alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Zamatos turbolya

A zamatos turbolya (Anthriscus cerefolium) a turbolya (Anthriscus) nemzetség Magyarországon leggyakoribb faja. Két változata a termesztett var. cerefolium és a serteszőrös termésű vadon élő var. trichosperma, ennek magyar neve útszéli turbolya..
A turbolya magyar népies neve: illatos turbolya, olasz saláta, zamatos turbolya, édespetrezselyem.

Származása, élőhelye 

Az útszéli turbolya DK-Európától Közép-Ázsiáig őshonos, egyesek szerint Magyarországon is; a termesztett változat elvadulva az egész Kárpát-medencében megtalálható, főleg üde akácosok aljnövényzeteként.

Jellemzése 

Az ánizsra emlékeztető szagú, édeskés ízű, egynyári növényt már a rómaiak is használták. Szára 20–70 cm hosszú. Levele a petrezselyem zöldjéhez hasonlít, ernyős virágzata kis fehér virágokból áll. 
A levelek többszörösen szárnyasan összetettek. A levélhüvely éle szőrös. A virágzat összetett ernyő. Gallérlevél nincs, csak gallérkalevelek. A termés éretten nem bordás 2 részre hasadó ikerkaszat. Gyors növekedésű növény, leveleit már vetés után 4–5 héttel vághatjuk.

Felhasználása 

A francia konyha kedvelt fűszere, zöldség- és csontleves, baromfiételek, mártások ízesítője. Kiváló még sült húsok, főleg báránysültek, tojásételek fűszerezésére is. Mindenféle gomba, gombás ételek és gombás mártások elengedhetetlen fűszere. Kora tavasszal megjelenő zsenge hajtásaiból salátát is készítenek, később a levelek már keserűvé és rágóssá válnak. Íze erősen eltér a petrezselyemétől, mivel gyenge, zamatos levelei édeskések és ánizsillatúak – ezért édespetrezselyemnek is nevezik. A francia konyha által használt „fines herbes”, azaz finom fűszernövények egyike.

A hajtás illóolaj-tartalma 0,03%, a termésé 0,9%; az illóolaj fő összetevője metilkavikol. A hajtás tartalmaz továbbá flavon-glikozidot, keserűanyagokat, ásványi anyagokat, valamint A- és C-vitamint. A termés zsírosolajat is tartalmaz.

Gyógyhatása 

Drogja a virágzó leveles hajtás (Cerefolii herba) és a termés (Cerefolii fructus).
Teája vese, hólyag- és emésztőszervi megbetegedéskor jó hatású.

Jegyzetek

Források 
  
 

Fűszerek
Gyógynövények
Növényfajok
Turbolyák
Vörös áfonya

A vörös áfonya (Vaccinium vitis-idaea) a hangafélék (Ericaceae) családjába tartozó hegyvidéki növény, az erdei fenyvesek jellegzetes örökzöld törpecserjéje, népies nevén: brusnyica, fojminc, havasi meggy, kövi málna.

A fekete áfonyához hasonlóan közkedvelt, de savanyú íze miatt csak feldolgozott formában fogyasztják.

Magyarországon a Zempléni-hegységben a Mecsekben, illetve a Nyugat-Dunántúl néhány pontján, például az Őrségben, Göcsejben, a Kőszegi-hegységben fordul elő; jóval ritkább, mint a fekete áfonya. Levelei télen is megtartják élénkzöld színüket.

Erdélyben a Mohos-tőzegláp, a Csíki havasok területén megtalálható. A Felvidéken gyakori.

Jellemzők 

10–30 cm magas, örökzöld félcserje. Szára hengeres, kúszó, a vége felemelkedik. A levelek visszás-tojásdadok, áttelelők, bőrneműek, a szélük visszahajlik, színük sötétzöld, fonákjuk világosabb, mirigyesen pontozott. Virágzata csüngő, végálló fürt. Illatos. A kocsány rövid, a párta 8–10 mm hosszú, harang alakú, négy cimpájú, fehér vagy rózsaszín, a csésze hártyás, pillás szélű, éréskor a termés csúcsán marad.
A lisztes, ehető bogyótermés éretlenül fehér, éretten kárminpiros, gömbölyű.

Tartalmaz 
A vörös áfonya igen gazdag antioxidánsokban (antocianidinek, tanninok), melyek védik szervezetünket a káros oxidációs folyamatoktól, óvják testünket az öregedéstől. Az antioxidánsokkal megelőzhetők krónikus betegségek, mint az érelmeszesedés, koleszterinlerakódás, szívinfarktus, bőrproblémák kialakulása, rák keletkezése, memóriazavar. Az antioxidáns vitaminok – mint az E-vitamin, béta-karotin, és 30–40 mg/100g C-vitamin – fokozzák a hatását. De nátriumot, foszfort, káliumot, kalciumot, vasat, magnéziumot, mangánt, cinket, ként is tartalmaz.

Felhasználható 

Gyümölcsként: mártások, dzsem, lekvár, kompót, saláták, pudingok, főzelékek, édes rizs, vadhúsok, gyümölcsbor készítésére.

Gyógyhatásai 
Akut és krónikus húgyúti fertőzések megelőzésére, kezelésére, valamint sejt és érvédő antioxidánsként édesítőszer nélkül készült vörös áfonyalé, vagy kivonat, tinktúra (3 x 3–5 ml/nap adagolásban), illetve a gyógyszertárakban is kapható kapszula formájában. 1 kapszula (400 mg) kb 8-9 pohár lé hatóanyagát tartalmazza koncentráltan. Ez utóbbi naponta kétszer szedhető.
Gyakori húgyúti fertőzésben szenvedők, vagy arra különösen fogékonyak, mint a cukorbetegek, rendszeresen úszók, vesebetegek, vesehomokjuk, vesekőképződésre hajlamosak prosztata-megnagyobbodáskor, hegesedés vagy daganat miatti vizeletelfolyási akadályoknál javasolt az alkalmazása.

Rokon fajok 
 Fekete áfonya (Vaccinium myrtillus)
 Tőzegáfonya (Vaccinium oxycoccus)
 Amerikai tőzegáfonya (Vaccinium macrocarpon)

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Vörös áfonyáról hasznos információk
 Vörös áfonya

Áfonyák
Növényfajok
Gyógynövények
Fűszerek
Magyarországon őshonos növények
Magyarországon védett növények
Európa növényvilága
Mariner–5

Mariner–5 az amerikai Mariner-program ötödik űrszondája, sikeres Vénusz-szonda.

Küldetés
A NASA 1967-ben az indítási ablakban állította pályára. Eredetileg a Mariner 4 tartalék űrszondájaként építették. Mivel a Mariner 4 sikeresen teljesítette a marsi küldetését, ezért némi átalakítás után a Vénusz felé indították. Fő cél a Vénusz légkörének és környezetének vizsgálata.

Jellemzői
A Mariner űrszondákat a NASA Jet Propulsion Laboratoryumában fejlesztették, irányításával építették. Üzemeltette a NASA és a Office Space Science and Applications (OSSA) .

Megnevezései: Mariner–5; Mariner E/Venus 67–2; COSPAR: 1967-060A. Kódszáma: 2845.

1967. június 14-én Floridából, a Cape Canaveral (KSC) Kennedy Űrközpontból, a LC–12 (LC–Launch Complex) jelű indítóállványról egy Atlas–Agena D 2L hordozórakétával emelkedett a magasba. Az Atlasz rakétafokozat kiégése után a Agena fokozat gyorsította fel az űrszondát a második kozmikus sebességre, hogy a Vénusz közelébe kerülhessen.

