alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Kispetrős

Kispetrős (1899-ig Kis-Pritrzsd, szlovákul Prietržka) község Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Szakolcai járásban.

Fekvése 
Szakolcától 6 km-re délnyugatra fekszik.

Története 
1262-ben "villa Petrus" néven említik először. Ezután 1392-ben említi oklevél. A 15. században királyi adományként a holicsi uradalommal együtt a Stíbor család birtoka, majd egészen a jobbágyfelszabadításig Szakolca városához tartozott. 1715-ben 11 jobbágy- és 24 zsellérháztartás mellett egy szabad háztartása volt. 1787-ben 84 házát 408-an lakták. 1828-ban 57 házában 398 lakosa élt. Lakói mezőgazdasággal, szőlőtermesztéssel, állattartással foglalkoztak.

Vályi András szerint "PRITZD, vagy Pritrszka. Tót falu Nyitra Vármegyében, földes Ura a’ Szakoltzai Ispotály, lakosai katolikusok, fekszik Szakoltzához közel, mellynek filiája, legelője szoros, szőleje tágas, és termékeny, fája van mind a’ kétféle, réttyei jók, piatza Szakoltzán, és Holitson, első osztálybéli."

Fényes Elek geográfiai szótárában "Pricsd, (Kis) (Pritcska), tót falu, Nyitra vmegyében, Szakolczához 1 fertálynyira: 406 kath., 7 zsidó lak. Van malma s jó szántóföldei. F. u. a szakolcsai kórház; mellyet a hatalmas Stibor Vajda alapitott."  

A trianoni békeszerződésig Nyitra vármegye Szakolcai járásához tartozott.

Népessége 
1910-ben 392, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 427 lakosából 424 szlovák volt.

2011-ben 499 lakosából 478 szlovák.

Nevezetességei 
 Római katolikus temploma 1832-ben épült klasszicista stílusban.
 Barokk haranglába a 18. század végén épült.

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Kispetrős Szlovákia térképén
 A község rövid története
 E-obce.sk

Jegyzetek 

Kispetros
Nyitra vármegye települései
Letenőc

Letenőc (1899-ig Lettnicz, szlovákul Letničie) község Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Szakolcai járásban.

Fekvése 
Szakolcától 18 km-re dél-délnyugatra fekszik.

Története 
1452-ben említik először, de a település már jóval előbb, valószínűleg a 13. században keletkezett. Királyi birtokként a holicsi várispánsághoz tartozott. A 14. század végén Luxemburgi Zsigmond hívének, Stíbor vajdának adta. Ezután a Czobor családé, majd örökség révén a bécsi Stegner családé lett. 1736-ban a Habsburg család szerezte meg, akik 1918-ig voltak a birtokosai. 1831-ben és 1866-ban kolerajárvány, 1874-ben tűzvész pusztított a községben. Katolikus templomát 1822-ben említik, ennél azonban valószínűleg sokkal régebbi. Elődje egy fatemplom lehetett, amely helyett a kutatások szerint később barokk templomot építettek.

Vályi András szerint "LETNICZ. Tót falu Nyitra Várm. földes Ura a’ F. Király, lakosai katolikusok, fekszik Petrovillának szomszédságában, és annak filiája, határja középszerű, de legelője szoross, szőleje sóvány bort terem."

Fényes Elek szerint "Lettnics, tót falu, Nyitra vármegyében: 441 kath., 7 zsidó lak. F. u. ő cs. kir. felsége. Holicshoz 2 óra."

A trianoni békeszerződésig Nyitra vármegye Szakolcai járásához tartozott. Az első és második világháborúban is felégették a seregek.

Az elektromos áramot 1941-ben vezették be, termelőszövetkezete 1959-ben alakult.

Népessége 
1910-ben 559, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 512 lakosából 508 szlovák volt.

2011-ben 514 lakosából 500 szlovák.

Nevezetességei 
Keresztelő Szent János tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1822-ben már állt. 1905-ben és 1987-ben restaurálták.

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Letenőc Szlovákia térképén
 E-obce.sk
 Képeslap a községről
 Letenőc története

Jegyzetek 

Letenoc
Nyitra vármegye települései
Péterlak

Péterlak (szlovákul Petrova Ves, németül Petersdorf, latinul Petrovilla) község Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Szakolcai járásban.

