokrmy, které pocházejí z jiných kultur a proto jsou považovány za neobyčejné.

Obecně 
Tradiční potraviny každého kraje se liší v důsledku geografické polohy, člověk by měl mít zajištěnou bohatou stravu, jednotvárné se musí vyvarovat, proto je lidská strava velmi bohatá. Člověk je z biologického nejspíš hlediska všežravec, může proto zužitkovat různé potraviny.

Omezení 
V české kultuře jsou neobvyklá jídla jako hmyz, měkkýši, obojživelníci, plazi. Dále jsou to domácí zvířata jako psi, kočky a koně. Naproti tomu v Asii by se na stůl nikdy nedostal králík či zajíc. Také zpěvaví ptáci se v Česku normálně nejí. Dále jsou vyloučeny zvířata, u kterých jsou kulturní nebo morální rozpaky je zkonzumovat.

Bílkoviny 
V Česku je neobvyklé jíst hmyz, ale v mnoha oblastech, především v Jihovýchodní Asii je hmyz (např. kobylka) důležitým zdrojem bílkovin.

Vitamíny 
Inuité konzumují syrové ryby, jen tak mohou získat dostatečně mnoho vitamínů (např. vitamín A).

Evropská strava z pohledu jiné kultury 
V Česku obvyklé rozšířené potraviny mohou být v jiných kulturách nepřijatelné. Například pro téměř všechny muslimy je a v muslimském prostředí zakázána konzumace vepřového masa a tento zvyk je přísně dodržován. Dále je v jiných kulturách nepochopitelná konzumace potravin uměle naočkovaných mikroorganismy, tedy z jejich pohledu zkažených a plesnivých. K tomu se počítají především různé mléčné výrobky, sýry, tvaroh, jogurt, ale i kyselé zelí. Alkoholické kvašení k přípravě alkoholických nápojů je známé v mnoha kulturách. Jejich požívání je však často zakázáno či rituálně omezeno. V Indii je hovězí dobytek posvátný a tedy v rozporu s našimi zvyky.

V Česku nejsou například zcela běžné tyto typy stravování:
 Vegetariánství
 Veganství
 Konzumace jen syrových potravin

Seznam exotických pokrmů podle zemí původu 
 V mnoha částech Afriky a Asie je běžná konzumace hmyzu
 V Kambodži: smažení pavouci
 V Thajsku: smažené včely, roztlučené žáby na čili (Goi)
 Ve Francii: šneci a žáby (v Jižní Africe by toto bylo nemyslitelné, tyto zvířata jsou zde považována za ďáblova zvířata)
 V Itálii: drobní zpěvní ptáci, sardinský červivý sýr casu marzu

 V Číně, Vietnamu a Koreji: psí maso
 V Jihovýchodní Asii: polévka z vlaštovčích hnízd
 V Číně: jsou sýry extrémně exotické, protože zde platí, že je to „shnilé“ mléko
 V mnoha zemích, např. v Řecku nebo Kazachstánu jsou zvířecí oči (např. ovčí) nabízeny hostovi jako čestné sousto, nebo je na stůl dávána celá zvířecí hlava
 V Asii, zejména v Japonsku je rozšířeno pojídání syrových mořských produktů. Fugu, maso z čtverzubce může vést při špatné přípravě ke smrtelným otravám. Příčinou je jed Tetrodotoxin, který se především vyskytuje ve vnitřnostech ryby.

Kuchyně podle zemí
Čejkovice

Název Čejkovice má více sídel:
 1) Čejkovice (okres Hodonín) – obec v okrese Hodonín
 Čejkovice (zámek) – zámek v okrese Hodonín
 2) Čejkovice (okres České Budějovice) – obec v okrese České Budějovice
 3) Čejkovice (okres Kutná Hora) – obec v okrese Kutná Hora
 4) Čejkovice (okres Znojmo) – obec v okrese Znojmo
 5) Čejkovice (Libědice) – část obce Libědice v okrese Chomutov
 6) Čejkovice (Mladoňovice) – část obce Mladoňovice v okrese Chrudim
 7) Čejkovice (Podhradí) – část městyse Podhradí v okrese Jičín
 Čejkovice (Český Šternberk) – hospodářský dvůr v městysi Český Šternberk v okrese Benešov

Externí odkazy
Lukov

Lukov je název několika obcí v České republice:
 Lukov (okres Teplice) (Lukov u Bíliny) – obec v okrese Teplice
 Lukov (okres Třebíč) – obec v okrese Třebíč
 Lukov (okres Zlín) – obec v okrese Zlín
 Lukov (okres Znojmo) – obec v okrese Znojmo

nebo částí obcí:

 Lukov (Vraný) – část obce Vraný v okrese Kladno 
 Lukov (Úštěk) – část města Úštěk v okrese Litoměřice

nebo hradu:
 Lukov (hrad) v obci Lukov (okres Zlín)

nebo obcí na Slovensku:

 Lukov (okres Bardejov) – obec v okrese Bardejov

Externí odkazy
Bukovec

Název Bukovec má více obcí:
 1) Bukovec (okres Plzeň-jih) – obec v okrese Plzeň-jih
 Bukovec (zámek) – zámek v okrese Plzeň-jih
 2) Bukovec (okres Frýdek-Místek) – obec v okrese Frýdek-Místek
 Bukovec (okres Myjava) – obec v okrese Myjava na Slovensku
 Bukovec (okres Košice-okolí) – obec v okrese Košice-okolí na Slovensku

… nebo částí obcí:
 3) Bukovec (Kamenný Újezd) – část obce Kamenný Újezd v okrese České Budějovice
 4) Bukovec (Plzeň) – část statutárního města Plzně v okrese Plzeň-město
 Bukovec (hradiště) – pravěké a raně středověké hradiště na okraji Plzně
 5) Bukovec (Dubá) – část města Dubá v okrese Česká Lípa
 Bukovec – zaniklá osada, část obce Mikulovice v okrese Jeseník

… nebo vrcholů:
 Bukovec (Šumava) – vrch (1099 m n. m.) na Šumavě severovýchodně od Borových Lad v okrese Prachatice
 6) Bukovec (Jizerské hory) – hora (1005 m n. m.) v okrese Jablonec nad Nisou
 Bukovec (Drahanská vrchovina) – vrch západně od Blanska v okrese Blansko
 Bukovec (Rakovnická pahorkatina) (589 m n. m.) – vrch v Žihelské pahorkatině, severozápadně od Bílova v okrese Plzeň-sever
 Bukovec (579 m n.m.) – vrch jihovýchodně od Krásněvsi v okrese Žďár nad Sázavou
 Bukovec (554 m n.m.) – vrch západně od Krašovic v okrese Příbram
 Bukovec (499 m n.m.) – vrch jihozápadně od Tožic v okrese Benešov
 Bukovec (610 m n.m.) – vrch severozápadně od Zvolenovic v okrese Jihlava

