alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Simeon (pleme)

Simeon ili Šimun (heb שִׁמְעוֹן Šim'on; samaritanski hebrejski: Šem'un; grč. Συμεών i Σεμεών; eng. Tribe of Simeon) ime je za izraelsko pleme čiji je rodozačetnik, prema biblijskom izvještaju, bio Jakovljev sin Šimun. Pleme Šimun kasnije se asimilirano u pleme Juda.

Biblija ne donosi posebne granice plemena Šimun. Popis gradova koji su uključeni u područje Šimunovo u Knjizi Jošuinoj (Jš 19,1-9), vjerojatno predstavlja mnogo kasniju administrativnu podjelu Kraljevstva Jude. Ti se gradovi nalaze na krajnjem jugu Judinog teritorija.

Etimologija 

Biblija donosi narodnu etimologiju koja izvodi značenje imena Šimun iz glagola šma‘ (slušati, čuti). Druga je mogućnost da ovo ime dolazi iz riječi koja u arapskom zvuči sim‘, a znači „hijena“, gdje bi ona „šimon“ bio umanjenica. Takvo oblikovanje imena nije rijetkost kod drevnih semita. Ipak do danas nije jasno koji je pravi izvor ovog imena.

Šimun i Juda 

Izraelski arheolog Aharoni pretpostavlja da je postojao plemenski savez između Jude, Šimuna, Kalebovaca i još nekih klanova. Biblijska Knjiga o Sucima spominje poseban savez što je postojao između Jude i Šimuna u slučaju opasnosti. Šimun je, prema tim izvještajima, doista i pomogao Judi protiv kanaanskih naroda (usp. Suci 1,4.17). S druge strane, nema izvještaja o Judinu pomaganju Šimunu, što bi mogao biti još jedan dokaz o ovisnosti toga plemena o Judi.

U Bibliji nema mnogo drugih vijesti o događajima vezanim za ovo pleme, a Šimun se ne spominje nigdje u izvanbiblijskim tekstovima.

Izraelska plemena
Historija Izraela
Josip (pleme)

Josip (heb. יוֹסֵף; grč. Ἰωσήφ ili Ἰωσήπος) je naziv izraelskog plemena koje će vrlo rano doživjeti podjelu. Prema biblijskom izvještaju, rodozačetnik ovog plemena bio je Josip, stariji sin što ga je Rahela rodila Jakovu. Ovom su plemenu namijenjena sjeverna područja Izraela, od granice s plemenom Benjaminom na jugu, do doline Jizreel na sjeveru, te teritoriji onkraj Jordana.

Etimologija 
Ime „Josip“ izvedeno je iz hebrejskog glagola יספ (jasaf), što znači „dodati“, „pribrojiti“, „ponoviti“. Narodna etimologija, sadržana u biblijskoj Knjizi Postanka, poziva se na isti glagol, te navodi molitvu Rahele, Josipove majke, da joj Bog „pridoda“ još jednog sina.

Iz izvanbiblijskih izvora poznato je da je takav tip osobnoga imena obično uključivao i dodatak u obliku sufiksa koji je sadržavao ime božanstva. Ako je bila riječ o Bogu Izraelaca, onda je taj sufiks bio -el ili -jah, -jahu. Ako je bilo neko drugo božanstvo, onda se dodavalo i odgovarajuće ime, primjerice -baal. Takav slučaj pretpostavlja i tumačenje imena Josip, premda se takav duži oblik ne nalazi ni u jednoj starozavjetnoj tradiciji o Josipu.

Povijest plemena 
Josip, sin Jakovljev, u biblijskim je izvještajima predstavljen kao jedan od rodozačetnika 12 izraelskih plemena, a ista predaja pamti i da je to pleme bilo podijeljeno. Vjerojatno je do toga došlo u trenutku kad je pleme Levi prestalo postojati kao pleme sa zasebnim teritorijem. Ova podjela Josipa iznjedrila je dva nova plemena: Efrajim i Manaše. Na taj je način, nenamjerno, očuvan broj od dvanaest plemena.

Predaja o podjeli Josipova plemena prisutna je u više različitih biblijskih predaja, a osobito je značajan Mojsijev blagoslov, gdje on kroz poduži tekst blagoslivlje Josipa i njegovo pleme, da bi na samom kraju nadodao: „Takva su mnoštva Efrajimova, takve su tisuće Manašeove.“

Naziv „Josip“ u kasnijem razdoblju 
Iako je do podjele plemena očito došlo vrlo rano, ime se toga plemena još dugo zadržalo, ne samo u pripovijestima o porijeklu plemena Efrajim i Manaše, nego i u drugim prilikama. Tako će imenom Josip biti i dalje nazivano područje što su ga zaposjeli Efrajim i Manaše. Zbog dominantne uloge što su je ta dva plemena imala i u kasnijoj povijesti Josip će biti i sinonim za sjeverno kraljevstvo nakon podijele na Kraljevstvo Izrael i Kraljevstvo Judu.

Vidi također 
 Židovi
 12 izraelskih plemena
 Povijest Izraela i Palestine
 Kraljevstvo Juda
 Kraljevstvo Izrael

Izraelska plemena
Historija Izraela
Levi (pleme)

Levi (heb. לֵוִי; grč. λειει ili λευειτης; eng. Levi ili Levite) ime je za izraelsko pleme čiji je rodozačetnik, prema biblijskom izvještaju, Jakovljev sin Levi. Pleme Levi bilo je jedino izraelsko pleme koje nije dobilo određeni teritorij kod razdiobe zemlje, kada je Jošua uvodio Izraelce u zemlju Kanaan. Levijevci su također vršili posebne religijske dužnosti za sva izraelska plemena, i za to su im oni plaćali desetinu.

Etimologija 
Narodna etimologija naziva ovog plemena, što je donosi Biblija, izvodi to ime iz značenja „biti nadodan“ (usp. Post 29,34; Br 18,2.4). Kasnija tumačenja izvode ime „Levi“ od glagola koji znače „svinuti“, „posuditi“, „proricati“, ili iz imenice koja znači „svećenik“. Ipak, nijedno od predloženih tumačenja ne daje zadovoljavajuće objašnjenje. Ime „Levi“ nađeno je i u amorejskim i egipatskim izvorima, a zapisi iz 2. tisućljeća pne. koriste to ime kao naziv za zemljopisno područje u jugozapadnoj Arabiji. Ta činjenica, kao i biblijski opisi Mojsijevih veza s Midjancima, koji su potjecali iz istog područja, moglo bi dati naznake o stvarnom porijeklu plemena Levi.

Levijeva uloga u Izraelu 
Prvi Levijevi potomci bili su, prema Bibliji, zaduženi za čuvanje „Kovčega Saveza“, najsvetijeg predmeta i znaka Božje prisutnosti u narodu. Iz toga su plemena bili Mojsije i Aron, prvi svećenik u Izraelu. Postoje i različiti biblijski tekstovi o tome kako se dogodilo da ovo pleme postane svećeničko.

S druge strane, Levi je imao i osobitu vojničku ulogu, što se vidi i iz Jakovljeva blagoslova sinovima i njihovim potomcima (usp. Post 49,5), a Levijeva ratnička narav uzeta je kao razlog njegove raspršenosti po svem Izraelu (usp. Post 49,7). Na koncu je i izbrisan s popisa 12 izraelskih plemena.

Prema biblijskom izvještaju, Levijevcima su bili, umjesto teritorija, dodijeljeni određeni gradovi po svim plemenima. U kasnijim izvještajima ti se gradovi nazivaju „gradovi skloništa“. Riječ je bila o svetištima u koja su se prijestupnici mogli skloniti i zatražiti neku vrtu azila.

