alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Orange România

Orange România S.A. este cel mai mare operator GSM din România. Până în aprilie 2002, Orange a operat sub brandul Dialog, marca fiind gestionată de firma Mobil Rom. La sfârșitul anului 2013, Orange România avea peste 10,4 milioane de clienți, ceea ce îi conferea o cotă de piață de peste 40%.

Având o acoperire 3G a populației de 98%, Orange România oferă posibilitatea de a alege între planuri de abonamente flexibile, ce pot fi personalizate, și cartele PrePay.

Orange se află în competiție directă cu Vodafone pentru cei 13,7 milioane de utilizatori de telefonie mobilă din România. Orange a depășit Vodafone (pe atunci Connex) în privința numărului de clienți în septembrie 2004. Orange a introdus la începutul lui 2005 tehnologia EDGE în patru orașe românești (București, Cluj-Napoca, Timișoara și Brașov), o tehnologie de tranziție spre 3G. Acoperirea EDGE a fost extinsă la nivel național în noiembrie 2006.
Serviciile de generația a treia au fost lansate la 7 iunie 2006, iar tehnologia LTE în decembrie 2012.

Orange România este filiala românească a operatorului global de telefonie mobilă Orange SA, divizia de telecomunicații mobile a France Telecom.
Orange România este deținut în proporție de 96,8% de France Telecom.

Până în noiembrie 2007, Orange a investit aproximativ 1,4 miliarde euro, de la intrarea pe piața românească.

Principalii competitori pe piața de telefonie mobilă din România sunt: Vodafone România,Telekom România (fost COSMOTE România), Zapp Mobile (CDMA) iar mai nou și RCS & RDS.

Orange România controlează de asemenea 4,33% din activele operatorului moldovean Orange Moldova (fost Voxtel).

În decembrie 2008, Orange deținea 101 de magazine proprii, 1.100 de magazine partenere și aproximativ 35.000 de puncte de vânzare a cartelelor preplătite, având cea mai amplă rețea de distribuție a unui operator de telecomunicații mobile din România.

Număr de clienți:

 2019 - 10.768.700 in luna martie 

 2014 - 10.384.000 în luna iunie 
 2013 - 10.200.144 în luna iunie
 2013 - 10.214.262 în luna martie
 2010 - 10,4 milioane în decembrie 
 2009 - 10,99 milioane în decembrie 
 2008 - 9,3 milioane în martie
 2007 - 8 milioane în septembrie
 2006 - 7 milioane în decembrie
 2006 - 5 milioane în martie
 2000 - 1 milion în septembrie 

Număr de angajați:

Rezultate financiare (milioane euro):

 
La 30 septembrie 2012, Orange România avea 10.243.000 de clienți, Vodafone avea 7.874.220 clienți, iar Cosmote 6,4 milioane clienți. 

Orange vrea să intre și pe piața TV, devenind astfel un competitor pentru RCS&RDS, Romtelecom, UPC Romania.

Note

Legături externe 
 www.orange.ro - Sit web oficial
 10 ani de Orange, 29 aprilie 2004, Evenimentul zilei
 10 ani de Dialog, 10 mai 2007, Comunicații Mobile
 Istoricul Mobil Rom 1997-1999, pagină extrasă de archive.org de la www.dialog.ro
 Setările de Internet Orange România, 04 aprilie 2017, ComputerBlog

Companii din România
Companii de telecomunicații din România
Companii de telefonie mobilă din România
Telefonie mobilă
Orange Moldova

Orange Moldova este un operator de telefonie mobilă din Republica Moldova. Lucrează în standardele GSM, UMTS și 4G. Compania a primit licența de la Ministerul Telecomunicațiilor în februarie 1998, sub denumirea de Voxtel și s-a lansat comercial în octombrie 1998. 

France Telecom este acționarul majoritar al companiei Orange Moldova (prin intermediul divizieie sale de telecomunicații mobile, Orange SA), cu o cotă 61% din acțuni, după ce și-a mărit participația cu 10 procente în februarie 2006., din care 4,33% aparțin operatorului român Orange România, controlat la rândul său de gigantul francez. Pe data de 19 aprilie 2006, acționarii au decis trecerea Voxtel printr-un proces de rebranding, în urma căruia a devenit Orange Moldova la 25 aprilie 2007.

Alți acționari ai Orange Moldova sunt Moldavian Mobile Telephone Bis cu 33,45% și IFC cu 5,55%.

În iulie  2007, Orange Moldova a anunțat că deține un milion utilizatori. Orange concurează pe piața serviciilor de telecomunicații mobile din Moldova cu Operatorul Național de Telecomunicații Moldtelecom ce operează rețeaua de telefonie mobilă CDMA, UMTS și 4G Unité și operatorul GSM, UMTS și 4G Moldcell. La 15 decembrie 2015, din cauze economice, Orange ridică tarifele la prepay de la 1,2 lei la 1,5 lei per minut, iar din data de 1 martie Orange majorează tarifele extra abonament în toate direcțiile naționale și internaționale cu 50%. Din 17 martie Orange anunță majorarea tarifelor extra abonament cu până la 50%.

Spectrul radio

Radio Frequency Summary

Orange Moldova utilizează următoarele frecvențe

Istorie 
Societatea pe acțiuni a fost fondată în februarie 1998. Operatorul avea numele Voxtel. Primul apel în rețea a fost făcut la 27 octombrie 1998, de către președintele Franței, Jacques Chirac. În 2006, acționarii companiei anunță trecerea operatorului printr-un proces de rebranding. El a fost finalizat la 25 aprilie 2007. De la această dată numele operatorului devine Orange.

Acționari 
 France Télécom — 94,45 %
 IFC — 5,55%

Date statistice 
 Numărul abonaților - 2,1 milioane (pe locul întâi pe piață). 
 Acoperire 2G (EDGE/GPRS/GSM) în proporție de 94% din teritoriu, atingând 96% din populația Republicii Moldova
 Roaming pentru abonații Orange Abonament în 91 țări în rețeaua 231 operatori și pentru abonații Orange PrePay în 17 țări în rețeaua 28 operatori
 3G: La moment de acoperire 3G dispun 443 de localitati 
 4G: Lansarea comercială a serviciilor 4G a avut loc pe 19 noiembrie 2012, la moment, cu acoperire în peste 65 de localități ale țării.

Servicii 
 Telefonie mobilă
 Internet mobil
 Internet fix și Transport date
 Internet fix și TV

Criticism

Competitori 
Orange concurează pe piața serviciilor de telecomunicații mobile din Moldova cu:
 Unité — marca sub care Moldtelecom prestează servicii de telefonie mobilă
 Moldcell — prestează servicii de telefonie mobilă în standardul GSM, UMTS și 4G

Vezi și 
 Moldtelecom
 Unité
 Orange SA
 Orange România

Note

Legături externe 
 Site oficial
 France Télécom - acționari principali

Operatori de telefonie mobilă din Republica Moldova
Fondări în 1998
Provinciile Irlandei

Irlanda este împărțită în patru regiuni sau provincii: Connaught în V, Leinster în S-E, Munster în S-V și Ulster în N (nordul Ulsterului reprezintă regiunea Irlanda de Nord și ține de Regatul Unit).