… nebo zvláště chráněných území:
 12) Bukovec (přírodní rezervace, okres Frýdek-Místek) – přírodní rezervace v okrese Frýdek-Místek
 Bukovec (přírodní rezervace, okres Jablonec nad Nisou) – přírodní rezervace v okrese Jablonec nad Nisou

Související články 
 Buková
 Buková hora
 Bukovina

Externí odkazy
Čermná

Název Čermná má více obcí:
 1. Čermná (okres Domažlice) – obec v okrese Domažlice
 2. Čermná (Libavá) – zaniklá vesnice ve vojenském újezdu Libavá
 3. Čermná (okres Trutnov) – obec v okrese Trutnov

nebo částí obcí:
 4. Čermná (Hrádek) – část obce Hrádek v okrese Klatovy
 5. Čermná (Libouchec) – část obce Libouchec v okrese Ústí nad Labem
 Czermna (Kudowa-Zdrój) (též Velká Čermná či Německá Čermná) – část města Kudowa-Zdrój, původně tvořila jednu obec s Malou Čermnou, dnes částí města Hronov

Slovo Čermná může být také součástí názvů sídel:
 6. Čermná nad Orlicí – obec v okrese Rychnov nad Kněžnou
 Malá Čermná (Čermná nad Orlicí) – část obce
 Velká Čermná – část obce
 Čermná u Kyšperka – bývalý městys v okrese Ústí nad Orlicí, nyní rozdělen do dvou obcí:
 7. Dolní Čermná
 8. Horní Čermná
 9. Čermná ve Slezsku – obec v okrese Opava
 10. Česká Čermná – obec v okrese Náchod
 11. Malá Čermná (Hronov) – část města Hronov v okrese Náchod

nebo názvech katastrálních území
 Čermná u Města Libavá – katastrální území 990078 ve vojenském újezdu Libavá

nebo potoků:
 Čermná (přítok Brlenky) – potok na česko-polském pomezí v okresech Kladsko a Náchod, přítok Brlenky
Čermná (přítok Plazského potoka) – potok ve vojenském újezdu Libavá
 Čermná (přítok Odry) – přítok Odry protékající přes Vítkov
 Čermná (přítok Pilníkovského potoka) – přítok Pilníkovský potoka
 Čermná (přítok Tiché Orlice) – přítok Tiché Orlice
 Čermná (přítok Volanovského potoka) – přítok Volanovského potoka

Podobné názvy 
 Černá (rozcestník)

Poznámky

Externí odkazy
Cidlina

Slovo Cidlina může mít některý z těchto významů: 
 Cidlina (okres Třebíč) – obec v okrese Třebíč
 Cidlina (Železnice) – část města Železnice v okrese Jičín
 Cidlina (řeka) – východočeská řeka
 cidlina (nástroj) – nástroj používaný k jemnému opracování povrchu dřeva

Externí odkazy
Černovice

Název Černovice mohou být:

 Černovice (Ukrajina), ukrajinsky Černivci – město v ukrajinské části Bukoviny
 2) Černovice (okres Pelhřimov), též Černovice u Tábora – město v okrese Pelhřimov
 Černovice (zámek), zámek v okrese Pelhřimov
 3) Černovice (okres Plzeň-jih), též Černovice u Bukovce – obec v okrese Plzeň-jih
 4) Černovice (okres Chomutov), též Černovice u Chomutova – obec v okrese Chomutov
 Černovice (hradiště), hradiště v okrese Chomutov
 5) Černovice (okres Blansko), též Černovice u Kunštátu – obec v okrese Blansko

nebo částí obcí:
 6) Brno-Černovice – samosprávná městská část statutárního města Brno, tvořená částí Černovice
 Černovice (Brno) – evidenční část a katastrální území města Brna

další místa:
 Černovice (přírodní památka) – přírodní památka v okrese Chomutov
 Černovice (planetka) – planetka číslo 6802, pojmenovaná po městě na Pelhřimovsku

Podobný název mají
 Čerňovice, obec v okrese Plzeň-sever

Externí odkazy
Hostouň

Název Hostouň má několik obcí:

 Hostouň (okres Domažlice) – město v okrese Domažlice
 Hostouň (okres Kladno) – obec v okrese Kladno
Červená Lhota

Název Červená Lhota má více sídel:
 Červená Lhota (okres Třebíč) – obec v okrese Třebíč;
 Červená Lhota (Pluhův Žďár) – část obce Pluhův Žďár v okrese Jindřichův Hradec;
 Červená Lhota (Bílá Lhota) – část obce Bílá Lhota v okrese Olomouc;
 Červená Lhota (Úžice) – část obce Úžice v okrese Mělník.

Červená Lhota může být také název zámku:
 Červená Lhota (zámek) – zámek v okrese Jindřichův Hradec.

 Červená Lhota
Rokytná

Slovo Rokytná může označovat:

 Rokytná (řeka) – jihomoravská řeka, pravostranný přítok Jihlavy
 přírodní park Rokytná – přírodní park okolo řeky Rokytné
 Rokytná - ekologický mikroregion – spolek obcí v okolí řeky Rokytné v okrese Třebíč
 Rokytná byl také původní název Rakovnického potoka
 Rokytná (Moravský Krumlov) – část města Moravský Krumlov v okrese Znojmo
 Rokytná (Rokitnai) – dřívější název vsi Vrchovina, nyní části města Nová Paka v okrese Jičín

Podobné názvy 
 Rokyta
 Rokytka
 Rokytnice
Hvožďany

Název Hvožďany má několik míst:

 1) Hvožďany (okres Domažlice) – obec v okrese Domažlice
 2) Hvožďany (okres Příbram) – obec v okrese Příbram
 Hvožďany (stará tvrz) – zaniklá tvrz v obci Hvožďany, okres Příbram
 Hvožďany (tvrz) – tvrz v obci Hvožďany, okres Příbram
 3) Hvožďany (Úněšov) – část obce Úněšov v okrese Plzeň-sever
 4) Hvožďany (Bechyně) – část města Bechyně v okrese Tábor
 5) Hvožďany (Vodňany) – část města Vodňany v okrese Strakonice

