alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Picasa

Picasa je freewarový počítačový program pro správu, katalogizaci, úpravu a předvádění obrázků, především digitálních fotografií. Program je od roku 2004, kdy jej od společnosti Idealab koupila společnost Google, nadále vyvíjen společností Picasa Inc. V roce 2010 společnost získala v soutěži Křišťálová Lupa 3. místo v kategorii publikační platformy. Google však už vývoj aplikace ukončil a místo Picasy poskytuje službu Fotky Google.

Možnosti programu 
Program má následující funkce:
 automatická katalogizace vybraných složek pevného disku
 mnoho možností, jak nahrávat, spravovat, popisovat a třídit fotky
 rychlé a výkonné vyhledávání
 snadná editace, vylepšení fotek nebo přidávání efektů
 základní operace pro exportování, alba, tisk nebo zálohy
 nahrávání do webových alb
 objednávání tisku fotografií
 vytváření koláží
 odesílání e-mailem

Reference

Související články 
 Zoner Photo Studio

Externí odkazy 
 
  Oficiální stránky programu
 Recenze programu Picasa na serveru Slunečnice.cz

Fotografický software
Prohlížeče obrázků
Software pro Windows
Freeware
Software Googlu
Software pro Linux
Software pro macOS
Ceteris paribus

Ceteris paribus (lat. „jsou-li ostatní stejné“) znamená podmínku (nebo předpoklad), že se při zkoumání vlivu nějakého parametru (proměnné) na výsledek ostatní parametry nezmění. Může také znamenat předpoklad, za něhož odhadujeme vývoj nějaké veličiny (tj. její závislost na čase, případně na jiné veličině).

Příklad: Při zvýšení reálných mezd se ceteris paribus zvýší také spotřeba.

Matematická analogie je například u funkce více proměnných. Jednotlivé proměnné mohou být vzájemně závislé. Ale Parciální derivace takovéto funkce se na ně dívá jako na nezávislé parametry a představuje derivaci podle jedné proměnné, jako kdyby ostatní v tom kontextu byly konstanty.

Experiment 
Pokud chceme předvídat nebo ovlivňovat nějaký proces nebo veličinu, hledáme příčinné vztahy mezi závisle proměnnou jako důsledkem a jednou nebo více nezávisle proměnnými jako příčinami. Chceme totiž vytvořit model, který by dovolil předvídat, jak se změna jedné nezávisle proměnné projeví na hodnotách závisle proměnné, kterou chceme ovlivňovat. V experimentu či měření je tedy třeba zajistit, aby výsledek ovlivňovala jen jedna ze závisle proměnných, čili aby hodnoty všech ostatních zůstaly stejné. Podobná měření či experimenty můžeme případně provést i pro další nezávisle proměnné, ale vždycky s podmínkou, že se ty zbývající nemění. To je právě to, co vyjadřuje podmínka „ceteris paribus“.

Použití 
V ekonomii a ve společenských vědách, kde nezávisle proměnných bývá celá řada, je při zkoumání vlivu určité proměnné velmi důležité pečlivě vyloučit vlivy všech ostatních. Při statistických šetřeních ve společenských vědách se například vlivy proměnných, které nás nezajímají, snažíme omezit náhodným výběrem respondentů. Tak se při zkoumání volebních preferencí omezuje vliv věku, vzdělání, příjmu atd. náhodným výběrem respondentů. Můžeme pak totiž předpokládat, že při rozšíření výsledků vzorku na celou společnost se hodnoty těchto parametrů nezmění, čili bude splněna podmínka ceteris paribus.

Latinská slova a fráze
Ekonomické pojmy
Boudicca

Boudica (alternativní hláskování: Boudicca, také známá jako Boadicea a ve velštině jako Buddug) byla manželka icenského krále Prasutaga, která po jeho smrti převzala v roce 59 nebo 60 vládu nad etniky v oblasti dnešního Suffolku a Norfolku, a podnítila část keltských kmenů v Británii (Iceny, Trenovanty a další) k povstání proti Neronově Římu. Důvodem bylo, že Řím nerespektoval závěť zesnulého krále, který vládu v závěti odkázal svým dcerám. Římští vojáci na rozkaz guvernéra vydrancovali královský dvůr, jeho dcery znásilnili a manželku zbičovali. Krátce před tím vyplenili posvátný ostrov Mona (Anglesey), pokáceli posvátné duby a povraždili místní kněžky a druidy. Povstání bylo po počátečních úspěších, kterými bylo dobytí města Camulodunum (Colchester), vypálení Londinia (Londýn) a Verulamia (St Albans), pobití cca 70 000–80 000 Římanů a Britonů, převážně civilistů a zničení části Legio IX Hispana, rozdrceno římským místodržitelem Gaiem Suetoniem Paulinem v roce 61. Boudicca spáchala sebevraždu.

Hlavními historickými prameny popisujícími vzpouru v Británii jsou římští autoři Tacitus a Cassius Dio.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 Petr Němeček: Boudicca - královna která povstala proti Římu. (Memento Historia, 13. 8. 2019)

Keltové
Královny
Povstalci
Ženy bojovnice
Starověk v Anglii
Nepřátelé a spojenci Římanů
Zemřelí na otravu
Narození v roce 33
Úmrtí v roce 61
Sebevražedkyně
Ženy
Lucemburk

Lucemburk (, , ) je hlavní město Lucemburského velkovévodství a žije zde 128 494 obyvatel a v jeho aglomeraci 181 764 (2022). Leží na skalnatém masívu nad soutokem řek Alzette a Pétrusse a je významným bankovním a administrativním centrem. Složitý členitý terén je překonáván pomocí 100 mostů, které patří pro své nádherné pohledy na město mezi časté turistické cíle. Historické centrum města figuruje od roku 1994 na seznamu světového kulturního dědictví UNESCO.

Historie 
Historicky sloužilo město Lucemburk jako vojenská pevnost, což do dnešního dne dokládá systém opevnění, městských hradeb a podzemních chodeb. Pro našince je nejvýznamnější památkou katedrála Notre Dame ze 17. století, pod kterou se nalézá krypta českého krále Jana Lucemburského. Mezi další pamětihodnosti lze přiřadit velkovévodský palác, obchodní třídy Grand Rue, náměstí Place d’Armes. Pamětní desku má ve městě i český student Jan Palach na stejnojmenném náměstí (nedaleko Place d’Armes v centru města).

Ve městě sídlí některé instituce Evropské unie: sekretariát Evropského parlamentu, Soudní dvůr Evropské unie, část Evropské komise a Evropský účetní dvůr. Většina těchto institucí sídlí ve čtvrti Kirchberg.

Fotogalerie

Partnerská města 
  Camden, Velká Británie
  Metz, Francie
  Praha, Česko

Reference

Externí odkazy 
 
 
 
 

 
Světové dědictví (Lucembursko)
Hlavní města v Evropě
Města v Lucembursku
Evropská hlavní města kultury
Města vyznamenaná Řádem čestné legie
Církevní archeologie

Církevní archeologie (křesťanská archeologie) je podoborem archeologie. Zabývá se hmotnými prameny souvisejícími s působením křesťanství. Jejím cílem je na základně poznání těchto hmotných památek (kostelů, bazilik, katedrál, kaplí, rotund, ale i liturgických nádob či předmětů, textilií užívaných církevními hodnostáři apod.), poznat středověkou a novověkou společnost.

