alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
David Eddings

David Eddings (7. července 1931 – 2. června 2009) byl americký spisovatel fantasy literatury. Společně se svou ženou, Leigh, napsal několik sérií epických románů.

Životopis 
Eddings se narodil 7. července 1931 v Spokane, ve státě Washington. Vyrostl blízko Seattlu, v oblasti Puget Sound.
V letech 1954-1956 sloužil v americké armádě, v roce 1961 dokončil univerzitu v Seattlu.
Pracoval jako obchodník pro společnost Boeing a nějakou dobu učil angličtinu.
28. února 2007 Eddingsova žena Leigh (narozena Judith Leigh Schall) zemřela ve věku 69 let po opakované mrtvici. David Eddings zemřel 2. června 2009.

Dílo

Série Belgariad 
 Pěšec proroctví (Pawn of Prophecy)
 Královna magie (Queen of Sorcery)
 Kouzelníkův gambit (Magician's Gambit)
 Věž černé magie (Castle of Wizardry)
 Divotvůrcova koncovka (Enchanters' End Game)

Série Malloreon 
 Strážci Západu (Guardians of the West)
 Král murgů (King of the Murgos)
 Pán démonů z Karandy (Demon Lord of Karanda)
 Darshivská čarodějnice (Sorceress of Darshiva)
 Věštkyně z Kellu (The Seeress of Kell)

Texty spojené s Belgariad a Malloreon 
 Čaroděj Belgarat: Soumrak a Úsvit (Belgarath the Sorcerer)
 Kouzelnice Polgara: Rivanský trůn a Královna věků (Polgara the Sorceress)
 Rivanský kodex (The Rivan Codex)

Série Elenium 
 Diamantový trůn (The Diamond Throne)
 Rubínový rytíř (The Ruby Knight)
 Safírová růže (The Sapphire Rose)

Série Tamuli 
 Plamenné chrámy (Domes of Fire)
 Zářící (The Shining Ones)
 Skryté město (The Hidden City)

Série Snící 
 Staří bohové (The Elder Gods)
 Zlatá bohyně (The Treasured One)
 ? (The Crystal Gorge)
 ? (The Younger Gods)

Jiné fantastické knihy 
 Althalus:
Smaragdová bohyně
Pevnost nesmrtelných
Démon temnoty (The Redemption of Althalus)

Ostatní 
 The Losers
 High Hunt
 Pláč padlých andělů (Regina's Song)

Externí odkazy 
 
 Legie.info - autor David Carroll Eddings - informace, knihy, povídky

 Životopis a dílo D. Eddingse

Američtí spisovatelé fantasy
Narození v roce 1931
Úmrtí v roce 2009
Muži
Narození 7. července
Úmrtí 2. června
Narození ve Spokane
Úmrtí v Nevadě
Vejcorodost

Vejcorodost (také oviparie nebo ovoparie) je způsob rozmnožování spojený s kladením vajec plazy a několika savci.

Po oplození sekundárního oocytu ve vejcovodech samice putuje oplozené vajíčko vejcovodem, přičemž se obaluje sekundárními vaječnými obaly (bílek, papírové blány, skořápka).

Vejcorodost se poprvé vyskytuje u plazů (první z blanatých – amniota).

Ze savců jsou vejcorodými ptakořitní – ptakopysk podivný, ježura australská a tři příslušníci rodu paježura (Tachyglossus) paježura Attenboroughova, paježura Bartonova a paježura Bruijnova.

Související články 
 Rozmnožování
 Vejce
 Vejcorodí
 Vejcoživorodost

Rozmnožování
Libáňská lípa

Libáňská lípa je chráněná lípa malolistá (Tilia cordata) rostoucí na konci zarostlého úvozu na vrcholu Libáň (317 m) asi 1 km severovýchodně nad městečkem Libáň asi 11 km jihozápadně od okresního města Jičín.

Pod lípou se nachází podstavec od kříže, který však je již zničen. Ve vzdálenosti asi 200 m roste v témže úvoze další památný strom – Libáňská borovice a ještě dále rostou u sochy Sv. Jana Nepomuckého památné Libáňské jírovce.

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Jičín

Externí odkazy 
záznam v ÚSOP
fotogalerie  

 

Památné lípy malolisté v Královéhradeckém kraji
Památné lípy v okrese Jičín
Památné stromy v Jičínské pahorkatině
Libáň
Borovice u Pecky

Borovice u Pecky je krásná solitérní borovice lesní (Pinus sylvestris) rostoucí asi 20 m v poli od silnice z vesnice Pecka do Vidonic nedaleko od křižovatky do vesnice Kal. Nalézá se asi 2 km jihovýchodně od městyse Pecka, asi 8 km východně od města Nová Paka v okrese Jičín.

Borovice je zdravá se zahojenou stopou po úderu blesku, vysoká asi 13 m a stáří kolem 90 let.

Externí odkazy 
 
 Strom v evidenci památných stromů Agentury ochrany přírody a krajiny ČR

Památné borovice v Královéhradeckém kraji
Památné borovice lesní v Česku
Památné stromy v okrese Jičín
Památné stromy v Krkonošském podhůří
Stromy poškozené bleskem
Pecka (okres Jičín)
Borovice u Nechanic

Borovice u Nechanic byla borovice lesní (Pinus sylvestris) rostoucí u křižovatky lesních cest v Tomáškově lese (cesty ze Starých Nechanic do Zvíkova a z Prasku do Stýskalu) asi 2,5 km jihozápadně od městečka Nechanice v okrese Hradec Králové, v katastrálním území Staré Nechanice. V lednu roku 2007 padla za oběť silnému větru, pravděpodobně při bouři Kyrill.

Borovici se v minulosti říkalo také Borovice u obrázku, pravděpodobně proto, že na kmeni byl zavěšen svatý obrázek.

V době zániku byla borovice zdravá, vysoká asi 15 m, stará přes 150 let.

Reference 

Zaniklé borovice v Česku
Památné borovice v Královéhradeckém kraji
Památné borovice lesní v Česku
Památné stromy v okrese Hradec Králové
Památné stromy ve Východolabské tabuli
Stromy zaniklé v roce 2007
Nechanice
Tis v Chudenicích

Tis v Chudenicích je památný strom jihozápadně od obce Chudenice. Vitální samičí tis červený (Taxus baccata) roste u hájovny pod vrchem Bolfánkem v nadmořské výšce 570 m. Strom je starý přibližně 155 let, dosahuje výšky 14 m, šířka koruny 20 m a obvod jeho kmene měří 248 cm (měření 2004 a 2009). Strom je chráněn od 18. prosince 2000 jako dendrologicky cenný taxon, významný biologicky (z více hledisek), významný ekologicky, chráněný druh, krajinná dominanta, významný vzrůstem.

Stromy v okolí 
 Černínova douglaska
 Dub v Lučici
 Chudenická lípa
 Lázeňská lípa
 Zámecká lípa v Chudenicích

Reference

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Klatovy

Externí odkazy 
 

Památné tisy červené v Česku
Památné tisy v Plzeňském kraji
Památné stromy v okrese Klatovy
Památné stromy ve Švihovské vrchovině
Chudenice
Krajinná památková zóna Chudenicko
Douglaska v Újezdci

Douglaska v Újezdci je památný strom u vsi Újezdec nedaleko Ptenína. Stopadesátiletá douglaska tisolistá (Pseudotsuga menziesii) roste nad rybníčkem v zaniklé školce okrasných dřevin naproti bývalé hájovně v osadě Hora na levém břehu Starého potoka v nadmořské výšce 400 m. Je zdravá, spodní větve však prosychají vlivem zastínění okolní vegetací. Obvod jejího kmene je 372 cm, souměrná koruna je široká 14 m a dosahuje do výšky 40 m (měření 2004). Chráněna je od roku 1996 pro svůj vzrůst a dendrologickou hodnotu.