Externí odkazy
Chodov

Chodov je název nebo součást názvu několika českých obcí: 
 Chodov (okres Sokolov) – město v okrese Sokolov
 Chodov (nádraží)
 Chodov (okres Domažlice) – obec v okrese Domažlice
 Chodov (okres Karlovy Vary) – obec v okrese Karlovy Vary
 Zadní Chodov – obec v okrese Tachov

… nebo částí obcí:
 Chodov (Praha) – čtvrť Prahy v městské části Praha 11, do roku 1968 samostatná obec

Na jeho území leží
 Chodov (stanice metra) – stanice trasy C pražského metra
Westfield Chodov – nákupní středisko ležící v části Prahy Chodov

Externí odkazy
Kanice

Název Kanice má několik obcí:

 1) Kanice (okres Domažlice) – obec v okrese Domažlice
 Kanice (zámek) – zámek v okrese Domažlice
 2) Kanice (okres Brno-venkov) – obec v okrese Brno-venkov
 3) Kanice (Petrovice) – část obce Petrovice v okrese Hradec Králové

Kanice je také jméno dvou polských obcí
 Kanice (Lodžské vojvodství)
 Kanice (Západopomořské vojvodství)

Přírodní památka 
 Kanice - lesní rybník

Podobný název
 Kanica – vesnice v Chorvatsku

Externí odkazy
Národní přírodní rezervace v Česku

Národní přírodní rezervace (zkracováno NPR) je v Česku nejvýznačnější kategorie ochrany maloplošných území. Poskytuje ochranu v mezinárodním nebo národním měřítku unikátním přírodním ekosystémům s vzácnými a ohroženými organismy i anorganickými fenomény.

Zákon č. 114/1992 Sb. 
Mezi základní ochranné podmínky stanovené zákonem č. 114/1992 Sb., o ochraně přírody a krajiny patří zákaz libovolných zásahů do prostředí, zejména
 hospodaření intenzivním způsobem
 těžba surovin
 výstavba nových staveb
 vstup a vjezd mimo vyznačené cesty
 provozování horolezectví
 létání na padácích a závěsných kluzácích, jízda na kole mimo cyklostezky
 sběr a odchyt rostlin a živočichů
 táboření a rozdělávání ohně

NPR je zřizováno vyhláškou Ministerstva životního prostředí ČR. V červnu roku 2012 bylo vyhlášeno 111 území jako NPR, k prosinci 2013 to pak bylo 110 území. K lednu 2018 pak 109 rezervací o celkové rozloze 29 532 ha (0,37 % rozlohy ČR). Úbytek je mnohdy zapříčiněn spojováním rezervací do větších. 

K jejich značení se dle vyhlášky 395/1992 Sb. používají tabule s velkým státním znakem České republiky a příslušným textem, navíc jsou její hranice na sloupcích či hraničních stromech označeny dvěma vodorovnými červenými pruhy vzdálenými od sebe zhruba 5 cm.

Předchozí právní úprava 
V letech 1956 až 1992 na území Československa existovaly Státní přírodní rezervace. Jejich náplň určil zákon o ochraně přírody č. 40/1956 Sb.

Odkazy

Reference

Související články 
 Seznam národních přírodních rezervací v Česku
 Národní přírodní rezervace na Slovensku

Externí odkazy 
 
 

 
Chráněná území v Česku
Plunžr

Plunžr je druh pístu, který je zároveň i pístní tyčí.

Používá se především jako součást některých druhů čerpadel a hydraulických strojů. Plunžrové čerpadlo je užíváno především pro čerpání kašovitých hmot (například kaly nebo beton).

Výhodou plunžru proti klasickým pístům je jeho výrobní nenáročnost (je to vlastně jen jednoduchá tyč) a relativně snadná možnost utěsnění pomocí ucpávek.

Jeho další výhodou je odolnost proti nečistotám. Díky jednoduchému tvaru se proti klasickému plochému pístu nemají nečistoty kde uchytit. 

Strojírenství
Jan Evangelista Chadt-Ševětínský

Jan Evangelista Chadt-Ševětínský (26. února 1860 Kubova Huť – 15. března 1925 Praha) byl český lesník, historik a autor článků a knih o lesnictví a myslivosti.

Životopis 
Chadt se narodil v myslivně na úpatí Boubína, kde byl jeho otec revírníkem. Studoval na škole v Ševětíně (podle té zvolil svůj literární přídomek) a v Albrechticích u Týna nad Vltavou. Absolvoval reálné gymnázium a lesnické a hospodářské učiliště v Písku a po složení státních lesnických zkoušek začal pracovat jako lesník u hlubockých Schwarzenbergů.

Jako adjunkt působil v Zátoni na panství Vimperk, v Kamýku na panství Lovosice, na šumavském Březníku na panství Dlouhá Ves, ke konci v ústřední účtárně v Třeboni a na lesním úřadě ve Vimperku. Roku 1897 byl jmenován revírníkem na šumavském polesí Rokytka, po pěti letech přeložen na lounské polesí Obora u Vinařic, kde sloužil jako menšinový kulturní pracovník. Roku 1920 mu obě tehdejší lesnické fakulty – pražská a brněnská – nabídly docenturu, Chadt přijal pražskou nabídku a po následující tři roky působil jako vrchní lesní správce a přednášející. V roce 1923 odešel na odpočinek a přestěhoval se do Krče u Prahy, aby dál přednášel dějiny lesů a myslivosti na lesnické fakultě.

Svůj volný čas věnoval studiu archivů a kronik. Už od mládí přispíval do lesnických, mysliveckých a etnografických časopisů. V jeho knize Průvodce do pralesa a na Boubín je poprvé zmíněna rezervace Boubín. V roce 1895 vydal knihu Dějiny lesů v Čechách vlastním nákladem. Její zaměření na lesnictví a myslivost je i tématem knihy Dějiny lovu a lovectví v Čechách, Moravě a ve Slezsku, kterou vydal v roce 1909 v Lounech, a obsáhlých Dějin lesů a lesnictví vydaných roku 1913 v Písku. Pod názvem České lesnické písemnictví zpracoval první soupis českých knih a časopisů. Za svou literární kariéru vydal 82 spisů z oborů lesnické a myslivecké vědy a na 500 odborných článků publikovaných v 46 časopisech nebo naučných slovnících.

Cennou se stala i jeho záliba v památných stromech: v roce 1899 publikoval první přehled památných stromů v Čechách, v roce 1908 vyšel jeho rozšířený soupis pod názvem Staré a památné stromy v Čechách, na Moravě a ve Slezsku v časopise Český lid zmiňující 165 stromů. V roce 1913 vyšlo v Písku doplněné vydání s popisy 320 stromů včetně 160 obrazů, tvoří také samostatnou část Dějin lesů a lesnictví.

