Staroslavenski jezik

Staroslavenski jezik  () prvi je književni slavenski jezik, kodifikovan na osnovi makedonskog govora iz okolice Soluna u 9. stoljeću. Staroslovenska pisma bila su glagoljica i ćirilica. Izvorno pismo sačinjeno za ovaj jezik je glagoljica, koju je sastavio Konstantin Filozof.

Staroslavenski jezik su kodifikovali hrišćanski misionari, braća Kiril i Metodij, radi prevođenja evanđelja s grčkog, opismenjavanje starih Slovena i uvođenje narodnog jezika u crkvu. Staroslovenski je tokom srednjeg veka bio književni jezik većine slovenskih naroda  i uticao na formiranje mlađih slovenskih jezika. Staroslavenska književnost uključuje mnoge religijske, pravne, istorijske i druge spise. Na primer, Žitije Konstantina Filozofa iz 9. veka opisuje širenje pismenosti među Slovenima, Beseda na jeres iz 10. veka opisuje pojavu bogumila na Balkanu, Povest vremenih let (11-12. vek) istoriju ruskih zemalja, a Zakonopravilo iz 13. veka je najstariji sačuvani srpski pravni akt. 

Geneološki, staroslovenski jezik pripada grupi južnoslovenskih jezika, i ne sme se mešati s praslovenskim jezikom, drevnom maticom iz koje vode poreklo svi slovenski jezici. Naslednik staroslovenskog je konzervativni crkvenoslovenski jezik, u liturgijskoj upotrebi u pravoslavnim i istočnim katoličkim crkvama slovenskih zemalja. Pozajmljenice iz ovog jezika nazivaju se arhaizmi ili crkvenoslavizmi.

Gramatika i rečnik staroslovenskog je temelj mnogih pokušaja stvaranja novog sve-slovenskog književnog jezika, među kojima je međuslovenski jedan od modernijih primera.

Naziv 

U starim se spisima taj jezik nazivao jednostavno slovenskim - slovnsk. U 5. glavi Žitja Metodova bizantski car Mihajlo III. govori Ćirilu i Metodu da su oni Solunjani, a da Solunjani vsi čisto slovnsky besdujt. U 15. glavi piše da je Metod preveo knjige ot grčska jzyka v slovnsk, a u 17. da Metodovi učenici poslije njegove smrti latinsky i grčsky i slovnsky strbiš, a isti naziv koristi i bizantski pisac Jovan Egzarh.

Staroslavenski se razvio na osnovi jednog makedonskog govora, stoga se često nazivao i staromakedonski te starobugarski. 

Osim dvaju spomenutih naziva zbog narodne osnove, koristila su se još dva zbog uporabe - starocrkvenoslavenski i crkvenoslavenski. Naime, staroslavenski jezik bio je književni jezik liturgijskih spisa, usko vezan uz sakralnu književnost, nastalu prevođenjem grčkih izvornika (što se očitovalo u brojnim leksičkim, morfološkim i sintaktičkim grecizmima). No, staroslavenski jezik koristio se i za profane svrhe (pravni spisi i književnost općenito).

Neki razlikuju navedena dva termina pa starocrkvenoslavenskim nazivaju prvi zabilježeni period staroslavenskog jezika, doba kanonskih spisa 10. i 11. stoljeća, a crkvenoslavenskim jezik od 12. stoljeća nadalje, kad se počinju javljati prve redakcije. 

Najčešći je naziv staroslavenski jezik. On ne ukazuje na narodnu osnovicu ni na uporabu te je neutralan i čest u uporabi. Staroslavenski jezik ne smije se miješati s praslavenskim jezikom, matice iz koje su se razvili svi slavenski jezici. Kronološki se staroslavenski poklapa s posljednjom fazom praslavenskog jezika.

 Stvaranje 

Još od traktata Crnorisca Hrabra (O pismenima) Slaveni nisu imali pisma te Hrabar govori o tri faze - nepoznavanju pisma, korištenju tuđeg pisma "bez ustrojenja" i korištenje svojeg pisma koje su stvorili Ćiril i Metod:

Pržde ubo slovne ne imh knig, n črtami i rzami čth i gataah, pogani se. Krstivše že s, rimskami i grčskymi pismeny nždaah s (pisati) slovnsku rč bez ustroenia. (...) Ae li vprosiši slovnsky bukar glagol kto vy pismena stvoril est ili knigy prložil, to vsi vdt. I otvavše rekt. Svtyi kostantin filosof, naricaemyi kirl. t nam pismena stvori i knigy prloži. i methodie brat ego.