Felépítése
Alakja nyolcszögletű hasáb, átmérője , magassága nyitott állapotban  méter. Magnézium-ötvözetből készült a ház és az műszerek többsége. Az űregység teljes tömeg . A súly többi részét a vázszerkezet, a napelemek (4 darab, 4,5 négyzetméter felületű,  szilícium sejt), az éjszakai (földárnyék) energia ellátását ezüst-cink akkumulátorok, az adóantennák (egy |2,9 méteres kőrsugárzó és egy 1,2 méter átmérőjű parabolaantenna) és egyéb segédberendezések tették ki. Belső hőmérsékletének állandóságát hőszabályozók biztosították. Három tengelyesen, giroszkóppokkal forgás-stabilizált űreszköz. Stabilitásának beállítását hideg gázfúvókák segítették. Pályakorrekciókat 10 darab 210 atmoszféra nyomású hidrazinnal működő fúvókák biztosították. A programellenőrző számítógép szabályozható.  A szonda vonatkozási pontjai a Nap, a Föld és a Canopus csillag volt. Repülés közben a mérőműszerek a sugárzásmérők kivételével folyamatosan működtek.

Programja
Június 20-án pályakorrekciót hajtottak végre. Október 19-én  kilométernyire közelítette meg a bolygót. A Föld távolsága ekkor  millió kilométer volt. A megközelítés után a szonda Nap körüli, heliocentrikus pályára állt. Az aktív kapcsolatot 1967. december 4-én megszűnt. Méréseinek köszönhetően jelentősen pontosították a Vénusz tömegét és a csillagászati egységét.

Műszerezettsége
Technikai fejlődésnek megfelelően műszerei érzékenyebbek, pontosabbak voltak.
 ultraibolya fotométerek három színben,
 mikrohullámú radiométer – a Vénusz hőmérsékletének mérésére.
 vörös tartományban mérő spektrométer a felhőzet vizsgálatára.
 háromtengelyű magnetométer a Vénusz mágneses terének mérésére.
 ionozáló kamra és három Geiger–Müller-számláló a nagy energiájú sugárzások mérésére.
 plazmadetektor – a Napból érkező töltött részecskék analizálására.

Források

Külső hivatkozások

Források 

Mariner 05
Vénusz-kutató űrszondák

de:Mariner#Mariner 5
Mariner–3

Mariner–3 az amerikai Mariner-program harmadik űrszondája, Mars-szonda, Rakétatechnikai okok miatt a küldetés sikertelen volt.

Küldetés
A NASA 1964-ben ugyanabban az indítási ablakban állították pályára, a Mariner–3 sikertelensége miatt a Mars irányába a Mariner–4-et.  Cél a Vénusz felderítésének segítése. A gyakorlatnak megfelelően kettő műholdat építettek, ha az első meghibásodik, akkor kis csúszással a második, a tartalék veszi át a tudományos kutatási szerepet.

Jellemzői
A Mariner űrszondákat a NASA Jet Propulsion Laboratoryumában fejlesztették, irányításával építették. Üzemeltette a NASA és a Office Space Science and Applications (OSSA) .

Megnevezései: Mariner–3; COSPAR: 1964-073A. Kódszáma: 923.

1964. november 5-én Floridából, a Cape Canaveral (KSC) Kennedy Űrközpontból, a LC–13 (LC–Launch Complex) jelű indítóállványról egy Atlas–Agena D 2L hordozórakétával emelkedett a magasba. Az Atlasz rakétafokozat kiégése után a Agena fokozat gyorsította fel az űrszondát a második kozmikus sebességre, hogy a Mars közelébe kerülhessen.

Felépítése
Három tengelyesen, giroszkópokkal forgás-stabilizált űreszköz. Alakja nyolcszögletű hasáb, átmérője 0,9, magassága nyitott állapotban 1,8 méter. Magnézium-ötvözetből készült a ház és az műszerek többsége. Rendelkezett körsugárzó rúdantennával (2,23 méter) és parabola antennával, melynek átmérője 1 méter. Energia biztosítása érdekében a hasáb oldalaihoz (tetejére) 4 napelemtáblát szereltek (7 négyzetméter felületen  szilícium sejt). A napelemek fesztávja 5,79 méter, napirányba állíthatók. Éjszakai (földárnyék) energiaellátását ezüst-cink akkumulátorok biztosították (1200 Wh). Az űregység teljes tömege 260, a műszercsomag súlya 30 kg. Stabilitásának beállítását hideg gázfúvókák segítették. A pályakorrekciókat 10 darab, 210 atmoszféra nyomású, hidrazinnal működő fúvókák biztosították.

Programja
A hordozórakéta leválása után azonnal üzembe helyezték a szondát. Menet közben különböző méréseket végzett, melyeket magnóra rögzített, vételi időben (kapcsolat aktivizálása) lejátszotta.

Műszerezettsége
 televíziós kamera. 
 spektrális reflektométer – a bolygó felületi hőmérsékletének mérésére,
 magnetométer – a mágneses mező mérésére,
 ionizáló sugárzás mérése,
 szoláris plazma érzékelő – menet közben mérve a plazma rétegeket, áramlatokat, részecskéket,
 mikrometeoritok energiájának meghatározása repülés közben,

Kapcsolódó oldalak
 Mars-kutatás

Források

Külső hivatkozások 
 
 
 

Mariner 03
Marskutató űrszondák

de:Mariner#Mariner 3 und 4
Morpheusz

Morpheusz (latinos írásmóddal Morpheus, görögül Μορφεύς) a görög és római mitológia egyik alakja, Hüpnosz és Paszithea fia, az oneiroi egyike, Ikelosz, Phobetor és Phantaszosz testvére, az álmok és az alvás istene. Akkor jelent meg a halandóknál, mikor atyja, az alvás istene már hatalmába kerítette őket. Morpheusz az álmokban emberi alakot öltött, általában az álmodó szeretteinek képében jelent meg.

Morpheusz volt az álmok fő alakítója (neve jelentése is az alakító, a formázó). Fivérei segédkeztek neki: Ikelosz az álmok valósággal kapcsolatos aspektusait formázta, Phantaszosz a különös, fantasztikus álmokért, míg Phobetor a rémálmokért volt felelős.

Morpheusz nem játszott jelentős szerepet a görög mitológiában. Ovidius Átváltozások című művében egy sötét barlangban, ébenfa ágyon fekszik pipacsokkal körülvéve. Ovidius szerint Morpheusz elsősorban az álmok emberekkel kapcsolatos részleteiért, míg Phobetor az állatokkal, Phantaszosz az élettelen tárgyakkal kapcsolatos elemekért volt felelős.

Morpheusz felelt a királyok és hősök álmaiért is, ezért gyakran testvérei fölé emelve szólnak róla, mint „az álmok görög istene”.

A morfium is Morpheuszról kapta a nevét. Akárcsak a Mátrix (1999) című film egyik szereplője.

Külső hivatkozások

Görög istenek
Álom

id:Oneiroi#Morfeus
Jövedelemazonosság

A jövedelemazonosság a makroökonómia egyik legfontosabb összefüggése. Lényegét így fogalmazhatjuk meg:

<center>„Egy gazdaságban egy adott időszakban előállított javak összértéke megegyezik a gazdasági szereplők összes jövedelmével és kiadásával.”</center>

A jövedelemazonosság pusztán logikai eszközökkel belátható. Ugyanis egy jószág értékesítésével a jószág előállítója annak piaci értékével megegyező jövedelemhez jut, a vásárlónak pedig ez ugyanekkora kiadást jelent. Az azonosság ugyan a készletek – vagyis a megtermelt, de még nem eladott javak – miatt valójában nem állna fenn, de annak érdekében, hogy mégis teljesüljön, a készleteket egyfajta beruházásnak tekintjük (készletberuházás), és értéküket a jószág előállítójának jövedelmeként és kiadásaként is számításba vesszük.

