alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Javor u Vdovského domu

Javor u Vdovského domu je památný strom v Horšovském Týně. Javor klen (Acer pseudoplatanus) roste před letohrádkem (tzv. Vdovský dům) postaveným okolo roku 1730 v čtyřiceti hektarovém přírodně krajinářském parku u zámku (celý areál má status národní kulturní památky). Obvod jeho kmene měří 505 cm a koruna stromu dosahuje do výšky 24 m (měření 2003). Javor je chráněn roku 2003 pro svůj vzrůst, věk a jako součást památky.

Stromy v okolí 
 Javor pod zámkem
 Alej ke sv. Anně

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Domažlice

Externí odkazy 
 
 Strom v evidenci památných stromů Agentury ochrany přírody a krajiny ČR

Památné javory v Plzeňském kraji
Památné javory kleny v Česku
Památné stromy v okrese Domažlice
Památné stromy v Podčeskoleské pahorkatině
Horšovský Týn
Alej ke sv. Anně

Alej ke sv. Anně je chráněné stromořadí u Horšovského Týnu. Alej tvořená 43 lípami malolistými (Tilia cordata) a 5 lípami velkolistými (Tilia platyphyllos) vede od silnice na Mašovice k pozdně gotickému poutnímu kostelu sv. Anny na Vršíčku. Z větší části je alej oboustranná, třetina před koncem má lípy jen z jedné strany. Obvody kmenů měří 48–548 cm (měření 2003). Stromy jsou chráněny od roku 2003 jako krajinná dominanta a součást památky.

Stromy v okolí 
 Javor pod zámkem
 Javor u Vdovského domu

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Domažlice

Externí odkazy 
 

Anna
Anna
Památné lípy malolisté v Česku
Památné lípy velkolisté v Česku
Památné lípy v okrese Domažlice
Památné stromy v Podčeskoleské pahorkatině
Svatá Anna (Horšovský Týn)
Aleje v okrese Domažlice
Ján Pisančin

Ján Pisančin, známý komickou postavou - Ander z Košíc (* 4. září 1941, Michalovce) je populární východoslovenský komik a vypravěč. V roce 1965 se oženil a od té doby žije a působí v Košicích.. Od roku 1992 je svobodným umělcem. Vystupuje na jevišti, v televizi, případně vydává své monology na kazetách, odříkané ve specifické podobě východoslovenského dialektu. Rád se přitom stylizuje do pozice venkovského burana, při vystoupení na jevišti používá šedý a notně sešlý oblek a nevzhledně pomačkaný klobouk. Vydal 8 kazet a 13 CD, které jsou oblíbené zejména na Slovensku a na Moravě.

Vydané kazety a CD 
 Ander 1 - To som Ja, Ander [1989]
 Ander 2 - Ta som tu zaš [1991]
 Ander 3 - Ja som kľuďas [1993]
 Ander 4 - Erža, Piťo a ja
 Ander 5 - Tu me mace
 Ander 6 - Civil a vojak
 Ander 7 - Sluchajce me!
 Ander 8 - To sce čuli?
 Ander 9 - Ľudze mojo, to je tak!
 Ander 10 - Podzme še šmiac!
 Ander - Uč še, dzivče mojo!
 Ander - Zlatý výber 1
 Ander - Zlatý výber 2
 Ander z Košíc v supershope 1
 Ander z Košíc v supershope 2
 Ander z Košíc v supershope 3

Externí odkazy 
 Oficiální stránky - https://web.archive.org/web/20100526104421/http://www.anderzkosic.sk/
  Článok: Ander napíše knihu pre dospelých

Narození v roce 1941
Narození 4. září
Žijící lidé
Slovenští humoristé
Muži
Narození v Michalovcích
Přírodní rezervace v Česku

Přírodní rezervace (zkratka PR) je menší přírodní chráněné území na území České republiky. V přírodní rezervaci jsou soustředěny přírodní hodnoty se zastoupením ekosystémů typických a významných pro danou geografickou oblast.
Obdobná území s národním či mezinárodním významem se vyhlašují za národní přírodní rezervace.

Přírodní rezervace by měly být vyhlašovány primárně pro ochranu menších území, v nichž jde o ochranu vzácného a regionálně významného biotopu (např. rašeliniště), případně o ochranu většího počtu vzácných druhů rostlin nebo živočichů. Některá území, která by logicky patřila do této kategorie, byla ovšem vyhlášena jako přírodní památka, proto se rozdíly mezi těmito dvěma kategoriemi často stírají.

Přírodní rezervaci vyhlašují vyhláškou krajské úřady, správa chráněné krajinné oblasti, správa národního parku nebo statutární město. Základní ochranné podmínky jsou definovány v paragrafech 33 a 34 zákona o ochraně přírody a krajiny (114/1992 Sb.) a mohou být dále upřesněny zřizovacím předpisem. Přírodní rezervace zavedl zákon z roku 1992 jako náhradu chráněných nalezišť a dalších typů chráněných území definovaných původním zákonem z roku 1956.

Status přírodní rezervace mělo na konci roku 2017 810 území o celkové rozloze 42 929 ha, což zabírá asi 0,54 % území republiky.
V roce 2004 to bylo 806 území.

Reference

Literatura 
 Ivan Balák a kolektiv: Přírodní památky, rezervace a parky, Olympia, Praha 2004, 

 
Chráněná území v Česku
Smyrna

Smyrna (, ) je město v západním Turecku, na pobřeží Egejského moře. Ve městě žije  obyvatel a je správním střediskem provincie İzmir.

Historie 
Smyrna je jedno z nejstarších středomořských měst. Bylo založeno ve třetím tisíciletí př. n. l. a už v té době bylo jedním z center kultury na anatolském poloostrově. V období okolo roku 1500 př. n. l. se dostalo pod vliv chetitské říše. V prvním tisíciletí př. n. l. se začali do Smyrny stěhovat Řekové, z této doby se dochovala keramická a hrnčířská díla. Řekové opředli město mnohými pověstmi. Za dob iónské kultury byla Smyrna velmi důležitým přístavem a získala si zpět svoji slávu. Ta ovšem trvala jen do doby, než město spadlo pod vliv Lýdie a perské říše, kdy se z něj stala časem zapomenutá malá vesnice. V časech Alexandra Velikého bylo vybudováno město znovu, na svazích hory Kadifekale (Pagos). Po ustanovení římské vlády, v prvních stoletích našeho letopočtu začala další éra Smyrny jako významného města, Smyrna se dokonce stala prvním křesťanským městem, kterým zůstala až do roku 1415, kdy byla dobyta osmanskou říší a křesťanství oficiálně vystřídáno islámem. V samotné Smyrně ale zůstalo početné řecké pravoslavné obyvatelstvo. Před první světovou válkou představovali Řekové polovinu z asi 300 000 obyvatel města. Roku 1919 město obsadila řecká armáda a mělo být na základě Sèvreské mírové smlouvy s velkou částí západní Anatolie přičleněno k Řecku. Řecké tažení však bylo v létě 1922 obráceno na ústup a v září téhož roku vstoupila do města turecká armáda. Město zčásti lehlo popelem a na 200 000 Řeků z obavy o svůj osud uprchlo do Řecka. Mnozí se usadili v Aténách, kde založili čtvrť nazvanou Nea Smyrni (Νέα Σμύρνη), tj. „Nová Smyrna“. Smyrna, od té doby zvaná İzmir, zůstala součástí Turecka.

Dnešní Smyrna 
Dnes je město vyhledávaným turistickým cílem s mnoha památkami (mešity ze 16. a 17. století). Centrum města žije západním způsobem života. Město má i svoje muzeum a univerzitu.