Vysoká škola zemědělská v Brně (dnešní Mendelova univerzita v Brně) postavila Chadtovi pomník v tzv. Lesnickém Slavíně na školním lesním podniku Křtiny u Olomučan. Jméno Chadta nese památný Smrk J. E. Chadta v Lysické oboře a také jej nesl již pokácený Chadtův smrk.

Odkazy

Reference

Literatura

Související články 
 Památný strom v Česku

Externí odkazy 
 
 
 

Čeští lesníci
Čeští historikové
Čeští spisovatelé vědecké literatury
Spisovatelé z Loun
Ochránci životního prostředí
Lidé s dvojitým příjmením
Narození v roce 1860
Narození 26. února
Narození v Kubově Huti
Úmrtí v roce 1925
Úmrtí 15. března
Úmrtí v Praze
Muži
Historikové 19. století
Historikové 20. století
Smrk J. E. Chadta v Lysické oboře

Smrk J. E. Chadta v Lysické oboře byl památný strom v Lysické oboře, bývalé zámecké dančí oboře u Lysic, nesoucí jméno významného českého lesníka Jana Evangelisty Chadta-Ševětínského. Smrk byl jedním z nejmohutnějších smrků v Česku.

Více než dvěstěletý smrk ztepilý (Picea abies) rostl ve svahu nad tenisovým hřištěm, v blízkosti školy. Měřený obvod jeho kmene byl 432 cm a rostl do výše 39 m. Objem jeho dřeva byl okolo 18 m³. Ve dvou třetinách se kmen rozděloval na dva vrcholy. Obě špičky byly však na konci jeho života již suché a roli vrcholu přejímala silná větev, které se obloukem z třetiny výšky stáčela vzhůru. Ač byl smrk spolu s dalšími v okolí sázen jako solitérní na louce a byl proto hluboce zavětven, v době svého vyvrácení rostl mezi mladými listnatými stromy, většinou lípami. Smrk byl památným vyhlášen 27. května 2004, tehdy byl však již suchý. Společně s vyhlášením za památný strom byla několik metrů od smrku ve svahu umístěná kamenná informační deska.

V roce 2011 došlo k vyvrácení stromu, ze kterého zůstalo pouze ležící torzo.

V Lysické oboře roste více než desítka dvěstěletých smrků, které mají obvod přes 3 metry.

Stromy v okolí 
 Svícnový smrk

Odkazy

Reference

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Blansko

Externí odkazy 
 

Zaniklé smrky v Česku
Památné smrky ztepilé v Česku
Památné smrky v Jihomoravském kraji
Památné stromy v okrese Blansko
Památné stromy osobností
Památné stromy v Hornosvratecké vrchovině
Přírodní park Lysicko
Lysice
Lesná

Název Lesná má více sídel:

sídla v Českých zemích
 1) Lesná (okres Pelhřimov) – obec v okrese Pelhřimov
 2) Lesná (okres Tachov) – obec v okrese Tachov
 Lesná (zámek) – zámek v okrese Tachov
 3) Lesná (okres Třebíč) – obec v okrese Třebíč
 4) Lesná (okres Znojmo) – obec v okrese Znojmo

 Lesná (Brno) – čtvrť v brněnské městské části Brno-sever
 6) Lesná (Děčín) (Děčín XXXV-Lesná) – městská část města Děčín v okrese Děčín
 7) Lesná (Nová Ves v Horách) – část obce Nová Ves v Horách v okrese Most
 Lesná (Nový Kostel) – základní sídelní jednotka obce Nový Kostel, v okrese Cheb

slovenské obce
 Nová Lesná – obec v okrese Poprad
 Oravská Lesná – obec v okrese Námestovo
 Rajecká Lesná – obec v okrese Žilina
 Stará Lesná – obec v okrese Kežmarok
 Tatranská Lesná – osada ve Vysokých Tatrách v okrese Poprad
 Veľká Lesná – obec v okrese Stará Ľubovňa

vodní toky
 Lesná (přítok Moravice) – pravý přítok Moravice

kopce
 Lesná (Bílé Karpaty) – vrchol v Bílých Karpatech

Podobný název 
 Leśna, město na jihozápadě Polska
 Lešná, obec v okrese Vsetín

Externí odkazy
Lípa velkolistá v zámeckém parku, Chyše

V parku zámeckém parku v obci Chyše roste památná lípa velkolistá (Tilia platyphyllos). Měřený obvod kmene je 693 cm a její výška dosahuje 25 m. Její hlavní větve jsou v koruně staženy lany.

Související články 
 Lípa malolistá v zámeckém parku, Chyše

Památné lípy velkolisté v Česku
Památné lípy v okrese Karlovy Vary
Památné stromy v Rakovnické pahorkatině
Chyše
Dědice (rozcestník)

Název Dědice má více sídel: 
 Dědice – obec v okrese Třebíč
 Dědice (Nemyšl) – část obce Nemyšl v okrese Tábor
 Dědice (Vyškov) – část města Vyškov v okrese Vyškov
 Dědice (Dobrovítov) – část obce Dobrovítov v okrese Kutná Hora

a také 
 Dědice – zřícenina hradu v okrese Vyškov
 Dědice (tvrz) – zaniklá tvrz asi 10 km severně od Ledče nad Sázavou
 část města Čechovice-Dědice v polské části Těšínska

V současnosti jsou jedinou obcí toho jména, která má obecní úřad, Dědice v okrese Třebíč, které se nachází na jihozápadní Moravě 7 km od Moravských Budějovic.

Reference

Externí odkazy
Lípa malolistá v zámeckém parku, Chyše

V parku zámeckém parku v obci Chyše roste památná lípa malolistá (Tilia cordata). Obvod kmene je 561 cm ve výšce 50 cm a její výška dosahuje 27 m.

Stromy v okolí 
 Lípa velkolistá v zámeckém parku, Chyše

Památné lípy malolisté v Česku
Památné lípy v okrese Karlovy Vary
Památné stromy v Rakovnické pahorkatině
Chyše
Lípa Jana Jiskry z Brandýsa

Tzv. Lípa Jana Jiskry z Brandýsa je památný strom v obci Rouské v okrese Přerov, pojmenovaný po válečníkovi a státníkovi 15. století Janu Jiskrovi z Brandýsa. Lípa malolistá (Tilia cordata) má měřený obvod kmene 620 cm, dosahuje výšky 18 m a její odhadovaný věk 300 let. Za památný strom byla vyhlášena 18. května 1992.