Fekvése 
Holicstól 10 km-re délre fekszik.

Története 
A régészeti leletek tanúsága szerint területén a vaskorban kelta, majd római-barbár település állt.

A hagyomány szerint a települést 1093-ban Várady Péter magyar nemes alapította, így róla kapta a nevét. Ekkor a falunak már volt egy fatemploma is.

Péterlakot 1332-ben Peturlaka néven említik először. A Váradyak után a Bársony, Farkas, Thebery és Boldizsár családok voltak a birtokosai. 1390-től Beckó urának, Stiborici Stibornak a birtokában állt. Ezután a Czobor család holicsi uradalmának részévé vált. 1736-ban a holicsi uradalom a Habsburgoké lett, akik a jobbágyság megszüntetéséig voltak a földesurai, majd 1918-ig tulajdonosai.

Vályi András szerint „PÉTERFALVA. Petersdorf, Petrovaves. Tót falu Nyitra Vármegyében, földes Ura a’ F. Tsászár, lakosai katolikusok, fekszik Egbelnek szomszédságában, Sassinhoz egy mértföldnyire, határja jól termő, vagyonnyai külömbfélék, második osztálybéli.”

Fényes Elek szerint „Petrovilla vagy Péterfalva, tót falu, Nyitra vmegyében, Egbell mellett: Lakja 1101 kath., 75 zsidó. Urasági nemesitett jutenyésztés és tehenészet. Határán sok kender terem. Vizimalmok: kath. paroch. templom. F. u. ő cs. k. felsége. Ut. p. Holics.”

A trianoni békeszerződésig Nyitra vármegye Szakolcai járásához tartozott.

Népessége 
1910-ben 1086, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 1002 lakosából 991 szlovák volt.

2011-ben 1109 lakosából 1075 szlovák volt.

Neves személyek 
Itt született 1904-ben Gherasim Emil költő.
Itt hunyt el 1878-ban Ján Pavelka római katolikus plébános.
Itt hunyt el 1957-ben Viktor Ravasz csehszlovák politikus.

Nevezetességei 
A Szentlélek tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1483-ban épült gótikus stílusban. 1762-ben Lotaringiai Ferenc herceg újjáépíttette. Legnagyobb arányú átépítése 1931-ben történt, amikor két mellékhajóval bővítették későbarokk stílusban. Falfestményei 1947-ben készültek.

Források

További információk 
 Hivatalos oldal
 Községinfó
 Péterlak Szlovákia térképén

A Szakolcai járás települései
Nyitra vármegye települései
Radimó

Radimó (szlovákul Radimov) község Szlovákiában, a Nagyszombati kerület Szakolcai járásában.

Fekvése 
Szakolcától 10 km-re délnyugatra található.

Története 
A régészeti leletek tanúsága szerint területén a történelem előtti időkben a hallstatti kultúra embere élt. A római korban barbár település volt a területén.

A magyar állam megalakulása után a község területe a holicsi királyi uradalom része volt. A település első írásos említése 1392-ből származik, amikor Luxemburgi Zsigmond az uradalmat a lengyel származású Stíbor vajdának adja. 1437-ben a Slik, 1444-ben a Pongrácz család birtoka. 1506-ban a Czobor család szerezte meg, akik 1736-ig birtokolták, ezután a holicsi uradalmat Mária Terézia férje, Lotaringiai Ferenc herceg vásárolta meg. Lakói mezőgazdasággal, állattartással, kender termesztéssel foglalkoztak. A falunak két vizimalma volt. 1715-ben 21 jobbágy és 12 zsellér háztartása adózott. 1752-ben 62 család lakta, 1787-ben 104 házában 569 lakos élt.

Vályi András szerint „RADIMO. Tót falu Nyitra Vármegyében, földes Ura a’ F. Tsászár, lakosai katolikusok, fekszik Unyimhoz közel, mellynek filiája, határja jeles, első osztálybéli.”

A napóleoni háborúkat követően a lakosság száma visszaesett. 1828-ban 69 háza és 483 lakosa volt. 1831-ben kolerajárvány pusztított. A járvány a porosz-osztrák háború idején, 1866-ban újra támadt. Ebben az időben nagy tűzvész is sújtotta a községet, 1898-ban újabb nagy tűzvész tört ki.