Na území ČR je zájem o tuto problematiku chronologicky vymezen raným středověkem (období velkomoravské), ale v jižní Evropě a na Blízkém Východě jsou zkoumány památky mnohem starší.

V českém akademickém prostředí není obor institucionálně zastoupen. Například v sousedním Německu obor křesťanská archeologie existuje ve dvou hlavních variantách, většinou na teologických fakultách. První varianta se zabývá sakrálními stavbami a křesťanským uměním od samého počátku křesťanství (od pozdní antiky) do konce středověku, případně až do současnosti (např. Humboldtova univerzita v Berlíně). Druhou možností je propojení předmětu s dějinami umění Byzance, kdy je chronologický rozsah předmětu zpravidla ukončen polovinou 15. století. Takto vyčleněný obor již nemusí být obsahově vymezený a může tak pouze navazovat na klasickou archeologii.

Archeologické podobory
Francouzská akademie

Francouzská akademie (Académie française) byla založena v roce 1635 kardinálem Richelieu s cílem dohlížet na čistotu francouzského jazyka.
Ten se také prohlásil za prvního ochránce Akademie. Po jeho smrti jej nahradil kancléř Séguier, poté Ludvík XIV. Tuto funkci pak následně přebírali králové a dnes ji má na starosti francouzský prezident.

Členové Akademie se nejprve scházeli v soukromých bytech svých členů, od roku 1639 u kancléře Séguiera a od roku 1672 v Louvru. V roce 1805 se sídlem instituce stala budova bývalého Gymnázia čtyř národů (Collège des Quatre-Nations) na protějším břehu Seiny, a je jím až dodnes.

Role Akademie 
Akademie má dvě role:
 dohlížet na francouzský jazyk a
 pod svou záštitou šířit po světě francouzštinu jako součást frankofonie.

Součástí kulturní mise Francouzské akademie je nejen udělovat ceny za literaturu a přidělovat dotace potřebným literárním nebo lingvistickým společnostem, ale také poskytovat granty studentům a zájemcům o studium jazyka v zahraničí.

Slovník 
První slovník Akademie (Dictionnaire de l'Académie française) byl dokončen v roce 1694. Požadavek na něj od kardinála Richelieu obdržel François Vaugelas. Vydání obsahuje 18 000 hesel, která jsou řazena v abecední posloupnosti. Každé heslo je doplněno definicí, příklady použití z literatury a odvozeninami.

Další edice pak vycházely v letech 1718, 1740, 1762, 1798, 1835, 1878, 1932-1935 a 1992 (současná devátá edice).

Nesmrtelní 
Akademii tvoří 40 členů, kteří jsou voleni doživotně. Jejich název nesmrtelní (les immortels) je odvozen z motta À l'immortalité (Na nesmrtelnost) uvedeného na pečeti kardinála Richelieu, kterou je zakládací listina Akademie opatřena. Do současné doby se členů vystřídalo více než 700.

Spolek sdružuje básníky, romanopisce, divadelníky, filozofy, lékaře, vědce, etnology, kritiky umění, vojáky, státníky a členy církve tak, aby byla pokryta rozmanitost jazyka.

Na svá setkání si členové vždy oblékají zelený oblek (habit vert) s typickými olivovými výšivkami na klopě a meč. Vyhlášení, podepsané Bonapartem, pochází z období Konzulátu.

Odkazy

Související články 
 Seznam členů Francouzské akademie

Externí odkazy 
 
 
  Francouzská akademie
Indianapolis Motor Speedway

Indianapolis Motor Speedway je silniční závodní okruh v Indianapolis v USA.

Okruh v Indianapolis je druhý nejstarší dosud využívaný silniční závodní okruh na světě, který v roce 1908 postavili Carl Fischer, James Allison, Arthur Newby a Frank Wheeler. Povrch tvořil drcený kámen zalitý dehtem. První závod se zde uskutečnil v červnu 1909 a nebyl to závod automobilů, ale balónů, další z vášní Carla Fischera.

První automobilový závod se tu konal v srpnu 1909, ale série smrtelných nehod přiměla majitele okruhu k přestavbě povrchu. Jako nejlepší jim připadl nápad vydláždit povrch dráhy cihlami, kterých bylo použito 3,2 milionu. První závod 500 mil v Indianapolis se zde uskutečnil v roce 1911 a vítězem se stal Rayem Harroun.

Během 1. světové války dráha sloužila jako letiště a sklady pro armádu, ale od roku 1919 se po ní opět rozjely závodní vozy.

V letech 1950–1960 se závody konané na této trati započítávaly do mistrovství světa Formule 1. Od roku 2000 byla trať upravena pro závody formule 1 (nejezdí se na celém oválu, využívá se pouze poslední klopená zatáčka a cílová rovinka a jezdí se v opačném směru) a pořádá se tu Grand Prix USA.

Vítězové v jednotlivých letech

Externí odkazy 
 

Indianapolis
Okruhy MotoGP
Grand Prix USA
Sportovní zařízení v Indianě
Sport v Indianapolisu
Pravěká archeologie

Pravěká archeologie je podoborem archeologie, který se zabývá obdobím v lidských dějinách před vznikem písma. Z toho vyplývá, že v různých částech Evropy je přechod mezi pravěkem a dobou historickou absolutně chronologicky určen jinak. V západní Evropě je přechod k době historické určen odchodem Římanů z kolonií. Ve střední Evropě rozlišujeme ještě dobu protohistorickou, tj. období, kdy o společnosti žijící ve střední Evropě máme omezené znalosti z písemných pramenů vzniklých na území starověkých civilizací, tj. hlavně ve Středozemí.

Literatura 
 M. Buchvaldek a kol., Dějiny pravěké Evropy. Praha: SPN 1985

 
Archeologické podobory
Agregátní nabídka

Agregátní nabídka ( aggregate supply, zkr. AS) v ekonomii, resp. v makroekonomii znamená celkovou nabídku zboží a služeb v národní ekonomice v určitém časovém období, vyjádřenou v penězích. Vyjadřuje současně i výkon ekonomiky, který je označován jako makroekonomický výstup.

Základy 
Agregátní nabídka (značena AS) se rozsahem vztahuje k celkovému HDP, popř. HNP. Závisí na cenové hladině, výrobní kapacitě firem a na výši nákladů. Úzce také souvisí s potenciálním produktem. Je to tedy vztah mezi peněžní hodnotou produkce firem a cenovou hladinou (ceteris paribus).

Nejdůležitějšími faktory, které agregátní nabídku ovlivňují, jsou:

 cenová hladina a náklady
 potenciální produkt
 kapitál, práce, technologie
 hospodářská politika
 očekávání subjektů
 kurz tuzemské měny

Graf 

Křivka agregátní nabídky (agregátní nabídková křivka, AS křivka) je rostoucí. Představuje vztah mezi cenovou hladinou (osa Y) a produktem (osa X). Zatímco v krátkodobém časovém horizontu je spíše pomalu rostoucí, dlouhodobě je téměř svislá a takřka totožná s potenciálním produktem té které ekonomiky.

Sklon AS křivky je předmětem debat. Klasická ekonomie se domnívá, že křivka je téměř svislá, zatímco keynesiánská ekonomie věří, že křivka roste poměrně pomalu.