Je možné, že ve stejné školce prožila své mládí i Černínova douglaska, která roste v Americké zahradě v Chudenicích.

Stromy v okolí 
 Kacerenský dub

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Plzeň-jih

Externí odkazy 
 

Památné douglasky v Plzeňském kraji
Památné douglasky tisolisté
Památné stromy v okrese Plzeň-jih
Památné stromy ve Švihovské vrchovině
Ptenín
Soulmates Never Die (Live in Paris 2003)

Soulmates Never Die (Live in Paris 2003) je živý záznam koncertu kapely Placebo z pařížské Olympie. Obsahuje také singl English Summer Rain, který remixovala česká skupina Ecstasy of Saint Theresa.

Seznam skladeb 
 Bulletproof cupid
 Allergic
 Every you every me
 Bionic
 Protegé moi
 Plasticine
 Bitter end
 Soulmates(sleeping with ghosts)
 Black-eyed
 I'll be yours
 Special needs
 English summer rain
 Without you I'm nothing
 This picture
 Special K
 Taste in men
 Slave to the wage
 Peeping Tom
 Pure morning
 Centrefolds
 Where is my mind

Hudební video alba Placebo
Hudební video alba z roku 2003
Hudební alba nahraná v Paříži
Once More with Feeling

Once More with Feeling je výběrové album hudební skupiny Placebo, vydané v roce 2004.

Seznam skladeb 

Kompilační alba Placebo
Kompilační alba z roku 2004
Kompilační alba Astralwerks
Alba v angličtině
Helen Hunt

Helen Elizabeth Hunt (* 15. června 1963, Culver City, Kalifornie, USA) je americká herečka.

Je známa především z televizního seriálu Jsem do tebe blázen (Mad About You).
Má za sebou přes 60 rolí ve filmech, seriálech i v divadle, za které získala 25 cen.
První roli získala v 9 letech ve filmu Průkopnice (Pioneer Woman).

Role a filmy 
 Průkopnice (Pioneer Woman)
 paní Buchmanová (Jsem do tebe blázen) (1992–1999)
 číšnice Carol ve filmu Lepší už to nebude
 nakladatelka Anna Druhá šance (The Waterdance, 1992)
 Twister
 Dr. T a jeho ženy
 Pošli to dál
 Trosečník
 Po čem ženy touží
 Prokletí žlutozeleného škorpióna
 Surfařka (Cheri Hamilton)

Ocenění 
 1998 – Oscar za nejlepší herečku v hlavní roli. (Lepší už to nebude)
 1998 jí časopis People zařadil mezi padesátku nejhezčích lidí světa.
 4× cena Emmy
 4× Zlatý glóbus

Osobní život 
Jejím manželem byl Hank Azaria, ale v prosinci 2000 se rozvedli.

Externí odkazy 
 
  
 

Americké herečky
Americké televizní herečky
Židovské herečky
Dětští herci
Držitelky Oscara za nejlepší ženský herecký výkon v hlavní roli
Držitelky ceny Emmy za nejlepší ženský herecký výkon (komedie)
Držitelky ceny Zlatý glóbus za nejlepší ženský herecký výkon (komedie / muzikál)
Držitelky ceny Zlatý glóbus za nejlepší ženský herecký výkon v seriálu (komedie / muzikál)
Držitelky Ceny Sdružení filmových a televizních herců v kategorii nejlepší televizní herečka (komedie)
Držitelky Ceny Sdružení filmových a televizních herců za nejlepší ženský herecký výkon v hlavní roli
Narození v roce 1963
Narození 15. června
Narození v Culver City
Žijící lidé
Ženy
Držitelé ceny People's Choice Awards
Držitelé Satellite Awards
Megara

Megara (, mn. číslo stř. rodu) je jedno z nejstarobylejších měst v Řecku. Leží v provincii Megaris (Megarida), v kraji Attika, 35 km západně od Athén, na půl cesty (dnes dálnice č. 8) do Korintu při pobřeží Sarónského zálivu. Má 30 822 obyvatel (údaj z roku 2011).

V 8. a 7. století př. n. l. patřila Megara k nejmocnějším řeckým městům. Megařané založili jako své kolonie města Byzantion (dnes Istanbul) a protilehlý Chalkedon v Bithýnii či Megara Hyblaia na Sicílii. Též ostrov Salamis v Sarónském zálivu býval megarský, dokud nebyl v 6. století př. n. l. dobyt Athéňany. Obchodní blokáda Megary, spartského spojence, ze strany Athén byla také jedním z hlavních podnětů peloponéské války (431–404 př. n. l.).

Zmínku o Megaře lze nalézt v Plútarochově Životopisech slavných Řeků a Římanů, konkrétně v životopise Marka Antonia stojí: "Když mu chtěli také Megařené, kteří soupeřili s Athénami ukázat něco krásného a požádali ho, aby se podíval na jejich radnici, Antonius se tam odebral a prohlédl si ji. Když se ho pak tázali, co o ní soudí, řekl: 'Je malá a na spadnutí.'"

Nejslavnějšími zdejšími rodáky byli básník Theognis a filozof Eukleidés z Megary.

Reference

Externí odkazy 
 

Města v Řecku
Starověká řecká sídla v Řecku
Sídla v Attice
Starověké řecké městské státy
PO

Spojení písmen P a O může mít různé významy:

PO 
 SPZ okresu Prešov
 poštovní úřad, pošta (z anglického )
 pionýrská organizace
 porucha osobnosti – duševní porucha představující soubor trvalých duševních odchylek vytvářejících nevyváženou (disharmonickou) nebo zvýrazněnou (akcentovanou) osobnost, u níž jsou některé její složky příliš zdůrazněny a jiné potlačeny
 požární ochrana
 právnická osoba
 prověřovaná osoba – zkratka používaná v seznamech StB
 ptačí oblast – území vyhlášené podle evropské směrnice o ptácích č. 79/409/EHS
 Občanská platforma (z polského ) – polská politická strana 
 provozní oddíl – například u Československých státních drah
 příspěvková organizace – typ právnické osoby, zkratka též p. o.
 pověřená obec neboli obec s pověřeným obecním úřadem

Po 
 polonium – radioaktivní prvek, nepřechodný kov, nejtěžší chalkogen, protonové číslo 84
 Pád (řeka) – italská řeka
 Po (Burkina Faso) – departement v Burkině Faso
 pondělí

po 
 česká předložka
 pondělí

po
 prahový akustický tlak

P. O. 
 poštovní přihrádka – též P. O. Box (z anglického )

p. o. 
 řádný profesor (z latinského )
 příspěvková organizace – typ právnické osoby, zkratka též PO
 perorální podání, ústní způsob aplikace např. léku

p-o 
 playoff

Zkratky
Značky
Válec (rozcestník)

Válec je geometrii prostorové těleso, které vznikne posunem rovinné křivky podél přímky neležící v rovině křivky.