A jövedelemazonosságot gyakran írjuk fel a következő alakban:

Y = C + I + G + NXY jelöli az összgazdasági kibocsátást, vagyis a megtermelt javak összértékét. C a fogyasztás, I a beruházás, G a kormányzati vásárlások, NX pedig a nettó export (export mínusz import) jele.

Az egyenletet kétféleképpen is értelmezhetjük.
A jövedelemazonosság szerint az összkibocsátás (Y) megegyezik a gazdasági szereplők összkiadásával, vagyis a háztartások (fogyasztás), a vállalatok (beruházás), a kormányzat és a külföld kiadásainak összegével.
A jövedelemazonosság szerint a gazdasági szereplők összjövedelme (ami azonos az összkibocsátással, Y-nal) megegyezik az összes kiadásukkal.

Az egyenlőség akkor is teljesül, ha a kibocsátást, fogyasztást, beruházást stb. reálértéken, vagyis nem folyó árakon, hanem valamilyen módon az árszínvonal hatásától „megtisztítva”, például múltbeli árakon vesszük számításba.

 Megtakarítás és beruházás 

A jövedelemazonosság talán legfontosabb következményét a következő levezetés szolgáltatja. Jelölje T a kormányzat által a háztartásoktól beszedett adók összértékét, F a kormányzati transzfereket (támogatások, segélyek stb.), Sh a háztartások által megtakarított pénzösszeget, Sk pedig a kormányzati megtakarítást (ez többnyire negatív, ilyenkor deficitről szoktunk beszélni). Ekkor – a fogyasztás és a kormányzati vásárlások definíciójának felhasználásával – felírható az alábbi két azonosság:C = Y – T + F – ShG = T – F – SkEzeket a jövedelemazonosságba helyettesítve:

Y = (Y – T + F – Sh) + I + (T – F – Sk) + NX
0 = -Sh + I – Sk + NX
Sh + Sk – NX = I

A bal oldalon látható kifejezés tulajdonképpen nem más, mint a háztartások, a kormányzat és a külföld megtakarításainak összege, tehát a gazdasági szereplők összes megtakarítása, amit S-sel jelölhetünk. (Feltételezzük, hogy a vállalatoknak nincs megtakarítása.) Így:

S = I

Vagyis a jövedelemazonosságból következik, hogy egy gazdaságban az összes megtakarítás egyenlő az összes beruházással. Mivel pedig a levezetés fordítva is elvégezhető, úgy is mondhatjuk, hogy a jövedelemazonosság és a megtakarítás-beruházás egyenlőség egymással ekvivalens állítások''.

Kapcsolódó szócikkek 

Bruttó hazai termék
IS-LM modell

Makroökonómia
Ocskó

Ocskó (szlovákul Očkov) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Vágújhelyi járásban.

Fekvése 
Vágújhelytől 13 km-re délnyugatra található.

Története 
A mai község területén a bronzkorban az úněticei kultúra települése terült el. A késő bronzkorból a velaticei kultúra sírjait tárták itt fel. Számos urna került elő a római-barbár korszakból is, majd a 10-11. században szláv település állhatott ezen a helyen.

A mai települést 1321-ben említik először "Wchkou" alakban. Az Ocskay család ősi birtoka. 1709-ben császári csapatok pusztították el. A 18. században a csejtei uradalom része. 1715-ben szőlőhegye és 14 adózó háztartása volt. 1753-ban 24 család lakta. 1787-ben 36 házában 283 lakos élt. 1828-ban 54 ház állt a faluban 372 lakossal. Lakói mezőgazdasággal, szőlőtermesztéssel foglalkoztak.

Vályi András szerint "OCSKO. Tót falu Nyitra Várm. földes Ura Ocskay Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Podolához közel, mellynek filiája, földgye, réttye jó, legelője elég, piatzozása Verbón, Csejtán, és Újhelyben."

Fényes Elek szerint "Ocsko, tót falu, Nyitra vmegyében, Dudvágh mellett; Verbóhoz 3/4 órányira. 354 kath., 4 evang., 24 zsidó lak., s igen jó határral. F. u. az Ocskay család. Ut. p. Galgócz."

A trianoni békeszerződésig Nyitra vármegye Vágújhelyi járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 356, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 432 lakosából 429 szlovák volt.

2011-ben 463 lakosából 437 szlovák.

Neves személyek 
Itt született 1680 körül Ocskay László kuruc brigadéros.
Itt született 1774-ben Ocskay Ferenc császári és királyi kamarás, birtokos, műgyűjtő, főrend.
Itt született 1814-ben Ocskay Rudolf főispán, a "Vágvölgy nábobja".
Itt született 1821-ben Ocskay Alajos birtokos.
Itt született 1850-ben Ocskay Gusztáv magyar királyi államvasuti főellenőr.

Nevezetességei 
 Szent Cirill és Metód tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1860 és 1881 között épült neoklasszicista stílusban.
 A Mária-oszlop 1749-ben készült.
 Az Ocskay család nemesi kúriája 1770 körül épült barokk stílusban, 1830 körül bővítették. Ma régészeti kiállítás látható benne.
 A falu felett mintegy 250 késő bronzkori sírt tártak fel.
 A község határában fogták el 1710. január 1-jén az árulással vádolt Ocskay László kuruc brigadérost. Elfogatásának színhelyén családja emlékoszlopot emeltetett.

Jegyzetek

Források 
Sándorfi Nándor 1895: Középkori sírleletről Ocskón, Nyitramegyében. Archaeologiai Értesítő XV/3, 256-259.
Kolník, T. 1956: Popolnicové pohrebisko z mladšej doby rímskej a počiatku doby sťahovania národov v Očkove pri Piešťanoch. Slovenská archeológia IV/2, 233-306.

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Ocskó Szlovákia térképén
 Skonline.sk
 Tourist-channel.sk

A Vágújhelyi járás települései
Nyitra vármegye települései
Patvaróc

Patvaróc (szlovákul Potvorice) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Vágújhelyi járásban.

Fekvése 
Vágújhelytől 7 km-re délre, a Vág jobb partján fekszik.

Története 
A falu területén cserép mellékletekkel ellátott, prágai típusú korai szláv urnás temetkezések kerültek elő. Ez a legkorábbi ilyen lelet Szlovákiában.

A települést 1263-ban "Potworich" néven említik először. A későbbiekben Pothowarich, Pothoworich, Potuorch alakban szerepel. 1348-ban Patwarich néven említik. Kezdetben királyi birtok, majd a Ruttkay, Bársony, Csáky, Jeszenszky és más nemesi családok birtokolták. 1715-ben 2 malma, 25 jobbágy és 11 zsellér háztartása volt. 1753-ban 57 család lakta. 1787-ben 47 házában 369 lakos élt. 1828-ban 49 háza és 316 lakosa volt. Lakói mezőgazdasággal foglalkoztak.

Vályi András szerint „PATVARÓCZ. Potvoricze. Tót falu Nyitra Vármegyében, földes Ura B. Révay Uraság, lakosai külömbfélék, fekszik Sz. Keresztnek szomszédságában, mellynek filiája, határjában vagyon legelője elég, malma Vágvizén, piatzozása Vágújhelyben, és Csejtán, gyümöltseit hasznosan eladhattyák, földgye jó termékenységű, első osztálybéli.”