Osobnosti 
 Šabtaj Cvi
 Polykarp ze Smyrny
 Svatý Pionius
 Papias
 Aristoteles Onassis
 Fülane Hatun
 Konstantinos Despotopoulos
 Georgios Orphanidis

Partnerská města

Reference

Související články 
 Náměstí Konak
Velký požár Smyrny

Externí odkazy 
 

 
İzmir (provincie)
Přístavní města Egejského moře
Přístavní města v Turecku
Bělohradská bažantnice

Přírodní památka Bělohradská bažantnice zahrnuje louky pod parkem a park v obci Lázních Bělohradě v okrese Jičín. Správa AOPK Pardubice.

Důvod ochrany 
Kulturní a polokulturní slatinné louky a lázeňský park tvoří důležité biocentrum v zemědělské krajině. Zdejší biotopy vznikly uměle, přesto se během doby staly důležitým refugiem vzácných rostlin a drobných živočichů.

Využití 
Oblíbené lázeňské místo pro procházky. V centru parku je hudební pavilonek, kde se konají každou neděli promenádní koncerty. V roce 2002 je zde vybudovaný vrt s pítkem a příjemným posezením. Poblíž jsou umístěny tenisové kurty a fotbalové hřiště. Podél hlavní cesty jsou rozloženy malá jezírka a na konci parku je umístěn původní Annamarijánský pramen z roku 1901, kde léčivý pramen prýští z hlavy lva.

Geologie 
Mělký úval řeky Javorky v Bělohradské pahorkatině pokrývají holocenní fluviální a deluviální jílovitopísčité hlíny, v severní části též slatiny a v západní části sprašové hlíny. V podloží těchto kvartérních uloženin leží svrchnokřídové slínovce jizerského souvrství.

Flora 
Botanicky nejbohatší částí chráněného území jsou vlhké louky svazu Calthion se vzácnými druhy rostlin. Rostou zde např. upolín nejvyšší (Trollius altissimus), rozrazil štítkovitý (Veronica scutellata), prstnatec májový (Dactylorhiza majalis), kosatec žlutý (Iris pseudacorus), svízel severní (Galium boreale), ostřice oddálená (Carex distans) aj.

Stromy reprezentuje buk lesní (Fagus sylvatica) a smrky, které zde uměle vysadil člověk.

Fauna 
V parku jsou ideální podmínky pro ptáky, hnízdící v dutinách: žlunu zelenou (Picus viridis), strakapouda velkého (Dendrocopos major), krutihlava obecného (Jynx torquilla), brhlíka lesního (Sitta europaea), aj. Noční ptáky reprezentuje puštík obecný (Strix aluco), kalous ušatý (Asio otus), výr velký (Bubo bubo).

Skupinu savců reprezentuje rejsek obecný, ježek, krtek, myšice, norníci rudní. Spatřit lze i ondatru. Uměle vysazeni jsou zde virginští jelenci. Dále jsou zde divoká prasata, zajíci, lišky obecné, lasice kolčavy, hranostajové, kuny lesní.
Hojně se zde vyskytují netopýři vodní, netopýři velcí, netopýři ušatí.

Reference

Externí odkazy 
 
 Koncepce ochrany přírody a krajiny Královéhradeckého kraje (ve formátu .pdf)

Přírodní památky v okrese Jičín
Chráněná území v Jičínské pahorkatině
Chráněná území v Česku vyhlášená roku 1998
Bažantnice v Česku
Louky v Královéhradeckém kraji
Louky v Jičínské pahorkatině
Parky v Královéhradeckém kraji
Lázně Bělohrad
Sezemínská lípa

Sezemínská lípa je památný strom v osadě Sezemín u Mnichova jihozápadně od Poběžovic. Lípa velkolistá (Tilia platyphyllos) roste na bývalé návsi v nadmořské výšce 550 m. Obvod jejího kmene měří 540 cm a koruna stromu dosahuje do výšky 25 m (měření 2005). Chráněna je od roku 2005 pro svůj vzrůst a jako krajinná dominanta.

Stromy v okolí 
 Pivoňské lípy I.
 Pivoňské lípy II.
 Vranovské jasany

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Domažlice

Externí odkazy 
 
 Strom v evidenci památných stromů Agentury ochrany přírody a krajiny ČR

Památné lípy velkolisté v Česku
Památné lípy v okrese Domažlice
Památné stromy v Českém lese
Památné stromy v CHKO Český les
Poběžovice
Pivoňské lípy I.

Pivoňské lípy I. jsou památné stromy ve vesnici Pivoň, části obce u Mnichov jihozápadně od Poběžovic. Dvě přibližně třistaleté  lípy velkolisté (Tilia platyphyllos) rostou u vstupu do pivoňského kláštera v nadmořské výšce 600 m. Jejich kmeny měří 450 a 446 cm (měření 2003). Chráněny jsou od roku 1986 pro svůj vzrůst a věk. Opuštěný areál kláštera je v rekonstrukci. Pozemky areálu jsou oplocené a vstup je v současné době (2021) zakázán.

Stromy v okolí 
 Pivoňské lípy II.
 Sezemínská lípa
 Vranovské jilmy
 Vranovské jasany

Reference

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Domažlice

Externí odkazy 
 

Památné lípy velkolisté v Česku
Památné lípy v okrese Domažlice
Památné stromy v Českém lese
Památné stromy v CHKO Český les
Mnichov (okres Domažlice)
Pivoňské lípy II.

Pivoňské lípy II. jsou tři památné stromy ve vesnici Pivoň u Mnichova jihozápadně od Poběžovic. Jedna z lip velkolistých (Tilia platyphyllos) roste u vstupu na hřbitov poblíž kulturní památky, sochy svatého Cyriaka. Další dvě lípy rostou ve vzdálenosti asi 130 m od první lípy u polní cesty vedené pod hřbitovní zdí. Lípy se nacházejí v nadmořské výšce okolo 600 m. Jejich kmeny mají obvod 545, 570 a 440 cm (měření 2003), koruny dosahují do výšek 37, 37 a 42 m a odhadovaný věk je 350 let. Chráněny jsou od roku 1986 pro svůj vzrůst, významný krajinný prvek a jako krajinná dominanta.

Stromy v okolí 
 Pivoňské lípy I.
 Sezemínská lípa
 Vranovské jilmy
 Vranovské jasany

Reference

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Domažlice

Externí odkazy 
 

Památné lípy velkolisté v Česku
Památné lípy v okrese Domažlice
Památné stromy v Českém lese
Památné stromy v CHKO Český les
Mnichov (okres Domažlice)
Stromořadí na Šibenici

Stromořadí na Šibenici  je chráněná alej u města Kdyně v okrese Domažlice. Jednostranná alej, která možná kdysi vedla k šibenici, roste okolo cesty mezi poli na kopec jižně od města v nadmořské výšce 517 m. Je tvořena 11 lípami velkolistými (Tilia platyphyllos) a jedním jasanem ztepilým (Fraxinus excelsior) starých přibližně 150 let. Jedna z lip se v roce 2000 zlomila a je dnes zachována jako torzo. Obvody kmenů měří od 210 do 340 cm a koruny dosahují do výšky 17–22 m (měření 1994). Alej je chráněna od roku 1986 jako krajinná dominanta a součást památky.

Stromy v okolí 
 Dub v třešnové rovci
 U Čtyřech lip

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Domažlice

Externí odkazy 
 
 Stromy v evidenci památných stromů Agentury ochrany přírody a krajiny ČR

Chráněné aleje v Plzeňském kraji
Památné lípy v okrese Domažlice
Památné lípy velkolisté v Česku
Památné jasany ztepilé
Památné jasany v Plzeňském kraji
Památné stromy v okrese Domažlice
Památné stromy ve Švihovské vrchovině
Kdyně
Aleje v okrese Domažlice
Lípa ve Staré Pasečnici

Lípa ve Staré Pasečnici je památný strom v osadě Stará Pasečnice v obci Pasečnice, jižně od Domažlic. Čtyřistaletá  lípa velkolistá (Tilia platyphyllos) roste před domem čp. 30 (u Maksů) u silnice v nadmořské výšce 500 m. Obvod jejího kmene měří 465 cm a koruna stromu dosahuje do výšky 29 m (měření 1994). Lípa je chráněna od roku 1980 pro svůj věk, vzrůst a estetickou hodnotu.

