Baranja

Baranja (mađarski Baranya [ˈbɒrɒɲɒ]), geografska regija između rijeka Drave i Dunava; obuhvaća 5688 km2, od čega 4541 km2 u Republici Mađarskoj i 1147 km2 u Republici Hrvatskoj.

Položaj 
Rijeke Dunav i Drava tvore među prema Bačkoj i Slavoniji, a hrvatska državna granica prema Mađarskoj povučena je kroz ravničarski kraj bez reljefne ili hidrografske prepreke. Taj prostor dio je šire, historijske županije Baranje.

Administrativno Baranja danas pripada Osječko-baranjskoj županiji, dok je za vrijeme Jugoslavije pripadala regiji zvanoj Slavonija i Baranja, odn. Zajednica općina Osijek.

Najstarija naselja spominju se već u XII. stoljeću (Branjin Vrh); ostala su zasnovana tokom XIII. i XIV. stoljeća. Do podjele županije Baranje došlo je Trijanonskim mirom 1920. godine. Manji, tada jugoslovenski, a sada hrvatski dio Baranje obuhvaća 1147 kvadratnih kilometara, dok mađarski dio obuhvaća 4541 kvadratni kilometar.

Saobraćajna povezanost 
Glavna veza Baranje s ostalim područjima Hrvatske jeste željeznička i cestovna prometnica Beli Manastir-Osijek. Izgradnja Batinskog mosta preko Dunava kod Batine (1974) pridonijela je boljem povezivanju sa susjednom Bačkom, a izgradnja cestovnog mosta preko Drave kod Belišća boljem povezivanju sa Slavonijom. Veza s Mađarskom ostvaruje se preko graničnog prelaza Duboševica-Udvar (ranije: Kneževo-Udvar) cestom Beli Manastir-Mohač (od 0-24 sata) ili preko graničnog prelaza Baranjsko Petrovo Selo-Beremend (0-24 sati) ili željezničkom prugom Beli Manastir-Mađarboja (Magyarbóly).

Geografija

Geološki sastav tla 
Baranja je pretežno nizinski kraj (najviši vrh Kamenjak ima 243 m, na Banskom brdu) s vrlo mladim reljefom. U sastavu i građi prevladavaju holocenski i pleistocenski sedimenti (les i lesolike naslage, pijesci i dr.). Ističu se ove morfološke cjeline: mlađe naplavne ravni, starija holocenska terasa Drave, mlađa i starija virmska terasa Drave, mlađa virmska terasa Dunava, lesne zaravni i Bansko brdo.

Vode 
Vrlo vlažne naplavne ravni (osobito u području Kopačkog rita) zauzimaju 63 % područja Baranje. Ocjedita područja (riječne terase i lesne zaravni) najpogodnija su za naseljavanje i poljoprivredu (černozjomi i smeđe tlo). Problemi poplavnih područja Drave, Dunava i Karašice rješavaju se već gotovo dva stoljeća. Do sada je u Baranji meliorirano oko 100.000 ha. Izgrađeno je oko 135 km nasipa i preko 1000 km kanala, a radi lakše plovidbe presječeni su i neki meandri Dunava i Drave. Najznačajniji vodeni tok je Dunav, koji je plovan čitave godine.

Klima 
Baranja ima umjereno kontinentalnu klimu. Po prosječnoj godišnjoj količini oborina (642 mm) ubraja se među najsuvlje dijelove Hrvatske. Prosječna je godišnja temperatura 10,7 °C. Na području Baranje najčešće piri sjeverozapadni vjetar.

Vegetacija 
Od nekadašnjeg prirodnog vegetacijskog pokrova (hrastove šume i dr.) samo su u naplavnim ravnima mjestimično još sačuvani veći kompleksi hrasta lužnjaka, vrbe i johe. Osnovna vegetacija Kopačkog rita jesta šaš, trstika i sl. Viši, ocjediti dijelovi terasa, zaravni i Banskog brda pretvoreni su u otvorene agrarne prostore. Manje površine pod šumom sekundarnog su porijekla.