Fényes Elek szerint „Patvarócz (Potvoricza), tót f., Nyitra vmegyében, a Vágh jobb partján, Végh-Ujhelyhez egy órányira. Lakja 382 kath., 6 zsidó. F. u. többen.”

A trianoni békeszerződésig Nyitra vármegye Vágújhelyi járásához tartozott.

Népessége
1880-ban 314 lakosából 1 magyar és 294 szlovák anyanyelvű volt.

1890-ben 353 lakosából 3 magyar és 335 szlovák anyanyelvű volt.

1900-ban 353 lakosából 12 magyar, 5 német, 328 szlovák és 11 egyéb anyanyelvű volt. Ebből 343 római katolikus, 5 evangélikus és 5 izraelita vallású volt.

1910-ben 383 lakosából 355 szlovák, 16 magyar és 4 német anyanyelvű volt. Ebből 368 római katolikus, 12 evangélikus és 3 izraelita vallású volt.

1921-ben 436 lakosából 2 magyar és 434 csehszlovák volt. Ebből 423 római katolikus és 13 evangélikus vallású volt.

1930-ban 467 lakosából 456 csehszlovák, 5 német és 6 egyéb nemzetiségű volt. Ebből 456 római katolikus, 9 evangélikus és 2 egyéb vallású volt.

1970-ben 669 lakosából 668 szlovák és 1 cseh volt.

1980-ban 603 lakosából 600 szlovák volt.

1991-ben 545 lakosából 535 szlovák volt. 

2001-ben 536 lakosából 528 szlovák volt.

2011-ben 580 lakosából 571 szlovák, 4 cseh, 2 morva, 1 német, 1 egyéb és 1 ismeretlen nemzetiségű volt.

2021-ben 681 lakosából 667 (+1) szlovák, 3 (+1) magyar, 6 (+2) egyéb és 5 ismeretlen nemzetiségű volt.

Nevezetességei 
Barokk-klasszicista harangláb a 18. század második feléből.

Jegyzetek

Források 
Darina Bialeková 1987: Včasnoslovanské popolnicové hroby z Potvoríc z hľadiska antropologickej analýzy. Študijné Zvesti 23, 109-117.
A Patvaróczyak. Turul 1911-1.

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Patvaróc Szlovákia térképén
 E-obce.sk

A Vágújhelyi járás települései
Nyitra vármegye települései
Somszeg

Somszeg (szlovákul Vieska) Vágmosóc (Považany) község településrésze, egykor önálló falu Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Vágújhelyi járásban.

Vágújhelytől 6 km-re délre, a Vág jobb partján fekszik.

1910-ben 204, túlnyomórészt szlovák lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Nyitra vármegye Vágújhelyi járásához tartozott.

Somszeget, Vágmosócot és Vágszentkeresztet 1960-ban egyesítették. 2001-ben Vágmosóc 1214 lakosából 1193 szlovák volt.

Somszeg
Nyitra vármegye települései
Vágmosóc

Vágmosóc (, korábban Nové Mošovce) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Vágújhelyi járásban. Somszeg (Vieska), Vágmosóc (Mošovce) és Vágszentkereszt (Križ nad Váhom) közös közigazgatási egysége.

Fekvése 
Vágújhelytől 5 km-re délre, a Vág jobb partján fekszik.

Története 
Vágmosócot 1263-ban "Mosowcz" alakban IV. Béla király oklevelében említik először. Több nemesi család birtoka volt. 1715-ben 6 jobbágy és 13 zsellércsalád lakta. 1787-ben 38 házában 263 lakos élt. 1828-ban 76 háza és 528 lakosa volt. Lakói földműveléssel, kosárfonással, csipkeveréssel, kereskedéssel foglalkoztak. A 19. században területén három malom működött a Vágon.

"MOSÓCZ. Mosovce. Tót falu Nyitra Várm. földes Urai több Urak, lakosai külömbfélék, fekszik Szent Kereszthez nem meszsze, és annak filiája, határja ollyan mint Szent Kereszté." 

"Mosócz, tót falu, Nyitra vmegyében, a Vágh jobb partján, Vágh-Ujhelyhez fél órányira. Számlál 325 kath., 7 evang., 2 zsidó lak. F. u. többen. Ut. p. Galgócz."

Vágszentkeresztet a 13. század közepén német keresztesek alapították. 1297-ben a nyitrai káptalan oklevelében "Kereztur" néven említik először. Plébániáját és Egyed (Aegidus) nevű papját 1332-ben a pápai tizedjegyzék említi. 1533-ban helyi nemesek birtoka. 1560-ban az egyházi vizitáció szerint a Szentpétery család a birtokosa. 1598-ban 10 nemesi portája volt. 1600-ban 8, 1601-ben 10, 1603-ban 6 háza állt. 1715-ben 7 zsellércsalád lakta. 1753-ban 27 család élt a településen. 1787-ben 38 házában 319 család élt. 1828-ban 54 házát 380-an lakták, akik mezőgazdasággal és kosárfonással foglalkoztak.

"SZENT KERESZT. Nyitra Várm. földes Urai több Uraságok, lakosai katolikusok, fekszik Érsek-Újvárhoz 3/4 mértföldnyire; határja jól termő." 

Somszeg 1368-ban "Weyzka" alakban tűnik fel az írott forrásokban. Királyi birtok, majd Temetvény várának uradalmához tartozott. Később több nemesi családé volt. 1753-ban 17 adózó család lakta. 1787-ben 12 házában 110 lakosa élt. 1828-ban 10 háza volt 67 lakossal. 1904-ben a Vágon három malom is működött a területén. Lakói főként mezőgazdasággal foglalkoztak.

A trianoni békeszerződésig mindhárom település Nyitra vármegye Vágújhelyi járásához tartozott. Vágmosócot, Vágszentkeresztet és Somszeget 1960-ban egyesítették. Hivatalos neve ekkor Nové Mošovce, majd 1961-ben Považany lett.

Népesség
1910-ben Somszegnek 204, Vágmosócnak 390, Vágszentkeresztnek 355, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben Vágmosóc 1214 lakosából 1193 szlovák volt.

2011-ben Vágmosóc 1295 lakosából 1258 szlovák.

Nevezetességei 

Vágszentkereszt római katolikus temploma 1830-ben épült klasszicista stílusban a korábbi, 1297-ben már említett templom alapjain.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Hivatalos oldal
 Vágmosóc Szlovákia térképén
 Obce info.sk
 E-obce.sk

Vagmosoc
Nyitra vármegye települései
Vágszentkereszt

Vágszentkereszt (szlovákul Kríž nad Váhom) Vágmosóc község településrésze, egykor önálló falu Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Vágújhelyi járásban.

Fekvése
Vágújhelytől 6 km-re délre, a Vág jobb partján fekszik.

Története
A trianoni békeszerződésig Nyitra vármegye Vágújhelyi járásához tartozott. Somszeget, Vágmosócot és Vágszentkeresztet 1960-ban egyesítették.

Népessége
1910-ben 355, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben Vágmosóc 1214 lakosából 1193 szlovák volt.

Neves személyek
Itt született Rudnay Sándor hercegprímás.

Vagszentkereszt
Nyitra vármegye települései
Szentmiklósvölgye

Szentmiklósvölgye (1899-ig Ó-Lehota, szlovákul Stará Lehota) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Vágújhelyi járásban.