U jeruzalemskom Hramu pripadnici Levijevog plemena obavljali su niže svećeničke služba, a samo pripadnici klana Kohen mogli su obavljati one više.

Zanimljivosti 
 Do danas brojni Židovi nose prezime Levi, te se drži da su pripadnici plemena Levi. Ipak, ispitivanja DNK nisu pokazala njihovu veću međusobnu srodnost (za razliku od pripadnika svećeničkog staleža koji nosi prezime Kohen ili slična).
 Na engleskom jeziku dažbine ili pristojbe zovu se levy.

Izraelska plemena
Historija Izraela
Vedski period

Vedski period (ili Vedsko doba) je period u historiji Indije kada su sastavljeni sveti vedski sanskrtski tekstovi kao Vede. Kultura vezana uz njih, ponekad nazivana Vedska civilizacija, je bila koncentrirana na Indo-gangesku nizinu. Naučnici Vedski period smještaju u 2. i 1. milenijum pne., s time da se njen završetak obično vezuje uz 6. vijek pne.. Ova civilizacija se smatra temeljem hinduizma i današnje indijske kulture.

U ranoj fazi je period obilježilo stvaranje kraljevstava drevne Indije. U kasnijim fazama (od cca. 700. pne.), se bilježi uspon Mahajanapada koje je slijedilo zlatno doba hinduizma i klasične književnosti na sanskrtu, Maurijsko Carstvo (od cca. 320. pne.) i Srednja kraljevstva Indije.

Povezano 
 Vedska nauka

Izvori 
 Bokonyi, S. 1997b. "Horse Remains from the Prehistoric Site of Surkotada, Kutch, Late 3rd Millennium BC.", South Asian Studies 13: 297-307.
 Kocchar, Rajesh, The Vedic people: their history and geography, Hyderabad: Orient Longmans (1999).
 Lal, B.B. 2005. The Homeland of the Aryans. Evidence of Rigvedic Flora and Fauna & Archaeology, New Delhi, Aryan Books International.
 Michael Witzel, Tracing the Vedic dialects in Dialectes dans les litteratures Indo-Aryennes ed. Caillat, Paris, 1989, 97–265.
 Michael Witzel, The Pleiades and the Bears viewed from inside the Vedic texts, EVJS Vol. 5 (1999), issue 2 (December)  .

Literatura 
 R. C. Majumdar and A. D. Pusalker (editors): The History and Culture of the Indian People. Volume I, The Vedic age. Bombay : Bharatiya Vidya Bhavan 1951
 R.C. Majumdar et al. An Advanced History of India, MacMillan, 1967.

Vanjske veze 
 Restoration of Vedic Wisdom  (pdf), Patrizia Norelli-Bachelet

Hinduizam
Historija Indije
Historija Pakistana
Željezno doba
Yajurveda

Yajurveda (Sanskrit  , tatpurusha složenica od  "žrtva" +  "znanje") je jedna od četiri hinduističke Vede. Yajurveda Samhita sadrži liturgiju potrebnu za obavljanje rituala i žrtvovanja u religije vedskog perioda, kao i dodatke u obliku Brahmana and Shrautasutra komentara koji detaljno objašnjavaju način njihovog izvođenja.

Vanjski linkovi 
 Play and listen to complete Yajurveda in MP3
 Sanskrit Web Freely downloadable, carefully edited Sanskrit texts of Taittiriya-Samhita, Taittiriya-Brahmana, Taittiriya-Aranyaka, Ekagni-Kanda etc. as well as English translations of the Taittiriya-Samhita etc.
 Sacred Texts Electronic text of the 1914 Arthur Berriedale Keith translation of the Taittiriya-Samhita at sacred-texts.com

Hinduizam
Vede
Zvonko Maković

Zvonko Maković (Osijek, 6. II. 1947), povjesničar umjetnosti, pjesnik, esejist.

Diplomirao je povijest umjetnosti i komparativnu književnost na Filozofskom fakultetu u Zagrebu. Na istom fakultetu sad je šef Katedre za modernu umjetnost i vizualne komunikacije na Odsjeku za povijest umjetnosti.

Prva knjiga pjesama objavljena mu je 1968. godine i nagrađena Nagradom Fonda A. B. Šimića. Godine 2001. dobio je Goranov vijenac za cjelokupni pjesnički rad.

Objavio je i 5 knjiga eseja, nekoliko knjiga kolumni i feljtona i desetak monografija posvećenih savremenim umjetnicima. Organizirao je brojne izložbe, a 2001. bio je nacionalni izbornik na Venecijanskom bijenalu. Napisao je tekst za monografiju Slavonija & Baranja.

Uređivao je brojne časopise ("Studentski list", "Tlo", "Telegram", "Most", "Oko", "Život umjetnosti").

Knjige pjesama 
 "U žilama će ljepota teći", Zagreb, 1968.
 "Prostor voštanice", Split, 1969.
 "Karta svijeta", Zagreb, 1971.
 "Komete, komete...", Zagreb, 1978.
 "Činjenice", Split, 1983. - Nagrada Vladimir Nazor
 "Strah", Zagreb, 1985.
 "Ime", Zagreb, 1987.
 "Točka bijega", Zagreb, 1990.
 "Prah", Zagreb, 1992.
 "Veliki predjeli, kratke sjene" (izabrane pjesme), Zagreb, 2000.
 "Larges espaces, courtes ombres - Choix de poemes" (Poemes traduits du croate par Brankica Radić), Pariz (2003)
 "Međuvrijeme" (2005)

Eseji 
 "Oko u akciji" (eseji iz likovne umjetnosti), Zagreb, 1972.
 "Nenapisano", Zagreb, 1989.
 Izvješća o stanju", Zagreb, 1994.

Monografije 
 "Miroslav Šutej : monografija", Zagreb, 1981.
 "Ivan Meštrović", Zagreb, 1983.
 "Mauro Stipanov : monografija", Zagreb, 1987.
 "Vilko Gecan", Zagreb, 1997.
 "Edo Murtić : Istra (monografija)", Zagreb, 2000.
 "Julija Knifer", Zagreb, 2002.
 "Slavonija i Baranja" - fotografije: Marin Topić (1994)
 Slavonija & Baranja - fotografije: Marin Topić (2005)

Izvori 
 Slavonija & Baranja (str. 271)
 "Točka bijega" (str. 77)
 Helena Sablić-Tomić, Goran Rem: "Slavonski tekst hrvatske književnosti", Zagreb, 2003. (str. 532)

Napomene 

Hrvatski pisci
Hrvatski pjesnici
Hrvatski pjesnici 20. stoljeća
Hrvatski povjesničari umjetnosti
Biografije, Osijek
Dobitnici Goranovog vijenca
Dobitnici nagrade Vladimir Nazor
Authority control
Golosjemenjače

Golosjemenjače su biljke potpuno prilagođene životu na kopnu. Danas je poznato oko 800 vrsta koje se dijele na dvije skupine: četinjače i perastolisnate sjemenjače.

Četinjače 

Ime četinjače dolazi od izgleda i građe njihovih tvrdih igličastih listova koji su kod najvećeg broja vrsta vazdazeleni (zimzeleni). To su, ponekad vrlo visoka, stabla ili grmovi, rasprostranjeni uglavnom sjevernom polutkom. Susrećemo ih najčešće u okviru šumske vegetacije. U Hrvatskoj autohtono je zastupljeno dvadesetak vrsta, unutar porodica: borovke, čempresi i tise. Među četinjače također spadaju najstarija živuća (do 4000 godina) i najveća stabla, mamutovci - izgrađuju šume u planinskom području zapada Sjeverne Amerike.

Perastolisnate sjemenjače 
Imaju peraste listove. Zastupljene su unutar porodica: cikadine i kositrenice.

