alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Hegybeneéte

Hegybeneéte (szlovákul Heďbeneéte) Hegyéte településrésze, egykor önálló község Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Dunaszerdahelyi járásban. Régen két részből állt: Hegyéte, Ben(e)éte.

Fekvése 
Dunaszerdahelytől 3,5 km-re délkeletre fekszik.

Története 
A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Dunaszerdahelyi járásához tartozott. Hegybeneétét 1940-ben Töbörétével egyesítették Hegyéte néven, majd 1960-ban Pódafát és Balázsfát is Hegyétéhez csatolták. Pódafa  azonban 1990-ben önállósult, így alakult ki Hegyéte település mai területe.

Népessége
1910-ben 192, túlnyomórészt magyar lakosa volt.

2001-ben Hegyétének 932 lakosából 815 magyar és 99 szlovák volt.

Külső hivatkozások 
 Községinfó – Hegyéte
 Hegybeneéte Szlovákia térképén

Hegybeneete
Pozsony vármegye települései
Töböréte

Töböréte (szlovákul Töböréte) Hegyéte településrésze, egykor önálló falu Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Dunaszerdahelyi járásban.

Fekvése
Dunaszerdahelytől 5 km-re keletre található.

Története 
1260-ban Theberethe néven említik először. 1496-ban Hozzywethe, Thebe Rethe, 1773-ban Töbör Ethne néven említik a korabeli források. 1828-ban Hegyétével és Beneétével együtt 29 házában 209 lakos élt, akik főként mezőgazdasággal foglalkoztak.

Fényes Elek szerint Ete, (Bene, Hegy, Tőbör), Pozson m. három egymás mellett lévő magy. falu, Szerdahelyhez 3 fertálynyi távolságra 130 kath., 52 ref., 8 zsidó lak. F. u. többen.

Pozsony vármegye monográfiája szerint Töböréte, magyar kisközség az Alsó-Csallóközben, 34 házzal és 166, nagyobbrészben róm. kath. vallású lakossal. Azt hisszük, hogy e község neve alatt más, hajdan szereplő község neve rejlik, mert a lakosok közt elterjedt hagyomány szerint hajdan pallosjoga is volt, a mi bizonyára egyik régi birtokosára vonatkozik. Régi nemesi birtokosait nem ismerjük és ma sincs ilyen. Temploma sincs a községnek, melynek postája, távírója és vasúti állomása Dunaszerdahely.

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Dunaszerdahelyi járásához tartozott. 1938-ban Magyarországszághoz csatolták vissza, 1940-ben egyesítették Hegyétével. 1945-ben visszakerült Csehszlovákiához, majd az önálló Szlovák állam része lett.

Népessége
1910-ben 165, túlnyomórészt magyar lakosa volt.

2001-ben Hegyétének 932 lakosából 815 magyar és 99 szlovák volt.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 E-obce.sk
 Töböréte Szlovákia térképén

Toborete
Pozsony vármegye települései
Balázsfa

Balázsfa () Hegyéte településrésze, egykor önálló község Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Dunaszerdahelyi járásban.

Fekvése
Dunaszerdahelytől 3 km-re keletre található.

Története 
A községet első ízben 1260-ban említik Balasethét néven. 1380-ban ajándékozta Lajos király Pókateleki Miklós fiának, Jákobnak és testvéreinek. A falu akkoriban Barbalás néven ismert. Úgy látszik, hogy az 1336-ban említett község Poukatelde vagy Pókaföld, amelyet Károly Róbert király a pozsonyi várbirtokból adományozott Tamás mesternek, Csókakő és Gesztes várkapitányának. Tamás a Pókatelekiek családjának előde volt. Pókatelek viszont a Kondé család bölcsőjének számít, amely valószínűleg azonos Pókatelekiékkel. Ez a megsemmisült falu egykor nyilván Balázsfa határában állt. 1429-ben Blastehy néven említik. 

A falu újabb földesura az Orosz család, később rokonságuk is (Csúzy, Németh és mások). A balázsfai Orosz család régi csallóközi nemesi család, amely Balázsfát I. Lipóttól kapta adományként II. Orosz István érdemeimért, aki 1661-ben Párkány mellett, a törökök elleni harcban sebesült meg. A község korábbi tulajdonjoga a családot illetően nem alátámasztott. Oroszék a 20. század elejéig voltak itt földbirtokosok. Később 1945-ig Popper Józsefé és Pruchberg Józsefé volt a legnagyobb birtokrész.

A balázsfai Kálmán János öröklött birtokkal rendelkezett. Kálmán Györgynek (1650) felesége fajkürti és koltai Kürthy Margit volt, leszármazottaik Előtejeden és Nemesszegen birtokoltak.

Vályi András szerint "BALÁSFA. Balasetl. Elegyes tót falu Poson Vármegyében, birtokosai külömbféle Urak, lakosai katolikusok, fekszik a’ Csaloközben, Szerdahelyhez közel, mellynek filiája. Határja jó termékenységű, réttye, legelője kövér, vagyonnyai jelesek, első Osztálybéli."

Fényes Elek szerint "Balásfa, m. falu, Pozson vgyében, Szerdahelyhez keletre 3 fertálynyira, 98 kath., 9 ref., 7 zsidó lak. F. u. a törzsökös nemes Orosz fam. Ut. p. Somorja."

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Dunaszerdahelyi járásához tartozott. 

A helyi EFSz-t 1949 őszén alakították, ugyanebben az évben vezették be a faluba a villanyáramot. 1960-ban a falu elveszítette önállóságát, és Hegyéte részévé vált. 1965 után megváltozott az egykor önálló falu arculata, mint eső után a gomba, úgy szaporodtak az új családi házak. 1974-ben épült az efsz alkalmazottai számára az új négylakásos lakóház. Népkönyvtár is alakult a községben. 1975-1977 között építették az ifjúsági klubot, 1977-ben kezdték el építeni a kultúrházat, amelyet 1993-ban átépítettek.

Népessége
1828-ban Balázsfának 16 lakóháza és 116 lakosa volt, 1869-re számuk 156-ra emelkedett, és fokozatosan tovább nőtt.

1900-ban 218, 1910-ben 265, túlnyomóan magyar lakosa volt.

1930-ban 276 lakos élt itt.

2001-ben Hegyétének 932 lakosából 815 magyar és 99 szlovák volt.

2021-ben Hegyétének 1466 lakosából 1169 magyar és 293 szlovák volt.

További információk 
 Községinfó
 Balázsfa Szlovákia térképén

Jegyzetek 

Balazsfa
Balazsfa
Hideghét

Hideghét (szlovákul Studené, németül Gnadendorf) 1947 óta Dunahidas településrésze, korábban önálló falu Szlovákiában a Pozsonyi kerületben a Szenci járásban.

Fekvése 
Pozsonytól 15 km-re keletre fekszik.

Története 
Vályi András szerint "HIDEGHÉT. vagy Gadendorf. Magyar falu Posony Várm. földes Urai B. Jeszenák, G. Forgách, és több Uraságok, lakosai katolikusok, fekszik Fellnek szomszédságában, és annak filiája, határja két időre osztatott, kevés legelő mezein kivül semmi haszon vételekkel nem bír. Van benne egy régi formára épűltt kastély is, mely M. Forgách Familiához tartozik."