Fiecare regiune e împărțită în comitate (corespondentul județelor din România), avându-se arătate și reședințele lor de comitat.

Connaught  
 Galway – Galway 
 Leitrim – Carrick-on-Shannon
 Mayo – Castlebar
 Roscommon – Roscommon 
 Sligo – Sligo

Leinster  
 Carlow – Carlow 
 Dublin – Dublin 
 Kildare – Naas 
 Laois – Port Laoise 
 Longford – Longford
 Louth – Dundalk

Munster  

 Clare – Ennis
 Cork – Cork
 Kerry – Tralee 
 Limerick – Limerick
 Tipperary – Nenagh & Clonmel 
 Waterford – Waterford

Ulster  

 Cavan  – Cavan 
 Donegal  – Lifford 
 Monaghan  – Monaghan 
 Antrim  – Antrim 
 Armagh  – Armagh 
 Down  – Downpatrick 
 Fermanagh  – Enniskillen 
 Londonderry/Derry  – Londonderry/Derry 
 Tyrone  – Omagh 

Irlanda
Leinster House

Leinster House (în engleză: Leinster House) este un palat situat în Dublin, în Irlanda, care servește drept sediu al parlamentului irlandez, Oireachtas. Clădirea servește acest uz din 1922, înainte de acest an fiind un palat ducal.

Tratatul Anglo-Irlandez din 1921 a creat un stat irlandez autonom sub numele Statul Liber Irlandez (Irish Free State în engleză). Guvernul provizoriu, sub W.T. Cosgrave, a încercat să aranjeze un loc temporar pentru găzduirea celor două camera a parlamentului. Primele planuri au fost pentru convertirea Spitalului Regal, Kilmainham, într-o casă parlamentară permanentă, fiind că spitalul avea destul loc pentru acest folos și era încojurat de teren verde. Această alternativă nu a fost realistică fiind că spitalul era sub controlul Armatei Britanice, care nu voiau să îl cedeze, iar noul Guvernator-General a Statului Liber Irlandez trebuia să facă un discurs în câteva săptămâni, deschizând parlamentul nou irlandez. Guvernul provizoriu s-a decis să închirieze Teatrul de Lecturi RDS, lângă Leinster House, pentru cazarea temporară a Dáil-ului (Camera Deputaților)

În 1924, din cauza problemelor financiare, planurile de a converti Spitalul Regal într-un palat parlamentar au fost abandonate. Aceste planuri au fost înlocuite cu cumpărarea Casei Leinster, cu țelul de a găzdui parlamentul acolo la un moment în viitor și în curând s-au mutat Senatul și Camera Deputaților în acest complex. Secții a Colegiului Regal de Științe a fost folosit ca sediu guvernamental. Astăzi, întreagul Colegiu Regal de Științe este folosit ca sediul guvernamental, fiind modernizat în anii 1990. Din când în când, au fost propuneri pentru construirea unui bloc nou special pentru parlament,deși aceste planuri nu au fost realizate până în ziua de astăzi.

Din 1922, Leinster House a fost extinsă și renovată de multe ori, cel mai recent în anul 2000, când s-a adăugat o secție nouă pentru birouri pentru cei 166 de deputați, 60 de senatori și membri ai presei.

Diverși politicieni mondiali au vizitat Leinster House pentru a adresa parlamentul, incluzând John F. Kennedy, Ronald Reagan, Bill Clinton, Tony Blair, Bob Hawke (fost prim-ministru Australian) și François Mitterrand.

Dublin
175 î.Hr.

Milenii: Mileniul al II-lea î.Hr. - Mileniul I î.Hr. - Mileniul I

Secole: Secolul al II-lea î.Hr. - Secolul I î.Hr. - Secolul I

Decenii: Anii 220 î.Hr. Anii 210 î.Hr. Anii 200 î.Hr. Anii 190 î.Hr. Anii 180 î.Hr. - Anii 170 î.Hr. - Anii 160 î.Hr. Anii 150 î.Hr. Anii 140 î.Hr. Anii 130 î.Hr. Anii 120 î.Hr. Anii 110 î.Hr.

Ani: 180 î.Hr. 179 î.Hr. 178 î.Hr. 177 î.Hr. 176 î.Hr. 175 î.Hr. - 174 î.Hr. 173 î.Hr. 172 î.Hr. 171 î.Hr. 170 î.Hr.

 


Evenimente 

 Antioh al IV-lea devine rege al Siriei.

Arte, științe, literatură și filozofie

Nașteri

Decese 

175 î.Hr.
Darkstar Linux

DARKSTAR Linux este o distribuție GNU/Linux românească bazată pe Slackware și creată special pentru utilizarea ca desktop. Ea se adresează în primul rând de către cei ce nu au o experiență anterioară în utilizarea unui sistem de operare Linux. Autorii săi susțin că sistemul a fost conceput pentru a fi ușor de instalat, configurat și utilizat.

Ultima versiune a sistemului este 2008.1, apărută la începutul anului 2008. Această versiune a primit o serie de cronici negative, principalele defecte remarcate fiind lipsa mediului grafic Gnome și  suportul hardware necorespunzător.

Note

Legături externe 
 Pagina oficială
Despite being a DVD distro, Darkstar 2008.1 packs only the KDE desktop environment and the lightweight Xfce but no GNOME 
Well-appointed Darkstar Linux has a dark side

Distribuții Linux abandonate
Distribuții bazate pe Slackware
Distribuții Linux românești
Paul Brunton

Paul Brunton (n. 21 octombrie 1898 - d. 27 iulie 1981) a fost primul european care a primit permisiunea să petreacă o noapte în Marea Piramidă a lui Kheops. El reprezintă o punte de legătură între tradiția orientală și cea occidentală, avându-l ca maestru spiritual pe marele yoghin Ramana Maharishi. A scris mai multe cărți, una din cele mai cunoscute fiind ”India secretă” (A Search in Secret India, 1934). În lucrările sale spirituale este orientat preponderent către studiul Sinelui suprem divin, prin introspecție, conform metodelor învățate de la Ramana Maharishi.

Note

Legături externe 

 Paul Brunton Philosophical Foundation (engleză)

Filozofi britanici
Scriitori britanici din secolul al XX-lea
Mistici
Călători
Nașteri în 1898
Decese în 1981
Uree

Ureea (denumită și carbamidă, cu denumirea sistematică carbonil diamidă) este un compus organic cu formula chimică CO(NH2)2.  Ureea este, de fapt, diamida acidului carbonic, deci o amidă. Se numește așa deoarece se obține din acidul carbonic (sifon), printr-o dublă reacție a acidului cu amoniacul.