Fényes Elek szerint „Radimo, tót falu, Nyitra vmegyében, Egbellhez északra egy órányira: 429 kath., 18 zsidó lak., juhtartással, s kender-termesztéssel. F. u. ő cs. k. felsége. Ut. p. Holics.”

A trianoni békeszerződésig Nyitra vármegye Szakolcai járásához tartozott.

Népessége 
1910-ben 774, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 579 lakosából 563 szlovák volt.

2011-ben 580 lakosából 553 szlovák.

Nevezetességei 
A falu régi gótikus temploma nem maradt fenn. Szent Zsuzsanna vértanú tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1729 és 1734 között épült. Orgonáját 1890-ben építették. Régi nagyharangját 1916-ban háborús célokra vették igénybe.

Külső hivatkozások 
 Hivatalos oldal
 Községinfó
 Radimó Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Források 

A Szakolcai járás települései
Nyitra vármegye települései
Sziklabánya

Sziklabánya (1899-ig Chropó, szlovákul Chropov) község Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Szakolcai járásban.

Fekvése 
Szakolcától 12 km-re délkeletre fekszik.

Története 
1262-ben "Rupow" alakban említik először, amikor a galgóci uradalomhoz tartozott. 1394-től a berencsi váruradalom része, így az Amadé, a Nyáry, a Zichy és a Majthényi család birtokolta. 1715-ben 22 jobbágy és 35 zsellérháza volt a településnek. 1787-ben 110 házában 621 lakos élt. 1828-ban 102 házát 715-en lakták. Lakói földműveléssel, szőlőtermesztéssel, kosárfonással foglalkoztak. A 19. század végére a lakosság száma a kivándorlás következtében jelentősen csökkent. A 20. század elején lakói főként a helyi fűrésztelepen, téglagyárban és kőbányában dolgoztak. Ekkor a több munkalehetőség hatására a lakosság száma stabilizálódott.

Nyitra vármegye monográfiája szerint "Chropó, völgykatlanban fekvő tót község. Lakosainak száma 539, vallásuk r. kath. E község már IV. Béla alatt megvolt és akkoriban Cumtha Serefel volt a földesura. 1394-ben „Kropow” név alatt, mint a berencsi vár tartozéka szerepel. Templomát 1768-ban gróf Nyáry József és Teréz építtették. Kegyurai Vagyon István és Kuffner Károly. Földesurai a Nyáryak, Amadék és Jeszenákok voltak."

A trianoni békeszerződésig Nyitra vármegye Szakolcai járásához tartozott.

Az 1970-es és '80-as években újra sokan elköltöztek a faluból.

Népessége 
1910-ben 580, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 366 lakosából 365 szlovák volt.

2011-ben 374 lakosából 359 szlovák.

Nevezetességei 
 Nepomuki Szent János tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1786-ban épült barokk-klasszicista stílusban. 1940-ben renoválták.
 Határában, a lopassói út mellett a 19. század elején épített klasszicista kápolna áll kis Pieta-szoborral.
 A falu magyar nevét kőbányájáról kapta, kőfaragóiról is híres.

Külső hivatkozások 
 E-obce.sk
 Községinfó
 Sziklabánya Szlovákia térképén
 A község a régió honlapján
 Rövid történet

Jegyzetek 

A Szakolcai járás települései
Nyitra vármegye települései
Tövisfalva

Tövisfalva (szlovákul Trnovec) község Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Szakolcai járásban.

Fekvése 
Szakolcától 7 km-re délnyugatra található.