Externí odkazy 
 Strom v evidenci památných stromů Agentury ochrany přírody a krajiny ČR

Památné lípy malolisté v Olomouckém kraji
Památné stromy osobností
Památné lípy v okrese Přerov
Památné lípy v Podbeskydské pahorkatině
Památné stromy husitské
Rouské
Nové Sady

Nové Sady bylo časté pojmenování pro nově vysazené (založené) vesnice, či osady na předměstí, z období pozdního středověku a novověku. Německým ekvivalentem stejného významu je název Neustift. Mohou to být:

 1. Nové Sady (předměstí Brna) – historická čtvrť na území brněnské městské části Brno-střed
 2. Nové Sady (Horní Štěpánov) – část obce Horní Štěpánov v okrese Prostějov
 3. Nové Sady (Olomouc) – část krajského města Olomouc
 4. Nové Sady (Písečné) – část obce Písečné v okrese Jindřichův Hradec
 5. Nové Sady (okres Vyškov) – obec v okrese Vyškov
 6. Nové Sady (Znojmo) – bývalé předměstí, součást okresního města Znojma
 7. Nové Sady (okres Žďár nad Sázavou) – obec v okrese Žďár nad Sázavou
 Nové Sady (Slovensko) – obec na Slovensku v okrese Nitra

Podobné názvy 
 Novosady
 Novi Sad – město v Srbsku
 Neustift im Stubaital – obec v Rakousku ve spolkové zemi Tyrolsko
Reprodukční technologie

Reprodukční technologie je termín pro všechna současné a předpokládané technologie v oblasti lidské a zvířecí reprodukci, například:

 Umělé oplodnění (inseminace – vstřik semene do dělohy)
 Umělá děloha
 Klonování
 Konzervace zmrazením – u spermií, oocytů (neoplozených vajíček), embryí
 Embryový test
 Embryový transfer
 Genetické inženýrství
 Hormonální léčba na zvýšení plodnosti
 Oplodnění ve zkumavce (in vitro fertilizace – IVF)
Intracytoplazmická spermiová injekce (ICSI)
 Preimplantační genetická diagnostika (PGD)
 Selekce spermií

Asistovaná reprodukce nebo asistované reprodukční technologie (ART) jsou termíny někdy používané pro léčbu neplodnosti použitím reprodukčních technologií.

Antikoncepce též může být považována za formu reprodukční technologie, protože lidem umožňuje kontrolu plodnosti.

Rozmnožování
Sexuologie
Gynekologie a porodnictví
Píst

Píst je pohyblivá součást strojů, která slouží k přenosu síly mezi mechanickým zařízením a tekutým či plynným médiem. Píst je pracovní částí mnoha strojů, jako jsou například pístová čerpadla, pístové motory, hydraulická zařízení a mnoho dalších.

Obvykle má píst tvar kruhové desky nebo válce, ale existují i speciální písty, jako je třeba trojhranný píst Wankelova motoru nebo čtvercové písty vzduchových čerpadel starých hamrů.

Nejjednodušším druhem pístu je plunžr, který je vlastně zároveň i pístní tyčí. 

Pohybuje se ve válci a je obvykle připevněn k pístní tyči nebo přímo k ojnici. Na obvodu bývá zatěsněn pístními kroužky. 

Pokud je pracovní jen jedna strana pístu, mluvíme o jednočinném pístu, pokud přenášejí sílu obě strany pístu, mluvíme o pístu dvojčinném. Jednočinný píst je typickou součástí většiny druhů spalovacích motorů a řady typů čerpadel, dvojčinný píst je obvykle součástí parních strojů, Stirlingova motoru a některých čerpadel. 

Písty jsou nejčastěji vyráběny z oceli nebo (především u spalovacích motorů) ze slitin hliníku s přísadou křemíku. Křemík sníží tepelnou roztažnost slitiny.

Související články 
 Píst parního stroje

Externí odkazy 
 
 

Parní stroj
Klikové ústrojí
Sanktusník

Sanktusník (sanktusová věž) je malá a štíhlá věžička nacházející se na hřebeni střechy presbytáře kostela obvykle zhruba nad hlavním oltářem, méně často (především u staveb z období pozdní gotiky) též na hřebeni střechy hlavní lodi nebo nad křížením lodí.

Charakteristika 
Ve vížce je (případně původně byl) zavěšen malý zvon, používaný při zpěvu Sanctus a při pozdvihování, pro tento účel obsluhovatelný zevnitř kostela; odtud je odvozen i jeho název. Sanktusník coby architektonický prvek se objevuje již od 13. století. Zvláště v případě menších venkovských kostelů byl ve středověku jeho zvon často jediným kostelním zvonem. Později, zhruba od konce 15. století, začaly být s rozvojem kovolijectví a také se zvyšováním významu a bohatství měst u kostelů budovány mohutné, velmi často samostatně stojící zvonice s řadou velkých zvonů.

Užití 

Ve 21. století už se v Česku sanktusníkový zvon užívá zřídka a na novějších kostelních budovách sanktusník nebývá vůbec stavěn. Stejná situace však nepanuje všude ve světě, například v Portugalsku je použití sanktusníkového zvonu běžné. Také tradiční katolíci užívají při vysluhování mše svaté podle misálu z roku 1962 sanktusník, je-li k dispozici.

Odkazy

Literatura

Související články 
 Sanktusník katedrály Notre-Dame v Paříži

Externí odkazy 
 

Architektonické prvky
Věže
Kostely
Okres Písek

Okres Písek je okres v Jihočeském kraji. Jeho dřívějším sídlem byl Písek, který se nachází v jeho jihozápadní části.
  
Sousedí s jihočeskými okresy České Budějovice, Tábor a Strakonice a středočeským okresem Příbram. Písek a Milevsko jsou města s pověřeným obecním úřadem.

Struktura povrchu 
K 31. prosinci 2003 měl okres celkovou plochu 1 138,13 km², z toho:
 55,97 % zemědělských pozemků, které z 75,77 % tvoří orná půda (42,41 % rozlohy okresu)
 44,03 % ostatní pozemky, z toho 74,48 % lesy (32,79 % rozlohy okresu)

Severní část okresu je více zvlněná a větší plochu zde zaujímají lesy, naopak jižněji od Písku je krajina rovinatá s velkým významem zemědělství a rybníkářství. Rozsáhlé lesní plochy se nacházejí také i v Píseckých horách a údolí řek Otavy, Vltavy, Skalice a Lomnice.