Ureea prezintă un rol important în metabolismul compușilor azotați în organismul animalelor, fiind principalul compus azotat din urina mamiferelor. Este un solid incolor, cristalin, foarte solubil în apă și practic lipsit de toxicitate ( este 15 g/kg pentru șobolani). La nivelul organismului, ureea este utilizată în mai multe procese biochimice, cel mai important fiind excreția azotului. Se formează la nivelul ficatului în urma reacției dintre amoniac (NH3) și dioxid de carbon (CO2) ca parte în ciclul ureei. Compusul mai este utilizat ca îngrășământ, ca sursă de azot, și este un precursor foarte important în industria chimică.

Proprietăți 
 , monoamidă a acidului carbonic (acid carbamic);

Structura rezultată este instabilă, deci reacția se repetă la produs.

Ureea este prima substanță de tip organic obținută artificial, în laborator, din substanțe anorganice (cianatul de amoniu - NH4NCO), creatorul ei fiind Friedrich Wöhler, în 1828. Ecuația reacției lui Wöhler este:

, la temperatură și presiune înalte.

Din punct de vedere industrial, ureea se obține conform următoarei ecuații:

, la o temperatură de 130 °C și presiune 50 bar.

Ureea este o substanță solidă, cristalizată, solubilă în H2O. Caracterul chimic e similar amidelor.

Se folosește, de obicei, ca îngrășământ agricol, datorită conținutului ridicat de  N, în industria medicamentelor și la obținerea de produși macromoleculari de policondensare cu aldehida formică.

Vezi și
 Biuret
 Hidroxiuree
 Tiouree

Note 

 
Minerale organice
Manneken Pis

Manneken Pis, literalmente "omulețul care face pipi", este o statuie de bronz din Bruxelles.

Totul provine dintr-o faptă istorică. Un copil a salvat Bruxellesul de la nimicire. În secolul al XVII-lea, la un moment dat, olandezii au vrut să dea foc cetății. Când au dat foc fitilului, un băiețaș pierdut, ce rămăsese în afara cetății, a urinat pe fitil, și astfel a rămas celebru.

O altă legendă spune că acest copil s-a rătăcit de părinții săi. După lungi căutări, tatăl său, un om bogat, l-a găsit în această poziție.

Are o garderobă impresionantă de peste 750 de costume care sunt păstrate în Casa Regelui din Piața Mare vis-a-vis de Primărie.

Există în Bruxelles și o replică feminină: fetița care face pipi în zona străzii Măcelarilor.

Legături externe 

Orașul Bruxelles
Atracții turistice din Bruxelles
Limba brusselară

Brusselara (fr Brusseleer, nl Brussels) este un dialect francez puternic influențat de dialectul brabanson al neerlandezei. E vorbit în Bruxelles precum și în comunele vecine. În trecut a fost utilizat de un număr mare de vorbitori din Brabantul belgian, astăzi numărul de locutori ai brusselarei fiind în continuă și rapidă descreștere. 

Are 3 subdialecte:
 Marollien, cel mai vechi, astăzi pe cale de dispariție. Are fondul lexical specific brusselar, și multe elemente venite din franceza valonă, la care se adaugă mai multe împrumuturi din siciliană. E un grai practicat și îmbogățit de muncitorimea simplă.
 Beulmans, francizat nu numai în vocabular, dar mai ales în gramatică. După unii e vorba de un nou dialect francez, cu elemente germanice. Se folosește de obicei de tineri, nu are proză sau poezie, ci doar piese de teatru.
 Bargoensch, cu o gramatică asemănătoare de cea a luxemburghezei, dar cu o pronunțare foarte apropiată de cea a limbii engleze britanice. Datorită coloniștilor din Evul Mediu, avem și în limba română câteva cuvinte din brusselară, printre care și cuvîntul «vleek» devenit «fleac».

Legături externe
 Lexic

Bibliografie 
 Francis Wanet, Le Bruxellois de poche
 Francis Wanet, Le Bruxellois sans interdits.

Limba franceză
Apollonius din Tyana

Apollonius din Tyana () a fost un discipol al lui Pitagora. S-a remarcat încă de tânăr prin capacitățile sale de vindecare și clarviziune. A călătorit foarte mult, răspândind cunoștințele dobândite. Profesa artele hermetice și filozofia. Scopul său era de a demonstra lumii întregi că în spatele imaginilor icoanelor, al ceremoniilor religioase, al miracolelor de orice natură, se află Dumnezeu. Despre Apollonius tradiția afirmă că a călătorit în Shambala, centrul spiritual al planetei.

Credința propagată de predicatorul Apollonius din Tyana, contemporan cu Isus, n-a avut darul să se impună în lume, fiind ulterior dată aproape uitării, la fel ca și alte curente religioase marcante ale vremii (credința propagată de Simon Magul, cultul religios al zeului iranian Mithra și cultul zeiței egiptene Isis).

Note

Vezi și 
 Apollonius din Perga
 Apollonius din Rodos

Legături externe 
 Summary of Philostratus' Life of Apollonius  (engleză)
 Apollonius din Tyana: un „Hristos” al lumii greco-romane?, 7 octombrie 2013, Nicu Pârlog, Descoperă

Nașteri în ?
Anul decesului lipsă
Filosofi ai Greciei antice
Filozofi din secolul I
Predicatori
Trovant

Trovanții sunt formațiuni numite și concrețiuni de gresie (grezoase), create în straturi de nisipuri, legate între ele printr-un ciment carbonatic, datorită apelor calcaroase. Ca formare seamană cu stalactitele și stalagmitele din peșteri.

Descriere
În principiu, trovanții sunt gresii cu o textură mai dură decât a stratului în care se dezvoltă. Tendința lor este de creștere spontană - din centru către periferie - cu o rată de depunere care poate atinge 4-5 cm în 1200 ani. Apar sub forma unor agregate minerale nodulare, sferoidale, elipsoidale, discoidale, cilindrice sau dendritice cu structură masivă, concentrică sau plană (stratificată), având dimensiuni de la câțiva milimetri la câțiva metri. Sunt incorect cunoscuți în anumite cercuri sub numele de "pietre care cresc".

Răspândire
În România, trovanții se găsesc în mai multe locuri:
 Muzeul Trovanților din Costești, județul Vâlcea.
 Chiojdu, Prahova
 Dealul Feleacului de lângă Cluj-Napoca
 În Munții Buzăului la Ulmet
 Lângă Sibiu pe teritoriul satului Cașolț
 În Hunedoara la cariera de nisip de la Hășdat
 În județul Bacău pe malul stâng al Tazlăului, la vărsarea acestuia în Trotuș 
 În județul Bacău, pe malul stâng al Siretului, în dreptul localității Cornii de Sus
 În județul Buzău pe raza localității Chiojdu
 În Munții Berzunți lângă satul Viișoara
 În județul Bistrița Năsăud, Podișul Transilvaniei, lângă satul Domnești
 În județul Suceava, Podișul Sucevei, lângă localitatea Remezeu 
 În Podișul Someșan, lângă satul Cliț, 
 Se mai pot găsi în Călărași aproape de malul Dunării, și chiar și în nivele nisipoase-argiloase din Munții Mezeș. 