Prije Slaveni ne imađahu knjiga, nego crtama i zarezima crtahu i gatahu bivajući pogani. Pokrstivši se nastojahu grčkim i latinskim pismenima kojekako pisati svoju riječ bez ustroja. (...) A ako zapitaš slavenske književnike govoreći tko vam je slova sastavio ili knjige preveo, to svi znaju i odgovorivši reći će: sveti Konstantin Filozof, zvani Ćiril, taj nam i slova sastavi i knjige prevede, i Metod, brat njegov.

Staroslavenska pisma bila su glagoljica i ćirilica. Prema mišljenju današnjih stručnjaka, glagoljica je starije pismo te ju je stvorio Konstantin Ćiril, a poslije je, prema Georgievu, nastala ćirilica zbog povijesnog procesa u kojem su sudjelovali mnogi, a sve je počelo od nesustavnog bilježenja slavenskih riječi grčkim i latinskim slovima (grčki alfabet i latinica).

Moravski knez Rastislav poslao je poruku caru Mihajlu da mu pošalje ljude koji bi naučavali njegov narod, širili pismo i pokrštavali na njihovu jeziku. Car je Konstantinu i Metodu rekao da su oni Solunjani, a da svi Solunjani dobro govore slavenskim jezikom. Naime, mnogo će im biti lakše naučavati jezikom poznatim narodu. Nakon brojnih prijašnjih misija, Konstantin pristaje, stvara pismo - glagoljicu - jer Slaveni ne imahu pisma i odlazi u Moravsku 863. godine s bratom Metodom.

Ondje ostaju tri godine, a potom odlaze i u Panoniju. Dok su ondje djelovali, preveli su s grčkoga jezika velik broj liturgijskih djela, a za Metoda se kaže da je nakon Konstantinove smrti preveo za osam mjeseci sve biblijske knjige, osim Knjige Makabejaca. Stvorili su također i prvi zakonski kodeks, Zakon sudnyj ljudem te prijevod Nomkanona.

Konstantin se bunio protiv tzv. trojezične hereze, da su jedina tri dostojna jezika za slavljenje liturgije latinski, grčki i hebrejski. U raspravi s akvilejskim svećicima rekao je poznate riječi:

Ne pada li kiša od Boga na sve jednako? Ili, ne sja li Sunce, također, na sve? Ne udišemo li svi isti zrak? A kako se vi ne stidite samo tri jezika priznavati, a hoćete da svi drugi narodi i plemena budu slijepi i gluhi

Vrijednost Ćirila i Metoda bila je neprocjenjiva - Slaveni su dobili tri stvari - pismo, jezik i Riječ (Bibliju).

 Teorije o porijeklu 

Staroslavenski jezik razvio se na osnovi makedonskog govora u okolici Soluna. No, bila je poznata i takozvana panonska teorija koju su posebno zastupali Franc Miklošič i Jernej Kopitar. Oni su tvrdili da se njemačka, latinska i mađarska obilježja staroslavenskog mogu objasniti samo činjenicom da je osnova staroslavenskome bio panonski govor. Ta je teorija nazvana panonskom. No, susreli su se i s problemima – kako objasniti tipične makedonske odraze št i žd (od praslavenskih *t’ i *d’). To su riješili tako da su pronašli mađarske posuđenice koje sadrže te glasove, a oni su ih mogli dobiti jedino posuđivanjem od panonskih Slavena.

Ali, to je opovrgnuo Vatroslav Jagić objasnivši da su Mađari primili te posuđenice u doba seobe, kad su se Bugari i Makedonci selili prema svojim današnjim domovinama. Tu je makedonsku teoriju učvrstio i njegov učenik Vatroslav Oblak organiziravši dijalektološku ekspediciju u okolici Soluna. 1896. svojim je Makedonskim studijama dokazao povezanost makedonskog govora sa staroslavenskim jezikom. Tako je nastala danas priznata makedonska teorija.