Története 
A történeti források szerint  a települést 1548-ban „Thernowawes” néven horvátok településeként említik először. A holicsi uradalomhoz tartozott. Régi temploma is a 16. században épült, de a 19. század elején elpusztult. 1693-ban a holicsi uradalom részeként mindössze 8 adózója volt. 1736-ban az uradalomnak ezt a részét Lotaringiai Ferenc herceg, Mária Terézia császárnő férje vásárolta meg. Az új birtokos személye az egész uradalom nagymértékű felvirágzásához vezetett. A házak a 18. században agyagból és kiégetés nélkül készített téglából épültek, mely esetleges tűzvész esetén nagy előnyt jelentett. A faluban a földművesek mellett kovácsok, molnárok és cipészek is tevékenykedtek. A település az itteni asszonyok hímző művészetéről is híres volt. Uradalmi téglagyár is működött a községben, az itt készített téglából építették Holics várát is. Tövisfalván nagy hagyományai voltak a lótenyésztésnek is. A II. József által elrendelt első népszámlálás 38 házat és 271 lakost számlált a községben. 1828-ban 51 házában 351 lakos élt. Lakói mezőgazdasággal foglalkoztak, illetve a helyi téglagyárban dolgoztak.

Vályi András szerint „TÖVESFALVA. Trnovecz. Tót falu Nyitra Várm. földes Ura a’ Fel. Tsászár, lakosai katolikusok, fekszik Holitshoz közel, és annak filiája; legelője szoros, szőleje nints, dohányt termesztenek, földgye, réttye jó, malma helyben, piatza Holitson.”

Fényes Elek szerint „Trnocz, (Tövisfalva), tót falu, Nyitra vmegyében, Holics fil., 335 kath., 11 zsidó lak. F. u. ő. cs. k. felsége.”

Nyitra vármegye monográfiája szerint „Tövisfalu, a Chvojnicza-völgyben fekvő tót község Holics mellett, 361 r. kath. és kevés ág. ev. lakossal. Posta-, táviró- és vasúti állomása Holics. A XVI. században Kürthy Katalin által épített templomot egy felhőszakadás e század elején elpusztította. Az uj templom 1871-ben épült. A község határában a Rákóczy-szabadságharcz alatt ütközet volt. A faluhoz tartozó cs. és kir. családi uradalmi téglagyár agyagföldjében diluviális csontokra bukkantak. Találnak itt gyakran különféle régi pénzeket is és pedig az Árpádházi királyok korából, Zsigmond lengyel királytól, I. Lipóttól, Bethlen Gábortól, Frigyes pfalzi választó fejedelemtől és II. Rákóczy Ferencztől; azonkívül az itt lefolyt harczok maradványaiképen fegyvertöredékeket és emberi és állati csontmaradványokat. A községben gőzmalom is van. Földesurai a Révayak és a Czoborok voltak, de később a cs. és kir. család.”

A trianoni békeszerződésig Nyitra vármegye Szakolcai járásához tartozott.

Népessége 
1910-ben 364, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 333 lakosából 330 szlovák volt.

2011-ben 317 lakosából 308 szlovák.

Nevezetességei 
A Rózsafüzér királynője tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1871-ben épült, Holics filiája.

Külső hivatkozások 
 Hivatalos oldal
 E-obce.sk
 Községinfó
 Tövisfalva Szlovákia térképén
 Tövisfalva története

Jegyzetek 

Tovisfalva
Nyitra vármegye települései
Várköz

Várköz (1899-ig Vrádiste, szlovákul Vrádište) község Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Szakolcai járásban.

Fekvése 
Szakolcától 3 km-re délnyugatra fekszik.

Története 
A régészeti leletek tanúsága szerint területén már a hallstatt-korban éltek emberek, településük hamvasztásos temetőjét is megtalálták a régészek.

A mai települést 1392-ben "Wratna" néven említik először a holicsi uradalom részeként. A középkorban általában "Wratna" alakban szerepel a forrásokban. Régi neve a szláv „vrata”, azaz magyarul kapu főnévből származik. 1432-ben Szakolca városának része, a szakolcai, majd később újra a holicsi uradalomhoz tartozott. A 18. századtól a Habsburg család birtokolta. 1787-ben 106 házában 761 lakos élt. A 19. század elejétől jelentős zsidó közösség is élt itt. 1828-ban 143 háza és 999 lakosa volt. Lakói főként mezőgazdasággal és szőlőtermesztéssel foglalkoztak.

Vályi András szerint "VRADIST. Tót falu Nyitra Várm. földes Urai a’ F. Király, és Kőszegi Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Szakoltzához nem meszsze, mellynek filiája; határja meglehetős."