Odkazy

Literatura

Reference

Související články 
 Agregátní poptávka
 Nabídka
 Potenciální produkt

Externí odkazy 
 Egwald Economics: Macroeconomics – klasický & keynesiánský AD-AS Model 

Makroekonomie
Hrubý národní produkt

Hrubý národní produkt (HNP, též GNP podle anglického ) je celková peněžní hodnota statků vytvořená za dané období občany daného státu (jak na území tohoto státu, tak v cizině).

V poslední době bývá v anglickém či německém jazyce stále častěji používán termín hrubý národní příjem (, GNI).
Ukazatel HNP je postaven na národním principu a používá jej např. Severní Amerika (tyto země mají mnoho zahraničních investic)
Aby byla výše HNP porovnatelná, přepočítává se na jednoho obyvatele, zvyšování nebo snižování HNP se vyhodnocuje jako tempo růstu ekonomiky.

S HNP souvisí:

Šedá ekonomika 

 souhrn ekonomických vztahů, které porušují běžné a etické a morální formy společnosti, jsou na hranici zákona a jsou těžko postižitelné
 patří sem zejména úplatky, nezdaněná práce a příjmy.

Černá ekonomika 

 souhrn ekonomických vztahů, které porušují zákony dané země a jsou jednoznačně odhaleny a prokázány
 patří sem hospodářská kriminalita - například padělání peněz, daňové úniky, prodej drog, prostituce, hazardní hry a organizovaný zločin (mafie).
 v Česku je postihována trestním zákoníkem

Čisté ekonomické bohatství 
 vychází ze známého ukazatele HNP, který je zvýšen o nelegálně produkované výrobky a služby (viz černá a šedá ekonomika)
 je zvýšen dále o výrobky produkované ve volném čase pro vlastní potřebu
 měl by vypovídat i o přineseném užitku, protože ten může být z každé činnosti jiný

Související články 
 Hrubý domácí produkt
 Makroekonomie

Makroekonomie
Milorad Pavić

Milorad Pavić, srbsky Милорад Павић, (15. října 1929 Bělehrad – 30. listopadu 2009 Bělehrad) byl srbský spisovatel a překladatel především z ruštiny. Patřil k stěžením autorům srbské literatury 80. let 20. století Jeho nejznámějším dílem je Chazarský slovník.

Byl profesorem Bělehradské filozofické fakulty (Bělehradská univerzita). Zabýval se historií srbské literatury, o níž napsal několik prací. Kromě toho vydal i beletristická díla a dvě sbírky básní.

Dílo

Odborné 
 Memoáry 18. a 19. století - 1964
 Od baroka ke klasicismu - 1966
 Zábavník Vuka Karadžiće - 1969
 Dějiny srbské literatury v době baroka - 1970
 Vojislav Ilić a evropské básnictví - 1971
 Gavril Stefanović Venclović - 1972
 Jazyková paměť a básnický tvar - 1976
 Zrod nové srbské literatury - 1983
 Dějiny, vrstvy a styl - 1985

Básnické sbírky 
 Palimpsesty - 1967
 Měsíční kámen

Beletrie 
 Krajinka namalovaná čajem - kniha je psaná křížovkovým stylem, podtitul je román pro milovníky křížovek. Vodorovně psané kapitoly sledují dějovou linii a svisle psané kapitoly sledují postavy.
 Železná opona - 1973
 Koně svatého Marka - 1976
 Ruský chrt - 1981
 Duše se koupají naposled - 1982
 Chazarský slovník - 1984
 Vnitřní strana větru - 1991
 Poslední láska v Cařihradu - 1994
 Druhé tělo - 2006
 Papírové divadlo - 2007

Překlady do češtiny 
 Papírové divadlo (překl. Stanislava Sýkorová, Mladá fronta 2008)
 Vnitřní strana větru - (překl. Stanislava Sýkorová, Mladá fronta 2009)
 Chazarský slovník - (překl. Stanislava Sýkorová, Odeon 1990, Mladá fronta 2011)

Reference

Externí odkazy 
 
 
  Oficiální web
  Nekrolog v časopise Host
 

Srbští romanopisci
Srbští dramatici
Spisovatelé postmoderny
Absolventi Bělehradské univerzity
Narození v roce 1929
Úmrtí v roce 2009
Zemřelí na srdeční selhání
Muži
Překladatelé do srbštiny
Překladatelé z ruštiny
Narození 15. října
Úmrtí 30. listopadu
Narození v Bělehradě
Velký rybník

Název Velký rybník nese více rybníků:
 1) Velký Rybník (Máchovo jezero) – rybník u Doks v okrese Česká Lípa
 Velký rybník (u Kutné Hory) – rybník u Kutné Hory na Vrchlici v okrese Kutná Hora
 Velký rybník (u Jesenice) – rybník u Jesenice na Rakovnickém potoce v okrese Rakovník
 Velký rybník (u Čeňovic) – rybník u Čeňovic na Křešickém potoce v okrese Benešov
 Velký rybník (u Oseku) – rybník u Oseku na Petrovickém potoce v okrese Strakonice
 Velký rybník (u Struhařova) – rybník u Struhařova v okrese Benešov
 Velký rybník (u Vitinky) – rybník u Vitinky na Bušovickém potoce v okrese Rokycany
 6) Velký rybník (u Rybniště) – rybník u Ladečky na Lužničce v okrese Děčín
 Velký rybník (přírodní rezervace) –  přírodní rezervace v okrese Děčín
 Velký rybník (Zličín) – rybník v Praze
 Velký rybník (Teplice), též Horní rybník, v zámecké zahradě v okresním městě Teplice
 Velký rybník (Rantířov) – rybník u obce Rantířov, okres Jihlava
 Velký rybník (Sluštice) – rybník ve vsi Sluštice, okres Praha-východ
 Velký rybník (Žďár nad Sázavou) – rybník u města Žďár nad Sázavou, okres Žďár nad Sázavou

… nebo také sídel:
 8) Velký Rybník – vesnice v okrese Pelhřimov
 9) Velký Rybník (Hroznětín) – vesnice v obci Hroznětín v okrese Karlovy Vary
Mandava

Mandava () je řeka ve Šluknovské pahorkatině a v Horní Lužici v Sasku. Jako levý přítok Lužické Nisy náleží k povodí Odry.

Průběh toku 
Mandava pramení ve výšce 521 m n. m. západně od Starých Křečan, severně od Vlčí hory. Poté teče jihovýchodním směrem do Rumburka, kde poprvé opouští české území, aby se do Česka po protečení německou obcí Seifhennersdorf opět vrátila. Dále protéká českým Varnsdorfem, kde se do ní vlévá hraniční Zlatý potok, opouští podruhé české území a stáčí se směrem na východ. Ke státní hranici ve Varnsdorfu má délku 21 km, z toho na českém území 16 km, povodí má k tomuto místu plochu 101,7 km² (na území Německa 30,9 km²), průtok pak 1,20 m³/s. Za státní hranicí protéká německým městem Großschönau bezprostředně navazujícím na český Varnsdorf, kde se do ní vlévá pod vrchem Hutberg její největší přítok – potok Lužnička dlouhý 11,95 km. Po dalších přibližně 20 km toku na německém území se vlévá do Lužické Nisy v nadmořské výšce 228 m n. m. v Žitavě. V povodí Mandavy se nachází 252 vodních ploch na území České republiky o celkové výměře 104,22 ha. Největšími vodními plochami v povodí Mandavy jsou Velký rybník, Světlík a Varnsdorfský rybník.