Stanovništvo 

Najstariji su tragovi o naseljenosti Baranje iz neolitika. Kad su došli Mađari (potkraj IX. st.), oni su uglavnom asimilirali Slavene. Srednjovjekovna Baranja bila je gusto naseljena. U tursko doba (1526-1687) naseljavaju se u Baranji Srbi. Kad su se Turci poslije oslobođenja povukli, opustjelu Baranju naseljavaju Hrvati (Šokci) iz okolice Srebrenice u Bosni (1689-1713), a za seobe Crnojevića (Čarnojevića) doseljava se i mnogo Srba. Od 1720. naseljavaju se Nijemci, ponajviše iz Austrije, Porajnja i Bavarske. Mađari su se zadržali uz Dunav i na Banskom brdu.

Prema podacima iz 1720. godine Baranja je imala 6.900 stanovnika. Otada pa do raspada Jugoslavije (1991), osim u razdoblju Prvog svjetskog rata i 1948-1953. kada se (zbog ratnih stradanja i iseljavanja Nijemaca) stanovništvo prorijedilo, ono je bilo u stalnom u porastu. Od 1991. godine stanovništvo se smanjuje, prvo zbog ratnih zbivanja, a nakon rata zbog iseljavanja srpskog i nevraćanja u punoj mjeri uglavnom hrvatskog stanovništva koje je izbjeglo na početku i tokom rata. Kasnije se broj stanovnika smanjuje i zbog ekonomskog iseljavanja, uzrokovanog dugotrajnom ekonomskom krizom.

U Baranji je složena nacionalna struktura. Baranju su potkraj Drugog svjetskog rata napustili Nijemci, a kolonizirali 1945-1948. Hrvati i Srbi iz Hrvatskog zagorja, Međimurja, odn. Banije i Dalmacije.

Izvori 
 "Enciklopedija Jugoslavije" (1 A-Biz), JLZ, Zagreb, 1980.

Naselja u Baranji

Samostalna 
Abecedni popis svih naseljenih mjesta u Baranji koja imaju status samostalnog naselja (s linkovima na popise ulica u tim naseljima).

 Baranjsko Petrovo Selo (ulice)
 Batina (ulice)
 Beli Manastir (ulice)
 Bilje (ulice)
 Bolman (ulice)
 Branjina (ulice)
 Branjin Vrh (ulice)
 Čeminac (ulice)
 Darda (ulice)
 Draž (ulice)
 Duboševica (ulice)
 Gajić (ulice)
 Grabovac (ulice)
 Jagodnjak (ulice)
 Jasenovac
 Kamenac
 Karanac
 Kneževi Vinogradi

 Kneževo
 Kopačevo
 Kotlina
 Kozarac (ulice)
 Kozjak
 Luč
 Lug (ulice)
 Majške Međe (ulice)
 Mece
 Mirkovac
 Mitrovac
 Novi Bezdan (ulice)
 Novi Bolman (ulice)
 Novi Čeminac 
 Novo Nevesinje
 Petlovac (ulice)
 Podolje (ulice)
 Podravlje

 Podunavlje
 Popovac
 Sokolovac
 Sudaraž
 Suza
 Šećerana (ulice)
 Širine
 Šumarina (ulice)
 Švajcarnica
 Tikveš
 Topolje (ulice)
 Torjanci
 Tvrđavica
 Uglješ (ulice)
 Vardarac
 Zeleno Polje
 Zlatna Greda
 Zmajevac

Zaseoci, salaši, nekadašnja naselja 

 Brestovac
 Brod-Pustara
 Ciglana
 Ćirina Ada

 Hatvan
 Karaševo
 Kazuk
 Krčevine

 Malo Kneževo
 Pijeskovi
 Šebešir
 Zornice

 
Hrvatske regije
Geografija Mađarske
Regije Evrope