Fényes Elek szerint "Vradist, Nyitra vm. tót f. Szakolczához egy fertálynyira: 458 kath., 157 evang., 418 zsidó lak. Synagóga. Jó föld. F. u. ő cs. k. felsége. Ut. p. Holics."

Nyitra vármegye monográfiája szerint "Vrádist, tót község, Szakolczától délnyugotra, egyenlő távolságra Szakolcza és Holics közt, 703 túlnyomó számban r. kath. és kevés ág. ev. és izr. vallásu lakossal. Postája van; táviró- és vasúti állomása Holics. Kath. kápolnája 1866-ban épült. A községben négy malátagyár működik. A falu 1432-ben „Wrathna” néven mint Szakolcza város birtoka szerepel. Később a gróf Czobor és utána a cs. és kir. család volt a földesura."

A trianoni békeszerződésig Nyitra vármegye Szakolcai járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 628, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 636 lakosából 622 szlovák volt.

2011-ben 759 lakosából 716 szlovák.

Nevezetességei 
 Szent Anna tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1754-ben épült. 1900 körül átépítették.
 Nepomuki Szent János tiszteletére szentelt későbarokk-klasszicista kápolnája a 18. század végén épült.

Jegyzetek 
Vrádisťe - obec s historicky zakoreneným hospodárstvom.

Külső hivatkozások 
 E-obce.sk
 Községinfó
 Várköz Szlovákia térképén
 Várköz a régió honlapján
 E-obec.sk

Varkoz
Nyitra vármegye települései
Berencsbukóc

Berencsbukóc (szlovákul Bukovec) község  Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Miavai járásban.

Fekvése 
Miavától 9 km-re délnyugatra található.

Története 
1609-ben "Bukoc" néven említik először, Berencs várának tartozéka volt. 1715-ben 23 jobbágy és 24 zsellér háztartása létezett. 1752-ben 104 jobbágy és 45 zsellércsaládja volt. 1787-ben 112 házában 749 lakos élt. 1828-ban 125 házát 878-an lakták. Lakói mezőgazdasággal, állattartással, kézművességgel foglalkoztak.

Vályi András szerint "BUKÓCZ. Bukovecz. Tót falu Nyitra Vármegyében, birtokosai külömbféle Urak, fekszik Holicstól egy mértföldnyire. Határja szűk ugyan, de vadakkal gazdag lévén, lakosai ezeknek árúlásábol is a’ többek között pénzt kereshetnek, vagyonnyai középszerűek, második Osztálybéli."

Fényes Elek szerint "Bukócz, tót falu, Nyitra vgyében, Szobotiszthoz keletre egy mfd. Lakja 74 kath., 856 evang., 6 zsidó. F. u. a berencsi uradalom. Ut. p. Holics."

A trianoni békeszerződésig Nyitra vármegye Miavai járásához tartozott.

Népessége 
1910-ben 788, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 452 lakosából 440 szlovák volt.

2011-ben 420 lakosából 395 szlovák.

Nevezetességei 
 Római katolikus temploma a 17. században épült, a 18. században átépítették.
 Reneszánsz harangláb.
 Evangélikus temploma 1824 és 1829 között épült klasszicista stílusban.
 Fa haranglába a 19. század végén épült.

Források

További információk 
 Községinfó
 Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Berencsbukoc
Nyitra vármegye települései
CCD

A CCD (Charge-coupled Device, azaz töltés-csatolt eszköz) egy analóg jelek továbbítására szolgáló elektronikai alkatrész-lánc (analóg shift regiszter). Fényérzékeny alkatrésszel, fotodiódával kombinálva a fényt elektronikus jelekké alakító eszköz, mely egymáshoz csatolt kondenzátorokból álló integrált áramkört tartalmaz. Külső áramkör segítségével minden kondenzátor képes átadni a töltését a szomszédjának, így kiolvasható a kép. A CCD-ket a digitális fényképezés, csillagászat területén, videokamerákban és optikai szkennerekben alkalmazzák. A csillagászatban részben fényességmérésre, optikai és UV-spektroszkópiára és nagysebességű technikáknál alkalmazzák.