 Slovenska azbuka 

Praslovenski jezik nije imao glas f, a slova fert () i fita () korišćena su za prepisivanje reči grčkog porekla, kao i ižica () za grčko ipsilon.

 Rukopisi 

Tzv. "staroslavenski kanon" čini malen broj sačuvanih rukopisa iz 10. i 11. stoljeća, nastalih nakon smrti Kirila i Metoda. No, postoji obilje dela na staroslovenskom sačuvanih samo u novijim prepisima, koji čuvaju starije osobine jezika od najstarijih sačuvanih rukopisa "kanona".

Dosledno čuvanje i pravilna upotreba nosnih samoglasnika jedna je od karakterističnih crta po kojima se staroslovenski kanonski spomenici lako razlikuju od kasnijih redakcija.

 Najstariji rukopisi 

Spomenici pisani glagoljicom:
 Kijevski listići (10. vek)
 Assemanijevo evanđelje (10. vek)
 Zografsko evanđelje (10-11. vek)
 Marijinsko evanđelje (11. vek)
 Sinajski psaltir
 Sinajski molitvenik
 Kločev glagoljaš
 Bojanski palimpsest
 Makedonski listići

Spomenici pisani ćirilicom:
 Savina knjiga (11. vek)
 Suprasaljski zbornik (11. vek)
 Eninski apostol

Spomenici pisani latinicom:
 Brižinski spomenici

 Sačuvani prepisi 

Mnogi staroslovenski rukopisi nisu sačuvani u originalu, već u prepisima. Neki od njih su:
 Proglas Konstantina Filozofa (9. vek)
 Žitije Konstantina Filozofa (9. vek)
 Žitije Metodija (9. vek)
 O pismenima (9-10. vek)
 Beseda na jeres (10. vek)
 Žitije svetog Venceslava (10. vek)
 Druga staroslovenska legenda o svetom Vaclavu (10-11. vek)
 Novgorodski ljetopis (11. vek)
 Povest vremenih leta (11-12. vek)
 Povest o Akiru (10-12. vek)
 Istorija jevrejske vojne (10-12. vek)
 Fiziolog, rečnik zverinja (više prevoda 10-12. vek)
 Slovo o polku Igorevu (12. vek)
 Nomokanon (13. vek)
 Pčela, zbornik izreka
 Djela Tomina (pre 14. veka)

Napomena: datum predstavlja nastanak književnog dela, ne starost rukopisa.

 Rane redakcije 
Redakcija je spontatno i nehotično mijenjanje staroslavenskog jezika, zbog utjecaja piščeva jezika i njegova lokalnog idioma, a recenzija je namjerno mijenjanje zbog jezika nekog kraja te se staroslavenski prilagođava području. Razlika katkad i nije najjasnija, ali općenito govorimo o redakcijama staroslavenskog jezika koje su se razvile na većim područjima.

 Moravska redakcija 
 umjesto staroslavenskih št i žd nalazimo odraze palataliziranog t i d > c i z (pomošt > pomoc, vižd > viz)
 odrazi praslavenskih *stj i *skj, za razliku od stsl. št, daju šč u instrumentalu jednine o-deklinacije, glavne, srednjeg roda umjesto nastavka -om dolazi -m genitiv zamjenice az (ja) umjesto staroroslavenskog mene nalazimo mne (ispadanjem starog jora od mne)

Spomenici: Kijevski listići, Praški listići, Reimsko evanđelje.

 Preslavska redakcija 

 prednji nazal  iza č, ž i š te j prelazi u stražnji , a  iza palataliziranih r, l i n (r', lj, nj) prelazi u   katkad prelazi u , a  katkad u jaSpomenici: Traktat Crnorisca Hrabra, Trnovsko evanđelje, Bojansko evanđelje, Vračansko evanđelje, Jovanovo evanđelje.