Razmnožavanje 
U češerićima se nalaze spolni organi. Muške češeriće čine prašnički listovi skupljeni u rese. Svaki prašnički list ima dvije peludnice sa peludnim zrncima. U svakom peludnom zrncu su dvije nepokretne spolne stanice. Ženske češeriće čine plodni listovi. U svakom plodnom listu su dva sjemena zamatka sa ženskom spolnom stanicom. Sjemeni zameci leže otvoreno na plodnim listovima, i kažemo da su goli. Zato se ova skupina biljaka naziva golosjemenjače. Zrnca peluda su lagana, pa ih raznosi vjetar. Donese li ih do sjemenih zametaka ženskog češerića, dolazi do oprašivanja. Nakon oprašivanja dolazi do oplodnje. Iz oplođene jajne stanice nastaje klica-zametak nove biljke. Iz sjemenih zametaka na svakom plodnom listu nastaju dvije sjemenke. Zeleni plodni listovi se odrvene i rašire. Listovi sa sjemenkama čine plod, češer. Zreli češer je okrenut prema dolje. Sjemenke su lagane, ispadaju iz češera i raznosi ih vjetar. Zadržavaju pričuvnu hranu. U povoljnim prilikama sjemenke prokliju u novu biljku. Za oplodnju kod većine vrsta nije potrebna voda. Biljkama ginkgo i cikas je potrebna voda za razmnožavanje i imaju gibljive spermatozoide. Oni su dokaz evolucije i zovemo ih „živi relikti“.

Podrijetlo 
Golosjemenjače su prevladale Zemljom u paleozoiku. Dolaskom suhe klime papratnjače počinju izumirati, zbog nestašice vode potrebne za razmnožavanje. Među njima je bilo papratnjača, koje su umjesto spora imale sjemenke. Od njih su se razvile golosjemenjače.

Značenje golosjemenjača 
 Drvo – koristi se u građevinarstvu i kao sirovina za celulozu.
 Smola – pripadnici porodice borova i čempresa imaju smolu s ljekovitim svojstvima.
 Iglice – iglice borova se također koriste u farmaceutske svrhe. 
 Hortikultura
Jin od Xie

Jin (廑) ili Kuangjia (胤甲) je bio 13. po redu vladar kineske dinastije Xije. Pretpostavlja se da je vladao oko 21 godinu. Njegov je otac bio Jiong od Xie.

Bambuski anali tvrde da je glavni grad pomakao na Zapadnu rijeku (西河). 8. godina njegove vladavine je obilježena velikom sušom.

Izvori 

Dinastija Xia
Islamski pogled na Adama

Po Islamu, Adem (Adam) je smatran prvim Poslanikom, i suprugom Have (Eve).

Stvaranje Adema 
Allah je naredio Melecima da skupe pregršt crne, bijele i crvene zemlje, te svih boja između, zajedno sa mekom i tvrdom. Zatim je ovoj smjesi Allah dodao vode iz Dženneta, i od te smješe nastao je Adem. Ova raznobojna zemlja u simboličkom značenju predstavlja sve rase na zemlji, skupljene u prvom čovjeku.

Tako stvoren, Adem je ostao bez duše neko vrijeme. U tom periodu je Iblis obilazio oko njega, pribojavajući ga se. Kada je vidio da je šupalj, shvatio je da je stvorenje, pa ga se više nije bojao. 
Zatim je Allah postavio dušu u Ademovo tijelo, te je ovaj kihnuo. Prve riječi su bile "El-hamdu lillah". Allah mu je načinio znanje, te je Adem znao ko ga je napravio, i naučio ga je imena stvari. Stvorio mu je i ženu Havu, od "žive tvari", tj. od Ademove kosti.

Ademov izgled 
Prema hadisu, Adem je bio visok 60 lakata, što je od prilike visina palme. Imao je bujnu kosu.

Život u Džennetu 
Prema Kur'anu, Ademovo prvo prebivalište nakon stvaranja bio je Džennet.. Islamski učenjaci se razilaze po pitanju toga da li je Hava stvorena prije Ademovog ulaska u Džennet ili poslije. Također postoji veliko neslaganje oko toga da li su Adem i Hava obitavali u pravom, vječnom Džennetu (tzv. Džennetu-l-Me'wa), ili su bili u drugom Džennetu koji je njima Allah pripremio, tzv. Džennetu iskušenja.. Ovog drugog stava je i Ebu-Hanifa, začetnik Hanefijskog mezheba, čije učenje slijedi većina Bošnjaka.

Zbog Prvog grijeha, Allah ih je protjerao na Zemlju, gdje njihovi potomci i danas žive. El-Ewza'i prenosi od Hasana ibn Atijje da je Adem boravio u Džennetu sto (u drugoj predaji 60) godina, te da je za Džennetom plakao sedamdeset godina, zbog grijeha koji je učinio, a zbog ubijenog sina četrdeset godina. Ovo navodi Ibn Asakir.

Susret sa Musa 
Veliki broj prenosioca hadisa, među kojima i najpriznatiji: Buharija i Muslim spominju da je Poslanik Muhammed  jednom prilikom rekao:

"Musa je jednom prilikom prigovorio Ademu : "Ti si onaj zbog čijeg su grijeha ljudi istjerani iz Dženneta, i ti si ih unesrećio". Adem je na to odgovorio: "O Musa, ti si onaj kojeg je Allah s.w.t. odabrao Svojom objavom i sa kim je direktno govorio. Zar mi prigovaraš zbog nečega što je Allah zapisao prije nego što me je i stvorio" - ili je rekao: "... što mi je Allah odredio prije nego što me je i stvorio". Zatim je Poslanik . rekao: "Tako je Adem nadgovorio Musaa"

Bilješke 

Islam
Nubija

Ovaj članak je o afričkoj oblasti, za ostala značenja v. Nubia (razvrstavanje).

Nubija je regija koju čini južni Egipat duž Nila te sjeverni Sudan. Većina današnje Nubije je smještena u Sudanu, a oko četvrtina teritorije u Egiptu. U drevna vremena je bila nezavisno kraljevstvo. 

Njeni stanovnici govore s najmanje dvije varijante nubijske jezične grupe - nilo-saharsku pod-porodice koja uključuje Nobiin, Kenuzi-Dongola, Midob i nekoliko varijanti koje se govore u Nubijskim planinama u Južnom Kordofanu. Varijanta (Birgid) se govorila (barem do 1970.) sjeverno od Njale u Darfuru, ali je danas izumrla. Staronubijski se koristio u vjerskim tekstovima koji datiraju iz 8. i 9. vijeka, te se smatra pretečom suvremenog Nobiina.

Literatura 
 Thelwall, Robin (1978) 'Lexicostatistical relations between Nubian, Daju and Dinka', Études nubiennes: colloque de Chantilly, 2–6 juillet 1975, 265–286.
 Thelwall, Robin (1982) 'Linguistic Aspects of Greater Nubian History', in Ehret, C. & Posnansky, M. (eds.) The Archeological and Linguistic Reconstruction of African History . Berkeley/Los Angeles, 39–56.
 Bulliet et al. (2001) 'Nubia,' The Earth and Its Peoples, pp. 70–71, Houghton Mifflin Company, Boston.

Eksterni linkovi 

 http://www.napata.org
  Iskopavanje Kerme 
  Voyage au pays des pharaons noirs (fotografije nubijske historije u Sudanu)
  Racism and the Rediscovery of Ancient Nubia

 
Regije Afrike
Historijske regije
Geografija Egipta
Geografija Sudana
18. vijek pne.

18. vijek pne. je vijek koji je započeo godine 1800. pne. a završio godine 1700. pne.