Bleskové povodně 
Ve dnech 7. a 8. srpna 2010 se povodím Mandavy a dalších řek v Ústeckém a Libereckém kraji prohnala tzv. Blesková povodeň. Bezpečnostní rada Ústeckého kraje proto přijala doporučení Povodňové komise ÚK vyhlásit stav nebezpečí, který hejtmanka vyhlásila pro území okresu Děčín na dobu od 7. srpna 2010 od 20:00 hodin do 21. srpna 2010 do 24:00 hodin. Voda v Mandavě ve Varnsdorfu začala kulminovat cca v 17:30 v sobotu 7. srpna 2010, kdy dosáhla svého maxima – tj. 245 cm a průtoku více než 65 m³/s. Povodně si vyžádaly velké škody na majetku a v několika případech i na životech.

Odkazy

Externí odkazy 
 
 Základní charakteristiky toku MANDAVA a jeho povodí

 
Řeky ve Šluknovské pahorkatině
Řeky v okrese Děčín
Řeky protínající česko-německou státní hranici
Řeky v Sasku
Vodstvo v zemském okrese Zhořelec
Povodí Mandavy
Mandava
Staré Křečany
Rumburk
Varnsdorf
Žitava
Hraniční rybník (Lužické hory)

Hraniční rybník je lesní rybník  na území obce Kytlice v okrese Děčín v Ústeckém kraji. Leží mezi Středním vrchem (657 m n. m.) a Velkým Bukem (736 m n. m.) v Lužických horách, 1,5 km jižně vzdušnou čarou od železniční stanice Jedlová, poblíž železniční tratě č. 081 a u silnice vedoucí přímo po rybniční hrázi mezi Novou Hutí a Kytlicemi, do jejichž katastru (přesněji do katastrálního území Falknov) rybník náleží. Rybník na horním toku Kamenice se dříve německy jmenoval Waldsteinteich („Rybník Lesního kamene“ podle nedaleké skály Waldstein, dnes označované jako Valdštejnská skála) nebo Waldteich („Lesní rybník“); po roce 1945 byl přejmenován na Hraniční rybník, protože kolem něj prochází hranice mezi okresy Česká Lípa a Děčín, která v podstatě sleduje dřívější hranici mezi panstvími. Rybník slouží jako zásobárna pitné vody (na severozápadním břehu je vodárna), proto je v něm zakázáno koupání. Dříve zadržená voda sloužila k pohonu hamru na drcení železné rudy a k plavení dřeva na pilu v Dolním Falknově (dnes součást Kytlic).

V říjnu 2013 byl v lese na levé straně hráze rybníka umístěn nevelký kříž s pamětní deskou, označený jako Pomník zbytečným obětem. Pomník připomíná osud šesti německých obyvatel Kytlic, kteří zde byli zastřeleni při divokém odsunu dne 19. června 1945. Na počátku roku 2020 pomník zničili neznámí vandalové.

Vodní režim 
Hraniční rybník přijímá několik menších potoků, vytéká z něj Kamenice, která je ovšem tady ještě malým potokem.

Galerie

Odkazy

Reference

Související články 

Jedlovské rybníky

Externí odkazy 

 

Rybníky v Lužických horách
Rybníky v okrese Děčín
Povodí Kamenice
Vodní zdroje
Kytlice
Seznam srbských spisovatelů

Seznam srbských spisovatelů obsahuje přehled některých významných spisovatelů, narozených nebo převážně publikujících v Srbsku.

A 
 Ivo Andrić 1892–1975)

C 
 Miloš Crnjanski

B 
 Ester Bellovićová

Ć 
 Branko Ćopić
 Bora Ćosić
 Dobrica Ćosić
 Miladin Ćulafić

D 
 Vuk Drašković
 Predrag Dragić
 Vladan Desnica

G 
 Milovan Glišić

I 

 Jakov Ignjatović

J 

 Đura Jakšić
 Ljubiša Jocić
 Jovan Jovanović Zmaj

K 

 Vuk Stefanović Karadžić
 Danilo Kiš
 Petar Kočić
 Radomir Konstantinović
 Laza Kostić
 Erih Koš
 Mirko Kovač
 Gordana Kuić

L 

 Mihailo Lalić

M 
 Simo Matavulj
 Sima Milutinović Sarajlija
 Nikola Moravčević

N 
 Ljubomir Nenadović
 Tomislav Nikolić
 Branislav Nušić

O 
 Milan Orlić, básník a esejista

P 
 Milorad Pavić, romanopisec
 Petar II. Petrović-Njegoš, básník, pravoslavný metropolita a vladyka Černé Hory
 Petar S. Petrović, prozaik a dramatik

R 
 Dušan Radović

S 
 Borisav Stanković

T 
 Srđan T. Tešin

V 
 Dragan Velikić

Srbská literatura
 
 
spisovatelé
Hnízdo

Hnízdo je příbytek (konkrétní místo), v němž někteří živočichové kladou vajíčka, sedí na nich a/nebo vychovávají v něm své potomstvo. Příbytek může být přirozeného původu (například trhlina ve skále), který si živočich jen upraví, může být živočichem cíleně a zcela vybudován (vlaštovčí hnízdo), případně může být převzat po živočichovi jiném. Některé druhy kladou tajně svá vajíčka do cizích hnízd do cizí snůšky, jejíž rodiče se pak o jejich mláďata starají (tzv. hnízdní parazitismus). Nejznámějším případem jsou některé kukačky, například kukačka obecná.

U druhů (resp. rodů), které si svá hnízda staví samy, lze podle typu hnízda určit jeho stavitele.

Pro ptáky, kteří hnízdí v dutinách, lidé někdy budují hnízda umělá. Nejběžnějším typem je ptačí budka.

Hnízda si staví nejen ptáci, ale i savci, ryby, plazi a hmyz.

Související články 
 Ptačí hnízdo
 Hnízdní parazitismus
 Hnízdní teritorium
 Vosí hnízdo (stavba)
 Pěnové hnízdo
 Vejce

Externí odkazy 
 
 
 

Stavby živočichů
Benetnaš

Benetnaš (Alkaid, η UMa) je hvězda souhvězdí Velké Medvědice. Její jméno pochází z arabského banat na'š () a znamená doslova „hlavní“ (myšleno tím truchlící  nebo plačka), jelikož ve staré Arábii viděli v souhvězdí Velkého vozu zástup tří plaček doprovázejících rakev a Benetnaš tak představuje první, nejjasnější, hlavní plačku.

Benetnaš má hvězdnou velikost +1,9. Je hvězdou hlavní posloupnosti spektrální třídy B3. Od Země je vzdálena 100 světelných let.

Reference 

Hvězdy hlavní posloupnosti třídy B
Hvězdy v souhvězdí Velké medvědice
Objekty v Bayerově katalogu
Objekty ve Flamsteedově katalogu
Úrodný půlměsíc

Úrodný půlměsíc (někdy také zelený půlměsíc) je termín, kterým se označuje území dnešního Iráku, Sýrie, Libanonu, Jordánska, Palestiny a Izraele, Egypta a Turecka.

Je to místo, kde před tisíci lety byly vhodné podmínky pro zrození civilizace. Byla to oblast velmi vhodná pro zemědělství (neolitická revoluce).
Jeho území sahá od afrického Nilu na západě, přes Kypr, přes Mezopotámskou nížinu a dále podél řek Eufratu a Tigridu na jihovýchod k Perskému zálivu, až po úpatí Íránské vysočiny.