În județul Vâlcea
 Prima locație este o carieră de nisip care se află pe partea stângă a șoselei ce leagă Râmnicu Vâlcea de Horezu, înainte de intrarea în satul Costești. Într-un spațiu de 100 mp se află mai mulți trovanți, de diferite forme, unii grei de câteva tone, așa cum au ieșit din malul abrupt al carierei la exploatarea nisipului. De la Costești se poate ajunge la a doua locație pe un traseu marcat, mergând pe jos de la panoul cu date despre acest loc.
 A doua locație, și cea mai spectaculoasă, este de-a lungul pârâului Gresarea, apă care se varsă într-un râu de lângă satul Oteșani. Satul se află la aproximativ 16 km de Horezu, urmând drumul spre Craiova (venind dinspre Râmnicu Vâlcea, viraj la stânga la intersecția din centrul localității). Aici, mergând în sus de-a lungul firișorului de apă al Gresarii, vei găsi, scoase din malul nisipos de șuvoaiele formate la ploi, trovanți de diferite forme, de la cei mici, de câteva sute de grame, până la cei mai mari de zeci sau sute de kilograme.

Vezi și
 Concrețiune

Galerie de imagini 
Trovanți în România

Trovanți în alte țări

Note

Legături externe  
 Trovanti in Romania  , © romania-natura.ro, Descoperă și respectă
 Muzeul Natural al Trovanților Costești - Vâlcea 
 Concretion - pagina corectă în limba engleză, de pe Wikipedia 
 4 locații turistice geniale pentru un weekend 
 Trovantii -misterul „pietrelor vii”, 30 noiembrie 2008, Andrada Fiscutean, Descoperă
 Trovanții, pietrele care cresc , 6 aprilie 2013, Ziarul Lumina

Forme de relief
Roci sedimentare
Adunarea Constituantă Rusă

Adunarea Constituantă Rusă ("Всероссийское Учредительное собрание, Vserossiiskoe Ucireditelnoe sobranie) a fost primul corp constituțional reprezentativ democratic ales în Rusia după revoluția din februarie 1917. Alegerile democratice au desemnat componența unei adunări constituante ale cărei lucrări s+au deschis pe 25 octombrie 1917.

Guvernul provizoriu era menit să dețină puterea numai până avea să se decidă o formă permanentă de guvernare prin grija Adunării Constituante. Politica Guvernului Provizoriu de a lăsa așa de multe probleme nerezolvate în grija viitorului proces democratic i-a subminat autoritatea și i-a slăbit voința de a rămâne la putere în fața competiției cu bolșevicii.

În octombrie 1917 , (noiembrie - stil nou), bolșevicii au pus la cale o lovitură de stat - cunoscută sub numele de Revoluția din Octombrie, acțiune dusă la îndeplinire de Comitetul Militar al Sovietului din Petrograd. Comuniștii au permis desfășurarea alegerilor dar nu au acceptat ca autoritatea supremă a Adunării Constituante să decidă vreo formă alternativă de guvernare la acea a sovietelor.

La alegerile pentru Adunarea Constituantă, (primele alegeri complet libere și democratice din istoria Rusiei), Vladimir Ilici Lenin și bolșevicii conduși de el au primit doar 25% din voturi, în vreme ce Partidul Socialist Revoluționar a primit peste 40% dintre sufragii. Gărzile Roșii bolșevice au năvălit în sala de ședințe a Adunării la sfârșitul primei sesiuni și i-au arestat pe participanți, răsturnând rezultatele alegerilor.

Revoluția Rusă
Tezele din aprilie

Liderul bolșevic Vladimir Ilici Lenin s-a întors în capitala Rusiei, Petrograd, pe 3 aprilie 1917, la o lună de la victoria Revoluția din Februarie care a adus la putere Guvernul provizoriu de orientare liberal. El a făcut o analiză  direcției în care ar trebui să se îndrepte politica rusească în faimoasele Teze din aprilie publicate în ziarul Pravda.

Tezele se ocupau de o mare varietate de probleme – de exemplu, poziția bolșevicilor față de primul război mondial,  poziția comuniștilor față de Guvernul provizoriu, problemele guvernării viitoare a Rusiei și viitorul bolșevicilor. 

Lenin propunea necooperarera cu Guvernul provizoriu "burghez",  opoziția față de război, (conform principiului că războiul este întreținut de guvernele burgheze care apără interesele burgheziei), și desființarea poliției, armatei și a birocrației de stat care, argumenta el, apăra numai interesele celor bogați. Lenin aducea, de asemenea, argumente împotriva democrației parlamentare și propunea controlul muncitoresc al statului prin sistemul sovietelor.

În aceleași theses, Lenin afirma că a venit timpul pentru bolșevici să ia în considerație problema schimbării numelui pentru a se disocia de curentul social democrației europene, deoarece aprecia foarte mulți lideri social-democrați se discreditaseră prin sprijinul oferit țărilor lor pentru participarea la război. Acesta a fost argumentul pe care el l-a folosit pentru prima oară în broșura din 1915  Socialismul și Războiul unde i-a numit pe social-democrații favorabili războiului șovini social.

Cele mai multe dintre argumentele tezelor lui Lenin erau adresate în principal bolșevicilor decât rstului populației. După evenimentele revoluției din februarie, liderii bolșevicilor reîntorși din exil, așa precum erau Iosif Vissarionovici Stalin și Lev Kamenev, erau favorabili unei linii mai moderate, conform căreia implicarea Rusiei în război ar putea fi justificată și ar putea să existe un anumit grad de cooperare cu liberalii. Argumentele lui Lenin erau aceleași cu cele ale liderilor bolșevici aflați în Petrograd în timpul desfășurării revoluției din februarie, lideri așa cum erau Alexandr Șliapnikov.

Lenin a reușit să-i convingă pe bolșevici de justețea argumentelor sale din Tezele din Aprilie'', acestea asigurând principalul fundament ideologic pentru acțiunile care au dus la cucerirea puterii de către comuniști prin Revoluția din Octombrie.
Comunism
Documente sovietice
Teodor cel Sfințit

Teodor cel Sfințit () a fost ucenicul călugărului Pahomie cel Mare. După moartea acestuia, în anul 347, a fost ales stareț al mănăstirilor din Tabena Egiptului.

Viața
S-a născut în Tebaida de Sus, din părinți creștini. 

Când avea 14 ani, cu binecuvântarea mamei sale, a mers să locuiască la o mănăstire de monahi. Auzind însă de Sfântul Pahomie s-a dus la Tabena pentru a-i fi ucenic. Când a împlinit 25 de ani, fericitul Teodor a fost ales, de dascălul său, ca însoțitor în drumurile pe care acesta le făcea mănăstirilor puse sub autoritatea sa. La 30 de ani, a fost sfințit preot din porunca marelui stareț. Curând, după aceasta, Sfântul a fost numit stareț al mănăstirii din Tabena, Cuviosul Pahomie locuind în continuare în mănăstirea Pamvo.