V praxi se slovem válec obvykle označují předměty odpovídající geometrickému popisu rotačního válce, nebo zařízení, kde tvoří takový válec nejvýznamnější část.

 Odměrný válec – nádoba (většinou skleněná) na kapaliny s ryskami, označujícími objem náplně
 Válec (motor) – uzavřený pracovní prostor pístového spalovacího motoru nebo parního stroje
 Hydraulický válec – součást hydraulických zařízení jako jsou lisy, zvedáky atd.
 Silniční válec – stavební stroj, jehož podvozek je alespoň z části tvořen válci a slouží k zarovnávání a zhutňování povrchu komunikací
 Parní válec je výše zmíněný stroj, poháněný parním strojem
 Vibrační válec – silniční válec doplněný pro zvýšení účinku vibračním zařízením
 Válec (zemědělství) – přívěsný jednoduchý stroj pro rozbíjení hrud, podobné zařízení urovnává povrch tenisových kurtů
 Vodní válec neboli válec pod jezem – turbulentní proudění vody v řece pod pevnou překážkou
 Válcovací stolice – specializovaný tvářecí a válcovací stroj pro výrobu strojních součástí válcováním za tepla, součást větších strojních a technologických celků – válcovacích tratí 
 Válec (též stopa) je pojem související se starším způsobem organizace dat na pevném disku, viz Cylindr-Hlava-Sektor
 Centrální válec – část stonku u rostlin

Externí odkazy
Grand Prix Francie 2004

Grand Prix Francie XC Grand Prix de France

 4. červenec 2004
 Okruh Magny-Cours
 70 kol x 4,411 km = 308,586 km
 723. Grand Prix
 79. vítězství Michaela Schuamchera
 176. vítězství pro Ferrari

Výsledky

Nejrychlejší kolo 
 Michael SCHUMACHER Ferrari 	1'15.377 - 210.669 km/h

Vedení v závodě 
 1-32 kolo Fernando Alonso
 33-42 kolo Michael Schumacher
 43-46 kolo Fernando Alonso
 47-70 kolo Michael Schumacher

Postavení na startu

Zajímavosti 
 McLaren nasadil nový vůz MP4/19B
 Christian Klien a Gianmaria Bruni zajeli svou 10 GP.

Externí odkazy 
 

2004
Formule 1 v roce 2004
Sport ve Francii v roce 2004
Corpus iuris civilis

Corpus iuris civilis představuje kodifikaci římského práva provedenou na podnět byzantského císaře Justiniána I. v 6. století. Jedná se o významný právní počin, který provedla komise v čele s vynikajícím právníkem Tribonianem.

Obsah právního kodexu 
Občanský zákoník, později nazývaný Corpus iuris civilis se skládal ze čtyř částí.
 Jako první byl zveřejněn Codex Iustinianus roku 529, soubor dosud platných císařských nařízení a zákonů od doby císaře Hadriána (76 –138 n. l.). Tento spis měl nahradit starší právní sbírky, například Codex Theodosianus z roku 438.
 Druhou součástí byla Digesta (řecky Pandektai), sbírka spisů antických římských právníků.
 Následovaly Institutiones, stručná rukověť římského práva.
 Rozsáhlé právní dílo dovršily Narai (latinsky Novellae), aktuální císařská nařízení vydaná v letech 534–569.

Na rozdíl od předchozích latinských spisů byla jazykem novel už většinou řečtina. To svědčí o převládnutí řečtiny na byzantském dvoře.

Corpus iuris civilis uzákonil současné normy společenského života. Podle jeho ustanovení se v osobě císaře pojila neomezená moc světská i duchovní (tento systém se nazýval caesaropapismus). Oficiálním náboženstvím bylo křesťanství v ortodoxní podobě. Justinián se snažil jak vymýtit staré pohanské kulty (v roce 529, kdy byl poprvé zveřejněn Codex Iustinianus, dal například uzavřít starou antickou akademii v Athénách, centrum novoplatonismu), tak také zabránit šíření herezí, především monofyzitismu, jež mělo sociální i politický podtext.

Prostřednictvím svých zákoníků císař Justinián I. usiloval o upevnění práv staré otrokářské aristokracie a podporu hospodářství založeného na práci otroků a kolonů. Tento hospodářský systém se však již začal přežívat, jak dokazuje možnost propouštět otroky na svobodu, která byla uzákoněna v Novelách.

Corpus iuris civilis a jeho význam ve středověku 
Corpus iuris civilis platil po řadu staletí. Postupně si však změny ve společnosti směřující k feudalizaci vynutily jak revizi jeho ustanovení, kterou nechali pod názvem Basilika provést císaři Basileios I. a Leon VI., tak vydání nových zákoníků.

V 11. století se Justiniánovy zákoníky začaly studovat na právnických školách v Itálii, zvláště na boloňské univerzitě, a staly se základem přijetí římského práva ve středověku a jeho dalšího šíření.

Odkazy

Literatura

Externí odkazy 
 
 
  Corpus iuris civilis. Ed. Mommsen, Krueger, Schoell & Kroll  The Roman Law Library
  Anglický překlad CIC

Římské zákony
Byzantské právo
Knihy ze 6. století
Občanské právo
Latinská slova a fráze
Žen-min ž’-pao

Žen-min ž'-pao (人民日报; pinyin: Rénmín Ribao) neboli Lidový deník (často se lze setkat i s anglickým titulem People's Daily) jsou oficiální noviny Komunistické strany Číny, s nákladem přes 3 miliony výtisků nejčtenější noviny v ČLR.

Noviny poprvé spatřily světlo světa 15. června 1948 v Pching-šanu v provincii Chu-pej jako tiskovina místního stranického výboru. Po obsazení Pekingu na jaře 1949 se redakce přestěhovala tam a v srpnu téhož roku se z Žen-min ž'-pao stal oficiální celočínský deník, který na konci 50. let plnil roli jednoho z hlavních šiřitelů reformy písma – od té doby je psán ve zjednodušených znacích.

Dodnes jsou články, úvodníky a komentáře v těchto novinách místem, kde čínské vedení (s větší či menší měrou oficiality) zveřejňuje své názory na nejrůznější otázky politiky a každodenního života. Od 1. ledna 1997 Žen-min ž'-pao funguje též v internetové verzi, zprvu jen čínsky, dnes též anglicky, japonsky, francouzsky, španělsky, rusky a arabsky.

Související články 
 Agentura Nová Čína

Externí odkazy 
 

 http://www.peopledaily.com.cn – on-line verze Žen-min ž'-pao (čínsky)
 http://english.peopledaily.com.cn – People's Daily (anglická on-line verze)

Čínské noviny
Komunistická strana Číny
Organizace založené roku 1948
Braniborsko-Prusko

Braniborsko-Prusko (německy Brandenburg-Preußen) byl stát vzniklý roku 1618, když se Prusy knížecí dostaly pod kontrolu braniborského kurfiřta. Braniborské markrabství bylo na rozdíl od Prus knížecích součástí Svaté říše římské národa německého. Braniborsko-Prusko se 18. ledna 1701 přeměnilo v Pruské království, které se pak 18. ledna 1871 stalo spolkovou zemí nově založené Německé říše.