Története 
A CCD-t 1969-ben Willard Boyle és George Smith fejlesztette ki a AT&T Bell Labsnál. A laboratórium éppen egy képtelefonon dolgozott, és a félvezető buborékmemória kifejlesztésén. A kettőt összekötve Boyle és Smith kifejlesztette, az őáltaluk töltés-buborék eszköznek (Charge “Bubble” Devices) nevezett felépítést. Az eszköz lényege az a képesség volt, hogy töltést tudott végigvinni egy félvezető felületén. Mivel a CCD memóriaeszközként kezdte pályafutását, ezért csupán bemeneti regiszteren keresztül kapott töltést. Hamarosan világossá vált, hogy fotoeffektussal is fel lehet tölteni az egyes elemeit, és így kép hozható létre. 1970-re a Bell kutatói egyszerű lineáris eszközökben képesek voltak képet létrehozni; megszületett a CCD. Több cég, többek között a Fairchild Semiconductor, az RCA és a Texas Instruments is beszállt a fejlesztésbe és programok készítésébe. A Fairchild volt az első a kereskedelmi eszközök terén. 1974-ben egy lineáris, 500 elemes és egy kétdimenziós, 100 x 100 pixeles eszközzel.

2009. október 6-án a CCD feltalálásáért Boyle és Smith megosztott fizikai Nobel-díjat kapott, osztozva Charles Kuen Kaoval, aki a másik fél Nobel-díjat az optikai szálakon keresztül történő fénytovábbítás területén elért eredményeiért kapta.

További információk 
 Csillagászati célú CCD-alapismeretek, Fűrész Gábor Meteor-ban megjelent cikksorozata, MCSE-honlap

Kapcsolódó szócikkek 
 Integrált áramkör
 CMOS, a CCD alternetívája

Digitális fényképezés
Brezóvölgy

Brezóvölgy (szlovákul Brestovec) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Miavai járásban.

Fekvése 
Miavától 3 km-re északkeletre található.

Története 
A trianoni békeszerződésig területe Nyitra vármegye Miavai járásához tartozott. 1955-ben lett önálló község.

A hegyvidéki területen fekvő irtvány település 1955-ben vált önállóvá, addig Miava határához tartozott. Rajta keresztül vezet át a Csehországba menő vasútvonal. Itt található Szlovákia leghosszabb vasúti alagútja, melynek hossza 2987 m és M. R. Štefánik nevét viseli. A község területe kiterjedt dombokon és völgyeken fekszik, melyeket több mint 30 km hosszú kommunikációs vonalak kötnek össze. A falu központja a pálinkafőzdénél található. 1955-ben új művelődési ház épült és ebben működik a polgármesteri hivatal.

Népessége 
2001-ben 982 lakosából 970 szlovák volt.

2011-ben 943 lakosából 908 szlovák.

Nevezetességei 
 Malom a 18. század végéről.
 Régi lakóházak és gazdasági épületek a 19. századból.
 Emléktábla az alagút bejáratánál az elesettek tiszteletére.
 A második világháborúban elesett román katonák emlékműve.

Források

További információk 
 Községinfó
 Brezóvölgy Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Brezovolgy
Erdősor

Erdősor (szlovákul Poriadie) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Miavai járásban.

Fekvése 
Miavától 4 km-re északkeletre fekszik.

Története 
A trianoni békeszerződésig területe Nyitra vármegye Miavai járásához tartozott.

1944-1945-ben területén élénk partizántevékenység folyt. Lakói egykor híres faárukészítők voltak.

A falu csak 1955-ben lett önálló község, ekkor alakították ki Miava külterületéből.

Népessége 
2001-ben 711 lakosából 706 szlovák volt.

2011-ben 705 lakosából 671 szlovák.

Nevezetességei 
 A falu határában áll az 1848-as szlovák felkelés domborművel ellátott emlékműve, melyet feltehetően 1928-ban állítottak. A falu mellett 1848. szeptember 28-án csaptak össze a magyar csapatokkal a szlovák felkelők, akik közül 12 életét vesztette, 18 pedig fogságba került. Az emlékmű eredeti emléktábláját 2005-ben ellopták, az emlékművet végül 2014-ben újították fel.
 Ugyancsak az 1848-as összecsapás emlékét őrzi Štefan Belohradský szobrász 1968-as vasbeton alkotása, az első emlékműtől mindössze kétszáz méterre.