Se stinge din viață la 16 mai 367.

Note

Nașteri în 314
Decese în 368
Sfinți în Biserica Catolică
Sfinți în Biserica Ortodoxă
Tameshiwari

În majoritatea artelor marțiale există o secțiune de demonstrații sau teste de lovituri de forță. În cadrul acestora practicantul trebuie să spargă diferite materiale dure cu ajutorul unei lovituri date cu "armele naturale ale corpului". Această artă de a sparge se numește TAMESHIWARI.

Istoria 
La începutul dezvoltării luptelor de karate sportive au avut loc într-o formă fără contact și nu a fost posibil să se estimeze forța reală a sportivilor. În aceste condiții, demonstrația unui tameshiwari a permis atât compararea forței loviturii diferitelor atleți, cât și evaluarea progresului lor personal în studiul artei marțiale.

În timpul turneului său american, Masutatsu Oyama a ales un tameshiwari ca unul dintre elementele care demonstrează puterea karatei.

În prezent, tameshiwari este folosit ca o parte integrantă a concursurilor în unele stiluri de karate și în trecerea examenelor de masterat în unele arte marțiale.

Există de asemenea, competiții separate tameshiwari. În special, în competițiile Kyokushinkai sunt cele mai răspândite, în cazul în care panourile de dimensiuni standard sunt rupte prin patru acțiuni tehnice: lovitura de pumn (seiken), marginea palmei (shuto), cotul (hiji) și piciorul călcâiului (kakato). Câștigătorul este determinat de numărul total de plăci rupte de succes.

Tehnică 
Execuția cu succes a unui tameshiwari depinde de următorii factori:
 Partea de impact a corpului trebuie să fie pregătită în mod adecvat atât din punct de vedere tehnic (obișnuința de poziționare și mișcare corectă) cât și fizic ("umplute").
 Impactul ar trebui să cadă pe punctul obiectului, care asigură forțe de sprijin egale ale suporturilor în momentul impactului.
 Zona suprafeței de impact trebuie să fie minimă pentru a concentra forța de impact într-o zonă mică.
 Viteza dezvoltată de partea de șoc a corpului ar trebui să fie maximă.
 Lovitura trebuie aplicată la un unghi drept față de suprafața obiectului care urmează a fi rupt.

Legături externe 

 http://www.karatebreaking.com 

Arte marțiale
Arte marțiale japoneze
Knock-Down Karate

La inceputul anilor 70, Oyama a lansat un nou gen de competiție numit "Knock-Down". El permite tehnici aplicate cu toata puterea (full contact) asupra corpului.
Acest sistem de competiție a fost adoptat de mai toate stilurile de karate în sistem full contact (Ashihara, Seido, Enshin, Shidokan, WOK și toate celelalte sisteme de karate full contact). Sistemul Knock-Down se gaseste și în Kempo. Oyama a afirmat ca acesta (knock-down) era singurul test adevărat al capacității de luptă a unui karateka.

Legături externe

 http://www.fighting-karate.com
 http://www.knockdown.ro

Arte marțiale
Arte marțiale japoneze
Europa de Vest

Europa de Vest (sau Occidentală) se distinge de Europa de Est (sau Răsăriteană) mai degrabă prin istorie și cultură decât prin geografie. Aceste granițe europene sunt schimbătoare, existând suprapuneri și fluctuații care fac foarte dificilă orice fel de diferențiere. De aceea, conceptul de Europă Occidentală este asociat mai degrabă cu democrația liberală, țările din regiunea astfel denumită împărțind multe tradiții culturale, economice și politice cu SUA și Canada – țări care au primit milioane de coloniști vest-europeni de la descoperirea Lumii Noi. 

Până la Primul Război Mondial, Europa de Vest cuprindea Franța, Insulele Britanice și Beneluxul. Aceste țări reprezentau democrațiile învingătoare în amândouă războaiele mondiale. Politicile și ideologiile de aici au penetrat de aceea spre est, într-un proces nu cu mult diferit de efectele războaielor napoleoniene, când noile idei ale Revoluției franceze s-au răspândit către est. 
 
Pe durata Războiului rece, această apartenență la Europa de Vest a fost dată, în plus, și de caracterul de piață al economiei din Occident, față de economiile planificate, puternic centralizate din Europa Răsăriteană, oglindă a curentului anticomunist apărut în vest după victoria revoluției bolșevice din 1917. Aceasta face ca Europa de Vest să includă și țări democratice nemembre NATO, (Suedia și Elveția), dar și țări cu regimuri dictatoriale care aveau, însă, economie de piață, (Spania și Portugalia). Așa se explică și de ce țări precum Grecia și Turcia au fost considerate occidentale, deși, din punct de vedere geografic, se află în sud-est. Granița dintre est și vest, aprig apărată, a devenit ceea ce a fost cunoscut sub numele de Cortina de fier. 

Până la lărgirea Uniunii Europene din 2004, Europa Occidentală a fost, uneori, asociată cu Uniunea, deși țări care nu sunt membre, ca Norvegia și Elveția, erau în mod indiscutabil părți ale regiunii geografice a Europei de Vest. 

O abordare simplificată a Europei de Vest include următoarele părți:
 Insulele Britanice – Regatul Unit și Irlanda;
 Țările din Benelux – Belgia, Țările de Jos, Luxemburg;
 Franța și Monaco;
 
 

Suprapunerile dintre diferitele categorii este evidentă. Țările scandinave sunt incluse atât în categoria Europa de Nord, cât și în cea Vest. De asemenea Țările Alpine pot fi considerate ca făcând parte din Europa Centrală, iar Italia, Țările Iberice, Monaco și Grecia pot fi considerate ca făcând parte din Europa de Sud.

Geoschema Națiunilor Unite
Geoschema Națiunilor Unite divizează țările după regiuni și subregiuni, fără alte criterii politice sau de afiliere. Conform acesteia, Europa este divizată în 4 grupuri: Europa de Est, Europa de Nord, Europa de Sud și Europa de Vest. Europa de Vest constă din 9 țări:

Vezi și 
 Uniunea Europei Occidentale
 Uniunea Europeană
 Occident

Referințe

Legături externe 
 Teaching about Western Europe
Iuno (mitologie)

Iuno (sau Iunona) este echivalentul roman al zeiței grecești Hera. Părinții zeiței sunt Saturn (zeu) și Ops, ea fiind sora mai mică și soția lui Jupiter. 

Este numită „Lucina”, datorită faptului că ajuta femeile la nașteri, fie „Juga”, pentru că patrona căsătoriile.

Este de asemenea „patroana protectoare” a orașului Roma fiind venerată pe Capitoliul din Roma.