K tomuto území se vztahuje mnoho řeckých bájí a pověstí.

Literatura

Externí odkazy 
 

Starověký Orient
Warta

Warta (česky Varta) je řeka ve středozápadním Polsku. Protéká územím Slezského, Lodžského, Velkopolského a Lubušského vojvodství. Je to pravý přítok Odry. Délka Warty je větší než délka Odry nad místem soutoku. Je 762 km dlouhá. Povodí má rozlohu 54 529 km².

Průběh toku 
Pramení v blízkosti Kromołowa, nejstarší části města Zawiercie na Krakovsko-čenstochovské juře (Wyżyna Krakowsko-Częstochowska) a poté vtéká do Velkopolské nížiny. Ve městě Čenstochová mění směr a teče na sever v úzké dolině. U města Kolo se obrací na západ do Wartsko-Oderské pradoliny. Nedaleko města Śrem začíná Poznaňský průlom Warty. Za Poznaní mine západně Notecký prales a vtéká do Toruňsko-Eberswaldské pradoliny. Ve městě Santok přijímá svůj největší přítok Noteć. Na oddělených úsecích využívá pradoliny vzniklé po odtoku ledovcových vod. Do Odry se vlévá na německých hranicích v Kostříně, nad kterým byl vytvořen Národní park Ústí Warty.

Přítoky 
 zleva – Kiełbaska, Liswarta, Prosna, Obra, Postomia
 zprava – Widawka, Rgielewka, Ner, Meszna, Wełna, Noteć, Kłodawka, Cybina

Osídlení 
Na řece leží města Zawiercie, Myszków, Čenstochová, Działoszyn, Sieradz, Warta, Uniejów, Kolo, Konin, Pyzdry, Śrem, Mosina, Puszczykowo, Luboň, Poznaň, Oborniki, Obrzycko, Wronki, Sieraków, Międzychód, Skwierzyna, Gorzów Wielkopolski a Kostřín nad Odrou.

Vodní režim 
Vyšší vodní stav má na jaře (březen, duben), v létě a na podzim může docházet k nárazovým povodním. Nezamrzá každý rok. Průměrný dlouhodobý průtok činí 215 m³/s. V délce 350 km je regulovaná pomocí jezů.

Využití 
Na řece je možná vodní doprava do Poznaně a pro menší lodě až k ústí levého přítoku řece Prosna. Přes splavný přítok Noteć a Bydhošťský průplav mezi městy Nakło nad Notecią a Bydhošť je spojena s povodím řeky Visly.

Odkazy

Reference

Literatura

Externí odkazy 
 
 

Řeky ve Slezském vojvodství
Řeky v Lodžském vojvodství
Řeky ve Velkopolském vojvodství
Řeky v Lubušském vojvodství
 
Přítoky Odry
Vodní cesty třídy II
Vodstvo v Krakovsko-čenstochovské juře
Vodstvo v okrese Koło
Úmluva o ochraně evropských planě rostoucích rostlin, volně žijících živočichů a přírodních stanovišť

Úmluva o ochraně evropských planě rostoucích rostlin, volně žijících živočichů a přírodních stanovišť (), známá též jako Bernská úmluva, je jednou z nejvýznamnějších mezinárodních úmluv týkajících se ochrany přírody. Uzavřena byla 19. září 1979 v Bernu ve Švýcarsku a v platnost vstoupila 1. června 1982. Česká republika k ní přistoupila 8. října 1997 a v platnost zde vstoupila 1. června 1998.

Úmluvu již podepsalo 47 členských států Rady Evropy (včetně mimoevropských států Ázerbájdžán a Gruzie), pět nečlenských států (Bělorusko, Burkina Faso, Maroko, Senegal a Tunisko) a Evropské společenství.

Související články 
 Seznam přísně chráněných druhů rostlin podle Bernské úmluvy
 Seznam přísně chráněných druhů živočichů podle Bernské úmluvy

Externí odkazy 
 
 

Mezinárodní smlouvy o životním prostředí
Smlouvy Albánie
Smlouvy Rakouska
Smlouvy Ázerbájdžánu
Smlouvy Bulharska
Smlouvy Chorvatska
Smlouvy Česka
Smlouvy Finska
Smlouvy Francie
Smlouvy Maďarska
Smlouvy Itálie
Smlouvy Nizozemska
Smlouvy Norska
Smlouvy Polska
Smlouvy Portugalska
Smlouvy Rumunska
Smlouvy Srbska
Smlouvy Slovenska
Smlouvy Španělska
Smlouvy Švédska
Smlouvy Turecka
Smlouvy Ukrajiny
Smlouvy Spojeného království
Smlouvy Běloruska
Smlouvy uzavřené Evropskou unií
Bohumír Brunclík

Bohumír Brunclík (1915–1975) byl pracovník Filmového studia Barrandov, tvůrce profese „ruchař“ (osoba uměle vytvářející zvukové efekty). Na jeho počest se ve filmové hantýrce říká postsynchronním ruchům „brunclíci“.

Ve dvou filmech si dokonce i zahrál: zbrojnoše ve filmu Alena z roku 1947 a kameramana ve filmu Lidé za kamerou (1961).

Externí odkazy 
 Článek v anglické Wikipedii Jack Foley o americkém tvůrci zvukových efektů srovnatelného významu
 
 
 

Tvůrci zvukových efektů
Narození v roce 1915
Úmrtí v roce 1975
Muži
Chřibská přehrada

Chřibská přehrada je přehradní nádrž na horním toku Chřibské Kamenice, 2 km jihovýchodně od Horní Chřibské na katastrálním území obce Rybniště v okrese Děčín, 1 km západně od skalnatého vrchu Malý Stožec v Lužických horách.

Historie a popis stavby 
Přehrada byla vybudována v letech 1912 až 1924 jako retardační nádrž pro povodňové vlny, později sloužila též k rekreaci. Od roku 1977 slouží jako rezervoár pitné vody, proto jsou zde koupání a jiné druhy rekreačních aktivit zakázány. Plocha přehradní nádrže činí 13 ha, hloubka dosahuje až 20 m, nádrž obsahuje přes 1,06 miliónů m³ vody. Hráz přehrady je vysoká 26 m. V patě je široká 107 m a v koruně 6 m, délka koruny hráze je 189 m. Objem přehradní hráze činí přes 170 tisíc m³, prochází jí výpustní štola vysoká 2 m.

Hydrologické údaje 
Vodní nádrž shromažďuje vodu z povodí o rozloze 6,28 km², ve kterém je dlouhodobý roční průměr srážek 920 milimetrů. Průměrný roční průtok je 0,07 m³/s a neškodný odtok dosahuje 2,5 m³/s.

Přístup 
K přehradní hrázi vede odbočka z místní komunikace, která je spojnicí mezi Horní Chřibskou a železniční stanicí Chřibská na trati z Jedlové do Rumburka. Z opačné strany po asfaltované lesní silničce, na mapách označované jako Přehradní cesta, která vede do Chřibské od Hraničního a Jedlovských rybníků, není přístup veřejnosti povolen, neboť tato cesta prochází ochranným vodním pásmem.