Mohutné kořeny lípy svým růstem začaly narušovat opěrnou zeď nad silnicí a tak obecní úřad nechal vybudovat v roce 1992 novou opěrnou zeď – z 36 tun kamene vzniklo 41 m zdi za 105 tisíc korun.

Další mohutné lípy obce rostou u Vodkřížů a u Škarvanů.

Stromy v okolí 
 Modřín v Jubilejním hájku

Odkazy

Externí odkazy

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Domažlice

Památné lípy velkolisté v Česku
Památné lípy v okrese Domažlice
Památné stromy ve Všerubské vrchovině
Přírodní park Český les
Pasečnice
Triviální název

Triviální název je název užívaný v běžném životě, v obchodě (jako obchodní název) a v literatuře mimo odborné publikace. Protikladem je systematický název, který svůj objekt systematicky popisuje nebo zařazuje.

Triviální názvy v chemii 

Triviální název chemické látky (sloučeniny) nemá vztah ke struktuře či složení sloučeniny, kterou popisuje, ale zpravidla vychází z jejího vzhledu, použití nebo vlastností a vznikl historicky.

Příkladem triviálních názvů jsou kuchyňská sůl, kyselina solná, salmiak, ocet, dřevný líh apod.

Triviální názvy jsou většinou velmi staré. Jejich stáří souvisí s délkou používání dané sloučeniny lidstvem. U mnohých jejich původ nejsme schopni zjistit, řada z nich pochází od alchymistů.

Systematický název na rozdíl od triviálního kombinací jazykových a grafických prostředků strukturu látky v maximální míře odráží.

Triviální názvy chemických prvků a z nich vytvořené značky byly přijaty jako základ chemického názvosloví a systematiky. Do systému jsou zařazeny pomocí protonového čísla. Čistě systematické názvy byly přiděleny jen několika posledním prvkům periodické tabulky (od protonového čísla 112 výše; od listopadu 2016 jsou již všem 118 známým prvkům přiděleny konečné, triviální názvy).

Některé původně triviální názvy se staly součástí chemické nomenklatury. Typickým příkladem jsou názvy nižších alifatických uhlovodíků (methan, ethan, propan a butan) nebo jednoduchých aromatických uhlovodíků (benzen, naftalen). U řady obecně známých sloučenin, zejména v případech, kdy systematický název je příliš složitý, se i v odborné literatuře používá triviálních názvů (např. alifatické kyseliny, aromatické uhlovodíky, vícesytné alkoholy apod.). Použití triviálních názvů je také velmi rozšířené u látek přírodního původu, izolovaných z rostlin a živočichů (např. aminokyseliny, steroidy, terpeny, sacharidy aj.).

Triviální názvy v biologii 
Triviální názvy živočichů, hub a rostlin jsou základem biologického systematického názvosloví. V maximální míře z nich vytvořil Carl Linné dvojslovné názvy druhů a soustavu taxonomických kategorií. Podobným způsobem byly odvozovány i národní nomenklatury. Zejména rodové názvy, ale i některé názvy druhů nebo vyšších kategorií vycházejí z triviálních názvů živočichů, rostlin nebo hub. Množství synonymních názvů se však v systematické nomenklatuře uplatnit nemohlo. V některých případech si biologická systematika vynucuje posunout nebo jinak změnit význam původních triviálních názvů. Například triviální název „houba“ sice vychází z podobné struktury a konzistenci mořských hub a plodnic „mykologických“ hub, ale systematické názvosloví pro ně musí použít různé názvy.

Chemické názvy a kódy
Biologická systematika
Etymologie
Užívání jazyka
Rainbow Warrior

Rainbow Warrior (Duhový válečník, původním jménem Sir William Hardy) byla loď, kterou roku 1978 zakoupila organizace Greenpeace. Jejím úkolem byly akce na kampani proti vybíjení velryb, pokusným atomovým výbuchům, zakládání skládek nebezpečných odpadů na dně moře či oceánu a na dalších podobných akcích.

Bombový útok 
Dne 10. července 1985 ji v přístavu Auckland za pomoci výbušniny potopili agenti francouzské tajné služby, aby znemožnili organizaci připravované akce proti francouzským zkouškám jaderných zbraní na atolu Mururoa.  Na potopené lodi zahynul člen posádky, fotograf Fernando Pereira.

Rainbow Warrior byl vyzdvižen, ale jeho oprava se ukázala jako nerentabilní - proto byl znovu potopen 2. prosince 1987 v zátoce Matauri, kde se stal umělým základem pro útes a „rybí svatostánek“.

Vyšetřování 
Novozélandské úřady při následném vyšetřování prokázaly potopení lodi dvojici, která se nejprve vydávala za manžele Turengesovy ze Švýcarska a jakýkoliv podíl na zničení lodi odmítala. Po dlouhém vyšetřování se však ukázalo, že se jedná o agenty francouzské tajné služby (DGSE) - majora Alaina Mafarta a kapitánku Dominique Prieur. Teprve 11. září 1985 připustil francouzský premiér Laurent Fabius, že loď skutečně potopili agenti francouzské tajné služby, kteří plnili rozkazy.[Evening Mail - Monday 23 September 1985] Řádně vyšetřit celou záležitost ale nebylo možné, protože se materiály o této akci z archívů DGSE „ztratily“.

Oba agenti byli na Novém Zélandu odsouzeni za neúmyslné zabití a poškození cizího majetku na 10 let vězení. Po hrubém nátlaku Francie je Nový Zéland vydal k převezení obou atentátníků na francouzskou vojenskou základnu na ostrově Hao pod podmínkou, že jejich předčasné propuštění bude vyžadovat souhlas Nového Zélandu. Francie je však propustila již po dvou letech, aniž by vůbec novozélandskou vládu oficiálně informovala.

Rainbow Warrior II 
Organizace Greenpeace 2. září 1987 uspěla v mezinárodní arbitráži proti Francii a obdržela od ní 8,16 miliónů dolarů, za které nakoupila loď Grampian Fame, kterou pojmenovala Rainbow Warrior II (poprvé pod tímto jménem vyplula 10. července 1989). V roce 2011 byl vyřazen z flotily Greenpeace a slouží organizaci Friendship jako nemocniční loď, která zajišťuje zdravotní péči v Bengálském zálivu při pobřeží Bangladéše.

Rainbow Warrior III 
14. října 2011 byl v Německu spuštěn na vodu Rainbow Warrior III.

Film 
V roce 1992 natočil režisér Michael Tuchner celovečerní film Potopení lodě Rainbow Warrior s Jonem Voightem v hlavní roli.

Reference

Externí odkazy 
 
  Miroslav Šuta: 20 let od útoku na Rainbow Warrior - Francouzští atentátníci zůstali ve vězení jen 2 roky, Britské listy, 11. července 2005
  The Rainbow Warrior stránka Greenpeace International
  Death of a Rainbow Warrior - článek připomínají smrt Fernanda Pereiry

Lodě Greenpeace
Teroristické útoky na Novém Zélandu
Státní terorismus
Lodě potopené 1985
Lodě potopené 1987
Zahraniční vztahy Nového Zélandu
Bilaterální vztahy Francie
Auckland
Nový Zéland v roce 1985
Nový Zéland v roce 1987
Grand Prix Španělska 1951

Velká cena Španělska (XI Gran Premio de España) vozů Formule 1 se v roce 1951 jako 15. Grand Prix konala 28. října na okruhu Pedralbes. Závod se jel na 70 kol po 6,316 km, celkem na 442,12 kilometrů. Skončil 6. vítězstvím Juana Manuela Fangia a 10. vítězstvím pro Alfa Romeo.
Juan Manuel Fangio se stal mistrem světa.