Sărbătorile de 1 martie îi erau închinate și purtau numele de Matronalia (lat. femeie) și aminteau de rolul salvator pentru cetate al femeilor sabine răpite odinioară, care s-au aruncat în încăierare între părinții și noii lor soți, împiedicându-i să se măcelărească reciproc. 

Când cetățenii romani au fost surprinși de un atac dușman neașteptat (al galilor), gâștele au dat alarma, înștiințând-o pe Iunona care primește supranumele de „Moneta” (în română: „cea care dă alarma”, „cea care alertează”, cea care sfătuiește”), salvând astfel Roma.De aceea era considerată zeița care avertizează și sfătuiește, dar era considerată și ca protectoare a femeilor și paznica finanțelor.

Pentru că în templul zeiței de pe Capitoliu se băteau monedele romane, baterea de monede și monedele erau denumite „moneta”.

Denumirea lunii iunie provine de la această zeiță. 

Iunona este corespondentul feminin a masculinului Genius.

Cunoscută ca foarte geloasă, Iuno s-a răzbunat pe toate muritoarele sau zeițele cu care soțul său a înșelat-o (Leto, mama lui Apollo și a Dianei (la greci Artemis), Danae, mama legendarului Perseu, Io, Europa etc).

Note

Bibliografie 
 Filippo Coarelli, Guida archeologica di Roma, Arnoldo Mondadori Editore, Verona 1975.
 Georges Depeyrot, La monnaie romaine: 211 av. J.-C. - 476 apr. J.-C., Éditions Errance, 2006, 212 p. ISBN 2877723305
 G. Guțu, Dicționar latin - român, Editura Științifică și Enciclopedică, București, 1983. Ediția a doua, revăzută și adăugită, a apărut la Editura Humanitas, din București, în anul 2003 (1448 de pagini, 25 cm). ISBN 9732809337.
 Victor Kernbach, Dicționar de mitologie generală, București, Editura Științifică și Enciclopedică, 1989
 Anca Balaci, Mic dicționar de mitologie greacă si romană, București, Editura Mondero, 1992, ISBN 973-9004-09-2
 George Lăzărescu, Dicționar de mitologie, București, Casa Editorială Odeon, 1992, ISBN 973-9008-28-3
 J.C.Belfiore, Dictionnaire de mythologie grecque et romaine, Paris, Larousse, 2003

Legături externe 
 Dicționar mitologic

Vezi și 
 Mitologie romană
 Listă de zei
 Listă de zei (pe zone geografice)

Legături externe 
 Dicționar mitologic 

Mitologia romană
Zei romani
Personaje citate în Divina Comedie (Infernul)
Eponime ale asteroizilor
Minerva

Minerva este numele roman al zeiței numite de greci Pallas Athena. Aceasta era zeița înțelepciunii și a războiului drept (spre deosebire de Ares, zeul războiului nedrept și al violenței). 

S-a născut din capul lui Jupiter / Zeus după ce mama ei a fost înghițită de către acesta și a ales să rămână pe veci fecioară. Este de asemenea zeița artelor și a meșteșugurilor patronând deopotrivă mobilitatea minții, era pentru romani și inventatoarea construcțiilor navale.

Bibliografie 
 Victor Kernbach, Dicționar de mitologie generală, Editura Științifică și Enciclopedică, București, 1989
 Anca Balaci, Mic dicționar de mitologie greacă si romană, Editura Mondero, București, 1992, ISBN 973-9004-09-2 
 George Lăzărescu, Dicționar de mitologie, Casa Editorială Odeon, București, 1992, ISBN 973-9008-28-3

Vezi și 
 Mitologie romană
 Listă de zei
 Listă de zei romani
 Listă de zei (pe zone geografice)
 Editura Minerva

Legături externe 

 Dicționar mitologic 

Mitologia romană
Zeițe romane
Zeițe virgine
Zeițe ale războiului
Zeițe ale cunoașterii
Zeițe ale artelor
Eponime ale asteroizilor
Axiomă

Cuvântul axiomă este un cuvânt provenit din limba greacă veche, în care αξιωμα (axioma) înseamnă "care este socotit demn sau convenabil" sau "care este considerat evident prin sine însuși/de la sine", "opinie", "teză admisă". 

Inițial, axiomele erau propoziții (enunțuri) al căror adevăr era socotit evident, observabil în practică. Pentru unii filosofi greci din Antichitate, reprezenta o afirmație considerată ca fiind evidentă, și care nu mai trebuia dovedită.
Cuvântul provine din verbul αξιοειν (axioein), care înseamnă "a considera demn", care, la rândul său, provine din αξιοσ (axios), care înseamnă "demn".

Sensul inițial al acestui cuvânt era "a gândi corect" sau "a gândi potrivit unei situații anume". Denumirea a fost folosită întâi de pitagoricieni (sec. 6-5 î. Hr.).

Exemple de axiome se întâlnesc în mai multe ramuri ale matematicii: geometrie, teoria numerelor, teoria mulțimilor etc.

Situația actuală 
O dată cu evoluția științelor, termenul "axiomă" a încetat să mai evoce ideea de adevăr evident din punct de vedere intuitiv, devenind o "propoziție", care împreună cu alte propoziții fixate ale unui sistem axiomatic, permite deducerea teoremelor unei anumite teorii.

Astăzi se acceptă în general următoarele interpretări ale noțiunii de axiomă:

 O propoziție (regulă, lege, principiu ori maximă) care este general acceptat/acceptată, fie datorită valorii conținute în formularea sa, merit intrinsec al conținutului său, fie datorită evidenței sale necondiționate. Astfel, în viziunea unor gânditori precum Francisc Bacon și Immanuel Kant, se pot detașa vizibile nuanțe de interpretare:
 În viziunea lui Bacon, axioma este o regulă empirică și/sau o generalizare bazată pe experiență.
 În viziunea lui Kant, axioma este o propoziție intermediară sintetică (în sensul de a fi sinteza mai multor opinii), ce trebuie să fie considerată a priori discursului referitor la o anumită temă.
 În sens mult mai larg științific, axioma este o "afirmație de sine stătătoare referitoare la termeni inițiali sau la concepte de bază ce constituie noțiuni primitive, ce nu sunt și/sau nu pot fi definibili/definibile.".

Exemple de axiome 
 Axioma alegerii
 Axioma dreptei
 Axioma lui Euclid
 Axiomele lui Kolmogorov
 Axioma paralelelor
 Axiomele probabilității

Vezi și 
 Axiomele geometriei euclidiene
 Postulatele geometriei euclidiene

Filozofia științei
Logică
Logică matematică
Teoreme
Concepte matematice
Saint-Hubert

Saint-Hubert () este un oraș francofon din regiunea Valonia din Belgia. Comuna Saint-Hubert este formată din localitățile Saint-Hubert, Arville, Awenne, Hatrival, Mirwart și Vesqueville. Suprafața sa totală este de 111,16 km². La 1 ianuarie 2008 comuna avea o populație totală de 5.811 locuitori. 