Fényes Elek szerint "Hideghét, (Gnadendorf), m. f., Pozson vmegyében, a pesti országutban, Pozsonhoz 1 1/2 órányira; 168 kath., 6 zsidó lak., középszerű szántóföldekkel. Rétje kevés; legelője elég. F. u. b. Jeszenák, Balassa, Bittera, s m. t."

1910-ben 123, túlnyomóan magyar lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Somorjai járásához tartozott. 1947-ben Dunahidashoz csatolták.

Külső hivatkozások 
 Dunahidas honlapja
 Hideghét Szlovákia térképén

Jegyzetek 

Hideghet
Pozsony vármegye települései
Vörösmajor

Vörösmajor (Hviezdoslavfalva, szlovákul Hviezdoslavov) község Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Dunaszerdahelyi járásban.

Fekvése 
Somorjától 5 km-re északkeletre, a Csallóköz nyugati részén fekszik.

Története 
A mai falu területén feküdt a középkorban egy "Sok" nevű falu, melyet az 1332 és 1337 között felvett pápai tizedjegyzék is említ. A falu előbb az éberhárdi, majd a szentgyörgyi uradalomhoz tartozott.

A mai települést 1921-ben alapították a volt Pállfy majorból, Csütörtök és Béke községek részeiből. Az abban az évben elhunyt Hviezdoslav szlovák költőről nevezték el.

Népessége
2011-ben 612 lakosából 418 szlovák és 113 magyar volt.

2021-ben 2472 lakosából 2100 (+19) szlovák, 181 (+17) magyar, 1 (+3) cigány, 1 (+12) ruszin, 70 (+8) egyéb és 119 ismeretlen nemzetiségű volt.

Nevezetességei 
A Hviezdoslav-emlékmű 1971-ben készült, a település alapításának 50. évfordulójára állították fel.

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Vörösmajor (Hviezdoslavfalva) Szlovákia térképén
 Tourist-channel.sk
 E-obce.sk

A Dunaszerdahelyi járás települései
Csallóköz települései
Béke (település)

Béke (szlovákul Mierovo, 1948-1960 között Sklenárovo, németül Krotendörfl) község  Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Dunaszerdahelyi járásban.

Fekvése 
Somorjától 7 km-re északkeletre fekszik.

Története 
1252-ben Weke néven említik először.

Vályi András szerint „BEKE. Elegyes magyar falu Poson Vármegyében, földes Ura Báró Jeszenák Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Csalóköz Szigetében, Csötörtök Városához közel, ’s az Uraságnak kastéllyával diszesíttetík, mellyen e’ felírat vagyon: Has. ædes. virtuti. ac. industriæ. domicilio. perpetuo. mentibus. Bonis. Delectamento. honesto. et. suisque. quieti. Temporariæ. A. R. S. MDCCXLVI. XLVII. in. agro. cituatum. exstruxit. idque. in. marmore. Stomphensi. memoriæ. prodidit. Paulus. Jeszenák. perpetuus. in Majorház. et. Királyfia. Ezen kivül külömbféle gazdasági jeles épűletek is vagynak itten, határja meglehetős, gyümöltse sok, második Osztálybéli.”

Fényes Elek szerint „Béke, magyar falu, Pozsony vgyében, Csötörtökhöz 1 órányira, a pesti országut mellett 293 kath. lak., több urasági épületekkel, meglehetős határral; rétje erdeje nincs. F. u. az eberhardi uradalom. Ut. p. Somorja.”

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Somorjai járásához tartozott.

Népessége 
1880-ban 284 lakosából 271 magyar és 1 szlovák anyanyelvű volt.

1890-ben 299 lakosából 285 magyar és 4 szlovák anyanyelvű volt.

1900-ban 362 lakosából 334 magyar és 16 szlovák anyanyelvű volt.

1910-ben 388 lakosából 372 magyar és 9 szlovák anyanyelvű volt.

1921-ben 404 lakosából 373 magyar és 22 csehszlovák volt.

1930-ban 391 lakosából 324 magyar és 50 csehszlovák volt.

1941-ben 408 lakosából 406 magyar volt.

1970-ben 418 lakosából 368 magyar és 50 szlovák volt.

1980-ban 430 lakosából 366 magyar és 63 szlovák volt.

1991-ben 375 lakosából 320 magyar és 46 szlovák volt.

2001-ben 419 lakosából 345 magyar és 64 szlovák volt.

2011-ben 445 lakosából 331 magyar és 100 szlovák volt.

2021-ben 444 lakosából 324 (+11) magyar, 98 (+9) szlovák, 2 (+1) cigány, 4 egyéb és 16 ismeretlen nemzetiségű volt.

Nevezetességei 
 Római katolikus temploma a 13. században épült, tornyát és homlokzatát a 20. században historizáló stílusban átalakították.
 A község jelképeit 2000 júniusában szentelték fel.

További információk 
 Községinfó
 Béke Szlovákia térképén

Jegyzetek

Források 
 Ipolyi Arnold 1859: Magyar műemlékek. Archaeologiai Közlemények 1.

Beke
Csallóköz települései
Pozsony vármegye települései
Bélvata

Bélvata (szlovákul Vojtechovce, korábban Bélvata) Illésháza településrésze Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Dunaszerdahelyi járásban.

Fekvése 
Somorjától 16 km-re északkeletre fekszik. A korábbi Illésháza és Tonkháza falvakkal együtt alkotja Nový Život községet.

Története 
Nevét elsőként egy 1239-ből származó oklevél említi Watha alakban, mint a pozsonyi vár birtokát. A 14. századi oklevelek az azóta elpusztult Bánkvatát és Általútját (Salamonfölde) is említik. Ez utóbbiért 1239-ben a rá igényt tartó nemzetségek nyilvános párbajban mérkőztek meg, melynek eredményeként a Salamonoké lett. A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Somorjai járásához tartozott. Napjainkban elöregedő településnek számít, mivel 1989-ig nem engedélyezték az építkezéseket és a fiatalság elvándorolt. Egy Škoda-autószerviz alkotja a település fő vállalkozását.

Népessége
1910-ben 359, túlnyomórészt magyar lakosa volt.

2001-ben Illésházának 2048 lakosából 1746 magyar és 242 szlovák volt.

További információk 
 A Dunaszerdahelyi régió honlapján

Források 
 Presinszky, L. 2002: Múltról a jelennek. Fejezetek Illésháza, Bélvata, Kismagyar és Tonkháza történelméből. Somorja
 Vasárnap (39 évf., 46.), 2006. november 17.. 14.-15. pp.
 Varga Imre: Szülőföldem, Csallóköz, Európa, Budapest, 1989, 255–256 p.

Belvata
Pozsony vármegye települései
Királyfiakarcsa

Királyfiakarcsa (szlovákul Kráľovičove Kračany) község Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Dunaszerdahelyi járásban. A Karcsák falucsoport része.

Fekvése 
Dunaszerdahelytől 3 km-re nyugatra fekszik. A mai település hat felső Karcsa nevű egykori községből áll. Damazérkarcsa, Erdőhátkarcsa, Etrekarcsa, Kulcsárkarcsa és Solymoskarcsa összevonásával jött létre 1940-ben.