Kvalifikace

Závod

Poznámky 

  – Včetně bodu navíc za nejrychlejší kolo.

Nejrychlejší kolo 

 Juan Manuel Fangio Alfa Romeo 	2'16.93 - 167.074 km/h

Vedení v závodě 

 1-3 kolo Alberto Ascari 
 4-70 kolo Juan Manuel Fangio

Zajímavosti 

 V závodě debutoval Chico Godia, Georges Grignard a Juan Jover.
 První vítězství pro startovní číslo 22.
 První nejrychlejší kolo pro startovní číslo 22

Průběžné pořadí po závodě

Pohár jezdců

Odkazy

Reference 

Grand Prix Španělska
Formule 1 v roce 1951
Symbol prvku

Symbol prvku, též značka prvku je grafické znázornění prvku nebo atomu tohoto prvku v textu a ve vzorcích chemických sloučenin. Je tvořen jedním až třemi znaky latinky bez diakritiky, z nichž první (nebo jediný) znak je psán velkým písmenem, druhý a případně třetí jsou psány vždy malými písmeny.

Symboly jsou odvozeny od latinských názvů prvků a kodifikuje je organizace IUPAC (International Union for Pure and Applied Chemistry). U transuranů, které dosud nebyly pojmenovány, je přidělováno systematické provizorní jméno odvozené od latinských číslovek a odpovídající protonovému číslu příslušného prvku. Symbol tohoto prvku je pak odvozen od prvních písmen jednotlivých číslic. Např. prvek s protonovým číslem 119 má provizorní název Ununennium a jeho symbol je tedy Uue (viz tabulka vpravo).

Symbol prvku může být doplněn horními a dolními číselnými indexy, udávajícími dodatečné informace o vlastnostech a stavu určitého atomu (nebo skupiny atomů) prvku podle následujícího schématu:

,

kde Xx je vlastní symbol prvku. Význam jednotlivých indexů je následující:
 h – hmotové číslo (též nukleonové číslo) udává počet nukleonů v jádře tohoto atomu, odlišuje tedy jednotlivé izotopy daného prvku;
 a – atomové číslo (též protonové číslo) udává počet protonů v jádře tohoto atomu;
 n – náboj iontu udává výsledný náboj iontu vzniklého z atomu nebo skupiny atomů odevzdáním nebo přijetím elektronů, a to v násobcích elementárního náboje elektronu; je-li počet atomů různý od 1, pak se tento náboj vztahuje souhrnně k této množině atomů; znaménko plus nebo minus se píše až za číselný údaj;
 p – počet atomů v molekule nebo radikálu nebo víceatomovém iontu resp. obecně ve skupině atomů.

Např. disulfidový anion se dvěma zápornými náboji, tvořený dvěma atomy síry s atomovým číslem 16 a hmotovým číslem 32 se zapíše následujícím způsobem:

.

Indexy umístěné vlevo od symbolu prvku se píší pouze tehdy, chceme-li zdůraznit strukturu jádra prvku. Jedná se především o zápis jaderných reakcí, nebo při identifikaci jednotlivých izotopů daného prvku.

Pro různé izotopy jednoho prvku se používá stejný symbol, liší se jen levý horní index. Výjimku tvoří pouze vodík, jehož tři různé izotopy mají samostatné názvy a mohou být označovány zvláštními symboly, a to:
 protium, symbol ¹H;
 deuterium, symbol ²H nebo D;
 tritium, symbol ³H nebo T.

Související články 
 Přehled symbolů všech prvků

Externí odkazy 
 
 

Chemické názvy a kódy
Symboly
BT-2

BT-2 je zkratka označující druhou (respektive první) sériově vyráběnou řadu sovětských lehkých tanků BT. Tank vycházel z typu M1930 amerického konstruktéra Johna Waltera Christieho. Zajímavostí u tohoto tanku je, že mohl jezdit i bez pásů. Verze, v níž byl kanón nahrazen dvojkulometem, je označována BT-1, nebo je považována za podvariantu BT-2. 

Trup tanku BT-2 byl snýtován z rovných ocelových plechů. Provedení přední části korby mělo řidiči usnadnit výhled do terénu. Bočnice vany byly dvoustěnné, vnější stěna byla tvořena pancířem, vnitřní byla tvořena pouze měkkou netvrzenou ocelí.

Na korbě byla umístěna věž, jejíž stěny měly tloušťku 13 mm, stejně tlusté plechy byly použity k výrobě přední i zadní části trupu, boky byly silné 10 mm, tloušťka dna byla jen 6 mm.

Za věží byl motorový prostor, kde se nacházela pohonná jednotka, startér, rychlostní skříň a další části pohonného systému. Motor byl benzínový, typu Mikulin M-5, jenž byl částečnou kopií leteckého motoru Liberty 12 s prvky motorů americké firmy Packard. Jednalo se o čtyřtaktní dvanáctiválec. Při 1650 otáčkách za minutu dával motor výkon 400 koňských sil. Zásoba paliva pro motor činila 350 l benzínu v bočních nádržích.

Konstrukce podvozku byla kolopásová, na každém boku vozidla se nacházela čtyři mohutná dvojitá pojezdová kola, hnací a napínací kolo. Pás byl široký 26 cm.

Dvoučlennou posádku tvořili řidič a velitel, nabíječ a střelec v jedné osobě. Velitel měl k dispozici veškerou organickou výzbroj tanku. Bojové stanoviště měl ve věži.

Prvních šedesát vozidel neslo pouze kanon typu B-3 (5K) ráže 37 mm, který byl umístěn v čelní stěně věže.

Reference

Externí odkazy 

Sovětské tanky
Jezdecké tanky
Lehké tanky
Bursa

Bursa je čtvrté nejlidnatější město v Turecku, s 1 431 172 obyvateli (podle sčítání v roce 2007) je hlavním městem stejnojmenné provincie. Ve městě žije velký počet imigrantů z Bulharska a přistěhovalců z jiných částí země.

Historie 
První zmínka o městě, tehdy ještě s názvem Cius je z doby vlády krále Filipa V. Makedonského, z roku 202 př. n. l. ; kdy král daroval město králi tehdejší Bithýnie, Prusiovi I. Město bylo pojmenováno po něm, a název se zkomolil časem na Bursa.

V době Osmanské říše se stalo město na čas i jejím sídlem, do doby než dobyla Konstantinopol. Přestože po dobytí Edirne (Hadrianopolis) ztratilo postavení hlavního města, pořád bylo kulturně významným městem. Také bylo centrem Súfijců.

Průmysl 
Bursa je to centrum tureckého automobilového průmyslu, své továrny tady mají automobilky Renault a FIAT. Dále zde je velká továrna značky BOSCH.

Turistika a kulturní památky 

Město není turisty příliš vyhledávané. Oblíbená jsou především lyžařská letoviska v okolních horách (Uludağ) a mauzoleum tureckých sultánů, muzeum města. Přímo ve středu města na kopci je rozhledna. Historické centrum je velmi malé, zahrnuje velký orientální bazar a dvě velké historické mešity (Velká mešita – ) a řada menších novějších. památkově chráněný je např. Rýžový han ( a několik dalších hanů v jeho blízkosti.