Saint-Hubert se învecinează cu comunele Libin, Libramont-Chevigny, Nassogne,  Sainte-Ode, Tellin și Tenneville.

Istorie 
În secolul al VII-lea, canonicii augustinieni se instalează în cătunul ce pe atunci se chema Andage. Un secol mai târziu, Walcald, episcopul din Liège, zidește în o mănăstire benedictină. În 825 sunt aduse la mănăstire moaștele sfântului Hubert, fost episcop de Liège. Moaștele sfântului ajută la sporirea renumelui mănăstirii, treptat localitatea ajungând să poarte numele acestuia.

Între secolele al XI-lea și al XIII-lea, averea mănăstirii crește datorită numeroaselor donații. Abația este un domeniu indemendent în cadrul Imperiului Romano-german, aflată sub autoritatea spirituală a Episcopatului Liège. În 1525 mănăstirea este jefuită de către hughenoți, în 1602 este invadată de o armată neerlandeză, în 1636 mănăstirea arde din nou, este refăcută, dar în 1659 este incendiată din nou foc, de către soldații francezi. În 1665 se construiește drumul de piatră de la Sedan la Liège, ceea dă mănăstirii un caracter comercial.

Între 1681-1697 trupele franceze ocupă teritoriul, dar în secolul al XVIII-lea mănăstirea redevine prosperă. Trupele revoluționare franceze intră în mănăstire la data de 25 mai 1794 și alungă călugării. Ultimul stareț, Nicolas Spirlet, se refugiează la Monschau unde moare în același an. Bunurile mănăstirii sunt vândute la licitație începând din octombrie 1797. Biserica abației devine biserica parohiei din oraș iar din 1927 a fost ridicată la rangul de bazilică minoră, în onoarea sfântului Hubert. Palatul abației devine sediu al administrațiilor locale, apoi centru de reeducare pentru tineri delicvenți iar din anii 1960 găzduiește arhive ale statului (inclusiv fostele arhive ale mănăstirii) și diverse servicii culturale ale provinciei.

Terenurile arabile au fost reîmpădurite începând cu anii 1950. Dacă în secolul al XIX-lea pădurile ocupau 37% din teritoriul comunei, astăzi ele ocupă peste 70%. Din totalul de păduri, 57% sunt în proprietatea comunei, 36% în proprietatea statului, iar 7% sunt private.

Populație 
1801: 1.171 locuitori
1910: 3.475
1977: 5.585
2008: 5.811

Orașe din Belgia
Localități din provincia Luxemburg
Comune din provincia Luxemburg
Java (dezambiguizare)

Java se poate referi la:
 Insula Java
 Java de Vest, provincie situată pe insula Java
 Java Centrală, provincie situată pe insula Java
 Java de Est, provincie situată pe insula Java
 Marea Java, o mare situată în Asia de Sud Est
 Java, limbaj de programare
 Java Management Extensions (JMX), tehnologie corespunzătoare limbajului de programare Java
 Java Message Service (JMS), un API care face parte din platforma Java 2 Enterprise Edition.
 JavaScript, limbaj de programare
 JScript, implementare proprietară Microsoft bazată pe limbajul de programare JavaScript
 Dansul Java, dans de societate din anii ´20 (1920-1930)
 Cafeaua Java
 Jawa este un producător ceh de motociclete și de automobile
Dublu standard

Expresia dublu standard este un neologism provenit din limba engleză, desemnând o regulă, o lege, un principiu, un regulament, care este folosit(ă) și aplicat(ă) într-un mod preferențial pentru persoane și situații diferite.

Standardul, sau regula, care ar trebui evident să fie doar unul pentru toate persoanele și toate situațiile ce se încadrează în aplicarea sa, este, în acest caz, răstălmăcit și aplicat foarte diferit pentru diferiți indivizi sau diferite grupuri.  Dintre cuvintele care au o conotație relativ apropiată sunt nepotism, tratament preferențial, discriminare.

Proverbul românesc „Pentru unii mumă și pentru alții ciumă” ilustrează expresiv ideea de bază a expresiei „dublu standard”.

Chiar și vechii latini spuneau: Quod licet Iovi non licet bovi („Ce are voie Jupiter nu are voie boul”)

Pentru „dublu standard” poate că este mai intuitivă expresia din limba germană Doppelmoral, adică „moralitate dublă”.

Principii
Manama

Manama (Arabă: المنامة Al-Manāmah) este capitala Bahrainului, situată în Golful Persic, în nord-estul insulei Bahrain. Este cel mai mare oraș din Bahrain cu o populație de aproximativ 155,000, aproape un sfert din populația totală a Bahrainului.

Manama a fost menționată în cronicile islamice încă din 1345. A fost cucerită de portughezi în 1521 iar apoi de persani în 1602. A fost deținută, cu mici întreruperi, de dinastia Al-Khalifa înca din 1783. Manama a fost declarată port liber in 1958 și din 1971 este capitala Bahrainului independent.

Economia Manamei este identică cu cea a Bahrainului ca un intreg - petrol, rafinare, dhow, pescuit și scufundări. Manama e deservit de Aeroportul Internațional Bahrain de pe insula Al Muharraq, de care este legat printr-un pod. Manama găzduiește de asemenea Universitatea Bahrainului, fondată în 1986.

Al Manamah a fost una dintre cele douăsprezece municipii ale Bahrainului iar acum este capitala acestei țări. 

 

Bahrain
Capitale din Asia
Leo Sayer

Leo Sayer (n. 21 mai 1948) este un artist a cărui carieră se întinde pe trei decenii.

Discografie
Silverbird (1973)
Just a Boy (1974)
Another Year (1975)
Endless Flight (1976)
Thunder in My Heart (1977)
Leo Sayer (1978)
The Very Best of Leo Sayer (1979)
Here (1979)
Living in a Fantasy (1980)
World Radio (1981)
Have You Ever Been in Love (1983)
Cool Touch (1990)
All the Best (1993)
The Definitive Hits Collection (1999)

Referințe

Legături externe 
Site web oficial Leo Sayer

Cântăreți englezi
Nașteri pe 21 mai
Nașteri în 1948
Port liber

Un port liber (sau porto franco) este un port aflat într-o zonă economică liberă, cu o jurisdicție mai relaxată comparativ cu țara în care este localizat. Aceasta înseamnă, în mod normal, să fie scutit de taxe vamale sau să aibă un regim vamal special cu reglementări vamale favorabile. La început, unele porturi se bucurau și de autonomie politică.

Multe aeroporturi internaționale au porturi libere.

