Durkó Zsolt

Durkó Zsolt (Szeged, 1934. április 10. – Budapest, 1997. április 2.) Erkel- és Kossuth-díjas magyar zeneszerző, főiskolai tanár.

Életpályája 

Zenei tanulmányait Szatmári Gézánál kezdte Szegeden, majd a budapesti Bartók Béla Konzervatóriumban folytatta Sugár Rezsőnél. 1955-től a budapesti Liszt Ferenc Zeneművészeti Főiskolán tanult zeneszerzést Farkas Ferenc osztályában, és 1960-ban diplomázott. Ezt követően a római Accademia Nazionale di Santa Cecilia tanára, Goffredo Petrassi irányításával szerzett diplomát 1963-ban. Ezután szabadfoglalkozású zeneszerzőként működött, majd 1972 és 1977 között a Zeneakadémián a 20. századi zeneszerzést oktatta. 1982-től a Magyar Rádió vezető zenei lektora volt. 1987-ben alapítója volt a Magyar Zeneművészeti Társaságnak, és elnökeként elindította a Mini Fesztivált, a kortárs zene jelentős rendezvényét. 1992-ben a Magyar Művészeti Akadémia, 1993-ban a Széchenyi Irodalmi és Művészeti Akadémia tagja lett.

Nemzetközi zenei ismertsége 1963-ban indult, amikor az Episodi sul tema B-A-C-H című zenekari műve elnyerte a Santa Cecilia Akadémia nagydíját. Kompozícióival ezután sorra szerezte az elismeréseket a különböző versenyeken: 1967-ben I. vonósnégyese a montréali Jeunesses Musicales zeneszerzőversenyen harmadik díjat nyerte el, 1970-ben II. vonósnégyesével a budapesti Bartók Béla nemzetközi zeneszerzőversenyen második helyezést ért el. 1971-ben Fioriture című zenekari művének hanglemezfelvétele New Yorkban Nemzetközi Koussevitzky-díjat, Halotti beszéd című oratóriuma a párizsi Tribune Internationale des Compositeurs versenyen az Év zeneműve lett. Durkó az 1960-as évek végétől a legismertebb és legtöbbet játszott kortárs magyar zeneszerző volt. Számos előadó, zenei együttes rendelt tőle darabokat: BBC, Fires of London, Philip Jones Brass Ensamble, Nash Ensemble, Musica Viva Pragnesis, Koussevitzky Alapítvány, Magyar Állami Operaház.

Durkó Zsolt zenéje érthető zene: egyszerre európai és tudatosan magyar, amely a kor új törekvéseit képviseli, ugyanakkor a zenei tradícióból is merít. Már pályája elején kialakította azokat a stílusformákat, amelyek nyomán személyes zenei nyelve egész életére nézve egységes maradt. A hatvanas években született művei a korabeli avantgárd törekvésekre éppúgy utalnak, mint a régi gregoriánra és mint a magyar népzene siratódallamaira.

1997. április 2-án hunyt el Budapesten, egy héttel 63. születésnapja előtt. 2004-ben, születésének 70. évfordulója alkalmából emléktáblát avattak egykori lakóháza, a Budapest, Attila út 103. homlokzatán.

Díjai 
 1963 – Premio d’Atri (Róma)
 1968, 1975 – Erkel Ferenc-díj
 1967 – Montréali Expo Nemzetközi Zeneszerzőverseny (Jeunesses Musicales), III. díj
 1971 – Budapesti Bartók Béla Nemzetközi verseny, II. díj
 1971 – Koussevitzky-díj
 1975 – Párizsi Tribün (Tribune Int. des Compositeurs), I. díj
 1978 – Kossuth-díj
 1982 – Érdemes művész
 1985, 1997 –  Bartók–Pásztory-díj
 1987 – Kiváló művész
 1997 – Lajtha László-díj
 2000 – Magyar Örökség díj /posztumusz/