Galerie

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 Informace o Chřibské přehradě
 Vodní nádrž Chřibská

Přehradní nádrže v okrese Děčín
Přehradní nádrže v Lužických horách
Povodí Kamenice
Stavby v Rybništi
Lesenská přehrada

Lesenská přehrada je nevelká vodní nádrž u silnice I/9 na severním okraji osady Lesné, na Lesenském potoce, přítoku Lužničky, na území obce Dolní Podluží, ve východní části okresu Děčín, v Ústeckém kraji, na severu České republiky. Někdy je též nazývaná Podlužská přehrada a podle lidového podání je nejmenší přehradou v Čechách. Zadržuje přívalové vody, slouží sportovnímu rybářství a donedávna sloužila i ke koupání. Dříve sloužila také jako zdroj energie pro podlužskou firmu Brasse. hráz přehrady, přístupná od hlavní silnice, je ukončena na úpatí severního výběžku Kozího hřbetu volným přepadem a nedá se proto po ní přejít na druhou stranu.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 Lesenská přehrada na webu Lužických hor

Přehradní nádrže v okrese Děčín
Přehradní nádrže v Lužických horách
Povodí Mandavy
Dolní Podluží
Petriho miska

Petriho miska je mělká skleněná nebo plastová kruhová miska s volně přiléhajícím víčkem používaná v mikrobiologii, mykologii a rostlinných biotechnologiích ke kultivaci mikrobiálních, houbových nebo rostlinných kultur. Byla pojmenována po německém bakteriologovi Juliu Richardu Petrim, který ji vyvinul v roce 1877, když pracoval jako asistent Roberta Kocha.

Použití 
Miska se zpravidla do určité výšky zalije tekutým agarem obohaceným o živiny a další látky, např. vitamíny, antibiotika atd. Po ztuhnutí agaru se na vzniklé plotny vysévají mikroorganismy.

Petriho misky je možné použít i pro pozorování klíčení rostlin či chování malých živočichů.

Galerie

Externí odkazy 
 

Mikrobiologie
Laboratorní sklo
Gaziantep

Gaziantep (také krátce Antep) je město v Turecku, správní středisko stejnojmenné provincie. Má 1,8 milionu obyvatel a nachází se poblíž hranice se Sýrií, nedaleko od řeky Eufrat. Ve městě působí fotbalové kluby Gaziantepspor a Gaziantep Büyükşehir Belediyespor.

Historie 
Gaziantep je známý už z dob starověku, i z dob Chetitské říše. V Byzantské říši nesl název Aintab a bylo to čilé obchodní město. Pod vliv islámu spadlo město současně s rozmachem osmanské říše a její expanzí na jih a západ Anatolského poloostrova. Až do první světové války neslo název Antep, stejně jako celá provincie. Předpona Gazi- byla přidána v roce 1921, znamená v turečtině veterán, a byla udělena za zásluhy města v době první světové války. Dnes patří Gaziantep mezi rychle rostoucí města s významnými potravinářskými závody. Přestože v roce 1985 mělo ještě 450 000 obyvatel, v roce 2014 už jejich počet překročil 1 844 000 a město je tak šestým nejlidnatějším městem v Turecku.

V únoru 2023 bylo město zasaženo zemětřesením o síle až 7,8 Mw. V samotném městě a jeho blízkém okolí si vyžádalo několik tisíc obětí na životech a tisíce zraněných.

Pozoruhodnosti města 
 Chetitské památky (sochy)
 hrad
 největší muzeum mozaik starověku na světě

Partnerská města 
  Ostrava
  Duisburg, od roku 2005
  Aleppo
  Florencie
  Nijmegen, od roku 2006
  Karlstad
  Ludwigshafen, od roku 2012

Odkazy

Reference

Související články 
 Gaziantepská univerzita

Externí odkazy 
 
 www.yavuzelihaber.com
 Obrázky z města Gaziantep
 Městská univerzita

 
Města v Turecku
Gaziantep (provincie)
Sofia

Sofia (mytologie) – Moudrost, řecky Σοφία, polatinštěno Sophia (Sapientia)
 Sofia (gnosticismus) – jeden z eonů Boha v gnostických systémech
 Sofie (jméno) – ženské rodné jméno
 Sofie – hlavní město Bulharska
 Sofia (region) – region v Madagaskaru
 Hagia Sofia – chrám na Zlatém rohu v Istanbulu
 Sofia (oblast) – oblast v Bulharsku
 Sofia (region) – region na Madagaskaru
 Sofia (řeka) – řeka na Madagaskaru
 Sofia (píseň) – píseň zpěváka Alvara Solera

zkratky
 SOFIA – zkratka pro Stratospheric Observatory for Infrared Astronomy

Podobné názvy 
 Sofija – ves v mukačevském okrese Zakarpatské oblasti Ukrajiny
 Zofia
 Žofie

Externí odkazy
Sedan (kráter)

Sedan () je kráter nacházející se zhruba 100 km severozápadně od Las Vegas v americkém státě Nevada, který vznikl jako důsledek experimentálního podzemního nukleárního výbuchu o síle 104 kilotun TNT v hloubce 194 m pod zemí, který 6. července 1962 provedla Komise pro atomovou energii (AEC). Tento experiment nebyl primárně určen pro vojenské účely.

Test byl proveden v Nevadské testovací střelnici (Nevada Test Site, NTS) a výbuchem bylo vymrštěno 12 milionů tun zeminy, vznikl tak kráter o průměru asi 400 m a hloubce 100 m. Síla detonace se rovnala seismické energii o úrovni 4,75 Richterovy stupnice.

Kráter Sedan byl zařazen do registru historických míst USA 1. dubna 2012.

Externí odkazy 
 

Impaktní krátery v USA
Geografie Nevady
Michal Jon

Michal Jon (* 15. listopadu 1971) je český cyklista a cestovatel.

První Čech, který na horském kole objel svět. Společně s Lucií Kovaříkovou objel v letech 2002 – 2005 na horském kole zeměkouli (Lucie Kovaříková se tak stala historicky první Češkou, která na kole objela svět). Cesta trvala tři roky (1. května 2002 – 1. května 2005), najeli 68 175 km, projeli 34 zemí a navštívili všechny kontinenty včetně Antarktidy. Je zapsán v České knize rekordů. Na všech svých cyklovýpravách (tj. pouze na cestách s brašnami) v letech 1994 – 2017 našlapal v 51 zemích světa všech kontinentů přes 136 000 km. Společně s Lucií Kovaříkovou je autorem sedmi cestopisných knih – tetralogie z cesty kolem světa S Luckou a Michalem kolem zeměkoule (Z Čech až do Země vycházejícího slunce, Pod oblohou Jižního kříže, Přes ledové království do zeleného pekla, Od vlků a slonů...hurá domů!), Na hliníkovém oři Divokým západem, Z útulku až k moři a Cyklostezky Evropy. Kromě autorství knih a publikování článků patří mezi další jeho činnosti průvodcování cyklozájezdů pro přední české cestovní kanceláře (odjeto přes 90 zájezdů), prezentování cest formou besed s promítáním pro školy i širokou veřejnost (přes 700 vystoupení) a překládání cizojazyčných cestopisných knih a průvodců do češtiny. Je zakladatelem projektu Cyklofest – festivalu cyklistiky a cestování na kole – který každoročně zahrnuje cyklocestovatelské festivaly Cyklofest a Cyklofest Plus i pořádání víkendového srazu Jarní Cyklofest. V roce 2014 byl členem historicky prvního českého týmu, který se zúčastnil Závodu napříč Amerikou – jednoho z nejtěžších silničního závodů na světě; „Team Czech Republic 1“ startoval ve složení David Bureš, Jiří Kalousek, Jiří „Oldy“ Kříž a kapitán týmu Michal Jon; tým skončil v čase 6 dnů 22 hodin a 41 minut na desátém místě v kategorii čtyřčlenných týmů.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 homepage cyklocestovatelé Lucie a Michal Jonovi – www.luciemichal.cz
 homepage Team Czech Republic 1 – www.raam.cz
 zakladatel a organizátor cyklistického festivalu CYKLOFEST – www.cyklofest.cz
 23 cestovatelských nej – rozhovor (2016)

Čeští cestovatelé
Čeští cyklisté
Narození v roce 1971
Narození 15. listopadu
Žijící lidé
Muži
Lucie Kovaříková

Lucie Jonová, roz. Kovaříková (* 11. dubna 1972) je česká cyklistka a cestovatelka.