Története 
A Karcsa nevű települést akkor említik először, amikor 1215-ben II. András király János esztergomi érsek kérésére a pozsonyi várnépek közül Zidat, Algot, Buchát és Pault a várszolgálat alól felmentette és „Corcha” nevű falujukkal együtt érseki szolgálatba helyezte. A falu lakói a hagyomány szerint a Korczan nemzetség leszármazottai, akik később a pozsonyi vár szolgálatába szegődtek. Karcsai Buzád leszármazottja volt a Bartal nemzetség. A nemzetség egyes tagjainak szállásaiból keletkeztek később a különböző előtagú Karcsa helységek, melyek egykori birtokosaik nevét viselik. A Karcsák egyházi központja a középkorban Egyházkarcsa, mint az egyetlen templomos hely volt. Királyfikarcsát külön 1349-ben „Kyralfaia”, 1353-ban „Keralifiakarcha” néven említik.
1828-ban 30 házában 220 lakos élt, akik főként mezőgazdasággal foglalkoztak.

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Dunaszerdahelyi járásához tartozott. 1938 és 1945 között Magyarország része volt.

Népessége 
1910-ben Királyfikarcsának 200, túlnyomórészt magyar anyanyelvű lakosa volt.

2011-ben 1039 lakosából 833 fő magyar és 161 szlovák volt.

2021-ben 1093 lakosából 845 (+38) magyar, 190 (+16) szlovák, (+1) ruszin, 6 (+1) egyéb és 52 ismeretlen nemzetiségű volt.

Neves személyek
 Etrekarcsán született 1772-ben Georch Illés ügyvéd, a Magyar Tudományos Akadémia tiszteleti tagja, Pest és más megyék táblabírája. 
 Damazérkarcsán született 1820-ban ifj. Bartal György magyar politikus, földművelési-, ipari- és kereskedelmi miniszter.
 Damazérkarcsán hunyt el 1865-ben id. Bartal György magyar királyi udvari tanácsos, Szent István rendi és aranysarkantyús vitéz, a Magyar Tudományos Akadémia tagja.
 Királyfiakarcsán született 1926-ban Tarr Béla szcenikus, díszlettervező.
 Damazérkarcsán hunyt el 1931-ben Bartal Aurél jogász, országgyűlési képviselő.

Nevezetességei 
 A damazérkarcsai falurészben áll Bartal György 1841 és 1843 között építtetett klasszicista stílusú kastélya.
 Szent István-szobor. Dienes Attila alkotását 2004-ben avatták fel.
 Tájházát egy 1878-ban épített, jellegzetes kisalföldi parasztházból alakították ki.
 Művelődési házát 2003-ban újították fel.
 A település tagja az 1996. augusztus 15-én alapított Szentkirály Szövetségnek.
 Petőfi Sándor emléktábla.
 Régi tűzoltókocsija az 1900-as évekből származik.

Oktatásügy

Jegyzetek

Források
 Somogyi, M. 1997: Karcsai olvasókönyv. Fejezetek a csallóközi Karcsa nevű falvak történetéből. Dunaszerdahely.
 A Vasárnap 2009. szeptember 2-i lapszáma.

Külső hivatkozások 
 Honlap 
 Községinfó
 Királyfiakarcsa Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Kiralyfikarcsa
Csallóköz települései
Pozsony vármegye települései
Damazérkarcsa

Damazérkarcsa (szlovákul Domazérske Kračany) Királyfiakarcsa településrésze, egykor önálló falu Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Dunaszerdahelyi járásban. A Karcsák falucsoport része. 2001-ben Királyfiakarcsának 967 lakosából 872 magyar és 84 szlovák volt.

Fekvése 
Dunaszerdahelytől 3 km-re nyugatra fekszik.

Története 
A község a 13. században keletkezhetett, egy 1243-ban kelt okiratban szereplő Karcsai Zolougos fia Damasa nevét viseli. Az ő  karcsája, vagyis udvara, lakóhelye volt. Ez az udvarház a mai damazérkarcsai park közepe táján állhatott. Később a községet Damasatelek, illetve Kiskirályfiakarcsa néven is említik. Damasa utódainak kihalása után a birtok a királyfiakarcsai Erdős család birtoka lett. A 18. század második felében Mária Terézia Klobusiczky Antalnak adományozta, majd Bartal György birtoka lett. A 20. század elején szeszgyár is működött területén.
1910-ben Erdőhátkarcsával együtt Erdőhát-Damazérkarcsának 149, túlnyomórészt magyar lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Dunaszerdahelyi járásához tartozott.

Nevezetességei 
Itt áll Bartai György 1841 és 1843 között építtetett klasszicista stílusú kastélya.

Híres emberek 
 Itt született 1820-ban ifj. Bartal György magyar politikus, földművelési-, ipari- és kereskedelmi miniszter.
 Itt hunyt el 1865-ben id. Bartal György magyar királyi udvari tanácsos, Szent István rendi és aranysarkantyús vitéz, a Magyar Tudományos Akadémia tagja.

További információk 
 Magyar nyelvű ismertető
 Királyfikarcsa Szlovákia térképén

Damazerkarcsa
Erdőhátkarcsa

Erdőhátkarcsa (1899-ig Erdőhát-Damazér-Karcsa, szlovákul Lesné Kračany) Királyfiakarcsa településrésze, egykor önálló falu Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Dunaszerdahelyi járásban.  A Karcsák falucsoport része. 2001-ben Királyfiakarcsának 967 lakosából 872 magyar és 84 szlovák volt.

Fekvése 
Dunaszerdahelytől 4 km-re nyugatra fekszik.

Története 
A falut valószínűleg a 13. században alapították, első említése Erdewhatikarcha alakban 1358-ban történik. Nevét a területén ma is megtalálható Erdőháti erdőről kapta. Lakói nemesi kiváltságokkal rendelkeztek. 1352-ben említik egyik birtokosát, Erdőhátkarcsai András fia Pétert, aki királyi szolgálatban állt. A 15.-16. századi oklevelekben többször szerepelnek nemesei. A 17. század elején nagyobb részét a Derghi Somogyi család vásárolta meg, majd a 19. században a Bartal család a fő birtokosa.
1910-ben Damazérkarcsával együtt Erdőhátkarcsának 149, túlnyomórészt magyar lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Dunaszerdahelyi járásához tartozott. 1947-ben a falu csaknem teljes lakosságát Csehországba hurcolták, de később visszatérhettek.

További információk 
 Erdőhátkarcsa története

Erdohatkarcsa
Pozsony vármegye települései
Etrekarcsa

Etrekarcsa (szlovákul Etreho Kračany) Királyfiakarcsa településrésze, egykor önálló falu Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Dunaszerdahelyi járásban.  A Karcsák falucsoport része. 2001-ben Királyfiakarcsának 967 lakosából 872 magyar és 84 szlovák volt.

Fekvése 
Dunaszerdahelytől 5 km-re nyugatra fekszik.

Története 
1641-ben emeletes kastély állt itt, mára nyoma sem maradt.
1910-ben 272, túlnyomórészt magyar lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Dunaszerdahelyi járásához tartozott.

Híres emberek 
 Itt született 1772. szeptember 28-án Georch Illés ügyvéd, jogi író, az MTA tagja.
 Itt hunyt el 1865. szeptember 20-án Bartal György jogtörténész, az MTA tagja.

Külső hivatkozások 
 Etrekarcsa Szlovákia térképén

Etrekarcsa
Pozsony vármegye települései
Kulcsárkarcsa

Kulcsárkarcsa (szlovákul Kľúčiarove  Kračany) Királyfiakarcsa településrésze, egykor önálló falu Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Dunaszerdahelyi járásban. A Karcsák falucsoport része. 2001-ben Királyfiakarcsának 967 lakosából 872 magyar és 84 szlovák volt.