Događaji 

 1800. pne. — početak Nordijskog brončanog doba u periodizacijskom sistmu Oscara Monteliusa.
 1800. pne.–1300. pne. — Procvat Troje.
  cca. 1800. pne. — Hiksi se počinju doseljavati u Deltu Nila. Glavni grad im je Avaris in na sjeveroistoku Delte.
 cca. 1792 – 1750. pne. — Babilonija i Mari.
 cca. 1792 - 1750. pne. — Napravljena Hamurabijeva stela, iz Suse (suveremni Shush u Iranu). Danas se čuva u pariškom Musee du Louvre.
 1787 – 1784. pne. — Amoriti osvajaju Uruk i Isin.
 1786. pne. — Egipat: Kraljica Sobekneferu umire. Kraj Dvanaeste dinastije, početak Trinaeste i Četrnaeste dinastije.
 1779. pne. — Zimrilim, kralj Marija, počinje vladati.
 1770. pne. — Babilon, glavni grad Babilonije postaje najveći grad na svijetu, pretekavši Tebu, glavni grad Egipta.
 1766. pne.'' — Shang poražava i preuzima vlast od dinastije Xia u Kini .
 1764–1750. pne. — Ratovi Hammurabija.
 1757. pne. — Mari je opljačkan Hammurabija, a Zimrilimova palača uništena.
 1757. pne. — Zimrilim, kralj Marija, umire.
 1750. pne. — Hiksi okupiraju Sjeverni Egipat.
 1750. pne. — Kolosalna vulkanska erupcija Mount Veniaminofa na Aljasci.
 prije cca. 1750. pne. — Napravlejna Investitura Zimrilima (Zimiri-Lim, kralja Marija, pred božicom), faksimilne zidne slike na iz Zimrilimove plače u Mariju (suvremeni Tell Hariri, Irak), Dvor 106. Danas se nalazi u pariškom Musee du Louvre.
 1749 – 1712. pne. — Mezopotamske pobune. 
 Rana Kultura Unetice, počeci brončanog doba u Centralnoj Evropi.
 Minojska civilizacija: faza II Srednjeg perioda(MM II).

 Značajne osobe 
 Hammurabi (1792 . pne.–1750. pne.), vladar Babilonskog Carstva
 Tang, koji je srušio cara Jiea, posljednjeg vladara dinastije Xia.

 Rođenja 
 1726. pne. — Išmael, sin Abrahamov, prema Hebrejskom kalendaru
 1712. pne. — Izak, sin Abrahamov, prema Hebrejskom kalendaru

 Smrti 
 1764. pne. — Peleg, sin Eberov, (r. 2003. pne.) prema Hebrejskom kalendaru
 1763. pne. — Nahor, sin Serugov, (r. 1911. pne.) prema Hebrejskom kalendaru
 1753. pne. — Noa (r. 2704. pne.) prema Hebrejskom kalendaru.
 1750. pne. — Hammurabi (srednja kronologija)
 1734. pne. — Reu, sin Pelegov, (r. 1973. pne.) prema Hebrejskom kalendaru
 1711. pne. — Serug, sin Reuov, (r. 1941. pne.) prema Hebrejskom kalendaru

 Pronalasci, otkrića, pojave 
 cca. 1700. pne.''' — Srednji datum za stvaranje Phaistosovog diska, jedne od najvećih arheoloških misterija.

Reference 

-2
 
-82
Levi Strauss & Co.

Levi Strauss & Co. je privatna kompanija za proizvodnju odjeće poznata širom svijeta zahvaljujući svom brendu Levi's denim traperica. Osnovana je godine 1853. kada je Levi Strauss došao u San Francisco iz New Yorka osnovati podružnicu bratove tvrtke za suhu robu. Iako je kompanija počela proizvoditi radna odijela od denima 1870-ih, suvremeni jeans se nije pojavio sve do 1920-ih. Kompanija je nakratko (1970-ih) eksperimentarala s vlasništvom od strane zaposlenika i prodajom dionica na burzi, ali do dana današnjeg je ostala pod kontrolom potomaka i rođaka četvorice nećaka Levija Straussa.

Eksterni linkovi 

 Stranica kompanije
 Službena stranica

Nastanci 1853.
Američke kompanije
Levi's

Levi's je brend denim jeans odjeće sa zakovicama koju proizvodi Levi Strauss & Co.

Povezano 
 Jeans
 Lucky Jeans
 Mudd Jeans
 Parasuco
 Roots Canada Ltd.

Eksterni linkovi 

 Levi's
  RedWire DLX Jeans

Brendovi odjeće
Jeans
Jeans

Džins (), farmerice, farmerke ili traperice su pantalone koje se prave tradicionalno od denima, dok se danas prave od raznog materijala uključujući pamuk i somot. U početku su se koristile kao radno odelo, a kasnije su postale veoma popularne među mladima 1950-tih. Najpoznatiji brendovi su Levis () i Rengler (). Danas su farmerice popularne u celom svetu i postoje u mnogim stilovima i bojama.

Istorija 
Najraniji poznati predhodnik farmerica je debelo indijsko pamučno platno () iz XVI veka. Platno se bojalo u indigo i tako se prodavalo mornarima u Bombaju.

Farmerice su prvi put bile proizvedene u Đenovi kada je ovaj grad bio nezavisna republika i pomorska sila. Napravljene su za pripadnike Đenovljanske mornarice gde su se zahtevala odela za sve vremenske prilike. Koren engleske reči -{jeans}- odnosno -{blue jeans}- leži u francuskom izrazu koji se u to vreme koristio: -{blue de Genes}-.

Levi Štraus (), bavarski trgovac u San Francisku, prodavao je farmerice rudarima po Kaliforniji 1850-tih. Džejkob Dejvis () je bio krojač koji je zajedno sa Štrausom patentirao farmerice sa bakarnom dugmadi kao pojačanje. Kasnije farmerice nose ostali radnici, među kojima i farmeri i traperi. Tako nastaju izrazi u srpskohrvatskom jeziku.

Farmerice u Jugoslaviji 
Su se pojavile šezdesetih godina dvadesetog veka. Imali su ih samo oni koji su imali rođake u inostranstvu. Farmerice su mogle još jedino da se kupe u "Komisionima" po značajno većoj ceni. Najpoznatije marke su bile "Levi Štraus" ali i "Li", "Super Rajfl". Poreklo farmerki "Super rajfl" je bila verovatno Italija.

Farmerice su izvestan period vremena bile zabranjene za nošenje u školama kao "neprihvatljivo dekadentne za socijalističku mladež"!. Onaj ko bi došao u školu u farmericama bio bi vraćen kući da se presvuče i "pristojno obuče".

Farmerice iz Novog Pazara 
Farmerice su pre dvadesetak godina počele da se proizvode u Novom Pazaru, ali kao falsifikati poznatih firmi. To su bile male privatne krojačke radionice. Vremenom, kvalitet se bio sve bolji, tako da je danas Novi Pazar, verovatno, najveći proizvođač farmerki u Evropi.

Povezano 
 Jeans proza

 
Odjeća
Zefir

Zefir (grčki: Ζέφυρος) je bog i personifikacija zapadnog vjetra, koji najavljuje proljeće; jedan od Anemoi (bogova vjetrova). Zefir je sin božice Eje i titana Astreja. Homer često pominje njega i njegovog brata Boreja zajedno kao vjetrove koji žive u Trakiji. Rimski pandan: Favonius.

Opis 
Homer u Ilijadi pominje da je Zefir s Harpijom Podargom roditelj Ksanta i Balija, Ahilejevih konja, brzih kao vjetar. Kao njegovu ženu Ovidije navodi Hloru, božicu proljeća (u rimskoj mitologiji izjednačenoj s Florom), s kojom ima sina Karposa ("plod"). Neki izvori, kao Alkej na primjer, navode Iridu kao njegovu ženu s kojom je rodio Erosa, za koga tradicija češće navodi druga božanstva kao njegove roditelje, i Potosa. Zefir je prenio Psihu u Erosovu špilju.