 Ohridska redakcija 

  prelazi u  iza palataliziranih r, l i n (r, lj, nj) te iza kombinacije usnenog samoglasnika sa suglasnikom l (volj > volj)
 jerovi se katkad vokaliziraju,  > o,  > e
  i  te e i  miješaju se u korištenju
 katkad se  mijenja s e, a  s a,  i u
 št i žd se čuvaju

Spomenici: Ohridski apostol, Dobromirovo evanđelje, Asemanijevo jevanđelje

 Kasnije redakcije 

Staroslavenski je odigrao važnu ulogu u povijesti slavenskih jezika, razvijajući se prvo u zasebne redakcije, a potom i zasebne književne jezike. 

 Ruska redakcija 

 stražnji i prednji nazali -  i  - mijenjaju se u u i ja
 prema staroslavenskim r, l, r, l između suglasnika dolaze r, r, l, l
 ra- i la- izvedeni od praslavenskog or i ol zamjenjuju se s ro- i lo- (rabota, lokt)
 staroslavensko žd daje ž, a št daje č (viž, peč)
 skupine nastale metatezom likvida, ra, la, r, zamjenjuju se skupinama oro, olo, ere (grad > gorod, zlat > zolot, umrti > umereti)
 u genitivu jednine te nominativu i akuzativu množine ja-deklinacije te u akuzativu množine jo-deklinacije  prelazi u  (zeml)
 u dativu i lokativu ličnih zamjenica umjesto e nalazi se  (teb)

Spomenici: Ostromirovo evanđelje, Arhangelsko evanđelje, Čudovski psaltir, Svjatoslavov zbornik.

 Hrvatska redakcija 

U nekim hrvatskim katoličkim biskupijama na otocima i na obali razvio se u hrvatsku redakciju koja je korištena u glagoljaškoj liturgiji zapadnog, rimskog obreda, sve do Drugog vatikanskog sabora, a u nekim svojim oblicima i sve do danas. Hrvatski tip staroslavenskog jezika ima sljedeća obilježja:
 stražnji i prednji nazali -  i  - mijenjaju se u u i e (rka > ruka, pt > pet)
 jeri y mijenja se u i (byti > biti)
 grafem šta -  / mijenja se u ć, šć ili rjeđe u št
 odrazi praslavenskih *stj i *skj, za razliku od stsl. št, obično daju šć
 zbog depalatalizacije, poluglasi (jor i jer) se vokaliziraju, u jakom položaju daju a (u kajkavskim govorima zatvoreno e), ali se prije toga izjednačuju (to vidimo u primjeru da su i jer () i jor () dali isti odraz - sn > san, san`, dn > dan, dan`). Poslije su se jerovi označivali štapićima i apostrofima te postupno nestali.

Neki spomenici staroslavenskoga jezika dokazane hrvatske redakcije: Bašćanska ploča, Grškovićev odlomak apostola, Splitski misal, Divoševo evanđelje, Batalovo evanđelje, Hvalov zbornik, Mletački zbornik.

 Srpska redakcija 

 stražnji i prednji nazali -  i  - mijenjaju se u u i e
 jeri y daje i
 grafem šta -  / mijenja se u ć ili rjeđe u št
 različit razvoj poluglasa; jor nestaje, a jer prevladava ( > )
 odrazi praslavenskih *stj i *skj, kao i u stsl. daju št
 j daje ju, ali se  i j katkad mijenjaju s e
 palatalno r i meko s postaju tvrdima

Spomenici: Vukanovo evanđelje, Hilandarska povelja, Karejski tipik, Studenički tipik, Temnićki natpis, Matičin apostol, Miroslavljevo evanđelje.

Napomena: Neki naučnici pominju samo srpsko-hrvatsku redakciju, bez razlikovanja varijeteta unutar nje.

 Gramatika 

Staroslovenski je fleksijski jezik s prilično bogatom gramatikom.

 Imenice 

U staroslovenskom jeziku imenice mogu biti menjane u tri gramatička roda (muški, ženski i srednji), tri broja (jednina, dvojina i množina) i sedam padeža: 
 nominativ, 
 genitiv, 
 dativ, 
 akuzativ, 
 vokativ, 
 instrumental i 
 lokativ.