První Češka, která na kole objela svět. Společně s Michalem Jonem objela na horském kole zeměkouli. Cesta trvala tři roky (1. května 2002 – 1. května 2005), najeli 68 175 km, projeli 34 zemí a navštívili všechny kontinenty včetně Antarktidy. Je zapsána v České knize rekordů. Na všech svých cyklovýpravách (tj. pouze na cestách s brašnami) v letech 1994-2015 našlapala v 51 zemích světa všech kontinentů přes 132 000 km. Společně s Michalem Jonem je autorkou sedmi cestopisných knih – tetralogie z cesty kolem světa S Luckou a Michalem kolem zeměkoule (Z Čech až do Země vycházejícího slunce, Pod oblohou Jižního kříže, Přes ledové království do zeleného pekla, Od vlků a slonů…hurá domů!), Na hliníkovém oři Divokým západem, Z útulku až k moři a Cyklostezky Evropy. Kromě autorství knih a publikování článků patří mezi další její činnosti průvodcování cyklozájezdů pro přední české cestovní kanceláře, prezentování cest formou besed s promítáním pro školy i širokou veřejnost a překládání cizojazyčných průvodců do češtiny. Je zakladatelkou projektu Cyklofest – festivalu cyklistiky, který každoročně zahrnuje cyklocestovatelské festivaly Cyklofest a Cyklofest Plus i pořádání víkendového srazu Jarní Cyklofest. V květnu 2012 se provdala za dlouholetého partnera Michala Jona.

Externí odkazy 
 
 homepage cyklocestovatelé Lucie a Michal Jonovi - www.luciemichal.cz
 zakladatelka a organizátorka cyklistického festivalu CYKLOFEST - www.cyklofest.cz
 23 cestovatelských nej - rozhovor (2016)

Čeští cestovatelé
České cyklistky
Narození v roce 1972
Žijící lidé
Ženy
Fluorid xenonatý

Fluorid xenonatý (též xenon difluorid) je bílá krystalická látka, zápachem připomínající ozón, která se skládá z paralelních lineárních tříatomových molekul XeF2. Lze jej připravit přímou syntézou z prvků, reakcí xenonu s nadbytkem fluoru v zatavené niklové nádobě nebo ozařováním této směsi slunečním světlem:

Xe + F2 → XeF2.

Lineární strukturu si molekuly zachovávají i v parách po sublimaci. Je to mírné fluorační činidlo. Ve vodném roztoku působí jako silné oxidační činidlo, např. oxiduje CeIII na CeIV. Tyto roztoky jsou stálé, ovšem pouze v nepřítomnosti zásaditých látek. Je mírně žíravý, proto při práci s ním je třeba dbát opatrnosti.

Fluorid xenonatý poskytuje s pentafluoridy fosforu, arsenu, antimonu a jodu komplexní soli se strukturou vyjádřenou vzorci:
 
[XeF]+[MF6]−,
[XeF]+[M2F11]−,
[Xe2F3]+[MF6]−,

(M = P, As, Sb, nebo I).

Použití 
Fluorid xenonatý v plynném skupenství se průmyslově používá k leptání při litografické výrobě integrovaných obvodů na bázi křemíku. Kromě toho slouží v chemických laboratořích při anorganických syntézách jako mírné fluorační nebo silné oxidační činidlo.

Literatura

Reference

Externí odkazy 
 

Xenonatý
Xenonaté sloučeniny
Fluorační činidla
Tropický rok

Tropický rok je doba mezi dvěma po sobě následujícími průchody pravého Slunce (středu slunečního disku) jarním bodem. Tropický rok trvá 365 dní 5 h 48 min 45,4 s (tedy 31 556 925,4 s, což se rovná 365,242 192 129 dne) středního slunečního času a je základem pro určení přestupného roku.

Během tropického roku se vystřídají všechna čtyři roční období. Je o 20 minut kratší než doba oběhu. Tento rozdíl je způsoben precesí zemské osy, díky níž se jarní bod posune za rok o 50,26" po ekliptice proti zdánlivému pohybu Slunce (to tedy neopíše za tropický rok plných 360°, ale jen 359° 59' 9,74").

Slovo tropický pochází z řeckého tropos, což znamená obrat. Obratník Raka a obratník Kozoroha představují totiž nejsevernější a nejjižnější oblast, ve které Slunce během svého pohybu dosáhne nadhlavníku. Pozici Slunce můžeme sledovat měřením stínu gnómonu (svislá tyč zapíchnutá v zemi) v pravé poledne. Zmiňované obratníky jsou kružnice na Zemi, na které jsou nejsevernější a nejjižnější body, ve kterých Slunce v příslušných okamžicích (o místním poledni v den slunovratu) nevrhá gnómón žádný stín.

Reference

Související články 
 Rok
 Hvězdný čas
 Sluneční čas
 Slunovrat

Externí odkazy 
 

Rok
Hořlavina

Hořlavina je látka, která za podmínek požáru hoří a uvolňuje při tom energii, nejčastěji světlo a teplo. Během procesů hoření mění svůj chemický charakter a při tom může docházet (v závislosti na povaze hořlaviny a podmínkách hoření) k vývoji široké palety látek a to včetně látek toxických.

Podle bodu vzplanutí se hořlaviny - hořlavé kapaliny - rozdělují do čtyř tříd.

 I. třída – bod vzplanutí do 21 °C (aceton, lehké benzíny, methanol, sirouhlík)
 II. třída – bod vzplanutí nad 21 °C do 55 °C (lakový benzín, petrolej, styren)
 III. třída – bod vzplanutí nad 55 °C do 100 °C (motorová nafta, výševroucí petrolej)
 IV. třída – bod vzplanutí nad 100 °C do 250 °C (topné oleje, anilin, nitrobenzen, tetrabutylcín, tridekan a vyšší alkany od pentadekanu)

Požární ochrana
Julius Richard Petri

Julius Richard Petri (31. května 1852, Barmen, dnes místní část města Wuppertal – 20. prosince 1921, Zeitz) byl německý bakteriolog, spolupracovník Roberta Kocha. V roce 1877 vynalezl Petriho misky.

Život 
Petri studoval lékařství v letech 1871–1875 v Berlíně na Akademii císaře Viléma. a krátkou dobu působil jako vojenský lékař.

V polských lázních Sokołowsko () pracoval v letech 1882–1885 jako asistent Hermanna Brehmera v tamním plicním sanatoriu. V roce 1886 odešel do „Bakteriologického institutu“ k Robertu Kochovi. Kromě toho byl kurátorem sbírek „Muzea hygieny“ berlínské Humboldtovy univerzity.