Ve městě se nachází také zoologická zahrada (Soğanlı Zoo)

Vysoká škola 
Univerzita Uludag je jedním z největších vysokoškolských kampusů. Kampus je od středu, města vzdálen asi hodinu cesty místní autobusovou linkou a má dokonce i svoji ochranku a nemocnici. V kampusu je kolem 40 000 studentů na přísně střežených oddělených (muži/ženy) kolejích. Fakult je velmi mnoho. Stránka Uludag University

Zajímavosti 
Z Bursy pochází tanec shadow dance.

Bursa je také známá svými originálními pochoutkami. Jídlo zvané Iskender pochází právě odsud. Jde o kebab se smaženým chlebem a jogurtem. Na každém rohu jsou k sehnání chutné grilované kaštany.

Doprava 

Bursa je napojena na tureckou dálniční síť (O 5 a O 22). Některé dálnice v podobě silničních průtahů zasahují i do samotné Bursy. Výhledově sem má vést i vysokorychlostní železnice.

Ve městě samotném je v provozu tramvajová doprava a také metro. Na jihovýchodním okraji města se nachází lanové dráhy do místních hor.

Partnerská města

Reference

Externí odkazy 
 

 
Města v Turecku
Bursa (provincie)
Bývalá hlavní města
Města na hedvábné stezce
BT-42

BT-42 bylo finské samohybné dělo používané za Pokračovací války. Bylo vyrobeno přestavěním z tanků typu BT-7 ukořistěných na Rudé armádě během Zimní a Pokračovací války. Původní otočná věž byla nahrazena novou, mnohem mohutnější, do níž byla zabudována 114mm houfnice britské výroby z roku 1918 (model 1908), která byla součástí zahraniční pomoci Finsku během Zimní války. Do věže se vstupovalo oválným poklopem v horní části, nebo dvojdílnými dveřmi umístěnými vzadu.

Bojové nasazení 
Přestavba proběhla v roce 1942 u celkem 18 strojů, z nichž byl postaven prapor útočných děl. Ten tvořil součást obrněné divize. Poprvé byl použit během bojů na řece Svir v roce 1943, kdy provedl nečekaný přepad a zničil některé cíle na ruské straně řeky. Při akci se potvrdilo, že jeho výzbroj není vhodná pro boj proti obrněncům (ruský těžký tank KV-1 údajně v této akci přežil 18 přímých zásahů na „nevelkou vzdálenost“ bez viditelného poškození), potvrdila se ale vysoká účinnost této zbraně v boji s živou silou protivníka.

V roce 1944 se prapor zúčastnil zoufalých obranných bojů obrněné divize proti přesile ruských tanků na Karelské šíji. Konce války se dožilo pouze 10 strojů (na finské straně, minimálně jeden ukořistila v relativně dobrém stavu Rudá armáda). Finové ze svých 10 zbylých strojů 9 sešrotovali a jeden umístil v Muzeu finských obrněných sil v Parole.

Fotogalerie

Literatura 
 Ivo Pejčoch, Svatopluk Spurný: Obrněná technika 3 - SSSR 1919-1945 (I. část), 2002 (, )

Externí odkazy 
 
 Stručný text s fotografiemi

Samohybná děla
Finská bojová vozidla
Okres Karviná

Okres Karviná je okres v těšínské části Slezska a administrativně tvoří součást Moravskoslezského kraje. Jeho dřívějším sídlem bylo město Karviná.

Na severozápadě sousedí s okresem Opava, na západě s okresem Ostrava-město a na jihu s okresem Frýdek-Místek, všechny v Moravskoslezském kraji. Z východu a ze severu je okres vymezen státní hranicí s Polskem.

Okres se skládá z pěti správních obvodů obcí s rozšířenou působností, které jsou shodné se správními obvody obcí s pověřeným úřadem:

 Bohumín
 Český Těšín
 Havířov
 Karviná
 Orlová

Struktura povrchu 
K 31. prosinci 2003 měl okres celkovou plochu 347,27 km², z toho:
 50,77 % zemědělských pozemků, které z 68,82 % tvoří orná půda (34,94 % rozlohy okresu)
 49,23 % ostatní pozemky, z toho 28,56 % lesy (14,06 % rozlohy okresu)

Demografické údaje 
Data k 30. červnu 2009:

 hustota zalidnění: 770 ob./km²
 88,93 % obyvatel žije ve městech

Zaměstnanost 
(2003)

Školství 
(2003)

Zdravotnictví 
(2003)

Zdroj 
 Český statistický úřad

Doprava

Silniční 
Okresem prochází dálnice D1 a D48. SIlnice I. třídy jsou I/11, I/48, I/59 a I/67.
Silnice II. třídy jsou II/468, II/470, II/471, II/472, II/473, II/474, II/475, II/479, II/647 a II/648

Železniční 
Okresem prochází hlavní tratě Bohumín–Čadca a Dětmarovice – Petrovice u Karviné, Kędzierzyn Koźle – Bohumín a Přerov–Bohumín, dále vedlejší Cieszyn – Frýdek-Místek a dále tratě využívané běžně jen pro nákladní dopravu, např. Louky nad Olší – Doubrava – Bohumín a Ostrava–Rychvald.

Seznam obcí a jejich částí 

Města jsou uvedena tučně, městyse kurzívou, části obcí .

Albrechtice • Bohumín  • Český Těšín  • Dětmarovice  • Dolní Lutyně  • Doubrava • Havířov  • Horní Bludovice  • Horní Suchá • Chotěbuz • Karviná  • Orlová  • Petrovice u Karviné  • Petřvald • Rychvald • Stonava • Těrlicko

Reference

Související články 
 Seznam katastrálních území v okrese Karviná
 Seznam chráněných území v okrese Karviná
 Seznam památných stromů v okrese Karviná
 Seznam kulturních památek v okrese Karviná
 Senátní obvod č. 73 - Frýdek-Místek
 Senátní obvod č. 74 - Karviná
 Senátní obvod č. 75 - Karviná

Externí odkazy 
 

 
Karviná
Okresy v Česku
Okres Frýdek-Místek

Okres Frýdek-Místek je okres na rozhraní Moravy a Slezska v jihovýchodní části Moravskoslezského kraje. Slezsko v okrese velkou měrou převažuje. Jeho dřívějším sídlem bylo město Frýdek-Místek.

V rámci kraje sousedí na severu s okresem Karviná, na severozápadě s okresem Ostrava-město a na západě s okresem Nový Jičín, na jihozápadě pak hraničí s okresem Vsetín Zlínského kraje. Z jihovýchodní strany je okres vymezen státní hranicí se Slovenskem a ze severovýchodu státní hranicí s Polskem.

Struktura povrchu 
K 31. prosinci 2003 měl okres celkovou plochu 1 272,75 km², z toho:
 39,38 % zemědělských pozemků, které z 48,95 % tvoří orná půda (19,28 % rozlohy okresu)
 60,62 % ostatní pozemky, z toho 81,43 % lesy (49,36 % rozlohy okresu)

Demografické údaje 
Data k 30. červnu 2005:

 hustota zalidnění: 178 ob./km²
 57,2 % obyvatel žije ve městech

Zaměstnanost 
(2003)

Školství 
(2003)

Zdravotnictví 
(2003)

Zdroj 
 Český statistický úřad

Doprava

Silniční 
Okresem prochází dálnice D48 a D56. Silnice I. třídy jsou I/11, I/35, I/48, I/56, I/58 a I/68.
Silnice II. třídy jsou II/468, II/473, II/474, II/476, II/477, II/483, II/484, II/486 a II/648.

Železniční 
Okresem prochází koridor Bohumín – Čadca, dále trať Ostrava – Valašské Meziříčí a vedlejší tratě Český Těšín – Frýdek-Místek a Frýdlant nad Ostravicí – Ostravice.

Seznam obcí a jejich částí 

Města jsou uvedena tučně, městyse kurzívou, části obcí .