 Glagoli 

U staroslovenskom postoje sledeća vremena:
 prezent (sadašnje vreme)
 aorist (prošlo svršeno vreme)
 asigmatski aorist
 sigmatski aorist
 noviji sigmatski aorist
 stariji sigmatski aorist
 imperfekat (prošlo nesvršeno vreme)
 perfekat (prošlo vreme)
 pluskvamperfekat (davno prošlo vreme)
 futur (buduće vreme)
 futur egzaktni (buduće svršeno vreme)

 Brojevi 

U staroslovenskoj azbuci, nisu postojali posebi znaci za brojeve, već su brojevi obeležavani slovima sa posebnom oznakom (titlom) iznad. Brojevi od 1 do 10 su se obeležavali sledećim ćiriličnim slovima:
 А = 1 единъ
 В = 2 два
 Г = 3 три
 Д = 4 четыре
 Є = 5 пѧть
 Ѕ = 6 шесть
 З = 7 седьмь
 И = 8 осмь
 Ѳ = 9 девѧть
 Ї = 10 десѧть

Brojevi od 11 do 19 su bili sintagme. Dobijani su dodavanjem željenog broja na broj deset (npr. dva na desente - 12) i označavani su sledećim slovima, sa odgovarajućim titlom iznad:

 АЇ = 11 единонадесѧть(e)
 ВЇ = 12 дванадесѧть(e)
 ГЇ = 13 тринадесѧть(e)
 ДЇ = 14 четыренадесѧть(e)
 ЄЇ = 15 пѧтьнадесѧть(e)
 ЅЇ = 16 шестьнадесѧть(e)
 ЗЇ = 17 седьмьнадесѧть(e)
 ИЇ = 18 осмьнадесѧть(e)
 ѲЇ' = 19 девѧтьнадесѧть(e)

Od ovih brojeva su redukcijom vokala i vokalizacijom diftonga nastali savremeni srpskohrvatski oblici.

 Crkvenoslovenski jezik 

Staroslovenski jezik je kao živi književni jezik vremenom potisnut narodnim slovenskim jezicima, ali je konzerviran kao crkvenoslovenski, liturgijski jezik pravoslavnih i istočno katoličkih crkava slovenskih zemalja. Jezici slovenskih naroda čiji je bogoslužbeni jezik bio latinski razvijali su se uglavnom bez kontakta sa crkvenoslovenskim - taj je kontakt ili bio rano prekinut (kao kod Slovenaca, Čeha i Moravljana, a kod Hrvata nešto kasnije) ili nikada nije ni bio uspostavljen (na primer, kod Poljaka i Lužičkih Srba). Uporedo sa postojanjem crkvenoslovenskog, u kulturi nekih slovenskih naroda stvara se i književnost na osnovi narodnog jezika, što je imalo za posledicu dvojstvo unutar starosrpskog, staroruskog i starobugarskog, sa dosta jasno razgraničenim sferama upotrebe crkvenog i narodnog jezika. U XVI i XVII veku dolazi do istiskivanja crkvenoslovenskog jezika iz mnogih oblasti upotrebe.

 Literatura 
 Stjepan Damjanović: Staroslavenski jezik, Hrvatska sveučilišna naklada, Zagreb, 2005.
 Stjepan Damjanović: Slovo iskona, Matica hrvatska, Zagreb, 2005.
 Josip Bratulić: Žitja Konstantina Ćirila i Metodija, Kršćanska sadašnjost, 1998.
 Eduard Hercigonja: Tropismena i trojezična kultura hrvatskoga srednjovjekovlja, Matica hrvatska, Zagreb, 2006.
 Josip Hamm: Staroslavenska gramatika''

Izvori

Vidi još 
 Praslavenski jezik
 Ćiril i Metod
 Glagoljica
 Ćirilica
 Slovenski apokrifi

Vanjske veze 

 Old Church Slavonic Online , kurs staroslovenskog jezika, University of Texas at Austin
 Korpus staroslovenskih tekstova 
 Staroslovenski tekstovi online 
 Staroslovenski tekstovi online 
 Staroruski tekstovi online 
 The Slavic Physiologus (rečnik zverinja na staroslovenskom)
 Crkvenoslavenska (Jelisavetska) Biblija ruske redakcije (pdf)
 Staroslovensko-grčko / latinski rečnik (Fr. Miklosich)
 Englesko-staroslovenski rečnik
 Bugarsko-staroslovenski rečnik

 
Južnoslavenski jezici
Drevni jezici
Jezici po abecedi