Mit o Hijacintu 
Od sačuvanih mitova Zefir ima najznačajniju ulogu u mitu o ubojstvu Hijacinta, lijepog spartanskog princa u koga su Zefir i Apolon bili zaljubljeni. Bogovi su se nadmetali za Hijacintovu ljubav, ali je on na kraju izabrao Apolona, što je izazvalo jaku ljubomoru kod Zefira. Prema jednoj verziji mita, kada je Zefir zatekao Apolona i Hijacinta kako se igraju bacanja diska, Zefir je pušeći skrenuo disk s puta i pogodio Hijacinta u glavu i na mjestu ga ubio. Apolon je iz Hijacintove krvi stvorio zumbul (Hyacinthus).

Vidi dalje 
 Grčka mitologija
 Anemoi
 Mitologija istopolne ljubavi

Reference 

Grčki bogovi
LGBT božanstva i mitske ličnosti

en:Anemoi#West wind
lt:Zefyras
sv:Anemoi
Aplacophora

Ovo su najvjerovatnije najprimitivniji živi mekušci. Jedva liče na ostale. ne posjeduju ljušturu. 
Tijelo im je cilindričnog ili crvolikog oblika. Ima plašt koji je prožet krečnjačkim iglicama. Postoji ih oko 100 vrsta. 
Neke nemaju radulu iako je kod ostalih dobro razvijena. Mogu a ne moraju imti škrge. Kod nekih vrsta stopalo je redukovano u uzdužnu brazdu . Oni se kreču pomoću trbušnih treplji. Veličina im je od nekoliko milimetara do 30 cm. 
Mogu živjeti nezavisno parazitski; npr Namatomenia na crvenom koralu.
Jedna vrsta oskudjeva u pravom stopalu. Ima ljuspastu ploču u obliku štita smještenog pored usnog otvora. Koristi je za kopanje rupa u kojima živi, zarivena u mulj ili pijesak morskog dna. Hrani se mikroorganizmima primjer alge.

Beskičmenjaci
Monoplacophora

Mislilo se da su izumrle. 1952 g u dubini pacifičke obale Kostarikeotkriven je Neopilinine galetheae.

Ova vrsta posjeduje leđnu ljušturu sa šiljkom na prednjem dijelu.
Sastoji se od tri dijela
 spoljašnji dio od rožnog dijela
 središnji i unutrašnji dio sadrže krečnjačke igle.

Trbušni dio sastoji se od dugačkog stopala opkoljenog plaštenom
dupljom na kojoj se nalazi 5 - 6 pari škrga.

Na glavi su
 dva bočna nabora
 dva mala pipka
 dva para resastih pipaka

Posjeduju i radularni mjehur.
na dubinama od 2500 - 6000 m muljevitog dna pacifičke obale pronađeno
je od 1952 g pronašeno je nekoliko vrsta neopilina.

Mekušci
Jay-Z

Shawn Corey Carter bolje znan kao Jay-Z (New York, SAD, 4. prosinca 1969.) je američki reper i trenutni predsjednik izdavačkih kuća Roc-A-Fella i Def-Jam. Uz to je i suvlasnik newyorškog kluba 40/40. Jay-Z je jedan od najuspješnijih repera 1990-ih i proglašen jednim od najboljih repera ikad. Dosad je objavio čak deset albuma, najnoviji je Kingdom Come.

Privatni život 
Jay-Z je u vezi s poznatom RnB pjevačicom Beyonce Knowles i kao par su 2006. dospjeli na listu 100 najutjecajnih ljudi te godine.

Diskografija 
 1996. Reasonable Doubt 	
 1997. In My Lifetime, Vol. 1
 1998. Vol. 2... Hard Knock Life
 1999. Vol. 3... Life and Times of S. Carter
 2000. The Dynasty: Roc La Familia
 2001. The Blueprint
 2001. Jay-Z: Unplugged
 2002. The Blueprint 2: The Gift & the Curse
 2003. The Black Album
 2006. Kingdom Come

Reperi
Kong Jia od Xie

Kong Jia (孔甲) bio je 14. po redu vladar legendarne kineske dinastije Xia. 

Drevni kineski ljetopisi i legende mu pripisuju vladavinu od 31 godina. U njima je Kong Jia opisan kao sujeveran vladar, koga su više zanimali alkohol i žene od upravljanja državom, što su iskoristili vazali dinastije Xia kako bi povećali moć na račun centralne vlasti. Kineska tradicija tvrdi da od Kong Jie počinje sumrak dinastije Xia.

Dinastija Xia
Gao od Xie

Gao (皋) je bio 15. po redu vladar legendarne kineske dinastije Xia. Drevni kineski izvori mu pripisuju vladavinu od 11 godina. U 3. godini vladavine je obnovio državu Tunwei (豕韦), vazala koga je bio ukinuo njegov prethodnik Kong Jia. 

Dinastija Xia
Fa od Xie

Fa, rođen kao Houjin (后敬), je bio 16. vladar legendarne kineske dinastije Xia. Za vrijeme njegove vladavine se zbio potres kraj planine Taishan (泰山) u Shandongu. 

Dinastija Xia
Teba

Dve važna grada u antici su nosila naziv Teba:

 Teba, Grčka - Teba od sedam vrata; nekadašnji glavni grad Beocije.
 Teba, Egipat - Teba od stotinu vrata; nekadašnji glavni grad egipatskog Novog kraljevstva.

Danas postoji još jedna lokacija pod nazivom Teba:

 Teba, Ilinois - mjesto u SAD.

Izraz Teba se koristi i za:

 Teba, Jupiterov satelit
 Teba nekoliko ličnosti u antičkoj mitologiji:
 Amazonka.
 Nimfa, kći Asopusa i Metope, žen Zetosova. Zeus ja bio zaljubljen u nju.
 lći Zeusa i Jodam, žena kralj Ogigija i majka Aulisova.
 Teba, Kilikija - jedan od dvanaest gradova koje je porazoop Ahil - . 
 Teba je također novčana jedinica u Bocvani, odnosno stoti dio pule

als:Thebe
da:Theben
de:Theben
es:Tebas
fi:Theba
fr:Thèbes
it:Tebe
ko:테베
la:Thebae (discretiva)
mk:Теба
nl:Thebe
no:Theben
pl:Teby
pt:Tebas
ru:Фивы
sl:Tebe
sr:Теба
sv:Thebe
tl:Thebe
zh:底比斯
Teba (Grčka)

Teba (demotski grčki: Θήβα [Thíva], katarevusa: Θῆβαι [Thēbai]) je grad u Grčkoj, smješten sjeverno od Kiteronskih planina, koje dijele Beociju od Atike, te na južnom rubu Beocijske ravnice. Teba je igrala važnu ulogu u grčkoj mitologiji, s obzirom da se u njoj odvijaju priče o Kadmu, Edipu, Dioniziju i ostalima. Arheološki dokazi u i oko Tebe su otkrili mikensko naselje i glinene pločice s natpisima na linearu B, što ukazuje na važnost nalazišta u brončanom dobu. U antičko doba, Teba je bila najveći grad Beocije i vođa Beotske konfederacije. Teba je bila važan suparnik antičke Atene, te se 480. pne. svrstala na stranu Perzijanaca prilikom Kserksovog pohoda. Tebanske snage su okončale dominaciju Sparte u bitci kod Leuktre godine 371. pne. pod komandom Epaminodne. Tebansko sveto bratstvo (elitna vojna jedinica) je stekla slavu izginuvši kod Heroneje 338. pne. u bitci protiv Filipa II i Aleksandra Velikog. Prije nego što ju je Aleksandar 335. pne. uništio u znak odmazde zbog pobune, Teba je imala veliku važnost u grčkoj historiji, odnosno bila najdominatniji grad-država u doba makedonskog osvajanja Grčke. Za vrijeme bizantskog perioda, grad je bio poznat po svili. Moderni grad sadrži Arheološki muzej, ostatke Cadmee (citadele iz brončanog doba), i razbacane drevne ostatke. Suvremeni grad je najveći u prefekturi Beotija. Nalazi se na E962, oko 4 km južno od E75.