Historie 

Anna, dcera vévody Albrechta Fridricha Hohenzollernského (vládl 1568–1618), se vdala za kurfiřta Jana Zikmunda Braniborského, který tak po smrti svého tchána roku 1618, získal nástupnické právo v Prusích knížecích, které byly v lenním poměru k polské koruně. Od té doby ovládal polské korunní léno Prusy knížecí braniborský kurfiřt. V lenním poměru k polské koruně zůstaly Prusy knížecí až do roku 1657.

Během vlády Jiřího Viléma (1619–1640) opakovaně procházela za třicetileté války hohenzollernskými zeměmi řada armád, přičemž je po většinu války okupovalo Švédsko. „Velký kurfiřt“ Fridrich Vilém (1640–1688) pak využil obtížné situace Polska vůči Švédsku v Severní válce a svého spojenectví s Ruskem během série Rusko-polských válek a dosáhl zrušení svých vazalských závazků. 19. září 1657 dosáhl Velavskou smlouvou zrušení lenního poměru k Polsku, což bylo uznáno 3. května 1660 Olivským mírem i ostatními mocnostmi. V případě vymření Hohenzollernů však mohla polská koruna nadále využít svých starých práv.

18. ledna 1701 se pak jeho syn Fridrich III. prohlásil v Královci, se svolením polského krále a římskoněmeckého císaře, „Králem v Prusku“ jako Fridrich I., a všechny vazby na Polsko byly odstraněny. První pruský král byl také poslední, který hovořil plynně polsky. Jeho následníci hovořili plynně francouzsky a německy. (dále viz Pruské království)

Reference 

Prusko
Braniborsko
Vzniklo 1618
Zaniklo 1701
Chudenická lípa

Chudenická lípa je památný strom v obci Chudenice. V roce 1866 byla lípa velkolistá (Tilia platyphyllos) zasazena u kapličky jižně od vsi pro připomenutí konce rakousko-pruské války. Lípa roste na rozhraní povodí řek Radbuzy a Úhlavy při silnici do Slatiny v nadmořské výšce 500 m má obvod kmene 370 cm a výšku 15 m (měření 2004). Její zdravotní stav je velmi dobrý, má 5 hlavních větví, kmen bez mechanického poškození, u báze kmene výmladky, prosychání koruny je minimální. Strom v současnosti nepotřebuje větší konzervační ošetření (šetření 2009). Chráněna je od roku 1978 pro připomenutí historické události a jako krajinná dominanta.

Památné stromy v okolí 
 Černínova douglaska
 Dub v Lučici
 Lázeňská lípa
 Tis v Chudenicích
 Zámecká lípa v Chudenicích

Reference

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Klatovy

Externí odkazy 
 

Památné lípy v okrese Klatovy
Památné lípy velkolisté v Česku
Památné stromy ve Švihovské vrchovině
Chudenice
Krajinná památková zóna Chudenicko
Zámecká lípa v Chudenicích

Zámecká lípa je památný strom v městysu Chudenice. Přibližně 230 let stará zdravá lípa velkolistá (Tilia platyphyllos) roste na terase před Starým zámkem v nadmořské výšce 495 m. Obvod jejího kmene měří 399 cm a koruna sahá do výšky 20 m (měření 2004 a 2011). Kmen je bez výraznějšího poškození, dvě hlavní větve svírají poměrně ostrý úhel, v úžlabí jedna větší, částečně zavalená řezná rána (šetření 2004). V roce 2009 došlo k instalaci podkladnicové vazby a zdravotnímu řezu. Chráněna je od roku 26. května 1978 jako krajinná dominanta, součást kulturní památky.

Památné stromy v okolí 
 Černínova douglaska
 Dub v Lučici
 Chudenická lípa
 Lázeňská lípa
 Tis v Chudenicích

Reference

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Klatovy

Památné lípy v okrese Klatovy
Památné lípy velkolisté v Česku
Památné stromy ve Švihovské vrchovině
Chudenice
Krajinná památková zóna Chudenicko
Černínova douglaska

Černínova douglaska, též Chudenická douglaska, je vzácný strom v Americké zahradě v Chudenicích. Stoosmdesátiletá douglaska tisolistá (Pseudotsuga menziesii) patří společně s douglaskou rostoucí v německém přírodním parku Wildeshauser Geest u Oldenburgu ke dvěma nejstarším stromům svého druhu v Evropě.

Historie 
V Chudenicích byla vysazena v roce 1842, když byla jako tříletá dovezena ze školkařské firmy James Booth & Söhne z hamburské městské části Flottbeck. Velmi pravděpodobně šlo o první výsadbu v Česku i ve střední Evropě. Douglaska je pojmenována po Eugenu Černínovi, zakladateli zdejšího arboreta. V roce 2016 se douglaska umístila na 5. místě v anketě Strom roku.

Popis stromu 
Mohutný strom zavětvený až k zemi má hluboce rozpukanou kůru. Podle nejnovějšího měření z roku 2010 strom dosahuje výšky 34,8 m, obvod kmene měřený ve výšce 1,3 m nad zemí byl 572 cm a obvod koruny stromu 68 m.

Černínova douglaska není vyhlášena jako památný strom, protože je chráněna jako součást národní přírodní památky.

Stromy v okolí 
 Tis v Chudenicích
 Chudenická lípa
 Zámecká lípa v Chudenicích
 Dub v Lučici
 Douglaska v Újezdci
 Lázeňská lípa

Reference

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Klatovy

Externí odkazy 
 

Památné douglasky v Plzeňském kraji
Památné douglasky tisolisté
Památné stromy v okrese Klatovy
Památné stromy ve Švihovské vrchovině
Památné stromy osobností
Paměť stromů
Chudenice
Krajinná památková zóna Chudenicko
Strom roku
Dub v Lučici

Dub v Lučici je památný strom ve vsi Lučice u Chudenic. Zdravý dub letní (Quercus robur) roste ve středu vsi u hlavní silnice. Obvod jeho kmene měří 447 cm a výška dosahuje 21 m (měření 2009). Jeho zdravotní stav je velmi dobrý, kmen je bez výraznějšího poškození, prosychání koruny jen ve spodní části. Pod korunou rostou semenáčky, na nich padlí dubové na dubových číškách hlízenka žaludová (šetření 2009). Chráněn od 18. prosince 2000 jako krajinná dominanta.

Galerie

Památné stromy v okolí 
 Tis v Chudenicích
 Černínova douglaska
 Chudenická lípa
 Zámecká lípa v Chudenicích
 Poleňská lípa
 Lázeňská lípa

Odkazy

Reference

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Klatovy

Externí odkazy 
 

Památné duby letní v Plzeňském kraji
Památné duby v okrese Klatovy
Památné stromy ve Švihovské vrchovině
Chudenice
Krajinná památková zóna Chudenicko
Dub s břečťanem v Kařízku

Dub s břečťanem v Kařízku jsou dva památné stromy v osadě Kařízek II  nedaleko Mýta (okres Rokycany, Plzeňský kraji). Dub letní (Quercus robur) stojící v zahradě nedaleko železniční tratě porůstá břečťan popínavý (Hedera helix). Dub má obvod kmene 555 cm a dorůstá výšky 22 m (měření 1998), obvod kmínku břečťanu je 30 cm (měření 2002). Obě dřeviny jsou chráněny od roku 1996, dub pro svůj věk, vzrůst a jako krajinná dominanta, břečťan pro svoji estetickou a dendrologickou hodnotu.