Források

További információk 
 Községinfó
 Erdősor Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Erdosor
Fenyvesd

Fenyvesd (szlovákul Chvojnica) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Miavai járásban.

Fekvése 
Miavától 14 km-re északnyugatra, a Chvojnica patak partján fekszik.

Története 
A település egy erdőirtványon adományozott területen keletkezett, első lakói földművesek, állattenyésztők voltak. Baptista temploma 1895-ben épült.

A trianoni diktátumig területe Nyitra vármegye Szenicei járásához tartozott.

Fenyvesd községet 1957-ben 1620 hektáron alakították ki Verbóc, Császkó és Ószombat külterületi részeiből.

Népessége 
1961-ben 579-en éltek itt.

1970-ben 566-an lakták.

2001-ben 421 lakosából 412 szlovák volt.

2011-ben 373 lakosából 360 szlovák.

Nevezetességei 
 Baptista temploma 1895-ben épült.
 A község festői környéke vonzza a turistákat.

Források

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Fenyvesd Szlovákia térképén
 Alapinformációk
 Fenyvesd a Berencsi kistérség honlapján 
 E-obce.sk

Fenyvesd
Hosszúhegy

Hosszúhegy (szlovákul Priepasné) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Miavai járásban.

Fekvése 
Miavától 8 km-re délre fekszik.

Története 
A trianoni békeszerződésig területe Nyitra vármegye Miavai járásában található.

1957-ben lett önálló község, korábban Kosaras határához tartozott.

Népessége 
2001-ben 384 lakosából 375 szlovák volt.

2011-ben 369 lakosából 347 szlovák.

Források

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Hosszúhegy Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Hosszuhegy
Caius Caesar

Caius Iulius Caesar Vipsanianus (Róma, Kr. e. 20 – Lükia, 4. február 21.), születési nevén Caius Vipsanius Agrippa Augustus császár lányának, Iulia Caesarisnak és híres hadvezérének, Marcus Vipsanius Agrippának elsőszülött fia volt. Öccse, Lucius születésekor (Kr. e. 17) nagyapjuk örökbe fogadta és örököseivé tette őket.

Caius előtt fényes jövő állt: 15 éves korában senator és a nemesifjak vezetője (Princeps Iuventutis) lett, 1-ben pedig consuli rangra emelkedett. Ő maga és öccse tiszteletére több szobrot és templomot emeltek (például a Maison Carrée Nîmes-ben). Caius 24 éves korában, 4-ben hunyt el Lyciában, halálát sebesülése okozta, amit egy armeniai hadjáraton szerzett.

Jegyzetek

Források 

Iulius–Claudius-dinasztia
I. e. 20-ban született személyek
4-ben elhunyt személyek
Lucius Caesar

Lucius Iulius Caesar Vipsanianus (Kr. e. 17. – Massilia, 2. augusztus 20.), születési nevén Lucius Vipsanius Agrippa Marcus Vipsanius Agrippa és Iulia Caesaris második fia volt.

Születésének évében anyai nagyapja, Augustus császár bátyjával, Caiusszal együtt adoptálta. A két fivér az uralkodó környezetében nevelkedett és fényes karrier várt rájuk: 15 éves korukban mindkettőjük a senatus tagja és a nemesifjak vezetője (princeps iuventutis) lett. Caiust követően Luciust is jelölték a consulságra, ám a hivatalt már nem tölthette be: az ifjú betegségben hunyt el útban Hispania felé, Massiliában (Marseille), Galliában Kr. u. 2 folyamán, alig 18 hónappal bátyja előtt.

Források 
 
 

Iulius–Claudius-dinasztia
I. e. 17-ben született személyek
2-ben elhunyt személyek
Dvorníky (egyértelműsítő lap)

A Dvorníky településnév jelentései:

 Hontudvarnok, Teszér szlovákiai község részének szlovák neve a Korponai járásban
 Udvarnok szlovákiai község szlovák neve a Galgóci járásban
 Dvorníky-Včeláre (Méhészudvarnok) szlovákiai község
Bohunice (egyértelműsítő lap)

Csehország
 Bohunice, település a Prachaticei járásban
 Brno-Bohunice, Brno egyik kerülete
 Szlovákia
 Apátszentmihály (szlovákul Bohunice), Jaslovské Bohunice településrésze a Nagyszombati járásban
 Hontbagonya (szlovákul Bohunice), település a Lévai járásban
 Vágbánya (szlovákul Bohunice), település az Illavai járásban
Whitfield Diffie

Bailey Whitfield 'Whit' Diffie (New York, 1944. június 5. –) amerikai kriptográfus, a nyílt kulcsú titkosítás megalkotóinak egyike.