Fekvése 
Vágújhelytől 20 km-re délkeletre található.

Története 
1348-ban Lehata néven említik először. 1453-ban Aglehotha, 1524-ben Olehota alakban szerepel a korabeli forrásokban. A temetvényi váruradalom része volt, később a Sándor, a Motesiczky, a Mednyánszky, a Zedtwitz és más családok birtoka. 1715-ben 9 jobbágy és 18 zsellércsalád élt a községben. 1753-ban 39 családja volt. 1787-ben 71 házában 449 lakos élt. 1828-ban 60 házát 441-en lakták. Lakói mezőgazdasággal, állattartással, faárukészítéssel, hímzéssel foglalkoztak.

Vályi András szerint " Ó, és Új Lehota. Két faluk Nyitra Várm. földes Uraik külömbféle Uraságok, lakosai katolikusok, és más félék, fekszenek a’ Vág újhelyi járásban, határbéli földgyeik soványak, a’ fát nehéz útakon hordgyák, réttyei középszerűek, fa szerszámokat is készítenek lakosai."

Fényes Elek szerint " Lehota (Ó és Új), két egymás mellett lévő tót f., Nyitra vmegyében, Vágh-Ujhelyhez keletre 2 órányira. Az első számlál 406 kath., 17 zsidó lak., kath. paroch. templommal; a másik 301 kath., 15 zsidó lak. Földjeik soványak, de bikkes erdejök igen szép. Savanyuviz-forrás. F. u. többen."

Nyitra vármegye monográfiájában " Ó-Lehota, vágvölgyi tót község, 514 r. kath. vallásu lakossal. Postája Nagy-Modró, táviró- és vasúti állomása Pöstyén. E falu 1453-ban „Aglehota” név alatt Temetvény vár tartozéka volt. Kath. temploma 1788-ban épült. Kegyura az esztergomi káptalan. Földesurai a Motesiczkyak voltak, most pedig gróf Zedtwitz Kurtnak van itt nagyobb birtoka."

A trianoni békeszerződésig Nyitra vármegye Vágújhelyi járásához tartozott.

A Dominová-dombon 1944. december 27-én súlyos harcok folytak a német csapatok és a partizánok között.

Népessége 
1910-ben 553, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 277 lakosából 272 szlovák volt.

2011-ben 236 lakosából 214 szlovák.

Nevezetességei 
Szent Miklós püspök tiszteletére szentelt római katolikus temploma a 14. században épült gótikus stílusban, a 20. században átépítették.

Külső hivatkozások 
 E-obce.sk
 Községinfó
 Szentmiklósvölgye Szlovákia térképén

Jegyzetek 

A Vágújhelyi járás települései
Nyitra vármegye települései
Újbosác

Újbosác (szlovákul Nová Bošáca) község  Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Vágújhelyi járásban.

Fekvése
Vágújhelytől 15 km-re északra, a Fehér-Kárpátokban a fekszik.

Története 
Az eredetileg  Bosác határában fekvő terület a 17. század elején kezdett benépesülni, amikor az ellenreformáció elől menekülő cseh protestánsok, valamint délről a török támadások elől menekülő szlovákok érkeztek ide. Nevét a délkeletre fekvő Bosác községről kapta, amelynek területéből kialakult. A trianoni békeszerződésig területe Trencsén vármegye Trencséni járásához tartozott

Újbosác község hivatalosan 1950. július 1-én jött létre 23 kis telepből, melyek Bosác területéből szakadtak ki. Ezek Bestiné, Dubová, Grúň, Hajdarová, Holička, Nová Hora, Jastrabské, Horné Kameničné, Dolné Kameničné, Šeňákova Kopanica, Valentova Kopanica, Krivé Kúty, Mravcové, Ochodničári, Vlčie Oko, Osikoviny, Predbošáčka, Predpoloma, Prieseky, Radvaň, Dzurákov Salaš, Španie és Ukovčiari. Lakói mezőgazdasággal, erdei munkákkal, vászonszövéssel, hímzéssel, kosárfonással, faárukészítéssel foglalkoztak. 1944. október 13-án súlyos harcok folytak itt a Dimbrorov partizánegység és a német csapatok között, melynek során 15 partizán esett el. A települést csak 1945. április 19-én szabadította fel a szovjet hadsereg. A községnek ma temploma, kultúrháza, postája, iskolája is van, melyek nagyrészt az 1970-es években épültek.

Népessége
2001-ben 1220 lakosából 1194 szlovák volt.

2011-ben 1141 lakosából 1114 szlovák volt.

2021-ben 1360 lakosából 1 magyar, (+1) cigány és ruszin, 1304 (+4) szlovák, 15 (+2) egyéb és 40 ismeretlen nemzetiségű volt.

Nevezetességei 
 Szent Cirill és Metód tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1972-ben épült.
 A szlovák nemzeti felkelés emlékműve.

Jegyzetek 
Jaroslav Kukuča 2016: Osídlenie Bošáckych kopaníc.

Külső hivatkozások 
 A község honlapja
 Községinfó
 Újbosác Szlovákia térképén
 E-obce.sk
 Tourist-channel.sk
 Pramen info
 Az alapiskola honlapja

Ujbosac
Újszabadi

Újszabadi (1899-ig Új-Lehota, szlovákul Nová Lehota) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Vágújhelyi járásban.

Fekvése 
Vágújhelytől 22 km-re délkeletre fekszik.

Története 
A régészeti kutatások szerint területén az Úhrad és Hradisko nevű magaslatokon a korai vaskorban a lausitzi kultúra két erődített települése állt.

A mai település a 14. század elején keletkezett, 1453-ban "Wylehota" néven említik először. A temetvényi váruradalomhoz tartozott. 1715-ben 33 háztartása létezett. 1753-ban 45 család élt a községben. 1787-ben 88 házában 624 lakos élt. 1828-ban 58 házát 402-en lakták. Lakói főként mezőgazdasággal és állattartással foglalkoztak. 1806-tól a 19. század közepéig kézi működtetésű papírgyár volt a településen, 1870-től pedig üveggyára is működött, mely 1918 után megszűnt.

Vályi András szerint "Ó, és Új Lehota. Két faluk Nyitra Várm. földes Uraik külömbféle Uraságok, lakosai katolikusok, és más félék, fekszenek a’ Vág újhelyi járásban, határbéli földgyeik soványak, a’ fát nehéz útakon hordgyák, réttyei középszerűek, fa szerszámokat is készítenek lakosai."

Fényes Elek szerint "Lehota (Ó és Új), két egymás mellett lévő tót f., Nyitra vmegyében, Vágh-Ujhelyhez keletre 2 órányira. Az első számlál 406 kath., 17 zsidó lak., kath. paroch. templommal; a másik 301 kath., 15 zsidó lak. Földjeik soványak, de bikkes erdejök igen szép. Savanyuviz-forrás. F. u. többen."

Nyitra vármegye monográfiája szerint "Uj-Lehota, tót község az Inovecz hegység alatt, Ó-Lehota mellett, 610 lakossal, kik közül 256 r. kath., 339 ág. evangelikus. Postája Nagy-Modró, táviró- és vasúti állomása Pöstyén. Ág. ev. temploma 1866-ban épült. A faluhoz tartozó Dasztin nevű dülőn hideg savanyúvíz-forrása van. A XV. században Temetvény várának tartozéka volt. Későbbi földesura a Motesiczky és a Degenfeld-Schomburg család volt. Jelenleg pedig gróf Zedtwitz Kurtnak van itt nagyobb birtoka."