Demografické údaje 
Data k 1. 1. 2021:

 hustota zalidnění: 63,52 ob./km²
 66,68 % obyvatel žije ve městech

Největší města

Školství 
(2003)

Zdravotnictví 
(2003)

Zdroj 
 Český statistický úřad

Silniční doprava 
Okresem prochází část dálnice D4, dále silnice I. třídy I/4, I/19, I/20, I/22 a I/29.
Silnice II. třídy II/102, II/105, II/121, II/123, II/138, II/139, II/140, II/159, II/175 a II/604.

Seznam obcí a jejich částí 

Města jsou uvedena tučně, městyse kurzívou, části obcí .

Albrechtice nad Vltavou  •
Bernartice  •
Borovany •
Boudy •
Božetice  •
Branice •
Cerhonice  •
Čimelice  •
Čížová  •
Dobev  •
Dolní Novosedly  •
Drhovle  •
Heřmaň •
Horosedly •
Hrazany  •
Hrejkovice  •
Chyšky  •
Jetětice  •
Jickovice  •
Kestřany  •
Kluky  •
Kostelec nad Vltavou  •
Kovářov  •
Kožlí •
Králova Lhota  •
Křenovice •
Křižanov •
Kučeř •
Květov  •
Lety  •
Milevsko  •
Minice •
Mirotice  •
Mirovice  •
Mišovice  •
Myslín •
Nerestce  •
Nevězice •
Okrouhlá •
Olešná •
Orlík nad Vltavou  •
Osek •
Oslov  •
Ostrovec  •
Paseky  •
Písek  •
Podolí I  •
Probulov •
Protivín  •
Přeborov •
Předotice  •
Přeštěnice  •
Putim •
Rakovice •
Ražice  •
Sepekov  •
Skály  •
Slabčice  •
Smetanova Lhota  •
Stehlovice •
Tálín  •
Temešvár •
Varvažov  •
Veselíčko  •
Vlastec  •
Vlksice  •
Vojníkov  •
Vráž  •
Vrcovice •
Záhoří  •
Zbelítov •
Zběšičky  •
Zhoř  •
Zvíkovské Podhradí •
Žďár

Změna hranice okresu 
Do roku 1990 byla v okrese Písek také obec:

 Nadějkov - poté okres Tábor

Do 1. ledna 2007 byla v okrese Písek také obec:
 Dražíč – poté okres České Budějovice

Řeky 
 Blanice
 Lomnice
 Otava
 Skalice
 Vltava

Reference

Související články 
 Seznam katastrálních území v okrese Písek
 Seznam chráněných území v okrese Písek
 Seznam památných stromů v okrese Písek
 Seznam kulturních památek v okrese Písek
 Senátní obvod č. 12 - Strakonice
 Senátní obvod č. 13 - Tábor

Externí odkazy 
 

 
Písek
Okresy v Česku
Čerpadlo

Čerpadlo nebo pumpa (v olejové hydraulice nazýváno hydrogenerátor) je mechanický stroj, který dodává kinetickou, potenciální, nebo tlakovou energii tekutině, která skrz něj protéká. Poháněno bývá obvykle jiným strojem – zpravidla nějakým motorem. V praxi se však běžně vyskytují i malá čerpadla na pohon lidskou, dříve i zvířecí silou.

V přeneseném významu slova se používá i výraz tepelné čerpadlo, což je zvláštní technické zařízení určené pro transport tepelné energie prostřednictvím teplonosného média. První čerpadla jsou známa již ze starověku. Sloužila převážně k dopravě vody a byla většinou poháněna lidskou nebo zvířecí silou.

V současné době jsou využívána čerpadla mnoha konstrukcí ve všech odvětvích
hospodářství (zemědělství, průmysl, doprava), ale i na mnoha místech v našich domácnostech.

Druhy čerpadel podle principu

Objemová čerpadla 
 Pístové čerpadlo (lidový výraz :  "pumpa" )
 Plunžrové čerpadlo
 Membránové čerpadlo
 Zubové čerpadlo
 Lamelové čerpadlo
 Peristaltické čerpadlo
 Šnekové čerpadlo (neboli Archimédův šroub)
Vřetenové čerpadlo

Odstředivá čerpadla 

Odstředivá čerpadla se podle směru průtoku tekutiny vzhledem k ose otáčení rotoru dají dále rozdělit na
 radiální
 diagonální
 axiální

Proudová čerpadla 

Proudová čerpadla se podle hnacího media (pára či plyn nebo jiná tekutina) se dělí na
 Injektor
 Ejektor
 Mamutka - neboli mamutové čerpadlo

Další druhy 
 Vodní trkač
 Násoska

Poznámka: technický termín "pumpa" je lidový výraz používaný pro pístová čerpadla, správný termín pro správný význam je "čerpadlo" nebo technický nejpřesnější "hydrogenerátor".

Odkazy

Související články 
 Stříkačka
 Hasičská stříkačka
 Ruční stříkačka
 Vodní dělo
 Machine de Marly

Literatura

Externí odkazy 
 
 

Čerpadla
Balkánská kuchyně

Balkánská kuchyně převažuje od Maďarska přes Rumunsko, Bulharsko, dřívější Jugoslávii až po Albánii. Tyto země jsou rozmanité, a proto je rozmanitá i jejich kuchyně. Balkánská kuchyně se vzájemně ovlivňovala s kuchyní italskou, tureckou, maďarskou a rakouskou. Tato kuchyně se liší ve vnitrozemí, kde je spíše chudá, a na pobřeží, kde je bohatá. Čím více geograficky na východ, tím je patrnější orientální vliv v kuchyni. Důraz se klade jak na to, co přijde na stůl, tak i na pohostinnost lidí. Pohostinnost a společné stolování u oběda hraje důležitou roli společenské soudržnosti. Pro ohlášené hosty se jídlo připravuje už několik dní předem.

Jídelníček 
Balkánské menu začíná různými předkrmy, které mají povzbudit chuť k jídlu. Jsou to např. olivy, oříšky, Prosciutto (druh syrové šunky), salámy, mazlavé sýry a v oleji nebo octu nakládaná zelenina. Ucelenými předkrmy jsou pasty ze sýra, maso nebo zelenina, pečený lilek, jídla z vajec a nadívané vinné listy. Také polévky jsou pokládané za předkrm a před hlavním jídlem se podává často vývar. 

K hlavnímu jídlu se podává často místní ryba, maso či zelenina. Balkánská kuchyně zná mnoho grilovacích receptů, například grilované ražniči a čevapčiči. K tomu se podává salát (v Bulharsku je typický šopský salát) a čerstvý chléb, především v Bosně se tato jídla zapíjí většinou kajmakem, což je druh kyselé smetany. K ragú a jiným minutkám se dávají přílohy jako kukuřice nebo knedlík. Oblíbené jsou také pokrmy z kotlíku. Ty se připravují při různých svátcích a společenských oslavách pro větší skupiny na otevřeném ohni. Vaří se čobanac, podobný guláši, dále srbská fazolová polévka, a také rybí paprikáš (Riblji paprikas) - vývar z dušených kousků ryb (kapra), kterým se zalévá cibulo-paprikový základ připravený na sádle či slanině. K tomu se servírují doma vyrobené nudle. 