Fekvése 
Dunaszerdahelytől 6 km-re délnyugatra fekszik.

Története 
A falut 1277-ben "Olkulchar" alakban említik először.
A középkorban "Guthkarcsa" volt a neve, ezen a néven említik 1322-ben "Guthakarcha", majd 1508-ban "Gwthakarcha" alakban. Lakói a pozsonyi várhoz tartozó várjobbágyok voltak. Egy 1256-ban keltezett okirat szerint a falu jobbágyai a vár tornyait védték. Guthakarcsa egyik családja a Kulcsár család, mely a település domináns családja lett. A család első ismert tagja Kulcsár Ferenc, a 16. században a bírói tisztséget töltötte be, majd a vármegye szolgabírája lett. A település a családról kapta mai nevének előtagját.
1910-ben 139, túlnyomórészt magyar lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Dunaszerdahelyi járásához tartozott.

Nevezetességei 
Szent József tiszteletére szentelt kápolnája 1840-ben épült, 1956-ban megújították.

Külső hivatkozások 
 A csallóközi Karcsák
 Községinfó
 A község Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Kulcsarkarcsa
Pozsony vármegye települései
Solymoskarcsa

Solymoskarcsa (szlovákul Jastrabie  Kračany) Királyfiakarcsa településrésze, egykor önálló falu Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Dunaszerdahelyi járásban. A Karcsák falucsoport része.

Fekvése 
Dunaszerdahelytől 4 km-re délnyugatra fekszik.

Története 
A települést 1289-ben "terra ville Potuna falconariis" néven említik először. 1313-ban "Solmuspaton", 1326-ban "villa Pethen Solymus", illetve "Solymospathun" alakban említik a korabeli források. A pozsonyi váruradalomhoz tartozott, első lakói minden bizonnyal királyi solymászok voltak. Később a gellei érseki székhez tartozott, lakói nemesi kiváltságokkal rendelkeztek. 1828-ban 15 házában 109 lakos élt.

Fényes Elek szerint "Karcsa (Sólymos-), magyar falu, Pozsony vmegyében: 112 kath. lak."

Pozsony vármegye monográfiája szerint "Solymoskarcsa, az Alsó-Csallóközben fekvő magyar kisközség, 20 házzal és 92 róm. kath. vallású lakossal; temploma nincs; postája Királyfiakarcsa, távírója és vasúti állomása pedig Dióspatony."

1910-ben 109, túlnyomórészt magyar lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Dunaszerdahelyi járásához tartozott. 1940-óta Királyfikarcsa része.

2001-ben Királyfikarcsának 967 lakosából 872 magyar és 84 szlovák volt.

Külső hivatkozások 
 Dunajinfo.sk (magyar nyelvű rövid ismertető)
 A Csallóköz szívében - a település rövid ismertetője (magyar)
 Királyfikarcsa Szlovákia térképén

Jegyzetek 

Szlovákia megszűnt települései
Pozsony vármegye települései
Kispál András

Kispál András (Szolnok, 1964. március 27. –) gitáros, zeneszerző, szövegíró, a Kispál és a Borz zenekar egyik alapítója.

Pályafutása 
1964. március 27-én született Szolnokon. Kétéves volt, amikor Pécsre került. A Komarov Gimnáziumban tanult földmérést. A katonaság után egyebek mellett a Gázmű hálózatvizsgálójaként dolgozott.

1987-ben Lovasi Andrással, Ózdi Rezsővel és Bräutigam Gáborral Pécsett megalapította a Kispál és a Borz zenekart, ami 23 éves fennállása alatt 11 stúdióalbumot jelentetett meg.

A Kispál és a Borz zenekar feloszlása után (2010) a Velőrózsák zenekar alapító tagjaként gitározott tovább, azonban a zenekar 2012 októbere környékén bejelentette feloszlását.

2012 után szerepelt a Pécsi Harmadik Színház Hakni Sokk című darabjában.

Családja
Felesége pedagógus, egy fiuk (Szabolcs) és egy lányuk van.

Jegyzetek

Források

További információk 

Privát rocktörténet-sorozat

Magyar gitárosok
Magyar zeneszerzők
Pécsi zenészek
Szolnokiak
1964-ben született személyek
Élő személyek
Lögérpatony

Lögérpatony (szlovákul Horná Potőň) Felsőpatony község része Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Dunaszerdahelyi járásban.

Fekvése 
Dunaszerdahelytől 9 km-re északnyugatra fekszik.

Története 
1246-ban Villa Pothun néven említik először. 1435-ben Felsew Pathon alakban bukkan fel. Ezek az első említések nem biztos, hogy a mai Felsőpatonyt jelentik. Lehet, hogy több Patony nevű falu gyűjtőneve volt. Lögérpatony mint önálló falu 1542-ben fordul elő először Leuger Pathon alakban. 1553-ban Leger Pathon néven említik.

Vályi András szerint "Lögér Patony. Magyar falu Poson Vármegyében, földes Ura G. Pálfy 35Uraság, lakosai katolikusok, és kevés reformátusok, fekszik Szent Mihályfától nem meszsze, Elő Patonyhoz is közel, határja két nyomásbéli, tiszta rozsot terem leginkább, réttye, legelője elég van, piatza Somorján, határját a’ Duna mossa, szigettye is van."

Fényes Elek szerint "Patony (Lőger), magyar falu, Poson vmegyében: 343 kath., 25 ref. lak. Mind a hat Patony N.-Légh és Szerdahely között fekszik a Pestre vivő országutban. Határjuk egész a Kis-Dunáig kiterjed. Legelőjök, rétjök bőven, de száraz természetüek, azért kevés de igen jó szénát adnak. Lakosai vagyonosok, szép szarvasmarhákat tenyésztenek; és hizlalnak; csikókat nevelnek. Förge és Elő-Patonyt N.-Léghi földesurak birják, a többi Patony pedig a Pálffy senioratushoz, vagy a posoni várkapitánysághoz tartozik."

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Dunaszerdahelyi járásához tartozott. 1938 és 1944 között – az I. bécsi döntés következtében – ismét magyar fennhatóság alá került. 1940-ben Lögérpatonyt és Benkepatonyt egyesítették, ettől kezdve szerepel a település Felsőpatony néven. 1960-ban Csécsénypatonyt is hozzácsatolták.

Népessége
1910-ben 450, túlnyomórészt magyar lakosa volt.

2001-ben 1872 lakosából 1757 magyar és 105 szlovák volt.

Nevezetességei 
Református temploma 1815-ben épült.

Külső hivatkozások 
 Felsőpatony hivatalos oldala
 Községinfó
 Lögérpatony Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Források 

Logerpatony
Pozsony vármegye települései
Benkepatony

Benkepatony (szlovákul Benkova Potôň)  Felsőpatony településrésze, korábban önálló falu Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Dunaszerdahelyi járásban.

Fekvése
Dunaszerdahelytől 9 km-re északnyugatra található.

Története 
1439-ben "Benkepathon" néven említik először, a gellei uradalom igazgatása alatt állt. 1574-ben 14 család élt a faluban. 1720-ban 9 adózó háztartása volt. 1828-ban 49 házában 351 lakos élt. Lakói mezőgazdasággal foglalkoztak.

Vályi András szerint "Benke Patony. Magyar falu Poson Vármegyében, földes Ura G. Pálfy Uraság, lakosai katolikusok, és reformátusok, fekszik Löger Patony, és Csécsény Patonyhoz is közel, határja 2 nyomásbéli, ’s leginkább tiszta rozsot terem, réttye, legelője van, piatza Somorján, a’ Duna mossa határját, szigettye is vagyon."