Művei 
 11 pezzi per quartetto d'archi (11 darab vonósnégyesre), 1962
 Episodi sul tema B–A–C–H (Epizódok a B–A–C–H témára) – zenekarra, 1963
 Organismi – hegedűverseny, 1964
 Improvvisazioni (Improvizációk) – fúvósötös, 1964
 Psicogramma – zongorára, 1964
 Una rapsodia ungherese (Magyar rapszódia) – két klarinét, zenekar, 1965
 Fioriture (Díszítőelemek) – kamarakórus, zenekar, 1966 
 Dartmouth Concerto – szoprán szóló és kamarazenekar, 1966
 I. vonósnégyes, 1966 
 Filmzene – Huszárik Zoltán Elégia című kisfilmjéhez, 1966
 Altamira – kamarakórus, zenekar, 1968
 Cantilene – zongoraverseny, 1968
 Concerto – zenekarra, 1969
 Kolloidok – fuvolaszóló, öt alt hang, kamaraegyüttes, 1969
 Szimbólumok – kürt, zongora, 1969
 II. vonósnégyes, 1969
 Quartetto d’ottoni (Rézfúvósnégyes), 1970 
 Ikonográfia No. 1 – 2 viola da gamba (vagy gordonka), csembaló (vagy zongora), 1970
 Ballada – ifjúsági zenekarra, 1970
 Cantata No. 1 – bariton szóló, vegyeskar, zenekar, 1971 
 Ikonográfia No. 2 – kürt, kamaraegyüttes, 1971 
 Fire Music – kamaraegyüttesre, 1971 
 Cantata No. 2 – kettős vegyeskar, zenekar, 1972 
 Halotti beszéd – oratórium tenor és bariton szólóra, vegyeskarra és zenekarra, 1972
 Assonanze – orgonára, 1972 
 Négy tanulmány – férfikarra, 1972 
 Chamber Music (Kamarazene) – két zongora, 11 vonós, 1973 
 Serenata – négy hárfára, 1973 
 Mikrostruktúrák – zongorára, 1973
 Chance – zongorára, 1973
 Varianti – mélyhegedű, zongora, 1974 
 Törpék és óriások – gyerekdarabok zongorára, 1974
 Hét dallamrajz – vegyeskar, zongora, 1974 
 Turner-illusztrációk – hegedűszóló, kamarazenekar, 1976 
 Mózes – zenedráma három felvonásban, 1977
 Nyolc kürtduó, 1977
 Öt darab – tubára, 1977 
 Gyermekzene – zongorára, 1978
 Szólószvit – gordonkára, 1978 
 Rapsodia – zenekarra, 1979
 Négy dialógus – ütőszóló, zenekar, 1979
 Refrének – hegedű szóló, kamarazenekar, 1979 
 Fantázia és utójáték – ifjúsági zenekarra, 1979
 Movements – tuba, zongora, 1980 
 Andromeda – csembalóra vagy orgonára, 1980
 Son et lumiere – zongorára, 1980
 Zongoraverseny, 1981
 Szentivánéji zene – gitárra, 1981 
 Széchenyi oratórium – tenor és basszus szólóra, vegyeskarra és zenekarra, 1982
 Impromptus in F – fuvola szóló, kamaraegyüttes, 1983 
 Téli zene – kürt szóló, kamaraegyüttes, 1983 
 Három esszé – klarinét, zongora, 1983
 Sinfonietta – rézfúvós együttesre, 1983 
 Quartina – zongorára, 1983 
 Ludus stellaris – kollektív improvizáció kamaraegyüttesre, 1984 
 Clair–obscur – trombita, orgona, 1984 
 Három rondó – zongorára, 1984
 Ornamenti No. 1 – zenekarra, 1984 
 Ornamenti No. 2 – zenekarra, 1985
 Pillanatképek a Kalevalából – vegyeskarra, 1986
 Ilmarinen – vegyeskarra, 1986
 Sextett – 5 klarinét, zongora, 1987 
 Laude – orgonára, 1987
 Oktett – 8 fúvóshangszerre, 1988 
 Suoni tenebrosi e corale – orgonára és zenekarra, 1989  
 Résonances – klarinét, basszetkürt, billentyűs hangszerre, 1989
 Divertimento – gitárra, 1989
 Hat darab gitárra, 1990
 Három angol dal, 1991
 a) mezzoszoprán szóló, kamaraegyüttes
 b) mezzoszoprán szóló, zongora
 Flautocapriccio – fuvola, 1991
 A gömb története – 60 zongoradarab, 1991
 Első sorozat: Improvizáció – rövid vázlat, I. Napsütésben, II. Messzi távolban, III. Csicsergés, IV/a. Landino szext, IV/b. Korál, V. Vízcseppek, VI. Színjáték, IX. Borzongás, X. Adoniszi sor
 Második sorozat: III. Zene madártávlatból, IV. Tavaszi virágzás, V. Jelkép, IX. Jókedvűen
 Harmadik sorozat: I. Előkép, III. Erdőben, VII. Bővített mondat, VIII. Trombitaszó, IX. Tercek, X. Utójáték – variáns, XI. Több fényt!, XIII. Bartókos dallam
 Negyedik sorozat: II. Post scriptum, III. Canto serioso, IV. A reménytelenség harsonája, V. Movimento, VI. Chiaroscuro, VIII. Variante sulla Particella Orchestrale
 Ötödik sorozat: II. Közjáték, IV. Egyszólamúság, V. Zarándoklat, VIII. Vae victis, IX. Ballada, X. Jupiter motívum, XI. Precipitando e ritardando, XII. Halmazok tetszőleges sorrendben, XIII. Régies népdal, Improvizáció
 Hegedűverseny, 1993 
 A Jelenések könyvének margójára – oratórium alt (ad lib. mezzoszoprán), tenor, bariton szólóra, vegyeskarra és zenekarra, 1996

Források 
 Ki kicsoda a magyar zeneéletben? Zeneműkiadó, Budapest, 1988. 108. o. 
 BMC – Durkó Zsolt
 fidelio – Durkó Zsolt
 Bartók Rádió-mr3 – Durkó Zsolt

További információk 
 Földes Imre: Harmincasok. Beszélgetések magyar zeneszerzőkkel. Budapest, 1969. Zeneműkiadó.
 A szegedi Somogyi Könyvtár kiállítása
 MR Kincsestár
 Durkó Zsolt: Halotti beszéd – műismertető
 Fotója
 Muzsika: Bartók után szabadon – cikk
 Gerencsér Rita: Durkó Zsolt; Mágus, Budapest, 1999 (Magyar zeneszerzők)
 Durkó Zsolt; összeáll. Gerencsér Rita, közrem. Berlász Melinda; Holnap, Budapest, 2005 (A magyar zeneszerzés mesterei)

Magyar zeneszerzők
20. századi zeneszerzők
Magyar egyetemi, főiskolai oktatók
Magyar zenepedagógusok
Kossuth-díjasok
Erkel Ferenc-díjasok
1934-ben született személyek
1997-ben elhunyt személyek
Bartók–Pásztory-díjasok
A Magyar Népköztársaság Kiváló Művésze díjasok
Szegediek
A Magyar Népköztársaság Érdemes Művésze díjasok
Magyar Örökség díjasok
A Széchenyi Irodalmi és Művészeti Akadémia tagjai