Baška  •
Bílá •
Bocanovice •
Brušperk •
Bruzovice •
Bukovec •
Bystřice •
Čeladná •
Dobrá •
Dobratice •
Dolní Domaslavice •
Dolní Lomná •
Dolní Tošanovice •
Fryčovice  •
Frýdek-Místek  •
Frýdlant nad Ostravicí  •
Hnojník •
Horní Domaslavice •
Horní Lomná •
Horní Tošanovice •
Hrádek •
Hrčava •
Hukvaldy  •
Jablunkov •
Janovice •
Kaňovice •
Komorní Lhotka •
Košařiska •
Kozlovice  •
Krásná •
Krmelín •
Kunčice pod Ondřejníkem •
Lhotka •
Lučina •
Malenovice •
Metylovice •
Milíkov •
Morávka •
Mosty u Jablunkova •
Návsí •
Nižní Lhoty •
Nošovice •
Nýdek •
Ostravice •
Palkovice  •
Paskov  •
Pazderna •
Písečná •
Písek •
Pražmo •
Pržno •
Pstruží •
Raškovice •
Ropice •
Řeka •
Řepiště •
Sedliště •
Smilovice •
Soběšovice •
Staré Hamry •
Staré Město •
Staříč •
Střítež •
Sviadnov •
Třanovice •
Třinec  •
Vělopolí •
Vendryně •
Vojkovice •
Vyšní Lhoty •
Žabeň •
Žermanice

Změna hranice okresu 
Do 1. ledna 2007 byly v okrese Frýdek-Místek také obce:
 Horní Bludovice – poté okres Karviná
 Stará Ves nad Ondřejnicí – poté okres Ostrava-město
 Šenov – poté okres Ostrava-město
 Václavovice  – poté okres Ostrava-město
 Vratimov – poté okres Ostrava-město

Reference

Související články 
 Seznam katastrálních území v okrese Frýdek-Místek
 Seznam chráněných území v okrese Frýdek-Místek
 Seznam památných stromů v okrese Frýdek-Místek
 Seznam kulturních památek v okrese Frýdek-Místek
 Senátní obvod č. 69 - Frýdek-Místek
 Senátní obvod č. 73 - Frýdek-Místek

Externí odkazy 
 

 
Frýdek-Místek
Okresy v Česku
Okres Nový Jičín

Okres Nový Jičín je okres v Moravskoslezském kraji. Jeho dřívějším sídlem bylo město Nový Jičín.

V rámci kraje sousedí na severozápadě s okresem Opava, na severu s okresem Ostrava-město a na severovýchodě s okresem Frýdek-Místek. Dále pak na jihu sousedí s okresem Vsetín Zlínského kraje a na jihozápadě a západě pak s okresy Přerov a Olomouc Olomouckého kraje.

Struktura povrchu 
K 31. prosinci 2003 měl okres celkovou plochu 917,76 km², z toho:
 65,46 % zemědělských pozemků, které ze 74,59 % tvoří orná půda (48,83 % rozlohy okresu)
 34,54 % ostatní pozemky, z toho 65,5 % lesy (22,62 % rozlohy okresu)

Demografické údaje 
Data k 30. červnu 2005:

 hustota zalidnění: 173 ob./km²
 68,15 % obyvatel žije ve městech

Doprava

Silniční 
Okresem prochází dálnice D1 a krátký úsek dálnice D48. Ze silnic I. třídy tudy vedou I/47, I/48, I/57 a I/58.
Silnice II. třídy jsou: II/441, II/442, II/463, II/464, II/465, II/480, II/482, II/483, II/486, II/647 a II/648.

Železniční 
Okresem prochází II. a III. železniční koridor (tj. trať Přerov–Bohumín), dále trať Ostrava – Valašské Meziříčí a vedlejší tratě Suchdol nad Odrou – Budišov nad Budišovkou, Suchdol nad Odrou – Fulnek, Suchdol nad Odrou – Nový Jičín, Studénka–Bílovec a Studénka–Veřovice. Do svého zrušení v roce 2010 se v okrese nacházela ještě železniční trať Hostašovice – Nový Jičín horní nádraží.

Letecká 
V okrese se nachází Letiště Leoše Janáčka Ostrava.

MHD 
Městská hromadná doprava se nachází ve městech Nový Jičín a Studénka, uvažuje se o Kopřivnici a Frenštátě pod Radhoštěm.

Seznam obcí a jejich částí 

Města jsou uvedena tučně, městyse kurzívou, části obcí .

Albrechtičky •
Bartošovice  •
Bernartice nad Odrou •
Bílov •
Bílovec  •
Bítov •
Bordovice •
Bravantice •
Frenštát pod Radhoštěm •
Fulnek  •
Heřmanice u Oder  •
Heřmánky •
Hladké Životice •
Hodslavice •
Hostašovice •
Jakubčovice nad Odrou •
Jeseník nad Odrou  •
Jistebník •
Kateřinice •
Kopřivnice  •
Kujavy •
Kunín •
Libhošť •
Lichnov •
Luboměř  •
Mankovice •
Mořkov •
Mošnov •
Nový Jičín  •
Odry  •
Petřvald  •
Příbor  •
Pustějov •
Rybí •
Sedlnice •
Skotnice •
Slatina  •
Spálov •
Starý Jičín  •
Studénka  •
Suchdol nad Odrou  •
Šenov u Nového Jičína •
Štramberk •
Tichá •
Tísek •
Trnávka •
Trojanovice •
Velké Albrechtice •
Veřovice •
Vražné  •
Vrchy •
Závišice •
Ženklava •
Životice u Nového Jičína

Změna hranice okresu 
Do 1. ledna 2007 byly v okrese Nový Jičín také obce:
 Klimkovice – poté okres Ostrava-město
 Olbramice – poté okres Ostrava-město
 Vřesina – poté okres Ostrava-město
 Zbyslavice – poté okres Ostrava-město

Reference

Související články 
 Seznam katastrálních území v okrese Nový Jičín
 Seznam chráněných území v okrese Nový Jičín
 Seznam památných stromů v okrese Nový Jičín
 Seznam kulturních památek v okrese Nový Jičín
 Senátní obvod č. 63 - Přerov
 Senátní obvod č. 67 - Nový Jičín

Externí odkazy 
 

 
Nový Jičín
Okresy v Česku
Tyristorová regulace výkonu

Tyristorová (pulzní) regulace výkonu je ovládání elektrického výkonu ve stejnosměrném obvodu měničem s tyristory. V Československu začala být používána od 70. let a používá se prakticky dodnes (i když je v poslední době nahrazována zejména regulací tranzistory IGBT). Jsou jí vybaveny např. lokomotivy řad 111, 163/162, 210, 263, 363/362 nebo elektrická jednotka řady 680 (Pendolino). Dále ji používají tramvaje T6A5, KT8D5 a některé tramvaje T3 (s brzdovými rezistory na zadní části střechy vozu, až na pár výjimek, např. Ostravské vozy T3G). Je také užívána u některých typů trolejbusů značky Škoda a lze ji použít i pro vozy metra.

Výhody 
Oproti dříve používané odporové regulaci má tyristorová regulace vyšší účinnost, protože odpadá problém se ztrátovou přeměnou elektrické energie na teplo v rozjezdovém odporníku. Přesto i v případě tyristorové regulace dochází k určitým ztrátám vlivem komutace a (malým ale nenulovým) úbytkem napětí na sepnutém tyristoru. Výhodou je také možnost plynulé regulace výkonu.