Vanjske veze 

 Timeless Myths - House of Thebes 

Drevni grčki gradovi
Beotija
Dejan Katalina

Dejan Katalina je srpski novinar i pisac, rođen 22. 8. 1971. u Beogradu.

Objavio je deset knjiga proze, među kojima su najzapaženije zbirke priča „Varikina“ i „Kako izbeći ljubav na svakom ćošku“, kao i romani „Teranje“, „Pesak u klompama“, „Košmarenje“ i „Precrtani“. 

Dobitnik nagrade Zlatni hrast, za najbolju knjigu poezije 2022. godine izdavačke kuće Nova poetika, za zbirku pesama "Hitovi poznog kapitalizma".

Sarađivao na izradi Leksikona YU mitologije. 

Za zbirku poezije "Hitovi poznog kapitalizma" nagrađen je Zlatnim hrastom, nagradom za najbolju zbiku poezije 2022. na konkursu izdavačke kuće Nova poetika. 

Pored pisanja knjiga, preko dvadeset godina se bavi novinarstvom. Bio je najmlađi glavni urednik časopisa „Duga“ u njegovoj istoriji. Uređivao je i magazine „Glamur“ i „Zoom“, te radio na portalima Espreso.rs i Mondo.rs.  Pisao je autorske kolumne, muzičke recenzije i prikaze knjiga za veliki broj novina i magazina u Srbiji. 

Kraće vreme živeo je u Aleksandriji (Egipat) i Londonu. 

Živi i radi u Beogradu. Oženjen je i ima dvoje dece.

Bibliografija 
 Varikina (SKC, 2001.)
 Sha Bilo - Story of Sunshine (Komuna, 2002.)
 Kako izbeći ljubav na svakom ćošku (Narodna knjiga, 2005.)
 Život je $kandal (Draganić, 2006.)
 Pesak u klompama (Draganić, 2007.)
 Teranje (Bata Tisak, 2010.)
 Gospodin Zverka je pH neutralan (Galakta, 2011.)
 Silikoni & neoni (Admiral Books, 2013.)
 Košmarenje (Evro-Giunti, 2013.)
 Precrtani (Laguna, 2015)
 Upomoć, veštica se zaljubila u mene (Portalibris, 2021.)

 Hitovi poznog kapitalizma - poezija (Nova poetika 2023.)

Srpski pisci
Srpski novinari
Biografije, Beograd
Authority control
Hamurabijev zakonik

Hamurabijev zakonik predstavlja najpoznatiji i najbolje sačuvani zakonik drevne Mesopotamije. Pronađen je 1902. godine u iranskom gradu Suzi, gde ga je kao ratni plen odneo elamićanski kralj Šutruk Nahunt u 12. veku pre nove ere. Tekst je ispisan na steni od crnog diorita, visokoj 2,62 m. Danas se čuva u muzeju Luvr. Zakonik je preveo na francuski orijentalist Šel. Na vrhu stele nalazi se slikovni prikaz boga sunca Šamaša, kako sedi, i Hamurabija dok stoji u naklonu pred njim. Bog nadahnjuje vladara da donese svoj zakonik, ali vladar vrši zakonodavnu delatnost. Zakonik je nastao u poslednjim decenijama vladavine Hamurabija (vladao 1728-1686 pre nove ere).

Tri dela zakonika 

Zakonik se sastoji iz tri dela: prolog, članovi i epilog. U prologu piše kako je Hamurabi poslat od strane bogova na zemlju da na njoj uspostavi mir, red i pravičnost. Drugi deo sadrži, po Šelovoj numeraciji, 282. kratko ispisana člana. U završnom delu Hamurabi navodi svoje zasluge, obećava božanske nagrade onima koji poštuju zakonik i proklinje one koji ga ne poštuju. Zakonik se primenjivao u celoj Mesopotamiji i posle Hamurabijeve smrti.

Osnovne odlike 
Hamurabijev zakonik pravna pitanja rešava od slučaja do slučaja, te ne postoje opšte pravne odredbe. Pitanja koja su rešena običajnim pravom se ne nalaze u zakoniku. Iako se poziva na božansko poreklo, zakonik ne sadrži religijske odredbe i kazne.

Veze 
 Sumerska umetnost

Eksterni linkovi 
Hamurabijev zakonik na srpskom jeziku

Prevod zakona na engleskom jeziku 

Historijski dokumenti
Babilonija
Elam
Historija prava
Rhindov matematički papirus

Ahmesov papirus je staroegipatski papirus koga je pronašao Aleksandar Henri Rajnd, škotski krijumčar egipatskih relikvija, 1858. godine u Luksoru u oblasti Tebe u ruševinama manje građevine pored Rameseuma (Ramesseum), zbog čega se često spominje kao Rajndov papirus ili Bremner-Rajndov papirus. Od 1863. godine se nalazi se u Britanskom muzeju.

Datiran je u vreme oko 1650. godine pne, tokom vladavine faraona Apepija Prvoga (Hyksos Pharaoh, Apepi I) iz XV dinastije (v. Spisak faraona), ali je u uvodu papirusa Ahmes zapisao da prepisuje sa jednog još starijeg iz perioda Amen-em-het-a Trećeg (Amenemhet III, 1842 - 1797. pne.), što bi trebalo da je 200 godina starije, ne spominjući ime prethodnog autora. Pismo kojim je pisano je hijeratičko.

Ahmesov rukopis počinje tekstom: 

Ovakav predgovor samo govori u prilog da su staroegipatski sveštenici čak i ovako praktične matematičke spise sa opisom običnih aritmetičkih radnji pokrivali velom tajanstvenosti i mistike.

Sadržaj papirusa 
Sa jedne strane je opis deljenja broja 2 neparnim brojevima od 3 do 101. U stvari, prikazano je kako se razlomci sa brojiocem 2 mogu razložiti na jedinične razlomke.

Sa druge strane je prikazano 87 problema i zadataka. Smatra se najznačajnijim i najvrednijim matematičkim dokumentom Egipatske civilizacije.

Vidi još 
 Staroegipatska matematika

Literatura 
 Mathematics in the Time of the Pharaohs, Richard Gillings, 1972, Dover Publications, New York, 

Historija matematike
Drevni Egipat
Papirus

Papirus je materijal za pisanje, prenošenje poruka i pohranjivanje znanja sličan današnjem papiru. Pronašli su ga Egipćani negde oko 2000. godine pre nove ere. Izrađivao se od samonikle močvarne biljke iz doline Nila - trske latinskog naziva ciperus papyrus.