A trianoni békeszerződésig Nyitra vármegye Vágújhelyi járásához tartozott.

Népessége 
1910-ben 684, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 250 lakosából 242 szlovák volt.

2011-ben 205 lakosából 161 szlovák.

Nevezetességei 
 Evangélikus temploma 1866-ban épült neoromán stílusban.
 Páduai Szent Antal tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1903-ban épült.

Külső hivatkozások 
 E-obce.sk
 Községinfó
 Újszabadi Szlovákia térképén

Jegyzetek 

Ujszabadi
Nyitra vármegye települései
Vághorka

Vághorka (1899-ig Huorka, szlovákul Hôrka nad Váhom) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Vágújhelyi járásban.

Fekvése 
Vágújhelytől 9 km-re délkeletre, a Vág bal partján fekszik.

Története 
A régészeti leletek tanúsága szerint területén már 25 000 évvel ezelőtt éltek emberek. Az i. e. 700 körüli időben, a Hradište nevű magaslaton a hallstatti kultúra erődített települése állt.

Vághorkát 1246-ban "Hurka" néven említik először, Temetvény várának uradalmához tartozott. 1348-ban I. Lajos király az uradalmat Kont Miklósnak adta. 1453-ban 9 portával adózott a falu. 1521-ben kihalt a Kont nemzetség utolsó leszármazottja, az Újlaky család. 1524-ben II. Lajos király Horkát a temetvényi uradalommal együtt Thurzó Sándornak adta. 1530-ban feldúlta a török. Lakói a 17. században evangélikus hitre tértek. 1636-ban a Thurzó család kihalása után több nemes család birtokolta a községet. 1664-ben újabb török támadás érte. 1683-ban Thököly Imre kurucai dúlták a vidéket. 1685-ben a község népe visszatért a katolikus hitre. 1715-ben szőlőskertje, 18 jobbágy és 16 zsellér háztartása volt. 1753-ban 49 család élt a községben.

Vályi András a 18. század végén középszerű mezőgazdasági adottságokkal rendelkező, etnikailag vegyes lakosságú katolikus faluként említi.  

1828-ban 66 házában 461 lakosa élt, akik főként mezőgazdasággal foglalkoztak. 1831-ben súlyos kolerajárvány pusztított. 1847-ben fagy pusztította el a termést. 1865-ben katolikus népiskola létesült a községben. 1866-ban újabb kolerajárvány pusztított, mely több mint 30 áldozatot követelt. 1896-ban szeszfőzde kezdte meg itt működését.

Nyitra vármegye monográfiája szerint "Huorka, tót község a Vág balpartján, Hradek fölött. A községen, mely az Inovecz-hegység lábánál fekszik, a Huorka-patak vonul keresztül. Lakosainak száma 540, akik többnyire r. katholikusok. Postahivatala Kocsócz, vasúti állomása Vág-Ujhely. A XIII. században „Hurka” név alatt mint kir. birtok szerepel. Később a Sándor és a Motesiczky család volt földesura."

1905-ben felépült a Szokolóczi család kastélya. 1908-ban megalakult a községi tűzoltóegylet. 1910-ben sok lakója kivándorolt Amerikába. A trianoni békeszerződésig Nyitra vármegye Vágújhelyi járásához tartozott.

1921-ben felparcellázták a korábbi nagybirtokokat. 1933-ban létrejött az autóbusz-összeköttetés Vágújhellyel. Az áramot 1948-ban vezették be a településre. 1953-ban megnyílt az új iskola, 1956-ban megalakult a földművesszövetkezet. 1969-ben új iskolaépület épült.

Népessége 
1910-ben 664, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 685 lakosából 682 szlovák volt.

2011-ben 701 lakosából 659 szlovák.

Nevezetességei 
Szent Péter és Szent Pál apostolok tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1996-ban épült.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Hivatalos oldal
 E-obce.sk
 Községinfó
 Vághorka Szlovákia térképén

Vaghorka
Nyitra vármegye települései
Vágluka

Vágluka (szlovákul Lúka) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Vágújhelyi járásban.

Fekvése 
Vágújhelytől 14 km-re délkeletre, a Vág bal partján fekszik.

Története 
1246-ban még a magyar "Rethy" alakban említik először. 1263-ban "Luka", 1348-ban "Rety" néven szerepel a korabeli forrásokban. Mai neve a szláv "luk" = rét főnévből származik. Királyi birtok, Temetvény várának uradalmához  tartozott. 1715-ben szőlőskertje, 18 jobbágy és 17 zsellérháza volt. 1753-ban 64 család élt a községben. 1787-ben 77 házát 590-en lakták. 1828-ban 99 házában 693 lakos élt, akik főként mezőgazdasággal foglalkoztak. A falu mezőgazdasági jellegét később is megőrizte.

Vályi András szerint "LUKA. Tót falu Nyitra Várm. földes Ura G. Sándor Uraság, a’ kinek kastéllyával ékesíttetik, lakosai katolikusok, fekszik Vág Újhelyhez másfél mértföldnyire, határja ollyan, mint Horkának és Hradeknek."

Fényes Elek szerint " Luka, tót falu, Nyitra vmegyében, a Végh bal partján: 536 kath., 80 evang., 29 zsidó lak. F. u. a temetvényi uradalom. Ut. p. Galgócz."

Nyitra vármegye monográfiája szerint "Luka, vágvölgyi tót község a temetvényi várhegy alján, Kis-Modró mellett, Hrádektól délre. Lakosainak száma 554, vallásuk túlnyomóan r. katholikus, az ág. evangelikusok a lakosság negyedrészét teszik. Postája Nagy-Modró, táviró- és vasúti állomása Brunócz. A XIII. századbeli oklevelekben „Réthy” név alatt szerepel e község, amely akkoriban királyi birtok volt. A faluban magas domboldalon áll báró Mednyánszky Imre szép kastélya, melyet a Sándor család építtetett. E kastély sok kézen fordult meg. A Sándor családtól a Ghyczyek birtokába került, azután gróf Degenfeld-Schomburg Adolf tulajdona lett, majd ismét a Sándor családé, végre Tóth Jánosnéé, akitől a jelenlegi tulajdonosra szállt. A kastély előkelő izléssel és kényelemmel van berendezve; terrasszáról gyönyörű kilátás nyilik a Vág völgyére."

A trianoni békeszerződésig Nyitra vármegye Vágújhelyi járásához tartozott.

Népessége 
1910-ben 523, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 554 lakosából 550 szlovák volt.

2011-ben 621 lakosából 601 szlovák.

Neves személyek
Itt született 1750-ben Sándor István író, bibliográfus.

Nevezetességei 
 A Sándor család kastélya 1674-ben épült késő reneszánsz stílusban. A 18. század második felében barokk stílusban építették át.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 E-obce.sk
 Községinfó
 Községinfó Szlovákia térképén

Vagluka
Nyitra vármegye települései
Vágújfalu

Vágújfalu (szlovákul Nová Ves nad Váhom) község Szlovákiában, a Trencséni kerület a Vágújhelyi járásában.

Fekvése 
Vágújhelytől 8 km-re délkeletre a Vág bal partján fekszik.

Története 
1419-ben "Wyfalw" néven említik először. 1522-ben "Nova Villa" alakban említik. A beckói uradalomhoz tartozott. 1598-ban 44 ház állt a településen. 1720-ben szőlőskertje és 36 adózója volt.  1784-ben 76 házában 96 családban 597 lakos élt. 1828-ban 85 háza és 810 lakosa volt. Lakói főként mezőgazdasággal foglalkoztak.