Princip 
Tyristorová regulace je založena na funkci tyristoru (výkonové polovodičové součástky se třemi PN přechody a řídicí elektrodou), který se chová jako výkonový spínač s velmi krátkou dobou sepnutí i rozepnutí (v řádu jednotek až stovek mikrosekund) a v rychlém rytmu zapíná a vypíná proud do zátěže (trakčního elektromotoru). Výsledná střední hodnota napětí se ovládá pulzně šířkovou modulací. Kvůli dodržení minimálních časů zapnutého a vypnutého stavu se může měnit i frekvence.

Trakční měnič (obdoba hlavního kontroléru u odporových lokomotiv) sestává z hlavního tyristoru, vypínacího tyristoru, diod, komutačního obvodu a je chlazen vzduchem, olejem, případně jinou kapalinou. Hlavní tyristor pravidelně střídá činnost v propustném, závěrném a blokujícím režimu. Krátkým proudovým pulsem do řídicí elektrody přejde do propustného režimu, kdy je na zátěži téměř celé napětí zdroje. Sepnutím vypínacího tyristoru se napětí na hlavním tyristoru na okamžik přepóluje, což jej uvede do závěrného režimu a po obnovení polarity do blokujícího režimu, kdy zátěží neprochází proud.

Tyristorová regulace se projevuje také akusticky, jedná se o ono známé hvízdavé bzučení tramvají a lokomotiv při rozjezdu. Výška tónu je dána právě frekvencí – např. u lokomotiv 163/363 ČD je to 33 1/3 Hz (okamžitě po rozjezdu), následují frekvence 100 Hz a potom 300 Hz. Za jízdy je používána frekvence 100 Hz – tzv. horní stovka.

Na tyristorovou regulaci navazuje plynulé odbuzování trakčních motorů (zhruba od 60 km/h u strojů 163/363 ČD), používané až do maximální rychlosti stroje.

Rozlišují se zpětně blokující triodové tyristory (běžný tyristor), RCT tyristory (zpětně neblokující, což umožňuje snížit úbytek napětí v propustném režimu; na některých lokomotivách řady 163 (99E)), GTO tyristory (hradlem vypínané, a to dokonce rychleji, což snižuje ztráty; lokomotiva 184.5, Pendolino ČD, Tatra T3G), a IGCT tyristory (ještě rychlejší; v rekonstrukci na vozidlech 560 ČD).

Konstrukce hnacích drážních vozidel
Elektronika
Elektrická trakce
Okres Hodonín

Okres Hodonín je okres v jihovýchodní části Jihomoravského kraje. Jeho dřívějším sídlem bylo město Hodonín. Území okresu Hodonín se člení do tří správních obvodů obcí s rozšířenou působností: Hodonín, Kyjov a Veselí nad Moravou.

Z jihomoravských okresů sousedí na západě s okresem Břeclav a na severozápadě s okresem Vyškov, na severu a severovýchodě pak hraničí s okresy Kroměříž a Uherské Hradiště Zlínského kraje. Z jihu je okres vymezen státní hranicí se Slovenskem.

Okres Hodonín je cílem vinařské turistiky v ČR. Převážná část okresu se nachází ve Slovácké vinařské podoblasti.

Struktura povrchu 
Celková plocha okresu 31. prosince 2003 činila 1 086,36 km², z toho:
 64,11 % zemědělských pozemků, kterou z 77,79 % tvořila orná půda (49,87 % rozlohy okresu)
 35,89 % ostatní pozemky, z toho 69,05 % lesy (24,78 % rozlohy okresu)

V roce 2017 činila rozloha okresu 1099,13 km², tedy 15,3 % rozlohy Jihomoravského kraje. Po okresích Znojmo a Brno-venkov je rozlohou třetí největší v kraji.

Demografické údaje 
Data k 1. lednu 2020:

 hustota zalidnění: 140,1 ob./km²
 45,43 % obyvatel žije ve městech
 V roce 2015 se počet obyvatel okresu snížil o 558.
 V roce 2020 žilo v 82 městech a obcích okresu téměř 154 000 obyvatel, tedy 12,9 % obyvatel Jihomoravského kraje. 51,1 % obyvatel žilo v deseti největších městech. Přes 7 100 obyvatel žije ve 22 obcích, které mají méně než 500 obyvatel.

Zaměstnanost 
(2003)

Školství 
(2003)

Zdravotnictví 
(2003)

Zdroj 
 Český statistický úřad

Silniční doprava 
Okresem prochází silnice I. třídy I/51, I/54, I/55, I/70 a I/71.

Silnice II. třídy jsou II/380, II/381, II/419, II/422, II/423, II/426, II/427, II/429, II/431, II/432 a II/495.

Seznam obcí 

Města vyznačena tučně, počet obyvatel k 1. lednu 2020

Seznam obcí a jejich částí 

Města jsou uvedena tučně, městyse kurzívou, části obcí .

Archlebov •
Blatnice pod Svatým Antonínkem •
Blatnička •
Bukovany •
Bzenec •
Čejč •
Čejkovice •
Čeložnice •
Dambořice •
Dolní Bojanovice •
Domanín •
Dražůvky •
Dubňany •
Hodonín •
Hovorany •
Hroznová Lhota •
Hrubá Vrbka •
Hýsly •
Javorník •
Ježov •
Josefov •
Karlín •
Kelčany •
Kněždub •
Kostelec •
Kozojídky •
Kuželov •
Kyjov  •
Labuty •
Lipov •
Louka •
Lovčice •
Lužice •
Malá Vrbka •
Mikulčice  •
Milotice •
Moravany •
Moravský Písek •
Mouchnice •
Mutěnice •
Násedlovice •
Nechvalín •
Nenkovice •
Nová Lhota  •
Nový Poddvorov •
Ostrovánky •
Petrov •
Prušánky •
Radějov •
Ratíškovice •
Rohatec •
Skalka •
Skoronice •
Sobůlky •
Starý Poddvorov •
Stavěšice •
Strážnice •
Strážovice •
Sudoměřice •
Suchov •
Svatobořice-Mistřín  •
Syrovín •
Šardice •
Tasov •
Těmice •
Terezín •
Tvarožná Lhota •
Uhřice •
Vacenovice •
Velká nad Veličkou •
Veselí nad Moravou  •
Věteřov •
Vlkoš •
Vnorovy  •
Vracov •
Vřesovice •
Žádovice •
Žarošice  •
Ždánice •
Želetice •
Žeravice •
Žeraviny

Odkazy

Reference

Související články 
 Seznam katastrálních území v okrese Hodonín
 Seznam chráněných území v okrese Hodonín
 Seznam kulturních památek v okrese Hodonín
 Seznam památných stromů v okrese Hodonín
 Senátní obvod č. 79 - Hodonín
 Senátní obvod č. 81 - Uherské Hradiště

Externí odkazy 
 
 

 
Hodonín
Okresy v Česku
Slovácko
Okres Vyškov

Okres Vyškov je okres v Jihomoravském kraji. Jeho dřívějším sídlem bylo město Vyškov. Území okresu Vyškov se člení do tří správních obvodů obcí s rozšířenou působností: Bučovice, Slavkov u Brna a Vyškov.

Z jihomoravských okresů sousedí na jihovýchodě s okresem Hodonín, na jihu s okresem Břeclav, na západě s okresem Brno-venkov a na severozápadě s okresem Blansko. Dále pak na severu a severovýchodě sousedí s okresem Prostějov Olomouckého kraje a na východě s okresem Kroměříž Zlínského kraje.

Struktura povrchu 
K 31. prosinci 2003 měl okres celkovou plochu 888,71 km², z toho:
 54,73 % zemědělských pozemků, které z 91,51 % tvoří orná půda (50,08 % rozlohy okresu)
 45,27 % ostatní pozemky, z toho 76,1 % lesy (34,45 % rozlohy okresu)

Demografické údaje 
Data k 30. červnu 2005:

 hustota zalidnění: 98 ob./km²
 48,92 % obyvatel žije ve městech

Zaměstnanost 
(2003)

Školství 
(2003)

Zdravotnictví 
(2003)

Silniční doprava 
Okresem prochází dálnice D1, z ní odbočuje dálnice D46. Silnice I. třídy jsou I/47, I/50 a I/54.