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Rokycany

Externí odkazy 
 

Památné duby v okrese Rokycany
Památné duby letní v Plzeňském kraji
Památné břečťany v Plzeňském kraji
Památné břečťany popínavé v Česku
Památné stromy v okrese Rokycany
Památné stromy v Hořovické pahorkatině
Mýto
Seznam římských konzulů

Seznam římských konzulů (fasti consulares) je základním pramenem pro dataci starořímských dějin a archeologie, neboť přiřazuje jednotlivým rokům jména konzulů, podle nichž se jednotlivé roky v historických pramenech pojmenovávaly. V označení jednotlivých roků jsou uváděna jména v ablativu (např. Cn. Domitio C. Sosio consulibus, tj. v roce 32 př. n. l.).

Vyhotovávání seznamu konzulů měli na starosti kněží, pro první století republiky tento údaj však není věrohodný. Fasti zahrnují období 1050 let, od roku 509 př. n. l., kdy došlo k vyhnání posledního římského krále a kam se klade počátek republiky, po rok 541, kdy byl v byzantské říši coby dědici východořímské říše naposledy obsazen úřad konzula. V samotném Římě byl ještě po zániku západořímské říše roku 476 jmenován vždy jeden konzul.

Diskutuje se o historicitě konzulů uváděných v prvních dvou staletích republiky, historikové některá jména vysvětlují jako interpolace, jimiž si jednotlivé římské rodiny snažily zajistit historický význam. Většina historiků se však kloní k názoru, že není třeba zpochybňovat historicitu uváděných jmen konzulů po roce 387 př. n. l., kdy došlo ke galské invazi.

Roku 19 př. n. l. nechal Augustus na římském Foru vystavět triumfální oblouk se seznamem konzulů, k jehož opravě zřídil zvláštní komisi. Fragmenty tohoto seznamu byly nalezeny roku 1546/1547 a roku 1586 uloženy v Paláci konzervátorů na římském Kapitolu (fasti Capitolini).

Zkratky 

Ostatní zkratky označují praenomen jednotlivých konzulů.

6. století př. n. l.

5. století př. n. l.

4. století př. n. l.

3. století př. n. l.

2. století př. n. l.

1. století př. n. l.

1. století n. l.

2. století

3. století

4. století

5. století

6. století

Související články 
 Římská říše
 Římská republika
 Principát
 Konzul (antický Řím)
 Seznam římských králů
 Seznam římských císařů
 Seznam římských diktátorů

Starověcí římští politici
Římských konzulů
Bretonština

Bretonština (bretonsky Brezhoneg [brezonek]) je keltský jazyk, kterým hovoří asi půl milionu Bretonců na Bretaňském poloostrově v severozápadní Francii.

Bretonština náleží mezi tzv. britanské neboli keltské jazyky a je blízce příbuzná s kornštinou a velštinou, jazyky, kterými se hovořilo, respektive hovoří, na jihozápadě Velké Británie. Z této oblasti také na přelomu 5. a 6. století našeho letopočtu přes moře přesídlili předkové dnešních Bretonců. Jestliže od středověku ustupovala východní hranice rozšíření bretonštiny jen zvolna, v důsledku dlouhodobé oficiální francouzské politiky, připouštějící jako jedinou úřední řeč francouzštinu, se během 20. století počet uživatelů bretonštiny výrazně snížil. Bretonština není ani dnes uznána jako úřední jazyk a jen malé procento dětí, povětšinou na soukromých školách, podstupuje vyučování v bretonštině.

Geografické rozšíření a dialekty 
Bretonština je používána zejména v Západní Bretani, ale je rozšířena i ve Východní Bretani (kde je používán vedle bretonštiny a francouzštiny také jazyk gallo) a dále v celém světě, kde se nacházejí bretanští imigranté.

Geograficky neexistuje přesné vymezení mezi jazykovými dialekty bretonštiny, protože vytvářejí dialektové kontinuum a lehce se mění od vesnice k vesnici. Zpravidla se ale rozeznávají čtyři živé dialekty bretonštiny:

 Kerneveg/C'herneveg (cornouailleské nářečí) – mluví se jím v okolí Cornouaille
 Leoneg (léonské nářečí) – mluví se jím v historickém regionu Bro Leon (Pays de Léon)
 Tregerieg (tréguierské nářečí) – mluví se jím v Trégoru
 Gwenedeg (vanneské nářečí) – mluví se jím okolo Vannes, nejvíce odlišné od ostatních, pravděpodobně nejvíce ovlivněné jazykem gallo

Pátý dialekt guérandais byl užíván do začátku 20. století v regionech Guérande a Batz-sur-Mer.

Fonologie 
Bretonština má 24 souhlásek, viz tabulku níže (n. = neznělé, z. = znělé):

Gramatika

Příklady

Číslovky

Užitečné pozdravy a fráze

Vzorový text 
Otče náš (modlitba Páně):
 Hon Tad, hag a zo en neñv,
 hoc'h anv bezet santelaet.
 Ho rouantelezh deuet deomp.
 Ho polontez bezet graet war
 an douar evel en neñv.
 Roit deomp hiziv hor bara pemdeziek.
 Pardonit deomp hon pec'hedoù evel ma pardonmp
 d'ar re o deus manket ouzhomp.
 Ha n'hon lezit ket da gouezhañ en temptadur,
 met hon diwallit diouzh an droug.
 Ewel-se bezet graet.

Související články 
 Seznam jazyků
 Seznam písem
 Bretaň

Externí odkazy 

 
 
 

Keltské jazyky
Jazyky Bretaně
Jazyky Francie
Živé jazyky
Ohrožené keltské jazyky
Lípy u kapličky ve Mžanech

Dvě památné lípy u kapličky sv. Marie Lurdské se nacházejí v polích při úvozové cestě asi 500 m jižně od obce Mžany, asi 1 km jihozápadně od obce Sadová v okrese Hradec Králové. Lípy jsou chráněny od roku 1983 pro svůj vzrůst (obvody kmene 420 cm a 395 cm a výška obou stromů asi 20 m).

U kapličky se nachází „zázračná studánka“, opředená pověstí o vrácení zraku slepému děvčeti.

Reference 

Památné lípy v okrese Hradec Králové
Památné stromy ve Východolabské tabuli
Památné lípy malolisté v Královéhradeckém kraji
Mžany
Tibia

Slovo Tibia má více významů:

 Holenní kost – nosná kost dolní končetiny člověka
 Tibia (hudební nástroj) – píšťala ve starověkém Římě
 Tibia (videohra) – jedna z nejstarších počítačových MMORPG her.
Kyselina bromičná

Kyselina bromičná (HBrO3) je jednou ze čtyř kyslíkatých kyselin vytvářených bromem. Lze ji získat až v 50% vodném roztoku. Vzniká rozpouštěním bromu ve vodě za současné přítomnosti chloru:

Br2 + 5 Cl2 + 6 H2O → 2 HBrO3 + 10 HCl

Praktické využití mají její soli, které se nazývají bromičnany. Anion BrO3 má náboj −1. Bromičnany se používají jako okysličovadla. Připravují se rozkladem bromnanů:

3 NaBrO → NaBrO3 + 2 NaBr

Bromičnany se také mohou připravit tavením chlorečnanu draselného s bromidem draselným:

KClO3 + KBr → KBrO3 + KCl

Jejich reakcí s roztoky bromidů vzniká volný brom:

KBrO3 + 5 KBr + 6 HCl → 3 Br2 + 6 KCl + 3 H2O

Literatura

Externí odkazy 
 

Brom, 5
Bromičnany
Brom, 5
5
bromičná
Planetární sonda

Planetární sonda je kosmická sonda, jejímž hlavním úkolem je průzkum pevných těles sluneční soustavy, především planet, jejich satelitů (měsíců) a planetek a jejich bezprostředního okolí.