Fényes Elek szerint "Patony (Benke), magyar falu, Poson vgyében: 235 kath., 120 ref., 1 zsidó lak., ref. filial. szentegyházzal.
" 

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Dunaszerdahelyi járásához tartozott. 1938 és 1944 között – az I. bécsi döntés következtében – ismét magyar fennhatóság alá került. 1940-ben Felsőpatony néven Lögérpatonnyal egyesítették.

Népessége
1910-ben 320, túlnyomórészt magyar lakosa volt.

2001-ben Felsőpatony 1872 lakosából 1757 magyar és 105 szlovák volt.

Források

További információk 
E-obce.sk

Benkepatony
Pozsony vármegye települései
Csécsénypatony

Csécsénypatony (szlovákul Čečínska Potôň)  Felsőpatony településrésze, korábban önálló falu Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Dunaszerdahelyi járásban.

Fekvése 
Dunaszerdahelytől 8 km-re északnyugatra fekszik.

Története 
1441-ben "Czeczenpathon" néven említik először, a pozsonyi váruradalom része volt. 1574-ben 9 család élt az ekkor már a holicsi uradalomhoz tartozó faluban. 1720-ban 8 adózó család élt a településen. 1828-ban 35 házában 279 lakos élt, akik főként mezőgazdasággal foglalkoztak.

Vályi András szerint "Csécsén Patony. Magyar falu Poson Vármegyében, földes Ura G. Pálfy Uraság, lakosai katolikusok, és reformátusok, fekszik Sz. Mihályfához közel, és Benke Patonyhoz is, határja két nyomásbéli, tiszta rozsot leginkább terem, kukoritzát középszerűen, legelője, réttye elég van, erdeje nints, piatza Somorján, határját mossa Duna vize."

Fényes Elek szerint "Patony (Csécsény), magyar falu, Poson vgyében: 228 kath., 65 ref., 1 zsidó lak."

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Dunaszerdahelyi járásához tartozott. 1960-ban csatolták Felsőpatonyhoz.

Népessége
1910-ben 332, túlnyomórészt magyar lakosa volt.

2001-ben Felsőpatony 1872 lakosából 1757 magyar és 105 szlovák volt.

További információk 
 Csécsénypatony Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Források 

Csecsenypatony
Pozsony vármegye települései
Kislúcs

Kislúcs (szlovákul Malá Lúč) Lúcs településrésze, egykor önálló falu Szlovákiában a Nagyszombati kerületben a Dunaszerdahelyi járásban.

Fekvése 
Dunaszerdahelytől 8 km-re délnyugatra fekszik.

Története 
1222-ben "terra Luche" alakban említik először. Kislúcs külön 1295-ben bukkan fel a pozsonyi vár tartozékaként. A lucsei Dóczy család ősi birtoka. 1468-ban Mátyás király oklevelében említik, majd 1524-ben II. Lajos oklevelében szerepel a község neve. A 16. században királyi birtok, később a Pálffy család birtoka, akik kúriát is építettek ide. 1720-ban 11 adózója volt. 1828-ban 25 házában 185 lakos élt, akik főként mezőgazdasággal foglalkoztak.

Vályi András szerint "Kis, és Nagy Lucse. Két falu Posony Vármegy. Kis Lucsenek földes Ura G. Pálfy Uraság, amannak pedig több Uraságok, lakosai katolikusok, fekszenek egy máshoz közel, Egyház Gellének szomszédságában, mellynek filiáji, földgyeik közép termékenységűek, rozsot teremnek, réttyek, legelőjök, erdejek nints, el adásra alkalmatos módgyok van."

Fényes Elek így ír a faluról: "Lucse (Kis), magyar falu, Pozson vmegyében, Ó-Gelléhez 1 fertálynyira: 185 kath. lak., urasági kastélyal, kerttel, sörházzal. F. u. a Pálffy fam. seniorátusa. Ut. p. Pozsonyon át Somorja."  

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Dunaszerdahelyi járásához tartozott. 1938 és 1945 között Magyarország része volt. Kislúcsot és Nagylúcsot 1960-ban egyesítették.

Népessége
1910-ben Kislúcsnak 234 túlnyomórészt magyar lakosa volt.

2001-ben Lúcs 736 lakosából 704 magyar és 28 szlovák volt.

Híres személyek 
Itt született 1920. április 10-én Zala József költő.

Nevezetességei 
 Pálffy-kastély

Jegyzetek

További információk 
 Községinfó
 Kislúcs Szlovákia térképén
 Kislúcs kastélya
 Lúcs a Dunaszerdahelyi régió honlapján

Kislucs
Pozsony vármegye települései
Nagybodak

Nagybodak (szlovákul Bodíky) község Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Dunaszerdahelyi járásban.

Fekvése 
Dunaszerdahelytől 22 km-re délnyugatra, a Duna és a bősi vízierőmű üzemvízcsatornája között, a szlovák-magyar határ mellett fekszik.

Élővilága

A faluban egy gólyafészket tartanak nyilván, de fészkelésről nincs adat.

Története 
1272-ben említik először. A falu a 15. században pozsonyi várbirtok, majd a 17. században az Amadéké, ezután a gróf Pállfyak birtoka, mellettük a Kánya és gróf Cseszneky családok is rendelkeztek a faluban kisebb birtokrésszel. Lakossága főként halászattal foglalkozott.

Vályi András szerint "Nagy Bodak. Elegyes falu Poson Vármegyében, földes Ura Gróf Pálfy Uraság, nevezetes víz gáttya Mikovinyi által készíttetett, vízi malmai hasznosak, és halászattya is elégséges. Határbéli földgye jó, vagyonnyai hasznosak, keresetre, és piatzozásra alkalmatos helye lévén, első Osztálybéli."

Fényes Elek szerint "Bodak (Nagy), csinos falu, Pozsony vármegyében, a Csallóközben az öreg Duna balpartján: 605 kath., 8 ref. vagyonos lak. Földje meglehetős; káposztája hires; rétje, legelője jók a Duna szigetjeiben, hol erdeje is szép. Van 14 Duna-malma és sok gyümölcse. Lakosai közt több hajósok találtatnak. F. u. a Pálffy fam. senioratusa."

A község az 1990-es évek elején a dunai felvíz csatorna és a Nagy-Duna közé szorult, így kapcsolata megszakadt a felbári templommal. 1991-ben új római katolikus temploma épült.

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Dunaszerdahelyi járásához tartozott.

1960-ban közigazgatásilag Felbárhoz csatolták, 1990-ben visszanyerte önállóságát.

Népessége 
1910-ben 704, túlnyomórészt magyar anyanyelvű lakosa volt.

2001-ben 317 lakosából 306 magyar és 5 szlovák volt.

2011-ben 288 lakosából 240 magyar és 45 szlovák volt.

2021-ben 274 lakosából 188 (+9) magyar, 82 (+4) szlovák, 1 egyéb és 3 ismeretlen nemzetiségű volt.

Nevezetességei 
 Jézus Szentséges Szíve és Szűz Mária Szeplőtelen Szíve tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1991-ben épült.
 Határában számos, fürdésre alkalmas hely található.
 A Duna-holtág gazdag növény és állatvilággal rendelkezik.
 A falutól északra van a Bősi vízierőmű déli szakasza.