Vályi András szerint " Vág-Újfalu. Trentsén Várm. földes Urai több Urak; határja hegyes, és vőlgyes."

Fényes Elek szerint " Ujfalu, (Beczkó) vagy Vágh), Trencsén m. tót falu, a beczkói uradalomban: 727 kath., 39 zsidó lak. Kath. paroch. templommal. Ut. post. Trencsén."

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Trencséni járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 651, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 484 lakosából 476 szlovák volt.

2011-ben 561 lakosából 555 szlovák volt.

Nevezetességei 
 Szent Márton tiszteletére szentelt római katolikus temploma a 13. század végén épült kora gótikus stílusban.  1538-ban reneszánsz, majd a 18. században barokk stílusban építették át. 1943-ban bővítették.
 Barokk kápolnája 18. századi.
 Zsinagógája a 18. század végén épült.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Hivatalos oldal
 E-obce.sk
 Községinfó
  Vágújfalu Szlovákia térképén

Vagujfalu
Trencsén vármegye települései
Soós Imre (színművész)

Soós Imre (Balmazújváros, 1930. február 12. – Budapest, 1957. június 20.) Jászai Mari-díjas magyar színész.

Életpályája 
Balmazújvárosi nyolcgyermekes szegényparaszti családból indult útjára. Egyik nagyszülője analfabéta volt, de ő maga kitűnően tanult az elemi iskolában. 1947 tavaszán a Szabad Nép hirdetésére jelentkezett a Színművészeti Főiskolára: a Horváth Árpád Kollégiumba munkás- és parasztfiatalok jelentkezését várták. A felvételi vizsgán azonnal felfigyeltek az őstehetségre. 1950-ben a Ludas Matyi megformálásáért a Karlovy Vary-i filmfesztiválon a legjobb férfialakítás díját kapta. A főiskola elvégzése (1952) után előbb vidéki színháznál kellett játszania, ezért három évadot a debreceni Csokonai Színházban töltött. 1955-től a Madách Színház művésze lett. Vámos László rendező 1954-ben ráosztotta Rómeó szerepét, s ez a karakterformálás indította el színpadi karrierjét. 1954-ben Jászai Mari-díjjal tüntették ki. 1955-től, amikor már a Madáchban játszott, egyre rosszabb idegállapotba került. 1957. június 20-án öngyilkossága vetett véget életének. Felesége, dr. Perjési Hedvig orvosnő, akivel közös sírban nyugszik a Farkasréti temetőben, ugyanaznap távozott az élők sorából. Müller Péter vélekedése szerint nem öngyilkosság történt.

Színpadi szerepei 
 Illyés: Fáklyaláng (Józsa M. szerepében)
 Shakespeare: Rómeó és Júlia (R. szerepében)
 Sarkadi: Szeptember (Pali szerepében)
 Sarkadi: Út a tanyákról (Jani szerepében)
 Gorkij: Éjjeli menedékhely (Aljosa szerepében)
 Móricz: Sári bíró (Jóska szerepében)
 Steinbeck: Egerek és emberek (Curly szerepében)
 Tur fivérek: Villa a mellékutcában (Kastanov őrn. szerepében)
 Shakespeare: Sok hűhó semmiért (Benedek szerepében)
 Tabi: A pirossapkás lány (Mács szerepében)
 Iszajev–Galics: Nem magánügy (Djuzsikov főmérnök szerepében)
 Mikszáth: A körtvélyesi csíny (ifj. Brand K. szerepében)
 de la Barca: Két szék közt a pad alatt (Rodrigo szerepében)
 Sólyom: Holnapra kiderül (Molnár I. szerepében)
 Kisfaludy: Csalódások (Endre szerepében)
 Taar: Aranygyűrű (Pista szerepében)

Filmszerepei 
 Talpalatnyi föld (1948)
 Ludas Matyi (1949)
 Dalolva szép az élet (1950)
 Civil a pályán (1951)
 Állami Áruház (1952)
 Ifjú szívvel (1953)
 Kiskrajcár (1953)
 A harag napja (1953)
 Föltámadott a tenger (1953)
 Liliomfi (1954)
 Hintónjáró szerelem (1954)
 A 9-es kórterem (1955)
 Körhinta (1955)
 Az eltüsszentett birodalom (1956)

Díjai

 Jászai Mari-díj (1954)

Emlékezete 

 Szülővárosának múzeumában állandó kiállítás mutatja be a pályáját.
 A MASZK Országos Színészegyesület díjat alapított a tiszteletére.
 Hubay Miklós: Tüzet viszek (1971, dráma)
 Müller Péter: Részeg józanok (1973, regény)

Jegyzetek

Források 
 
 Színészkönyvtár

További információk 

 Színházi adattár
 Soós Imre a MyHeritage-en

Magyar színészek
Jászai Mari-díjasok
Öngyilkos színészek, színésznők
1930-ban született személyek
1957-ben elhunyt személyek
Balmazújvárosiak
Soós Imre-díj

A Soós Imre-díjat a MASZK Országos Színészegyesület kezdeményezésére, a Nemzeti Kulturális Örökség Minisztériuma és a MASZK alapította 2001-ben, a színészek erkölcsi megbecsülése és a társadalmi rangjának emelése céljából a pályakezdő színészek számára.

A Soós Imre "Pályakezdő" díj annak a fiatal színművésznek adható, aki legfeljebb 5 éve kapott diplomát, illetve Színész I. minősítést, kiemelkedő művészi tevékenységet végez és még nem kapott állami művészeti díjat. A díjakat a beérkező javaslatokból a MASZK vezetősége, mint kuratórium ítéli oda.

A Színházi világnap (március 27.) alkalmával adják át. Évente két személy kaphatja.

Díjazottak

2023 - Rujder Vivien, Herczegh Péter
2022 - Mészöly Anna, Böröndi Bence
2021 - Illés Alexa, Bodoky Márk
2020 - Zsigmond Emőke, Király Dániel
2019 - Menczel Andrea, Csapó Attila
2018 - Mészáros Blanka, Szakács Hajnalka
 2017 - Wunderlich József, Dobó Enikő
 2016 - Lőrincz Nikol, Spiegl Anna
 2015 – Molnár Áron, Mikola Gergő
 2014 – Földes Eszter, Rák Zoltán
 2013 – Petrik Andrea, Rusznák András
 2012 – Bata Éva, Csémy Balázs
 2011 – Orosz Ákos, Schruff Milán
 2010 – Herczeg Adrienn, Kerényi Miklós Máté
 2009 – Nagy Sándor, Barabás Botond
 2008 – Gidró Katalin, Hajduk Károly
 2007 – Teszárek Csaba
 2006 – Kuthy Patrícia, Makranczi Zalán
 2005 – Hámori Gabriella, Mesterházy Gyula
 2004 – Ruttkay Laura, Rácz János
 2003 – Botos Éva, Maday Gábor
 2002 – Soltész Erzsébet, Bozsó Péter
 2001 – Kemény István, Kiss Ernő

Jegyzetek

Források

További információk
 Magyar Színház
  Maszk – Országos Színészegyesület

Magyar színházművészeti díjak
Gyógytea

Gyógyteának nevezzük a forró vízzel felöntött gyógynövényekből álló italt.

A gyógynövényekből nemcsak gyógyszereket, hanem többféle módon felhasználható teákat, teakeverékeket is készítenek. A gyógynövény-szaküzletekben és a gyógyszertárakban ismert hatású speciális teakeverékek kaphatók. A betegtájékoztatóban feltüntetik az elkészítés és az alkalmazás módját, valamint az összetételt, de használatukat célszerű a családorvossal megbeszélni.