Obvyklé vybavení 
Sondy byly vybaveny souborem vědeckých přístrojů, mezi než patří zejména:
 kamery pro topografické a geologické snímkování povrchu zkoumaných objektů s cílem pořízení map;
 kamery pro multispektrální snímkování povrchu zkoumaných objektů s cílem zjišťování jejich horninového a minerálového složení;
 spektrometry resp. spektrofotometry pro chemickou analýzu povrchu, oblaků a atmosféry objektu;
 magnetometry pro studium magnetických polí v okolí zkoumaných objektů;
 analyzátory plazmatu pro jeho studium v magnetosféře objektu, resp. interakce zkoumaného objektu se slunečním větrem;

Další možné vybavení
 radiolokátory pro studium struktury a chemického složení povrchu zkoumaného objektu;
 laserové případně radiolokační výškoměry pro stanovení výškového profilu terénu povrchu zkoumaného objektu;
 rádiový systém pro přesné dopplerovské stanovení dráhy ke zjišťování přesných charakteristik gravitačního pole zkoumaných objektů;
 aj.

Přehled planetárních sond 
Související informace nalezete také ve článku Dějiny průzkumu sluneční soustavy

Období 1960 - 2005 
Poznámky
 V seznamu jsou uvedeny všechny známé pokusy o vypuštění planetárních sond do 15. listopadu 2005.
 Ve sloupci COSPAR je uvedeno mezinárodní označení umělého kosmického tělesa, pokud se dostalo alespoň na oběžnou dráhu kolem Země.
 Pokud byl cílem letu i jiný než planetární objekt (např. kometa), jsou tyto objekty uvedeny v závorce.
 Ve sloupci „Výsledek“ je kódem vyjádřena dosažená míra realizace plánovaných cílů: H - žádného z cílů mise nebylo dosaženo pro havárii nosné rakety; N - žádný z cílů mise nebyl splněn pro selhání sondy během meziplanetárního letu nebo pro chybnou dráhu; C - cíle mise byly splněny jen částečně; - U - všechny, nebo alespoň hlavní cíle mise byly splněny; ? - mise dosud probíhá, hodnocení úspěšnosti není možné.
 Nejsou zde tzv. měsíční sondy vypuštěné k průzkumu našeho Měsíce (např. Program Luna), z nichž se některé po průletu staly meziplanetárními tělesy.

Odkazy

Literatura

Související články 
 Historie průzkumu vesmíru

Kosmické sondy
Výzkum sluneční soustavy
Planetologie
Maxmilián Josef Sommerau-Beckh

Maxmilián Josef svobodný pán Sommerau-Beckh (21. prosince 1769 Vídeň – 31. března 1853 Olomouc) (něm.: Maximilian Joseph Gottfried von Sommerau Beeckh) byl kardinálem a arcibiskupem olomouckým v letech 1836 až 1853.

Životopis 
V roce 1809 získal ještě jako vojenský kaplan Zlatý Záslužný kříž pro vojenské duchovní I. typu. V letech 1831–1836 byl proboštem Metropolitní kapituly v kostele svatého Václava v Olomouci.

Pomohl vybudovat nemocnici vincentek v Kroměříži a nechal přebudovat Podzámeckou zahradu v Kroměříži včetně strže na řece Moravě zajišťující vodní hospodářství zahrady. Taktéž nechal obnovit a vyzdobit kostel sv. Mořice. V kostele sv. Mořice nechal vybudovat tzv. Křestní kapli v níž podle vlastního přání také odpočívá.

Galerie

Odkazy

Reference

Literatura 
 Schinzel Josef, Maximilian Joseph Freiherr von Somerau-Beeckh : Kardinal Fürst-Erzbischof von Olmütz 1836-1853 : ein Lebensbild in bewegter Zeit, Wien 1912.

Externí odkazy 
 

Čeští kardinálové
Olomoučtí arcibiskupové
Kanovníci olomoucké kapituly
Poslanci Moravského zemského sněmu
Duchovní z Kroměříže
Narození v roce 1769
Narození 21. prosince
Narození ve Vídni
Úmrtí v roce 1853
Úmrtí 31. března
Úmrtí v Olomouci
Pohřbení v kostele svatého Mořice (Kroměříž)
Muži
Alsasko-Lotrinsko

Říšská země Alsasko-Lotrinsko () je historický německý správní útvar existující v letech 1871 (po prusko-francouzské válce území získalo Německo) do roku 1918 (kdy je bylo nuceno odevzdat zpět Francii v důsledku porážky v první světové válce) na území dnešních francouzských departementů Bas-Rhin, Haut-Rhin a Moselle. Metropolí regionu byl Štrasburk.

Alsasko-Moselsko je nástupnický útvar na tomto území, sdružující území tří dotčených departementů.

Historie 

V době druhé světové války bylo území od roku 1940 znovu součástí Německa, od jejího konce v roce 1945 však už až dodnes náleží Francii jako region Alsasko a departement Moselle (součást regionu Lotrinsko). Francouzská vláda proto ve vztahu k tomuto území upřednostňuje označení Alsasko-Moselsko ().

Na území bývalého Alsaska-Lotrinska dodnes i v rámci Francie platí některé speciální právní předpisy, tzv. místní právo (), zachovávající platnost některých německých zákonů a naopak neaplikující některé zákony francouzské, které byly ve zbytku Francie zavedeny v době, kdy Alsasko-Lotrinsko nebylo její součástí.

Na základě rozkazu z 14. srpna 1920 asistujícího státního sekretáře předsednictví rady generálního komisaře republiky ve Štrasburku je v oficiálním užívání termín „Alsace-Lorraine“ (Alsasko-Lotrinsko) zakázán a má být nahrazen formulací „departement Haut-Rhin, departement Bas-Rhin a departement Moselle“. Protože je ale tato formulace příliš dlouhá, používá se někdy kratší označení „Alsace-Moselle“ (Alsasko-Moselsko). To ovšem nemá žádný právní status, protože se neodvolává na žádný existující teritoriální celek.

Odkazy

Související články 
 Alsasko-Moselsko
 Místní právo v Alsasku-Moselsku

Literatura 
 BAUMANN, Ansbert. Die Erfindung des Grenzlandes Elsass-Lothringen. In: Burkhard Olschowsky, Geteilte Regionen - geteilte Geschichtskulturen? Muster der Identitätsbildung im europäischen Vergleich. Mnichov : Oldenbourg, 2013, s. 163–183, .

Externí odkazy 
 

Třetí Francouzská republika
Historická území Německa
Alsasko
Lotrinsko
Moselle
Dějiny Grand Est
Vzniklo 1871
Státy a území zaniklé roku 1918
Francouzsko-německé vztahy
Oldřichův dub

Oldřichův dub patří k nejznámějším památným stromům Česka. Roste v severní části obce Peruc pod zámkem nad potůčkem a vydatným pramenem.