Izrada papirusa egipatska piramida 
Rimski historičar Plinije Mlađi ostavio je zapis o tome kako se proizvodi papirus. Proces izrade papyrusa bio je relativno jednostavan. Stabljike, otprilike debljine ruke, sječene su na dužinu od 15 do 40 cm, a zatim se s njih gulilo tvrdo liko. Vlaknasta srčika biljke rezana je na trake širine 2 do 3 cm. Ovako izrezane trake slagale su se u dva sloja na tvrdu podlogu (kamena ploča), i to tako da se djelimicno preklope. Sloj na sloj bio je slagan pod pravim uglom. Oba sloja su se zatim presovala a sok i skrob koji se cijedio iz srčike medusobno je slijepljivao slojeve. Ovako dobijeni list sušio se na suncu a zatim peglao školjkama, kamenjem ili kostima, te premazivao cedrovim uljem. Više tako izrađenih listova sastavljalo se u dugu traku i namotavalo oko štapa u svitke. Dobiveni svici služili su za pisanje kalamusom, a ispisivalo se samo jednostrano

Upotreba (kako ste)roblox 
Papirus je neko vrijeme bio jedan od egipatskih glavnih izvoznih proizvoda. U nekim su vremenskim razdobljima, na primjer, svi diplomatski dokumenti ispisivani su na papirusu sve dok ga nije istisnuo pergament. Svaki komad papirusa obilježavan je posebnim pečatom kako bi se time potvrdila njegova vrijednost.

Papirus je korišten u Egiptu približno od 2000 godine prije nove ere. U Grčku je prenesen u 7. vijeku prije nove ere, a otuda u Rim i ostale dijelove Evrope, gdje se kao materijal za pisanje koristio sve do 10. vijeka.

Materijali
Pisanje
Stephen Spinella

Stephen Spinella (rođen 11. oktobra, 1956 u Napulju, Italija) američki je pozorišni, televizijski i filmski glumac. Odrastao je u Glendaleu, u Arizoni. Diplomirao je dramu na University of Arizona. Spinella je otvoreno gej.

Pozorišne uloge

Filmografija

Filmovi

Televizija

Spoljne veze 
 Stephen Spinella na IBDb-u

Reference 

 

Spinella, Stephen
Spinella, Stephen
Spinella, Stephen
Spinella, Stephen
Američki filmski glumci
Američki televizijski glumci
John Benjamin Hickey

John Benjamin Hickey (rođen 25. juna, 1963.) američki je pozorišni, filmski i televizijski glumac.

Na Broadwayu je 1995. igrao u originalnoj postavci nagrađivane predstave Love! Valour! Compassion! Terrenca McNallyja u režiji Joea Mantella. Istu ulogu igra i u istoimenom filmu 1997. godine. Godine 1998. igrao je Clifforda Bradshawa u Cabaretu i igrao je u Millerovoj drami The Crucible, 2002. godine. Sve tri predstave su nagrađene nagradom Tony.

Hickey je otvoreno gej.

Filmovi

Televizija

Vanjske veze 

 
 John Benjamin Hickey na IBDb-u

Izvori 

LGBT osobe iz Sjedinjenih Američkih Država
Američki filmski glumci
Američki teatarski glumci
Američki televizijski glumci
Gej glumci
Ankhtifi

Ankhtifi je bio staroegipatski nomarh Hierakonpolisa i pristaša Desete dinastije sa sjedištem Herakleopolisu Magni. Za vrijeme Prvog prijelaznog perioda se zajedno s tom dinastijom borio protiv tebanske dinastije za kontrolu Egipta.

Ankhtifi je živio u doba kada je Egipat bio zahvaćen iznenadnim globalnim zahlađenjem, koje se na prostoru Afrike odrazilo kroz nekoliko godina kataklizmičke suše. Ona je pak u drevnom Egiptu dovela do sloma nacionalnog jedinstva i fragmentacije na male države koje su se međusobno borile za kontrolu nad bitno umanjenim nacionalnim resursima.

Ankthifi, ispočetka samo vladar Hirekonpolisa, osvojio je Edfu, Elefantinu i Ombos, pri čemu je u Edfuu porazio Kuya, nomarha privrženog tebanskoj dinastiji. Tebanski vladari Mentuhotep I i Intef I su nešto kasnije porazili Ankthifija i oduzeli mu Elefantinu, Edfu i Hierakonpolis, ali je Ankthifi zadržao vlast nad jednom nomom i tako sagradio raskošnu grobnicu u El-Mo'alli.

Ankthifijeva grobnica u El-Mo'alli je važna jer je na njenim zidovima Ankthifi dao ispisati svoju opširnu autobiografiju koja se smatra jednim od najvrijednijih izvora za historičarima relativno slabo poznati Prvi prijelazni period. U njoj se opisuju Ankthifijeva vojna i državnička dostignuća, a veliki dio teksta je posvećen Ankthifijevoj brizi za podanike, odnosno hvaljenju kako je bio u stanju zadovoljiti njihove egzistencijalne potrebe.

Posebnu pažnju historičara je izazvao Ankthifijev opis gladi koja je prije njega poharala Gornji Egipat.

"Cijeli Gornji Egipat je umirao od gladi i svatko je došao do stanja u kome je morao jesti vlastitu djecu." 

Ankthifi, kao i mnogi drugi egipatski velmože tog doba, je svoj autoritet u nedostatku centralne vlasti i legitimnog faraona, autoritet crpio iz vojne sile, kao i iz činjenice da je mogao organizirati distribuciju hrane sojim podanicima. Hvaljenje tim mogućnostima se bilježi u natpisima drugih velmoža, međutim tvrdnje o sveopćoj gladi su se smatrale najobičnijom propagandom sve dok najnovija paleoklimatološka istraživanja nisu pokazala kako je u Prvom prijelaznom periodu dramatično opala razina Nila, a s njome i količina plodnog tla s kojom se moglo prehraniti tadašnje egipatsko stanovništvo.

Vanjske veze 
 The Biography of Ankhtifi

Drevni Egipćani
Trinaesta dinastija Egipta

Jedanaesta, Dvanaesta, Trinaesta i Četrnaesta dinastija drevnog Egipta se često navode pod zajedničkiom nazivom Srednje kraljevstvo. 

Dio egiptologa, pak, smatra da je s Trinaestom dinastijom započeo Drugi prijelazni period, te koji je trajao od Trinaeste i Četrnaeste do Sedamnaeste dinastije. 

Trinaesta dinastija je vladala u periodu od 1782. do 1700. pne.

Vladari 
Poznati vladari, u historiji Egipta, za Trinaestu dinastiju su: 

U kasnijim tekstovima se ova dinastija često opisuje kao doba kaosa i nereda. Međutim, suvremeni egiptolozi su skloniji ovaj period opisivati kao doba kada je Egiptom ipak vladao određeni mir i stabilnost. Razlog za to je očuvanje kakve-takve centralne vlasti sa sjedištem u Itj-tawyju kraj Faiyuma. S druge strane, kronologiju, odnosno precizne datume ove dinastije je teško utvrditi jer je ona ostavila relativno malen broj spomenika. Većina imena kraljeva je poznata samo na temelju fragmentarnih natpisa na skarabejima. 

Međutim, Trinaesta dinastija je svejedno poznata kao doba slabljenja centralne vlasti. Tako je 
Merneferre Ay ili Ai je posljednji vladar dinastije koji se spominje kao vladar Gornjeg i Donjeg Egipta. 

Slabost dinastije se odrazila i na egipatskoj južnoj granici, gdje su tvrđave izgrađene od ranijih faraona napuštene i preuzete od strane nubijske države Kuš. Na sjeveru je, pak, u Delti Nila došlo do provale imigranata iz Azije, a lokalni velmože su se otcijepili i formirali Četrnaestu dinastiju.

 
13. dinastija Egipta
Wegaf

Khutawyre Wegaf bio je egipatski faraon iz 13. dinastije čije postojanje potvrđuje nekoliko izvora, uključujući stele i statue. Najpoznatiji je po skarabeju s imenom Wegaf.