Képtár

Külső hivatkozások 

 Hivatalos oldal
 Községinfó
 Nagybodak Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Jegyzetek 

A Dunaszerdahelyi járás települései
Csallóköz települései
Pozsony vármegye települései
Nagymad

Nagymad (szlovákul Mad) község Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Dunaszerdahelyi járásban.

Fekvése 
Dunaszerdahelytől 5 km-re délkeletre, a Duna menti síkságon, a Csallóköz közepén fekszik Nyékvárkony és Albár között.

Élővilága

A faluban elektromos oszlopon egy gólyafészket tartanak nyilván, amelyre 2013-ban fémkosarat szereltek. Abban az évben két fiókát számoltak össze.

Története 
1254-ben Mod néven említik először. 1260-ban Mod, illetve Nagmod, 1299-ben Felmod néven szerepel az írott forrásokban. A 16. század második felében a település elpusztult.
Több nemesi család birtoka volt, majd a 16. századtól a Dóczyaké és másoké. 1828-ban 88 háza és 634 lakosa volt. Lakói főként mezőgazdaságból éltek.

Vályi András szerint "MÁD. Magyar falu Posony Várm. földes Urai több Uraságok, lakosai kevés katolikusok, és többen reformátusok fekszik Albárhoz nem meszsze, Alistál, és Perényi pusztával határos; határja leg inkább rozsot terem, káposztát, kukoritzát középszerűen, erdője nints, réttye kevés, piatza Szerdahelyen és Samarján van."

Fényes Elek szerint "Mad (Nagy), magyar falu, Poson vmegyében, Szerdahelytől délre 1/2 órányira. Táplál 316 kath., 3 evang., 285 ref., 13 zsidó lak. Ref. anyaszentegyház, s ekklézsia. Határának egy része vizenyős; rétje, legelője bőven, sok burgonya. Közönséges vélekedés, hogy hajdan Corvin Mátyás itt gyakran mulatozott, s innen származott azon anekdota is, mintha egyszer távollétében a nagy-madiak egy kedves kis körtvély-fáját kivágván, őket megátkozta, s „csiribiri rosz embereknek” nevezte volna. Ut. posta Somorja."

Pozsony vármegye monográfiájában "Mad, alsócsallóközi magyar kisközség, 96 házzal és 470, egyenlő részben róm. kath. és ev. ref. vallású lakossal. Királyi birtok volt, a hol a hagyomány szerint Mátyás király gyakran tartózkodott. Ismeretes a Mátyás korabeli népregékből is. A király vadásztanyája állítólag a község mellett elterülő nagy erdőben lett volna. A község újabbkori nemesi birtokosait nem ismerjük. Református temploma 1788-ban épült. 1847-ben az egész község a templommal és a paplakkal együtt leégett. A falu postája Dunaszerdahely, távírója és vasúti állomása pedig Albár."

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Dunaszerdahelyi járásához tartozott. 1938 és 1945 között újra Magyarországhoz tartozott.

Testvértelepülések 
Bakonytamási, Magyarország
Ikrény, Magyarország
 Gyergyóújfalu, Románia
 Kispiac, Szerbia
 Mezőgecse, Ukrajna

Népessége
1910-ben 438, túlnyomórészt magyar anyanyelvű volt.

2001-ben 469 lakosából 449 magyar és 19 szlovák volt.

2011-ben 528 lakosából 459 magyar és 58 szlovák volt.

2021-ben 571 lakosából 486 (+5) magyar, 61 (+9) szlovák és 24 ismeretlen nemzetiségű volt.

Nevezetességei 

 Református temploma 1788-ban épült.
 Nepomuki Szent János tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1869-ben épült neoklasszicista stílusban.

Források 
 Ipolyi Arnold 1859: Magyar műemlékek. Archaeologiai Közlemények 1.
 Gohl Ödön 1914: Éremleletek. Numizmatikai Közlöny 13, 22. (1911)

Jegyzetek

Külső hivatkozások 

 Községinfó
 e-obce.sk

A Dunaszerdahelyi járás települései
Csallóköz települései
Pozsony vármegye települései
Vajasvata

Vajasvata (szlovákul Maslovce) Csenke településrésze Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Dunaszerdahelyi járásban. 1960-ig önálló község volt.

Fekvése 
A Csallóközben, Somorjától 12 km-re északkeletre fekszik.

Története 
A falu Vatha határában keletkezett, első írásos említése 1436-ból származik. A 16. században a nagymagyari uradalom része volt, a nagyszombati, a budai és pozsonyi klarisszáké, majd a rend feloszlatása után 1787-től a vallásalapé. A 19. században az Eszterházi és a Pálffy család birtoka. 1720-ban 10 adózója volt. 1828-ban 17 házában 128 lakos élt.

Vályi András szerint "Vajas Vatta. Magyar falu Pozsony Várm. földes Ura a’ Rel. Kintstár, lakosai katolikusok, fekszik Szászhoz, Csörge pusztához, és Olygyához is közel; szántóföldekből, és mezőjökből veszik jövedelmeket."

Fényes Elek szerint " Vatta (Vajas-), Poson m. magyar falu, egy fertálynyira az elébbi helységtől: 122 kath., 13 zsidó lak. F. u. gr. Eszterházy Vinczenő. Ut. p. Somorja."

Pozsony vármegye monográfiája szerint "Vajasvatta, csallóközi magyar kisközség, mindössze 25 házzal és 165 lakossal, a kik mind róm. katholikusok. Hajdan a nagyszombati Klarisszák birtoka volt, de az 1553-iki portális összeírásban a budai apáczák szerepelnek birtokosokként 6 portával. Később ismét a Klarisszáké lett, 1787-ben a vallásalapé, majd idővel az Esterházyak tulajdonába került, míg most Pálffy Béla grófnak van itt nagyobb birtoka. Temploma nincs a községnek, melynek postája és távírója Nagymagyar, a vasúti állomása pedig Szempcz."

1910-ben 153, túlnyomórészt magyar lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Somorjai járásához tartozott. 1938 és 1945 között újra Magyarország része volt.

1960-ban Nagymagyarhoz csatolták. A 2007-ben megtartott községi népszavazás eredményeként Csenkéhez csatlakozott. A csatlakozás tiszteletére módosították Csenke község címerét, melynek felső részében, a vörös háttérben ábrázolt agancs Vajasvatát jelképezi.

Külső hivatkozások 
 Nagymagyar község hivatalos oldala
 E-obce.sk
 Községinfó
 Vajasvata Szlovákia térképén

Jegyzetek 

Vajasvata
Pozsony vármegye települései
Nagypaka

Nagypaka (szlovákul Veľká Paka) község Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Dunaszerdahelyi járásban.

Fekvése 
Somorjától 8 km-re keletre fekszik. Három részből tevődik össze, ezek Kispaka, Nagypaka és Csukárpaka.

Története 
1205-ben "Paka" néven említik először. 1367-ben "Ighazaspaka", 1388-ban "Eghazaspaka", 1493-ban "Naghpathaka" alakban említik az írott források. A pozsonyi vár tartozéka, majd a pozsonyi uradalom része. 1715-ben 15 adózója volt. 1828-ban 56 házában 408 lakos élt, akik főként mezőgazdasággal foglalkoztak.