Porturi libere și zone libere după țară

Bahrain 
 Manama

Bermude 
 Portul liber Hamilton Harbour, Hamilton, Bermuda

Croația 
 Rijeka, 1723

Danemarca 
 Portul liber Copenhaga (Københavens Frihavn)

Georgia 
 Ajaria republica autonomă
 Batumi, 1878-1886 (pe atunci în Imperiul Rus)

Germania 
 Portul liber Hamburg (Freihafen Hamburg)
 Portul liber Bremen (Freihafen Bremen)
 Portul liber Bremerhaven (Freihafen Bremerhaven)
 Portul liber Emden (Freihafen Emden)
 Portul liber Kiel (Freihafen Kiel)
 Portul liber Cuxhaven (Freihafen Cuxhaven)
 Portul liber Deggendorf (Freihafen Deggendorf)
 Portul liber Duisburg (Freihafen Duisburg)

Grecia 
 Zona liberă Pireu
 Zona liberă Salonic
 Zona liberă Iraklion

Hong Kong, China 
 Hong Kong

Iran 
 Qeshm
 Chabahar

Irlanda 
 Portul liber Ringaskiddy
 Zona liberă Shannon

Italia 
 Livorno, 1675-1860
 Zona liberă Trieste (Punto franco di Trieste)
 Zona liberă Veneția (Punto franco di Venezia)

Filipine 
 Fosta bază navală a Statelor Unite, Subic Bay

Finlanda 
 Zona liberă Lappeenranta (Lappeenrannan Vapaaalue)
 Portul liber Hangon (Hangon Vapaasatama)

Franța 
 Zona liberă Verdon - Portul Bordeaux (Zone franche du Verdon — Port de Bordeaux)

Japonia 
 Nagasaki
 Niigata

Letonia 
 Portul liber Riga
 Portul liber Ventspils

Macao, China 
 Macao (Ka-Ho)

Malaezia 
 Penang

Marea Britanie 
 Zona liberă Liverpool
 Zona liberă Prestwick
 Aeroportul Ronaldsway (Ballasala, Insula Man)
 Zona liberă Southampton
 Zona liberă Tilbury
 Portul liber Sheerness
 Zona liberă Humberside

Panama 
 Colón

Portugalia 
 Zona liberă Madeira - Caniçal (Zona franca da Madeira - Caniçal)

România
 Portul liber Constanța

Rusia 
 Batumi, 1878-1886 (pe atunci în Imperiul Rus)
 Nahodka
 Odessa
 1819-1858 (pe atunci în Imperiul Rus)
 Vladivostok, 1861-1909

Spania 
 Zona liberă Barcelona (Zona franca de Barcelona)
 Zona liberă Cádiz (Zona franca de Cádiz)
 Zona liberă Vigo (Zona franca de Vigo)
 Zona liberă Las Palmas de Gran Canaria (Zona franca de Las Palmas de Gran Canaria)
 (Ceuta și Melilla nu sunt porturi libere și nici zone libere deoarece sunt parte a Spaniei dar nu sunt parte a Uniunii Vamale Europene

Suedia 
 Marstrand, secolul al XVII-lea
 Saint Barthélemy, 1785-1878

Ucraina 
 Odesa
 1819-1858 (pe atunci în Imperiul Rus)
 Portul comercial Odesa, 1 ianuarie 2000, pentru 25 de ani

Zone economice libere
Geopolitică
Porturi
RT-2PM Topol

SS-25 Sickle, RT-2PM Topol, dupa denumirea sovietică (cod Defense Intelligence Agency: SS-25, NATO: Sickle), este o rachetă intercontinentală.

Faptul că este mobilă și în afara șoselelor îi conferă mari șanse de supraviețuire. 

SS-25 s-a alăturat forțelor de rachete strategice sovietice în 1985. 

Va fi înlocuită treptat de o versiune îmbunătățită, numită SS-27 Topol-M (sovietic RT-2UTTH), cu o precizie (CEP) de 150 m. 

Vezi: Cursa înarmării, Superputere, Războiul rece, Uniunea Sovietică

Rachete balistice intercontinentale
Saint-Bernard

Saint-bernardul este o rasă de câine uriaș, cu o expresie oarecum tristă.

Câine de talie mare, având originea în Alpii Elveției unde a fost utilizat pentru paza gospodăriilor și a turmelor, pentru cărăușie și tracțiune. A devenit celebru în secolul al XIX-lea fiind folosit, datorită puterii și simțului său remarcabil de orientare, pentru salvarea călătorilor care se rătăceau sau erau înzăpeziți în trecătorile alpine. Numele îi vine de la trecătoarea St. Bernard, unde a trăit și cel mai celebru reprezentant al rasei, cîinele Barry, care între 1800 și 1812 a salvat 40 vieți omenești și este considerat câinele național al Elveției.

Saint Bernardul modern este rezultatul unei selecții dirijate, la care au contribuit în mare măsură crescătorii britanici pe la mijlocul secolului trecut, subliniindu-se în special aspectul său masiv și fixarea caracteristicilor specifice ale colorației sale alb-roșii.

Se caracterizează prin capul foarte puternic, masiv, impozant, marcat prin pliuri ce-i brăzdează fața, botul lat, cu aspect pătratic și trufă marcantă, totdeauna de culoarea neagră. Ochii bruni sau căprui sunt de mărime mijlocie, plasați spre față, iar în cele mai multe cazuri pleoapa inferioară nu se închide complet. Privirea este serioasă, inteligentă și mereu binevoitoare. Stopul este bine marcat.

Totul la acest câine exprimă vigoare, membrele sunt musculoase, labele mari, trupul masiv, spatele lat, gâtul scurt și puternic, ținut de obicei orizontal sau în jos. Coada este prinsă sus, lată și puternică, lungă și foarte grea, în repaus cade în jos, fiind ușor curbată la vârf.

Se cunosc două varietăți, în funcție de lungimea părului : Saint Bernardul cu păr scurt și Saint Bernardul cu păr lung.

Are un temperament foarte blând, este sensibil și foarte atașat de stăpân. Este un baby-sitter ideal, întrucât se înțelege foarte bine cu copiii.

Are un instinct protector deosebit de dezvoltat și a fost folosit în trecut în Alpi pentru a salva călătorii din avalanșe și de frig.
Rasă asemănătoare: Terra Nova

Note

Legături externe 

Rase de câini
Moloși
Sucodru

Sucodru (în ) este sat în nord-estul peninsulei Istria, Croația, locuit în cea mai mare parte de istroromâni.  Etimologic, numele derivă de la "sub" și "codru", al doilea putând să însemne în istroromână fie pădure, fie munte și care denotă, de altfel, poziția geografică a localității, situată la poalele unui deal împădurit.

Legături externe

Istroromânii din Croația

Localități din Croația
Istroromâni
Românism
Românime
Semigrup

În matematică, un semigrup este o structură algebrică formată dintr-o mulțime S și o lege de compoziție internă (operație binară pe S) asociativă. Denumirea provine de la noțiunea de grup, iar legătura imediată dintre aceste structuri este că orice grup este un semigrup.

Operația semigrupului este adesea notată multiplicativ, adică rezultatul aplicării operației semigrupului asupra perechii ordonate (x, y) este notat  sau chiar xy.

Un semigrup fără element neutru poate fi transformat într-un monoid, prin adăugarea unui element arificial e, asupra căruia operația funcționează astfel:
 , oricare ar fi .

Structuri algebrice