Kralj po imenu Khutawyre se u Torinskom popisu kraljeva spominje kao prvi vladar 13. dinastije. Međutim, neki egiptolozi kao Kim Ryholt tvrde da se pisac Popisa jednostavno zabunio te naziv Khutawre iskoristio umjesto Sekhemre-Khutawy, odnosno da je Wegaf vladar iz sredine 13. vijeka. Sekhemre Khutawy je po mišljenju Kima Ryholta bio sin faraona Amenemheta IV, ali taj stav nije raširen.

V. također 
 Popis faraona

Literatura 
 K.S.B. Ryholt, The Political Situation in Egypt during the Second Intermediate Period (Carsten Niebuhr Institute Publications, vol. 20. Copenhagen: Museum Tusculanum Press, 1997).

Faraoni
Sekhemre Khutawy

Sekhemre Khutawy ili Sobekhotep II bio je egipatski faraon 13. dinastije. Njegovo ime se spominje u nekoliko izvora, kao što su zapisi o poplavama Nila (gdje je spomenuta 4. godina vladavine) te natpis na Monthuovom hramu u Medamudu. 

Kralj po imenu Khutawyre se u Torinskom popisu kraljeva spominje kao prvi vladar 13. dinsatije. Međutim, neki egiptolozi kao Kim Ryholt tvrde da se pisac Popisa zabunio i te koristio izraz Khutawyre za Sekhemre-Khutawy, odnosno na početak dinastije pogrešno stavio Wegafa, koji je zapravo bio na njenoj sredini.

Ryholt vjeruje kako je Sekhemre Khutawy Sobekhotep bio sin faraona Amenemheta IV.

V. također 
 Popis faraona

Vanjski link 
 list of monuments

Literatura 
 K.S.B. Ryholt, The Political Situation in Egypt during the Second Intermediate Period (Carsten Niebuhr Institute Publications, vol. 20. Copenhagen: Museum Tusculanum Press, 1997).

Faraoni
Animal Farm

Životinjska farma (eng. Animal Farm,1945.) je satirična novela ili bajka (alegorija) Georgea Orwella koja govori o grupi životinja koji su osvojili farmu za sebe i uživali do jednog perioda otkad je počeo teror i patnja. Pisana je za vrijeme II. svjetskog rata, a izdana je 1945., no slavu je doživjela tek za vrijeme 1950-ih. 

Knjiga ismijava sovjetski totalitaristički komunizam i Staljina. Orwell je bio ljevičar, koji je nakon događaja u Španjolskom građanskom ratu spoznao istinsko lice staljinizma. Međutim, u predgovoru Životinjskoj farmi kritizirao je stanje u Velikoj Britaniji, što je cenzurirano.

Radnja 
Na početku Stari Major svojim prijateljima s farme govori o velikoj pobuni i o tome kako će postojati svijet bez ljudi. Životinje ga poslušaju i jedne noći napadnu Jonesa i preotmu farmu. Na vlast su došli Napoleon i Snowball. Uvode reforme za bolji život i donose sedam zapovijedi. Život je životinjama bio lijep i ugodan. No ljudi su došli i počeli se boriti protiv životinja i izgubili. Nakon nekoliko dana Snowball je potjeran s farme i Napoleon je preuzeo vlast. Život je od tada bio teži, a sedam zapovijedi je modificirano kako je svinjama odgovaralo, npr. "Svi su jednaki, ali neki su jednakiji od drugih." Sve životinje osim svinja i Napoleonovih pasa morale su više raditi, dobivati manje hrane i neuživati u povlasticama. Jedne noći farma je pretvorena iz Životinjske u Vlastelinsku. Te noći također je došlo do svađe između svinja i ljudi i to je dokazalo da je Napoleon izdao životinje i samo htio veću vlast. "Nije se više znalo tko je svinja, a tko čovjek."

Likovi 
Likovi koji su životinje u stvarnosti su vrhovni vladari komunizma i socijalizma.

Svinje 
 Napoleon - Josif Staljin
 Snowball - Lav Trocki
 Squeeler - Vjačeslav Molotov
 Minimus - najvjerojatnije Maksim Gorki
 Stari Major - Lenjin
 Pinkeye - Napoleonov kušač
 praščići - Napoleonova djeca

Ljudi 
 gospodin Jones - najvjerojatnije Nikola II., ruski car
 gospodin Frederick - najvjerojatnije Adolf Hitler
 gospodin Pilkington - nejvjerojatnije Winston Churchill
 gospodin Whymper - George Bernard Shaw

Ostale životinje 
 Boxer - proletrijat ili Boxerski ustanak
 Clover - srednja klasa
 Mollie - viša klasa
 Benjamin - najvjerojatnije sam George Orwell
 Moses - pravoslavna crkva
 Muriel - inteligencija
 Jessie i Bluebell - psi 
 kokoši - Kulaks
 ovce - proletarijat
 psi - Napoleonova specijalna postrojba

Filmske adaptacije 
Životinjska farma je dva puta adaptirana za film. Prvi put kao istoimeni hvaljeni britanski animirani film 1954. godine, drugi put kao istoimeni animatronički TV-film sa stvarnim životinjama 1999. godine.

Romani 1945.
Djela Georgea Orwella
Bajke
Authority control 2
Jelena Janković

Jelena Janković, ćirilica Јелена Јанковић (Beograd, 28. veljače 1985.) je srpska tenisačica. 

Prve teniske korake Jelena je napravila u TK Crvena Zvezda iz Beograda. Kao devetogodišnjakinja upisala se u tenisku akademiju Nicka Bollettierija. 2001. godine, kao juniorka, osvaja Australian Open. Od tada počinje njena profesionalna karijera. Svoj talent pokazala je već 2004. godine u prvom kolu Australian Opena kada je zabilježila prvu pobjedu nad nekom Top 10 igračicom. Jelena je bila bolja od imenjakinje Dementijeve s uvjerljivih 6:1 i 6:4. Iste godine osvaja i svoj prvi WTA turnir. Bilo je to u Budimpešti gdje je u finalu bila bolja od Martine Sucha. Do kraja godine se sjajnim rezultatima spustila na 28. mjesto WTA liste.

Sjajnu igru pokazivala je i u 2005. godini. Igrala je finala Dubaija, Birminghama i Seoula gdje je tijesno gubila od Lindsay Davenport, Marije Šarapove i Nicole Vaidišove. 2005. godinu završava kao 22. igračica svijeta.

Loš start imala je u 2006. godini. Izgubila je 10 mečeva za redom u prvim kolima. Prvu pobjedu zabilježila je tek početkom svibnja. Do kraja godine njena igra se malo popravila, ali nije imala značajnijih rezultata. Zato je sjajno otvorila 2007 godinu. Osvojila je turnir u Aucklandu, svoj drugi po redu. U finalu je bila bolja od Ruskinje Vjere Zvonarjeve s 2:1 u setovima. Već na sljedećem turniru izborila je finale. Redom su pobjeđivane Martina Hingis, Samantha Stosur, Amelie Mauresmo i Nicole Vaidišová da bi njen niz od 9 uzastopnih pobjeda tek u finalu zaustavila Belgijanka Kim Clijsters. Polufinale Dubaija koje je morala zbog ozljede predati Francuskinji Mauresmo dovelo ju je do 9. mjesta WTA liste. Odličnu igru nastavila i na turniru Charlestonu gdje je 15. travnja došla do trećeg naslova u karijeri, pobjedivši u finalu Ruskinju Dinaru Safinu. Nakon turnira u Berlinu, gdje je igrala četvrtfinale popela se na peto mjesto WTA ljestvice i to joj je dosad najbolji ranking u karijeri.

Osvojeni turniri

Pojedinačno (4)

Parovi (1)

Nastupi na Grand Slamovima

Vanjske veze 

 WTA profil 
 Srpski teniski portal 

Srpske teniserke
ATP brojevi 1