V Bosně zná každý Bosanski Lonac, tradiční dušené jídlo z masa a zeleniny. Na závěr se podávají opět sýry a čerstvé ovoce, k tomu sladké drobné pečivo a silná turecká káva, která se připravuje v džezvě.

Specifika 
V Balkánské kuchyni se spotřebuje hodně tuků a olejů. V rolnických oblastech se používá sádlo vypečené z husy. Na jihu, na dalmatském pobřeží je zase všudypřítomný olivový olej lisovaný ze středně velkých oliv. Bývá okořeněný paprikou a česnekem. 

Ve středozemní oblasti se také používá hodně bylin ke kořenění i kořenné směsi (např. čubrica). Mnoho známých bylin roste divoce podél pobřeží a mají proto intenzivnější chuť a vůni než pěstované doma. Typické pro balkánskou kuchyni jsou majoránka, bazalka, šalvěj, mateřídouška, rozmarýn a kopr. Do pečiva se přidává také sušené ovoce. Rovněž mandle, fíky, rozinky jsou všudypřítomné.

Seznam jednotlivých kuchyní 
 Albánská kuchyně
 Kuchyně Bosny a Hercegoviny
 Bulharská kuchyně
 Černohorská kuchyně
 Chorvatská kuchyně
 Kosovská kuchyně
 Osmanská kuchyně 
 Rumunská kuchyně
 Řecká kuchyně 
 Kuchyně řecké Makedonie
 Severomakedonská kuchyně  
 Slovinská kuchyně
 Srbská kuchyně

Související články 
 Meze (předkrm)

 
Evropská kuchyně
Jon Lech Johansen

Jon Lech Johansen (* 18. listopadu 1983 Harstad), také známý jako DVD Jon, je Nor, který je spoluautorem DeCSS, softwaru na dešifrování disků DVD Video používajících šifrování CSS. V roce 2002 byl postaven organizací Motion Picture Association of America (MPAA) před norský soud, ale byl shledán nevinným. Při druhém soudním slyšení v roce 2003 byl opět zproštěn viny.

Externí odkazy 
 
 Osobní web Jona Lecha Johansena

Norští programátoři
Norští kryptografové
Moderní kryptografové
Narození v roce 1983
Narození 18. listopadu
Narození v Harstadu
Žijící lidé
Muži
Tiskový zákon

Tiskový zákon je zkrácený název zákona č. 46/2000 Sb., o právech a povinnostech při vydávání periodického tisku a o změně některých dalších zákonů (tiskový zákon).

Systematika zákona 
Zákon se člení na šest částí:
 Část první: Zákon upravuje některá práva a povinnosti vydavatelů a dalších osob v souvislosti s vydáváním periodického tisku, který vychází nebo je šířen na území ČR. Periodickým tiskem se pak rozumí noviny, časopisy a další tiskoviny vydávané alespoň dvakrát ročně; jejich evidenci vede Ministerstvo kultury. Zákon zavádí několik zajímavých práv, povinností a právních institutů:
 za obsah periodického tisku odpovídá vydavatel (nikoli např. novinář), ale za pravdivost údajů obsažených v reklamě a v inzerci odpovídá jejch zadavatel;
 v naléhavém veřejném zájmu musí vydavatel zveřejnit oznámení veřejného orgánu;
 vydavatel je povinen posílat povinné výtisky jak Ministerstvu kultury, tak několika významným knihovnám (např. Národní knihovně ČR, Moravské zemské knihovně v Brně, Městské knihovně v Praze, krajským knihovnám atd.);
 Právo odpovědi (§ 10, 12–15) – pokud bylo zveřejněno sdělení, které obsahuje skutkové tvrzení dotýkající se důstojnosti, cti nebo soukromí určité fyzické osoby (nebo jména nebo dobré pověsti právnické osoby), má tato osoba právo na zveřejnění odpovědi; z odpovědi musí být patrno, kdo ji činí; odpověď se musí omezit na skutkové tvrzení, kterým nepřijatelné tvrzení uvádí na pravou míru atd.;
 Právo dodatečného sdělení (§ 11, 12–15) – pokud bylo uveřejněno sdělení o trestním řízení nebo o řízení o správním deliktu proti osobě, kterou lze podle sdělení ztotožnit, a toto řízení nebylo ukončeno pravomocným rozhodnutím, má tato osoba právo na uveřejnění informace o konečném výsledku řízení;
 Ochrana zdroje a obsahu informací (§ 16) – osoba, která se podílela na získávání nebo zpracování informací pro uveřejnění v periodickém tisku, má právo odepřít soudu nebo jinému veřejnému orgánu poskytnutí informace o původu či obsahu těchto informací, stejně jako odepřít vydání věcí, ze kterých by tyto informace mohly být zjištěny (tím však není dotčena zákonná povinnost oznámit nebo překazit případný trestný čin a zákonná povinnost sdělit správci daně jméno a bydliště nebo sídlo objednavatele inzerátu);
 za porušení povinností stanovených tímto zákonem může krajský úřad uložit vydavateli pokutu až do výše 200 000 Kč.
 Část druhá: Změna zákona o okresních úřadech, úpravě jejich působnosti a o některých dalších opatřeních s tím souvisejících.
 Část třetí: Změna zákona o provozování rozhlasového a televizního vysílání.
 Část čtvrtá: Změna zákona o soudních poplatcích.
 Část pátá: Změna občanského soudního řádu.
 Část šestá: Účinnost.

Externí odkazy 
 Platné znění tiskového zákona na webu Zákony pro lidi

Zákony Parlamentu České republiky
Injektor

Injektor nebo též napaječ je speciální druh parního čerpadla, založený na využití Bernoulliho jevu. Používá se na doplňování vody do parního kotle. Vynalezl jej Henri Giffard.

Pára z kotle v něm proudí nejprve soustavou zužujících se trubic. Tím se její tlak přemění na rychlost. Rychlostí blízkou rychlosti zvuku vnikne pára do vodního prostoru čerpadla. Tam předá svou rychlost vodě, v níž zkondenzuje. Prudce se pohybující voda v soustavě rozšiřujících se trubic přemění svou rychlost na tlak (vyšší než původní tlak vstupující páry) a přes zpětný ventil proniká do kotle.