A hozzá tartozó Csukárpakát 1275-ben "villa Paka de Chukar", 1421-ben "Chukarpathaka" alakban említik. Paka határában keletkezett a 13. században. A Csukárdy, majd a Földes család birtoka volt. 1715-ben malma, szőlőskertje és 21 háza volt. 1828-ban 33 házában 244 lakos élt. Lakói főként mezőgazdasággal foglalkoztak. 1940-ben egyesítették Nagypakával.

Kispaka 1493-ban "Paka" néven tűnik fel a forrásokban. Nemesi családok birtoka, a 16. századtól az éberhárdi uradalom része. 1715-ben 4 adózója volt. 1828-ban 20 házában 145 lakos élt. A mezőgazdasági jellegű települést 1940-ben csatolták Nagypakához.

Vályi András szerint "Nagy Páka. Magyar falu Poson Vármegyében, földes Ura Gróf Pálffy Uraság, egy nemes Kurián kivűl, fekszik Kis, és Nagy Léghi, Kis Páka, és Szászihoz is közel, számos, és hasznos földgye két nyomásbéli, egyéberánt mezein kivűl javai nem nevezetesek."

Fényes Elek szerint "Paka (Nagy és Kis), két egymáshoz közel fekvő magyar falu, Poson vmegyében, a Csalóközben, az első 41 kath., 3 evang., 1 ref., 3 zsidó lak. Kath. paroch. templommal; a második 129 kath., 1 ref., 2 zsidó lak. F. u. gr. Pálffy család seniorátusa. Ut. p. Somorja."

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Somorjai járásához tartozott. 1940-óta Csukárpaka és Kispaka tartozik hozzá.

Népessége 
1910-ben 322, túlnyomórészt magyar anyanyelvű lakosa volt.

2001-ben 676 lakosából 376 magyar és 286 szlovák volt.

2011-ben 879 lakosából 373 magyar és 494 szlovák volt.

2021-ben 984 lakosából 359 (+20) magyar, 599 (+28) szlovák, 1 ruszin, 11 (+3) egyéb és 14 ismeretlen nemzetiségű volt.

Neves személyek
Itt született 1856-ban Steinherz Jakab székesfehérvári neológ főrabbi.

Nevezetességei 
 Szent László tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1317-ben épült. 1689-ben átépítették.
 A Szent Kereszt kápolna 1830-ban épült.
 A településen több, 16. századi alapokon nyugvó egykori nemesi lakóház áll.

Jegyzetek

Források 
 Federmayer, F. – Presinszky, L.: Nagypaka, Kispaka, Csukárpaka és lakosságának múltja (Somorja, 2001)
 Ipolyi Arnold 1859: Magyar műemlékek. Archaeologiai Közlemények 1.

További információk 
 Nagypaka község hivatalos honlapja
 Községinfó
 Nagypaka Szlovákia térképén
 Travelatlas.sk
 E-obce.sk

A Dunaszerdahelyi járás települései
Csallóköz települései
Pozsony vármegye települései
Csukárpaka

Csukárpaka (szlovákul Čukárska Paka)  Nagypaka településrésze, 1940-ig önálló falu Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Dunaszerdahelyi járásban.

Fekvése
Somorjától 6 km-re keletre, Nagypaka központjától 1,8 km-re délnyugatra.

Története 
1367-ben Kosok-i Péter fia Beke pozsonyi szolgabíró és fivére János, valamint Kosok-i Hegyes dictus Péter Miklós és László között felosztották Kyurth, Nyek, Vizkeleth, Takson birtokokon levő birtokrészüket és a Chukarpakaya birtokrészt.

Vályi András szerint "Csukár Páka. Magyar falu Posony Vármegyében, földes Urai külömbféle Uraságok, lakosai katolikusok, fekszik Bácsfához, és Somorjához is közel, határbéli földgye két nyomásbéli, kevés legelő mezején kivűl javai tsekélyek."

Fényes Elek szerint "Paka (Csukár), magyar falu, Poson vmegyében, ut. p. Somorjához 3 fertálynyira, 223 kath., 2 zsidó lak. F. u. Földes, s m. t. nemesek."

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Somorjai járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 179, túlnyomórészt magyar lakosa volt.

2001-ben Nagypaka 676 lakosából 376 magyar és 286 szlovák volt.

Jegyzetek

További információk 
 Csukárpaka Szlovákia térképén

Szlovákia megszűnt települései
Pozsony vármegye települései
Kispaka

Kispaka (szlovákul Malá Paka, németül Klein-Kapeln) Nagypaka településrésze, 1940-ig önálló falu Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Dunaszerdahelyi járásban.

Fekvése 
Somorjától 9 km-re északkeletre, Nagypaka központjától 1,7 km-re északnyugatra fekszik.

Története 
Területén már az írott történelem előtti időben is éltek emberek, amit a hévmagyarádi kultúra korhasztásos sírjai is alátámasztanak.

Kispaka az akkori Paka falu területén keletkezett II. András uralkodásának idején. 1250-ben említik először. A pozsonyi vár tartozéka, majd a pozsonyi uradalom része volt. 1715-ben 15 adózója volt. 1828-ban 56 házában 408 lakos élt, akik főként mezőgazdasággal foglalkoztak.

Vályi András szerint "Kis Páka magyar falu Poson Vármegyében, az Éberhárdi Uradalomhoz tartozandó, lakosai katolikusok, fekszik Csukár, és Nagy Pákához közel, Békével is határos, határja három nyomásbéli, kevés legelő mezőn kivűl egyéb java nints, fája fűzfa."

Fényes Elek geográfiai szótárában "Paka (Nagy és Kis), két egymáshoz közel fekvő magyar falu, Poson vmegyében, a Csalóközben, az első 41 kath., 3 evang., 1 ref., 3 zsidó lak. Kath. paroch. templommal; a második 129 kath., 1 ref., 2 zsidó lak. F. u. gr. Pálffy család seniorátusa. Ut. p. Somorja." 

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Somorjai járásához tartozott. 1938 és 1944 között ismét Magyarország része volt.

Népessége
1910-ben 161, túlnyomórészt magyar lakosa volt.

2001-ben Nagypaka 676 lakosából 376 magyar és 286 szlovák volt.

Nevezetességei 
 Klasszicista temploma a 19. század második felében épült a korábbi templom alapjain.
 Overdose tulajdonosa itt lakik.

Jegyzetek

További információk 
 Községinfó
 Kispaka Szlovákia térképén
 Travelatlas.sk
 E-obce.sk

Szlovákia megszűnt települései
Pozsony vármegye települései
Gépzongora

A gépzongora (player piano, vagy pianola, nickelodeon, autopiano) az egyik első hangrögzítő eszköz volt a technikatörténetben. A gépzongorás hangfelvételeknél pneumatikus úton, lyukkártya-lyukszalag technológiájához hasonlóan, egy papírtekercsre rögzítették a zongorahang magasságát, időtartamát és erősségét. Lejátszáskor egy fújtató szabályozza a mechanikát. A gépzongora vákuummal működik, a fújtatók tulajdonképpen szélládák, ahol a vákuum keletkezik. Pedállal vagy motorral állították elő a szükséges energiát. A papírtekercs eltakarja az olvasón lévő lyukakat. Amikor egy papíron lévő lyuk elhalad az olvasó nyílása előtt, nyitja az utat a levegő előtt, amely egy szelep nyitásával vákuumot enged a valamennyi kalapácshoz külön-külön tartozó kis szélládá(k)hoz. A művészi expressziót a duo-art tekercsek rögzítik. A mai napig gyárt a QRS cég zongoratekercseket.