Silnice II. třídy jsou II/377, II/379, II/416, II/417, II/418, II/428, II/429, II/430 a II/431.

Seznam obcí a jejich částí 

Města jsou uvedena tučně, městyse kurzívou, části obcí malince:

  Bohaté Málkovice
  Bohdalice-Pavlovice 
  Bošovice
  Brankovice
  Bučovice 
  Dětkovice
 Dobročkovice
  Dražovice
  Drnovice
  Drysice
  Habrovany
  Heršpice
  Hlubočany 
  Hodějice
  Holubice
  Hostěrádky-Rešov
  Hoštice-Heroltice 
  Hrušky
  Hvězdlice 
  Chvalkovice
  Ivanovice na Hané 
  Ježkovice
  Kobeřice u Brna
 Kojátky 
  Komořany
  Kozlany
  Kožušice
  Krásensko
 Křenovice
  Křižanovice
  Křižanovice u Vyškova
  Kučerov
  Letonice
  Lovčičky
  Luleč
  Lysovice
  Malínky
  Medlovice
  Milešovice
  Milonice
  Moravské Málkovice
  Mouřínov
  Němčany
  Nemochovice
  Nemojany
  Nemotice
  Nesovice 
  Nevojice
  Nížkovice
  Nové Sady 
  Olšany
  Orlovice
  Otnice
  Podbřežice
  Podivice
  Podomí
  Prusy-Boškůvky 
  Pustiměř 
  Račice-Pístovice 
  Radslavice 
  Rašovice
  Rostěnice-Zvonovice 
  Rousínov 
  Ruprechtov
  Rybníček
  Slavkov u Brna
  Snovídky
  Studnice 
  Šaratice
  Švábenice
  Topolany
  Tučapy
  Uhřice
  Vážany
  Vážany nad Litavou
  Velešovice
  Vyškov 
  Zbýšov
  Zelená Hora

Vojenské újezdy 
 Vojenský újezd Březina

Reference

Související články 
 Seznam katastrálních území v okrese Vyškov
 Seznam chráněných území v okrese Vyškov
 Seznam památných stromů v okrese Vyškov
 Seznam kulturních památek v okrese Vyškov
 Senátní obvod č. 57 - Vyškov
 Senátní obvod č. 76 - Kroměříž

Externí odkazy 
 
 Charakteristika okresu Vyškov na webu ČSÚ

 
Vyškov
Okresy v Česku
Okres Pelhřimov

Okres Pelhřimov je okresem v kraji Vysočina. Jeho dřívějším sídlem bylo město Pelhřimov.

V rámci kraje sousedí na severovýchodě s okresem Havlíčkův Brod a na jihovýchodě s okresem Jihlava. Dále pak sousedí na severozápadě s okresem Benešov Středočeského kraje a na západě a jihu s okresy Tábor a Jindřichův Hradec Jihočeského kraje.

Struktura povrchu 
K 31. prosinci 2003 měl okres celkovou plochu 1 289,9 km², z toho:
 61,39 % zemědělských pozemků, které z 76,23 % tvoří orná půda (46,80 % rozlohy okresu)
 38,61 % ostatní pozemky, z toho 77,82 % lesy (30,05 % rozlohy okresu)

Demografické údaje 
Data k 1.1.2021:

 hustota zalidnění: 56,04 ob./km²
 63,81 % obyvatel žije ve městech

Největší města

Školství 
(2003)

Zdravotnictví 
(2003)

Zdroj 
 Český statistický úřad

Silniční doprava 
Okresem prochází dálnice D1 a silnice I. třídy I/19 a I/34.
Silnice II. třídy jsou II/112, II/124, II/128, II/129, II/130, II/132, II/133, II/134, II/135, II/136, II/150, II/347, II/348, II/409, II/523, II/602 a II/639.

Seznam obcí a jejich částí 

Města jsou uvedena tučně, městyse kurzívou, části obcí .

Arneštovice •
Bácovice •
Bělá •
Bohdalín •
Bořetice •
Bořetín •
Božejov  •
Bratřice  •
Budíkov  •
Buřenice  •
Bystrá •
Cetoraz •
Čáslavsko  •
Častrov  •
Čejov  •
Čelistná •
Černov •
Černovice  •
Červená Řečice  •
Čížkov •
Dehtáře  •
Dobrá Voda  •
Dobrá Voda u Pacova •
Dubovice •
Důl  •
Eš •
Hojanovice •
Hojovice •
Horní Cerekev  •
Horní Rápotice •
Horní Ves •
Hořepník  •
Hořice  •
Humpolec  •
Chýstovice  •
Chyšná •
Jankov •
Ježov •
Jiřice  •
Kaliště  •
Kámen  •
Kamenice nad Lipou  •
Kejžlice •
Koberovice  •
Kojčice •
Komorovice •
Košetice  •
Krasíkovice •
Křeč •
Křelovice  •
Křešín  •
Leskovice •
Lesná •
Lhota-Vlasenice  •
Libkova Voda •
Lidmaň  •
Litohošť •
Lukavec  •
Martinice u Onšova  •
Mezilesí  •
Mezná  •
Mladé Bříště  •
Mnich  •
Moraveč •
Mysletín •
Nová Buková •
Nová Cerekev  •
Nový Rychnov  •
Obrataň  •
Olešná  •
Ondřejov •
Onšov  •
Pacov  •
Pavlov •
Pelhřimov  •
Píšť  •
Počátky  •
Polesí •
Pošná  •
Proseč •
Proseč pod Křemešníkem •
Putimov •
Rodinov •
Rovná •
Rynárec •
Řečice  •
Salačova Lhota  •
Samšín  •
Sedlice •
Senožaty  •
Staré Bříště  •
Stojčín •
Střítež  •
Střítež pod Křemešníkem •
Svépravice •
Syrov •
Těchobuz •
Těmice  •
Ústrašín •
Útěchovice pod Stražištěm •
Útěchovice •
Útěchovičky •
Včelnička •
Velká Chyška •
Velký Rybník •
Veselá •
Věžná  •
Vojslavice •
Vokov •
Vyklantice  •
Vyskytná  •
Vysoká Lhota •
Vystrkov •
Zachotín  •
Zajíčkov  •
Zhořec •
Zlátenka •
Želiv  •
Žirov •
Žirovnice

Reference

Související články 
 Seznam katastrálních území v okrese Pelhřimov
 Seznam chráněných území v okrese Pelhřimov
 Seznam památných stromů v okrese Pelhřimov
 Seznam kulturních památek v okrese Pelhřimov
 Senátní obvod č. 15 - Pelhřimov

Externí odkazy 
 

 
Pelhřimov
Okresy v Česku
Luženická lípa

Luženická lípa je památný strom u vsi Luženice severozápadně od Domažlic. Přibližně třistaletá  lípa malolistá (Tilia cordata) roste vedle kříže u cesty na sever od vsi, v nadmořské výšce 460 m. Obvod jejího kmene měří 386 cm a její pravidelná koruna dosahuje do výšky 18,5 m (měření 1994). Chráněna je od roku 1980 pro svůj vzrůst, věk, estetickou hodnotu a jako krajinná dominanta.

Stromy v okolí 
 Sikova lípa

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Domažlice

Externí odkazy 
 Strom v evidenci památných stromů Agentury ochrany přírody a krajiny ČR

Památné lípy malolisté v Česku
Památné lípy v okrese Domažlice
Památné stromy v Podčeskoleské pahorkatině
Luženičky