Pro start čerpadla (než voda nabere patřičnou rychlost) je třeba mít volný odtok vody, proto je toto čerpadlo vybaveno zpětnou záklopkou - chloptačem.

Pokud je čerpadlo umístěné pod úrovní hladiny vstupující vody, mluvíme o nesacím napaječi, pokud je nad touto hladinou, mluvíme o napaječi sacím. Obě varianty se mírně liší detaily konstrukce a obsluhy.

Výhodou tohoto typu čerpadla je to, že kromě jediné záklopky neobsahuje žádné pohyblivé díly a je tak na minimum snížena možnost poruchy. Pro svou spolehlivost a jednoduchost byly využívány především u parních lokomotiv.

Nevýhodou injektoru je potřeba určitého počátečního tlaku páry a citlivost na teplotu napájecí vody - při příliš vysoké teplotě nedojde k úplné kondenzaci páry a čerpadlo proto selže. Po mnoha letech provozu také dochází k pozvolnému vyšlehání trubic nečistotami ve vodě a tím i k horší funkci injektoru.

Typy injektorů 
Podle sání
 Sací injektor (je umisťován nad úroveň nejvyšší hladiny napájecí vody)
 Nesací injektor (pod úrovní dna nádrže s napájecí vodou)
Podle typu páry
 na ostrou páru (nejjednodušší)
 na výfukovou páru (Metcalfův napaječ) - pracuje z části taktéž na ostrou páru, ale částečně využívá i výfukové páry a tím zlepšuje tepelnou bilanci soustavy parní stroj-parní kotel. Je schopen znovu využít tepelnou energii přibližně 2%-15% výfukové páry (která se vrací spolu s napájecí vodou do kotle). Daní za vyšší účinnost je složitější konstrukce a nutnost dalšího přívodního potrubí na výfukovou páru.

Literatura 
 Vlastimil Mareš, Jaroslav Louda: Příručka pro strojvedoucí (Dopravní nakladatelství, 1957)

Externí odkazy 
 

Čerpadla
Parní stroj
Chufu

Chufu (ḫw.f-wj – On mě ochraňuje //), známý rovněž pod řeckou formou svého jména Cheops (Χέοψ), byl starověký egyptský panovník. Jeho celé egyptské jméno znělo Chnemchufui. Vládl v období Staré říše, přibližně v letech 2509–2483 př. n. l. Byl synem zakladatele 4. dynastie Snofrua a královny Hetepheres I. Chufu měl údajně devět synů, z nichž dva ho později vystřídali na trůně. Prvním byl Radžedef, druhým pak Rachef (dříve též Chefren), který byl synem královny Henutsen. Další z panovníkových synů, Hardžedef, byl považován za jednoho z významných mudrců.

Nejasný portrét známého vládce 
Chufu svou vládu zahájil tím, že nechal upravit celý severní výběžek gízské plošiny, na které později zahájil stavbu Velké pyramidy. Za jeho vlády vznikaly i jiné stavby, jejichž rozvaliny byly nalezeny v Bubastis (v arabštině Tell el Basta), Dendeře a Kuftu (oblast Qinā v Horním Egyptě). Ve Vádí Geráví na východním břehu Nilu nad Memfidou nechal vystavět první přehradu všech dob. Dnes nazývaná Sadd el-Kafara. Ačkoli nechal postavit Velkou pyramidu, která je jediným ze Sedmi divů světa, jenž odolal zubu času, je o jeho vládě známo velmi málo. Zachoval se jeho jediný portrét – slonovinová 5 cm vysoká soška. Chufu je tak nejslavnější neznámou osobností starověkého Egypta.

Budovatelé pyramid 

Hérodotova vyprávění a jiná literární díla líčí Chufua v nepříliš lichotivém světle. Přibližně dva tisíce let po smrti stavitele Velké pyramidy o něm Hérodotos hovoří jako o panovníkovi, který svůj lid zatěžoval nucenými pracemi a který nebral ani ohledy na své poddané, ani na členy své rodiny, využíval práci otroků.Nicméně rozsáhlé archeologické nálezy v místě rekonstrukce zavlažovacího systému poblíž spodní části Velké pyramidy u vesnice Nazlet el-Samman objevily lokalitu o rozloze asi 3 km², kde bylo odkryto rozsáhlé osídlení z doby Staré říše. Prokázalo se, že zde žilo více než 20 000 dělníků s rodinami a dalšími sociálními systémy zajišťujícími plynulý chod stavby pyramidy. Po dobu nejméně 67 let stavby gízských pyramid, Chufuovy pyramidy, Rachefovy a Menkaureovy, zde fungoval sofistikovaný systém zásobování potravinami, výroby pracovních nástrojů, keramiky, stavebních materiálů, včetně kněží, kteří se starali o zádušní obřady i po dokončení následných staveb. Objevilo se i pohřebiště těch, kteří na stavbách královské nekropole pracovali. Byla to obdivuhodná organizace výstavby grandiózních staveb odborně zdatnými skupinami dělníků a celého systému materiálního zabezpečení. Hérodotovo dlouhodobě tradované povědomí o budování velkých pyramid otroky bylo jednoznačně vyvráceno.

Odkazy

Poznámky

Reference

Související články 
 Egyptské pyramidy
 Chnum
 4. dynastie
 5. dynastie
 Snofru
Chufuova bárka

Literatura 
 RACHET, Guy. Cheops a Sluneční pyramida. Romány o pyramidách I. Překlad Karel Velický. Praha – Plzeň: Beta – Dobrovský a Ševčík, 1997. , . 224 s.
 RACHET, Guy. Cheopsův kamenný sen. Romány o pyramidách II. Překlad Karel Velický. Praha – Plzeň: Beta – Dobrovský a Ševčík, 1997. , . 276 s.

Externí odkazy 
 

Chufu
Muži
Snofru
Intermezzo

Pojem intermezzo pochází z italštiny a označuje pauzu, vložku, vsuvku – něco „vložené mezi“. Obvykle se používá v hudbě či v literatuře, kde má následující významy:

 vložka, vsuvka, mezidobí
 drobná hudební skladba, mezihra, viz článek intermezzo (hudební)
 příhoda nakrátko přerušující hlavní děj, vedlejší událost

Přenesené významy 

Intermezzo je také název malého nakladatelství v Kroměříži, které vydalo dvě knihy v roce 1996 v kooperaci s brněnským nakladatelstvím Host.

Intermezzo je také název významné pražské školy interierového designu. Interier design škola Intermezzo sro 

Italská slova a fráze
Obecná umělecká terminologie
Literární pojmy