A csak egyféle gyógynövényt tartalmazó csomagolásokban (natúr gyógyteák) tájékoztató nem mindig található, ezért ezeket inkább az egészséget javító, úgynevezett élvezeti cikknek kell tekinteni. Kellő jártassággal teakeverékek is készíthetők belőlük, azonban ügyelni kell azok összetételére, az elkészítés körülményeire és az alkalmazás módjára, mert a nem szakszerűen összeállított vagy elkészített keverékek hatóanyag-tartalma nagymértékben csökkenhet vagy el is veszhet (csalán, nagyezerjófű, hársfavirág, kamilla stb.).

Külső hivatkozások 
 A gyógytea elkészítése

Kapcsolódó szócikkek 

 biofarmácia
 drog (gyógyszergyártás)
 házipatika
 koproterápia
 Növény
 Gyógynövény
 Tea
 Gyógytea
 Natúr gyógyteák
 Gyógytea-keverékek
 1773-as teatörvény
 Tea receptek a Wikikönyvekben.
 Teanövények hatóanyagai
 Gyógyfürdők
 Mérgező növények listája
 Illóolaj
 Balneológia
 Vízgyógyászat

Gyógyszerformák
Orvostudomány
Meszlen

Meszlen község Vas vármegyében, a Szombathelyi járásban.

Fekvése 
Szombathelytől 15 kilométerre északkeletre, a Gyöngyös-sík északi részén fekszik.

A szomszédos települések: észak felől Csepreg, kelet felől Acsád, dél felől Salköveskút, délnyugat felől Vasasszonyfa, északnyugat felől pedig Tömörd. Nyugati irányból a legközelebbi település Kőszegpaty, de a közigazgatási területeik nem érintkeznek.

Megközelítése 
Csak közúton közelíthető meg, Kőszeg és Acsád felől egyaránt a 8636-os úton. Közigazgatási határszélét nyugat felől érinti még a 8639-es út is.

Vasútvonal nem érinti, a legközelebbi vasúti csatlakozási lehetőséget a  Acsád vasútállomása kínálja, bő 5 kilométerre délkeletre.

Nevének eredete 
Neve a szláv Mislen személynévből származik.

Története 
Területe ősidők óta lakott, a falutól északnyugatra fekvő Zádorerdőben őskori halomsírok találhatók. Határában római emlékeket is találtak. 1255-ben Mezlen néven említik először. Alapítói a honfoglalók harcos középrétegének tagjai lehettek, utódaik a győri püspök harcos jobbágyai voltak. Egykor területén állt Világos földvára is.
Temploma a 13. században már állott, de csak 1430-ban említik először. A 15. században a falu a Meszlényi család birtoka volt. 1592-ben a templom a protestánsoké lett. 1598-ban és 1599-ben vármegyegyűlést tartottak itt. A 18. században a katolikusok visszakapták a korábban megosztva használt templomot.

Fényes Elek szerint "Meszlen, magyar falu, Vas vmegyében, 386 kath., 300 evang., 20 zsidó lak. Kath. és ágostai paroch. szentegyházak. Gazdag buzatermő határ. Nemes közbirtokosoké, de lakják szabadosok, mesteremberek és kereskedők is. Ut. p. Szombathely."

1910-ben 640 magyar lakosa volt.

Közélete

Polgármesterei
 1990–1994: Fehér Csaba (független)
 1994–1998: Fehér Csaba (független)
 1998–2002: Kocsis Sándor (független)
 2002–2006: Kocsis Sándor (független)
 2006–2010: Konczné Molnár Margit (Fidesz-KDNP)
 2010–2014: Konczné Molnár Margit (független)
 2014–2019: Őri Zoltán (független)
 2019-től: Őri Zoltán (független)

Népesség
A település népességének változása:

	 
A 2011-es népszámlálás során a lakosok 95,9%-a magyarnak, 2,7% németnek, 0,9% románnak, 0,5% horvátnak mondta magát (2,7% nem nyilatkozott; a kettős identitások miatt a végösszeg nagyobb lehet 100%-nál). A vallási megoszlás a következő volt: római katolikus 67,7%, református 1,4%, evangélikus 20,9%, görögkatolikus 0,5%, felekezet nélküli 1,8% (7,3% nem nyilatkozott).

Nevezetességei 
 Római katolikus templomát 13. századi szentélyhez építették, Szűz Mária tiszteletére van szentelve. A 18. században barokk stílusban alakították át, ekkor készült a főoltár is.
 Evangélikus temploma 1786-ban épült.

Jegyzetek

További információk 
 A meszleni evangélikus egyházközség

Kapcsolódó szócikkek 

Vas megye települései
A Gyöngyös-sík települései
Vas vármegye települései
Kisnarda

Kisnarda (horvátul Malá Narda, németül Klein-Nahring) Narda község településrésze, 1950-ig önálló község, ma Vas vármegyében a Szombathelyi járásban található.

Fekvése
Szombathelytől 10 kilométerre nyugatra fekszik, közvetlenül az osztrák határ mellett. A mai Narda község északnyugati részét képezi.

Megközelítése 
Csak közúton érhető el, a Pornóapáti-Bucsu közti 8714-es útból Nagynarda északi szélén kiágazó 87 119-es számú mellékúton.

Nevének eredete
Neve a szláv Nerada személynévből származik. Névelőtagja a szomszédos Nagynardától különbözteti meg.

Története

Kisnarda nemesi község volt, míg a szomszédos Nagynardán jobbágycsaládok éltek. A legjelentősebb kisnardai nemesi családok a következők voltak: Narday, Hérics, Tallián, Kalcsics, Kunics, Nunkovics.

Kisnarda templomának védőszentje a Fájdalmas Szűzanya.
1910-ben Kisnardának 212, túlnyomórészt horvát lakosa volt. 1950-ben Nagynardával egyesítették.
2001-ben Narda 525 lakosából 374 horvát nemzetiségű volt, de 2011-re számuk 291-re csökkent.

Források

Magyarország megszűnt települései
Vas vármegye települései
Nagynarda

Nagynarda (horvátul Velika Narda, németül Groß-Nahring) Narda község településrésze, 1950-ig önálló község, ma Vas vármegyében a Szombathelyi járásban található.

Fekvése
Szombathelytől mintegy 10 kilométerre nyugatra fekszik, közvetlenül az osztrák határ mellett.

Megközelítése 
Csak közúton érhető el, a Pornóapáti-Bucsu közti 8714-es úton.

Nevének eredete
Neve a szláv Nerada személynévből származik. Névelőtagja a szomszédos Kisnardától különbözteti meg.

Története
1221-ben Nerde néven említik először. Római katolikus temploma Árpád-kori eredetű, a Szent Kereszt felmagasztalása tiszteletére szentelték. 1910-ben 470, túlnyomórészt horvát lakosa volt. 1950-ben Kisnardával egyesítették.
2001-ben Narda 525 lakosából 374 horvát nemzetiségű volt, de 2011-re számuk 291-re csökkent.

Jegyzetek 

Magyarország megszűnt települései
Vas vármegye települései
Holice (egyértelműsítő lap)

Csehország
 Holice, település a Pardubicei járásban
 Szlovákia
 Gelle (szlovákul Holice), község a Nagyszombati kerület Dunaszerdahelyi járásában
Jablonica (egyértelműsítő lap)

Jablánc (szlovákul Jablonica), település Szlovákiában
 Jablonica, patak Ukrajnában, Kárpátalján