A gépzongora különböző, eltérő megoldásokkal alkalmas volt hangrögzítésre. Például Liszt Ferenc barátaival és tanítványaival is készítettek már gépzongorás felvételeket. Hasonló módon, a papírtekercsek megfejtése révén sikerült a közelmúltban Bartók Béla zongoraműveit a szerző előadásában is megismerni. A korai ragtime piano roll felvételeiből viszont sok létezik; egyes zongoristák játékát egyedül ez az eszköz őrizte meg, pl.

Érdekességek 
 Nyikita Mihalkov, Oscar-díjas szovjet (orosz) filmrendező egyik filmjében, az Etűdök gépzongorára című Csehov-adaptációjában „főszereplő” a gépzongora.
 Conlon Nancarrow amerikai zeneszerző igen nehezen előadható (vagy ember által előadhatatlan) zongoraműveinek egy részét kézzel közvetlenül gépzongora-papírszalagra lyukasztotta.

Jegyzetek

További információk 

 The Pianola Institute: a gépzongora története, felépítése, hangzó anyagok
 Themodist.com – gépzongora + info 
 Julian Dyer Piano Rolls – gépzongora "Duo-Art"
 What is a player piano
 Player Piano Rolls
 Piano roll midi files
 Verkli (kintorna)
 gépzongora működése

Kordofon hangszerek
Technikatörténet
Nagyudvarnok

Nagyudvarnok (szlovákul Veľké Dvorníky, korábban Dvorníky na Ostrove) község Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Dunaszerdahelyi járásban.

Fekvése 
Dunaszerdahelytől 3 km-re keletre fekszik.

Története 
1252-ben említik először. Első lakói, mint azt neve is mutatja királyi udvarnokok voltak, akik Pozsony várának szolgáltak. Később több nemesi család birtoka volt.

Vályi András szerint "Kis Udvarnok, Nagy Udvarnok. Két falu Pozsony Várm. Kis Udvarnoknak földes Ura Marczal, és Bakó Urak; Nagy Udvarnoknak pedig Pókateleki Konde Uraság, lakosaik katolikusok, fekszenek Szerdahelyhez, Bögöly Pátonyhoz, Solymoshoz, és Enyedhez is közel; határjok két nyomásbéli, réttyek, legelőjök középszerű, piatzok Somorján, és Szerdahelyen."

Fényes Elek szerint "Udvarnok (Kis- és Nagy-), Poson vm. két egymáshoz közel fekvő magyar falu, Szerdahelytől 1/2 mfld. Az első 339 kath., 22 ref., 18 zsidó; a második 320 kath., 10 zsidó lak. F. u. több közbirtokos nemesek. Dohányt termesztenek. Ut. p. Somorja."

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Dunaszerdahelyi járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 389, túlnyomórészt magyar anyanyelvű lakosa volt.

2001-ben 795 lakosából 762 magyar és 25 szlovák volt.

2011-ben 1028 lakosából 813 magyar és 126 szlovák volt.

2021-ben 1374 lakosából 1077 (+40) magyar, 171 (+40) szlovák, 7 (+14) cigány, 11 (+2) egyéb és 108 ismeretlen nemzetiségű volt.

Neves személyek
Itt született 1784-ben Szabó Ferenc római katolikus plébános, táblabíró.

Testvértelepülés 
 Gutorfölde

Nevezetességei 

 Szűz Mária Neve tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1954-ben épült. Főoltára 1859-ben készült. 1998 és 2004 között átépítették, toronnyal és sekrestyével bővítették, valamint korábban épült épületrészeit az oltár kivételével teljesen felújították.  Átépítését követően Orosch János pozsony-nagyszombati segédpüspök szentelte fel 2004 szeptemberében.
 17. századi reneszánsz kastélya.

Jegyzetek

Források 
 Ipolyi Arnold 1859: Magyar műemlékek. Archaeologiai Közlemények 1, 150-151.

További információk 

 Községinfó
 Nagyudvarnok Szlovákia térképén
 Travelatlas.sk
 E-obce.sk
 Képeslap a községről
 A nagyudvarnoki  Aranykert fesztivál a kassai lovasíjász iskola honlapján

A Dunaszerdahelyi járás települései
Csallóköz települései
Pozsony vármegye települései
Alsónyárasd

Alsónyárasd (szlovákul Dolné Topoľníky, korábban Dolný Nárazd) Nyárasd község településrésze Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Dunaszerdahelyi járásban. 2001-ben Nyárasd 3015 lakosából 2805 magyar és 158 szlovák volt.

Fekvése 
Dunaszerdahelytől 13 km-re keletre, a Kis-Duna jobb partján fekszik.

Története 
A falut 1193-ban említik először, amikor Tamás esztergomi érsek kápolna építésére ad itt engedélyt. 1434-ben a Fraknói család birtoka, akik ekkor a birtokot a győri püspökségnek adják. 1553-ban a Serédy és Mérei családok birtoka. 1647-ben a Pálffy család szerezte meg, akik kastélyt is építettek ide. 1720-ban 23 ház állt a településen, amely még a 18. században uradalmi központ lett. 1796-ban mezővárosi rangot kapott, amely vásártartási és pallosjoggal is rendelkezett. 1828-ban 99 házában 716 lakos élt. A községben volt a pozsonyi országút egyik legfontosabb lóváltóhelye, vendéglőjében a hagyomány szerint Kossuth és Deák is többször szállt meg. 1849-ben határában kisebb ütközet zajlott a honvédsereg és a császári csapatok között, erre ma emlékmű is emlékeztet.

Vályi András szerint "Alsó Nyárosd. Magyar mező Város Posony Várm. földes Ura G. Pálfy Uraság, lakosai katolikusok, fekszik a’ Alsó Csalóközi járásnak szélén, Pap Nyárosd tövében, határja két időre van osztva, terem rozsot, árpát, zabot, kukoritzát, kendert, lent; legelője, réttye elég, erdeje kevés, szőleje nints, határját néha a’ Duna meg önti, piatzozása Szerdahelyen, ’s Komáromban, Országos vásárja négyszer esik, héti vásárja tsötörtökön, só ház is van benne, fa árúlása nevezetes."

Fényes Elek szerint "Nyárasd (Alsó), magyar m. v., Poson vgyében, a Posonból Komáromba vivő országutban, Bőőstől 7 1/2 ut. p. Komáromtól pedig 5 mfdnyire. Számlál 1020 kath., 9 evang. 5 zsidó lak. Kath. paroch. templom. Nagy vendégfogadó; több urasági tiszti lakás és gazdasági épület. Tágas határja igen termékeny; rétje, legelője bőven; erdeje kevés. Lakosai sok szarvasmarhát, lovat, az uraság pedig sok juhot tartanak. Országos vásárjai szarvasmarhákra nézve ismeretesek. F. u. gr. Pálffy Ferencz."

1910-ben 1487, túlnyomórészt magyar lakosa volt.
Alsónyárasd a trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Dunaszerdahelyi járásához tartozott. 1940-ig önálló falu volt.

Nevezetességei 
 A Boldogságos Szűz születésének tiszteletére szentelt római katolikus temploma eredetileg gótikus stílusban épült 1754-ben klasszicista stílusban építették át.
 Az 1849. évi ütközet emlékműve
 A temetőben a hősök tiszteletére emelt obeliszk

További információk 
 Nyárasd község honlapja

Források 

Alsonyarasd
Pozsony vármegye települései