Základní údaje 
 výška: 28 m (1974), 29 m (1988), 31 m (1998), 31 m (2002)
 obvod: 690 cm (1900), 743 cm (1974), 745 cm (1988), 760 cm (1998), 760 cm (2002)
 věk: 500 let (1872), 1000 let (1910), 1000 let (1988, AOPK), 1000 let (2003), 800 let (2009, AOPK), přes 1000 let (podle pověsti)
 zdravotní stav: 2 (1988), 4 (1998)
 sanace: 1991, 1997, 2001, 2008

Stav stromu a údržba 
Kmen je dutý, ošetřený a u země se rozšiřuje v mohutné kořenové náběhy. Dutina byla v minulosti opakovaně vypálena vandaly (1993, 1995), ale strom požár přežil. Kmen se dělí ve výšce 5 metrů na tři kosterní větve. Dub pomalu dožívá. Věk 1000 let většinou bývá udáván na základě pověsti (níže). Někteří odborníci se ale domnívají, že by (podobně jako u Svatováclavského dubu) mohlo jít o mladší strom, na který se pověst po zániku původního dubu přesunula.

Stav stromu je monitorován a průběžně jsou realizována preventivní opatření, která předcházejí zhoršování stavu. Roku 1991 byl proveden konzervační zásah. K další odborné sanaci došlo roku 1997, řešeny byly především škody způsobené požárem ze 13. na 14. srpna 1995). V roce 2001 byla upravena bezpečnostní vazba a provedeno odlehčení větví, roku 2008 došlo na odstranění suchých větví, úpravu konkurenčních dřevin a kontrolu vazby. 27. května 2011 byl za přítomnosti sedmi odborníků a zástupců místních organizací zpracován odborný posudek a plán na ošetřování stromu po následujících 20 let. Zahrnuje odlehčovací úpravy, aby nedošlo k rozlomení stromu a úpravu okolní zeleně, která konkuruje památnému dubu.

Historie a pověsti 
Oldřichův dub je spojen s českými dějinami, objevuje se již v Dalimilově kronice. Podle pověsti potkal zde přemyslovský kníže Oldřich (vládl v letech 1012–1034) Boženu, kterou poté pojal za ženu, a z jejich nelegitimního svazku se narodil jeho jediný syn, pozdější kníže Břetislav I. Některé verze pověsti uvádějí, že Božena byla zadaná a po odchodu s Oldřichem se její opuštěný milenec – či snad manžel – na dubu oběsil.

Dub zahrnuli do svého díla například František Nepil nebo Miroslav Horníček, z výtvarníků pak František Ženíšek a Adolf Liebscher.

Galerie

Odkazy

Reference

Související články 
 Dub letní
 Památný strom v Česku
 Peruc
 Dalimilova kronika
 kníže Oldřich
 Seznam památných stromů v okrese Louny

Externí odkazy 
 
 Fotogalerie na Pooh.cz

Památné duby letní v Ústeckém kraji
Památné stromy osobností
Památné duby v okrese Louny
Památné stromy v Dolnooharské tabuli
Stromy poškozené ohněm
Paměť stromů
Peruc
Sluneční sonda

Sluneční sonda, též zvaná solární sonda je kosmická sonda, vypuštěná mimo sféru gravitačního vlivu Země s cílem studia Slunce a jeho vlivu na meziplanetární prostředí.

Obvyklé vybavení 
Za tím účelem jsou tyto sondy vybavovány vědeckými přístroji, mezi něž patří zejména:
 analyzátory plazmatu pro analýzu složek slunečního větru a stanovení jeho rychlosti;
 magnetometry pro měření slunečního magnetického pole a pole, spojeného se slunečním větrem;
 fotometry pro měření intenzity slunečního záření v různých spektrálních pásmech;
 spektrometry a spektrofotometry pro studium chemického složení slunečního povrchu;
 koronografy pro pozorování sluneční koróny;
 aj.

Druhy sond 
Z hlediska drah využívaných pro sluneční sondy je můžeme rozdělit do tři základních skupin:

 ekliptikální sluneční sondy, pohybující se v blízkosti roviny ekliptiky po výstředných (excentrických) drahách uvnitř dráhy Země s perihelem co nejblíže ke Slunci;
 polární sluneční sondy, pohybující se po drahách s vysokým sklonem (blížícím se 90°) k rovině ekliptiky, určené pro výzkum polárních oblastí Slunce;
 sluneční sondy umístěné v libračním centru L1 soustavy Slunce-Země, nacházejícím se na spojnici těchto těles ve vzdálenosti přibližně 1,5 mil. km od Země směrem ke Slunci.

Do mimořádné blízkosti ke Slunci se dostaly v minulosti též planetární sondy Mariner 10 a MESSENGER určené pro výzkum planety Merkur. Tyto sondy však nebyly specificky vybaveny pro důkladnější průzkum Slunce a proto zde nejsou v tabulkách zahrnuty.

Sonda ISEE-3 byla po splnění úkolů v libračním centru 20. června 1982 vyvedena z tohoto bodu a zaměřena ke dvěma kometám (viz tabulka); současně s tím byla přejmenována na ICE.

Kromě slunečních sond zkoumala Slunce z oběžných drah kolem Země celá řada slunečních družicových observatoří.

Přehled dosud vypuštěných slunečních sond 

Poznámky
 V seznamu jsou uvedeny všechny známé pokusy o vypuštění slunečních sond do 1. června 2005.
 Ve sloupci „COSPAR“ je uvedeno mezinárodní označení umělého kosmického tělesa, pokud se dostalo alespoň na oběžnou dráhu kolem Země.
 Pokud byl cílem letu i jiný objekt než Slunce (např. planeta), jsou tyto objekty uvedeny v závorce.
 Ve sloupci „Výsledek“ je kódem vyjádřena dosažená míra realizace plánovaných cílů: C - cíle mise byly splněny jen částečně; U - všechny, nebo alespoň hlavní cíle mise byly splněny.

Ekliptikální sluneční sondy

Polární sluneční sondy

Sluneční sondy v libračním centru L1 Slunce-Země 

Kosmické sondy
Výzkum sluneční soustavy
Sluneční sondy
Slunce
Jasan u Starého Bydžova

Památný jasan ztepilý (Fraxinus excelsior) roste v jihovýchodní části obce Starý Bydžov, vlevo od silnice vedoucí do Nového Bydžova v okrese Hradec Králové.

Jasan má obvod kmene 660 cm, výšku 20 m a stáří asi 250 let. Patří mezi pět největších jasanů v ČR.

Externí odkazy 
 

Památné jasany ztepilé
Památné jasany v Královéhradeckém kraji
Památné stromy v okrese Hradec Králové
Památné stromy ve Východolabské tabuli
Strom roku
Starý Bydžov
Alastair Reynolds

Alastair Reynolds (* 13. března 1966 Barry, Velká Británie) je velšský autor science fiction. Specializuje se hlavně na space opery a hard science fiction.

Raná léta svého života strávil v Cornwallu, poté se vrátil zpátky do Walesu, kde na univerzitě v Newcastlu absolvoval fyziku a astronomii. Po získání doktorátu na skotské univerzitě St. Andrews roku 1991 se odstěhoval do Nizozemska, kde potkal svou partnerku Josette. Následovalo zhruba dvacet let vědecké práce jako astrofyzik – z toho deset let pro Evropskou kosmickou agenturu.