V roce 1889 se stal Petri vládním radou „Císařského zdravotního úřadu“ (Kaiserliches Gesundheitsamt) a vedoucím bakteriologických laboratoří. V roce 1900 odešel s titulem „Tajný vládní rada“ na předčasný odpočinek. Po tři roky vedl Brehmerovo sanatorium v Görbersdorfu.

Petri byl svobodným zednářem, v letech 1880 až 1892 členem lóže Zum Todtenkopf und Phoenix v tehdy pruském Královci (dnes Kaliningrad).

Dílo 
V roce 1887 představil Petri po něm pojmenované misky. Kromě Petriho misek zlepšil řadu pracovních postupů a také vybavení pro léčebné účely, včetně pískového filtru a přepravních kontejnerů pro vyšetření výkalů a moči.

Rovněž vynalezl palivové brikety vyrobené z exkrementů: „Faekální kameny (cihly) nazývá se zvláštní palivo získané z exkrementů, které s nějakou desinfekční přísadou byvše smíšeny lisují se v cihly a vysušené poskytují prý palivo hodnotou stejné jako hnědé uhlí; popel z nich pak, jsa bohat fosforem, jest výtečnou mrvou. Palivo toto zavedeno bylo Petrim v Berlíně a nejen odstraní se jím, ale i zužitkují různé odpadky.“

Zajímavosti 
Dne 31. května 2013 Google vytvořil animované doodle k výročí jeho 161. narozenin. Doodle se skládal ze šesti animovaných Petriho misek.

Galerie

Reference

Externí odkazy 
 

Němečtí mikrobiologové
Bakteriologové
Narození v roce 1852
Narození 31. května
Narození ve Wuppertalu
Úmrtí 20. prosince
Úmrtí v roce 1921
Úmrtí v Sasku-Anhaltsku
Muži
Zenit

Zenit (nadhlavník) je v astronomii bod na obloze, který leží přímo nad pozorovatelem. Je to průsečík kolmice na horizontální rovinu pozorovacího místa s nebeskou sférou. Je pólem horizontální souřadnicové soustavy.

V případě Slunce a pozorovatele na povrchu Země může být Slunce v zenitu jen mezi obratníky. Naopak, bude-li pozorovatel stát na severním nebo jižním pólu, pak bude směr k jeho zenitu (z jeho pohledu) totožný s rotační osou Země

Opak zenitu je nadir.

Jiný význam 
V přeneseném významu se jako zenit označuje vrchol, největší úspěch, například kariéry nebo životní dráhy, po němž následuje sestup. Ekvivalent „nadhlavník“ se v tomto smyslu nepoužívá.

Související články 
 Nebeská sféra

Externí odkazy 
 
 

Sférická astronomie
Astronomické souřadnice
Středoevropský letní čas

Středoevropský letní čas (SELČ; anglicky Central European Summer Time, CEST) je označení pro časové pásmo středoevropský čas (SEČ) v období platnosti letního času. Je totožný s východoevropským časem. 

SELČ = UTC + 2 hod.

SELČ v Česku a mnoha dalších zemích Evropské unie platí od 1:00 UTC (2:00 SEČ, resp. 3:00 SELČ) poslední neděle v březnu do 1:00 UTC (3:00 SELČ, resp. 2:00 SEČ) poslední neděle v říjnu.

Seznam zemí používajících SELČ 

 Albánie
 Andorra
 Belgie
 Bosna a Hercegovina
 Černá Hora
 Česko
 Dánsko
 Francie
 Gibraltar
 Chorvatsko
 Itálie
 Lichtenštejnsko
 Lucembursko
 Maďarsko
 Malta
 Monako
 Německo
 Nizozemsko
 Norsko
 Polsko
 Rakousko
 San Marino
 Severní Makedonie
 Srbsko
 Slovensko
 Slovinsko
 Španělsko
 Švédsko
 Švýcarsko
 Tunisko
 Vatikán

Související články 
 Středoevropský čas
 Zimní čas
 Východoevropský čas
 Západoevropský čas

Časová pásma
Časová pásma v EU
Geografie střední Evropy
Středoevropský čas

Středoevropský čas, zkratka SEČ () je pásmový čas platný pro střední Evropu, časové pásmo od 15° východní délky.

SEČ = UTC + 1 hod. Středoevropský čas platí ve většině evropských států: v Česku a Slovensku také v Německu, Polsku, Maďarsku, Rakousku, Švýcarsku, Nizozemsku, Francii, Itálii, Španělsku, Norsku, Švédsku a v dalších zemích.

Nesprávně bývá při změnách času zmiňován jako „zimní čas“, avšak pravý zimní čas (SEZČ) platil naposledy na přelomu let 1946/47.

V jarním a letním období je ve většině států Evropy zaváděn středoevropský letní čas (SELČ).

Historie užívání 
Rakousko-uherské železnice a pošty přijaly SEČ 1. října 1891. V letech 1968 a 1971 byl středoevropský čas pokusně zaveden také ve Velké Británii.

Odkazy

Reference

Související články 
 Středoevropský letní čas (SELČ)
 Zimní čas
 Východoevropský čas
 Západoevropský čas

Externí odkazy 
 
 Evropské země používající středoevropský čas (CET)

Časová pásma
Časová pásma v EU
Geografie střední Evropy
Petřvald

Název Petřvald nese více sídel:

 Petřvald (okres Karviná) – město v okrese Karviná
 Petřvald (okres Nový Jičín) – obec v okrese Nový Jičín
Revers

Revers (též reverz) může znamenat: 

 avers a revers – jedna ze dvou stran mince, medaile, bankovky nebo hrací karty
 revers (medicína) – souhlas nebo nesouhlas pacienta s léčebným postupem
 korunovační revers – listina panovníka v konstituční monarchii před jeho korunovací, ve které slibuje šlechtě její práva
Kurów (okres Puławy)

Kurów je obec ve východním Polsku, v okrese Puławy Lublinského vojvodství. Leží 30 km severozápadně od Lublinu na křižovatce dálkových silnic č. 12 a 17 a protéká jí říčka Kurówka. Vlastní vesnice Kurów čítá 2 800 obyvatel, celá gmina 8 200 obyvatel na ploše 101 km². V Kurowě se roku 1923 narodil bývalý polský prezident Wojciech Jaruzelski.

První zmínka o lokalitě pochází z 20. ledna 1185 a nachází se v dokumentu mazovského knížete Leška. Hovoří se tam o existenci kostela sv. Jiljí. V letech 1442-1870 byl Kurów město (v období 1456-1465 byl sídlem kurówského okresu). Po třetím dělení Polska se město ocitlo na území Západní Haliče pod vládou Rakouska. Městská práva obec ztratila v rámci restrikcí za účast obyvatel v lednovém povstání roku 1863.

Externí odkazy 
 

Vesnice v Lublinském vojvodství
Pherkad

Pherkad (také Pherkab) je jméno hvězdy γ v souhvězdí Malého medvěda (Gama Ursae Minoris). Pherkad tvoří společně s Kochabem zadní kola souhvězdí Malého vozu, tyto hvězdy se také nazývají strážci pólu. Pherkad má hvězdnou velikost +3,1m a patří ke spektrální třídě A2 a je od Země vzdálen 480 světelných let.

Externí odkazy 
  Bright Star Catalogue
  popis hvězdy na stránkách Jima Kalera

Hvězdy v souhvězdí Malého medvěda
Objekty v Bayerově katalogu
Objekty ve Flamsteedově katalogu