Dílo

Odhalený vesmír 
 Odhalený vesmír 1 a 2. Triton, 2003, ,  (Revelation Space, 2000)
 Kaldera 1 a 2. Triton, 2004, ,  (Chasm city, 2001)
 Archa 1 a 2. Triton, 2005, ,  (Redemption Ark, 2002)
 Údolí vykoupení 1 a 2. Triton, 2006, ,  (Absolution Gap, 2003)
 Diamond Dogs, Turquoise Days, 2003
 Galactic North, 2006
 The Prefect, 2007

Poseidon's Children 
 Blue Remembered Earth, 2012
 On the Steel Breeze, 2013
 Poseidon's Wake, 2015

Romány 
 Century Rain, 2004
 Transport ledu (Pushing Ice), 2005
 House of Suns, 2008
 Terminal World, 2010
 Harvest of Time, 2013

Povídky 
 Nunivak Snowflakes, 1990
 Prodloužený spánek, Ikarie 7/1992 (Dilation Sleep, 1990)
 Enola, 1991
 Digital to Analogue, 1992
 Byrd Land Six, 1995
 Spirey and the Queen, 1996
 Špion na Europě, Ikarie 5/2002 (A Spy in Europa, 1997)
 On the Oodnadatta, 1998
 Stroboscopic, 1998
 Galaktický sever, Ikarie 1/2003 (Galactic North, 1999)
 Andělé z popela, Ikarie 6/2001 (Angels of Ashes, 1999)
 Viper, 1999
 Velká marsovská zeď, Ikarie 9/2004 (Great Wall of Mars, 2000)
 Merlin's Gun, 2000
 Hideaway, 2000
 Glacial, 2001
 Fresco, 2001
 Diamond Dogs, 2001
 The Real Story, 2002
 Turquoise Days, 2002
 Emmissary, 2003
 Nightingaleová, Ikarie 7/2008 (Nightingale, 2006)

Ocenění 
 British Science Fiction Award
 2001 – román – Kaldera

Související články 
 Seznam anglických spisovatelů
 anglická literatura
 Sci-fi

Externí odkazy 
 
 Domovská stránka

Angličtí spisovatelé science fiction
Narození v roce 1966
Žijící lidé
Muži
Narození 13. března
Amblygonit

Amblygonit (Breithaupt, 1817), chemický vzorec (Li,Na)Al(PO4)(F,OH), je trojklonný minerál. Název je složen z řeckých slov amblys – tupý a góni – úhel.

Morfologie 
Obvykle jen kusový v hrubě štěpných kusech nebo zrnitý. Dobře omezené krystaly jsou vzácné, izometrické až krátce sloupcovité, často polysynteticky srůstá. V přírodě byly nalezeny krystaly až 1,5 m velké.

Fyzikální vlastnosti 
Tvrdost 5,5-6, hustota 3,04-3,11, je křehký, lom má nerovný až pololasturnatý, štěpnost velmi dobrá podle {100} a dobrá podle {001}.

Optické vlastnosti 
Barva mléčně bílá, šedobílá, namodralá, zelená, žlutavá i šedá, nezřídka bývá podobný celistvému živci, vryp bílý, lesk skelný, na {001} lesklý perleťově, průhledný až jen průsvitný.

Naleziště

Česko

Čechy 
Nová Ves (u Křemže); Vernéřov (u Aše)

Morava 
Dobrá Voda (u Velkého Meziříčí); Krasonice (u Želtavy)

ve světě např.

Austrálie 
Caloola Creek, kde byl těžen jako ruda Li

Brazílie

Minas Gerais 
Taqural žluté kostrovité krystaly až 15 cm velké, drahokamové kvality

USA

Arizona 
San Domingo Wash (Mariocopa Co.) ve velkých krystalech

Jižní Dakota 
Black Hills v pegmatitech, hlavně žíla Beecher (Custer Co.) s bloky amblygonitu až o hmotnosti 200t; bloky až 6 x 2 m z Keyston (Pennigton Co.) a Tinton (Lawrence Co.)

Maine 
Newry (Oxford Co.) průhledné krystaly až 11 cm velké

Literatura 
 Anthony a kol. (2000): Handbook of Mineralogy Vol. IV. Mineral Data Publishing Tucson, Arizona 17
 Bernard J.H., Rost R. a kol. (1992): Encyklopedický přehled minerálů. Academia Praha 54 
 Pauliš P. (2003): Minerály České republiky. Kuttna Kutná Hora 55

Externí odkazy 
 
 Amblygonit na webu mindat.org (anglicky)
 Amblygonit na webu Webmineral (anglicky)

Minerály
Minerály 7. třídy
Fosfáty
Alunit

Alunit (Beudant, 1824), chemický vzorec KAl3[(OH)6|(SO4)2], je klencový minerál.
Název pochází z francouzského alun – kamenec.

Vznik 
Postvulkanické procesy.

Morfologie 
Tvoří velmi drobné klencové krystaly sblížené ke krychli, také i tabulky podle plochy spodové {0001} nebo krystaly zakončené romboedrem. Vzácněji krystaly vzhledu čočkovitého. Krystaly bývají jednotlivé nebo ve skupinkách na dutinách celistvého alunitu. Hojněji stébelnaté až téměř vláknité, pórovité, zrnité, celistvé nebo zemité či práškovité agregáty.

Vlastnosti 
 Fyzikální vlastnosti: Lze rýpat měděným drátem (tvrdost 3,5-4) – vysoká tvrdost některých celistvých agregátů je způsobena příměsí křemene, hustota 2,6-2,9 g/cm³, je křehký, štěpnost dobrá podle {0001}, lom má lasturnatý až tříštivý.
 Optické vlastnosti: Barva: bílá, šedá, nažloutlá, načervenalá. Krystalický je bílý, šedý, podobný kaolinitu. Průsvitný, vryp je bílý, lesk skelný, na štěpných plochách perleťový, agregáty jen matné.
 Chemické vlastnosti: Složení: K 9,44 %, Al 19,54 %, H 1,46 %, S 15,48 %, O 54,08 %. Rozpouští se obtížně v H2SO4. Před dmuchavkou praská, ale netaví se.

Využití 
Alunit se využívá především jako antiperspirant a pro zastavení drobného krvácení.

Naleziště 
Výskytuje se řídce.

 Čechy – Horní Slavkov v tabulkovitých krystalech na křemeni; Radvanice (u Trutnova) v celistvých masách značných rozměrů na hořící haldě
 Morava – Dobrá Voda (u Velkého Meziříčí); Krasonice (u Želetavy)

ve světě např.
 Ázerbájdžán – Zaglik významná ložiska, která jsou těžena jako ruda Al
 Itálie''' – Allumiere, kde je těžen již od 15. století
 Ukrajina – Beregov v trachytech spolu s kaolinem, s nímž tvoří směs a kde byl těžen již od 18. století a zpracováván na kamenec
 USA – stát Colorado, Calico Peak (Dolores Co.) velké ložisko obsahující cca 100 mil. t alunitu, uložené v porfyrech, stát Utah, Marysvale (Piute Co.) alunitové žíly, které dosahují mocnosti až 3 m v pásmu přes 1 km dlouhém

 Odkazy 

 Reference 

 Literatura 
 Bernard J.H., Rost R. a kol. (1992): Encyklopedický přehled minerálů. Academia Praha'' 52-53

Externí odkazy 
 
 
 Alunit na webu Webmineral (anglicky)
 Alunit na webu mindat.org (anglicky)
 Alunit - univerzální krystal s dezinfekčními účinky

Minerály hliníku
Minerály 6. třídy
Sulfáty
Hliníkové rudy