1965-ben szerzett BSc fokozatot az MIT-n (Massachusettsi Műszaki Egyetem).

1976-ban jelent meg Diffie és Martin Hellman írása az Új direktívák a kriptográfiában. Ez egy radikálisan új, az úgynevezett kulcsmegosztáson alapuló kriptográfia bevezetőjeként jelent meg. Később Diffie-Hellman kulcscsere néven vált ismertté. Az írásból egy új, fejlődésben lévő szintje a kriptográfiának, az úgynevezett aszimmetrikus kulcsú titkosítás leírása körvonalazódott.

Diffie a Northern Telecom biztonsági főnökeként dolgozott, ahol ő tervezte meg a PDSO biztonsági rendszer kulcsmegosztását az X.25 hálózatokhoz.

Diffie 1991-ben csatlakozott a Sun Microsystems-hez, azon belül is a SunLabs-West kutatócsoporthoz (Mountain View-ben, California államban található). Diffie kiváló mérnökként érkezett, s elsődleges kutatási területe a kriptográfia nyilvános aspektusainak vizsgálata. 2004 januárjában a Sunnál maradt biztonság technikai vezérigazgatóként, valamint alelnökként és kutatóként.

1992-ben tudományos doktori címet (Technical Sciences (Honoris Causa)) kap a Svájci Állami Műszaki Egyetemtől.

A Marconi Alapítvány ösztöndíjasa is volt, továbbá sok egyéb címet és díjat kapott különböző intézetektől.

Diffie és Susan Landau 1998-ban publikálták közös könyvüket a Privacy on the Line, mely a telefonlehallgatások és a titkosítás „aljas” politikájáról szól.

 Jim Lammers & Lee Gooding: Maya – a 3D világa (magyar változat). 2005, Perfact-Pro Kft.,

Jegyzetek

Források 
 Steven Levy: Crypto: How the Code Rebels Beat the Government – Saving Privacy in the Digital Age. 2001, Penguin Putnam, 
 Simon Singh: The Code Book (magyarul Kódkönyv címen jelent meg 2001-ben, a Park Könyvkiadó gondozásában, ford. Szentgyörgyi József)
 Dr. Whitfield Diffie, Sun Microsystems

További információk 
 Alice és Bob – 9. rész: Alice és Bob nyilvános kulcsot használ
A Wired Magazine-ban található Whit Diffie bibliográfia

1944-ben született személyek
Élő személyek
New York-iak
Amerikai informatikusok
Számítástechnikusok
Kriptográfusok
Európai Atomenergia Közösség

Az Európai Atomenergia Közösség (Euratom) egy nemzetközi szervezet, amelyet 1957. március 25-én alapítottak a második római szerződéssel, a híres, az Európai Gazdasági Közösséget (EGK) létrehozó római szerződés aláírásával egy napon. Az 1958. január 1-jén hatályba lépett szerződés aláírói megállapodtak az atomenergia békés célú felhasználásában és az atomenergia-ipar fejlesztésében való együttműködésben. Mindez az atomenergia területén való kutatások összehangolását, a védelmi szabályok közös megalkotását, a közös piac létrehozását jelentette az atomenergia termelését érintő összes területen – beleértve a tőke és a szakemberek szabad mozgását.

Az Euratom különálló jogi személyiség, de a tagság és szervezet teljesen összeolvadt az Európai Unióval. Az Euratom és az EGK szervezeti struktúrája az azóta megszűnt Európai Szén- és Acélközösséggel (ESZAK) 1967-ben, az egyesítő szerződés révén egyesült. Az ESZAK 2002-es megszűnése után az Európai Közösségek két alkotóeleme az Euratom és az Európai Közösség maradt, egészen 2009-ig, amikor az megszűnt. Az Euratom azonban ezt követően is önálló szervezet maradt.

Az Európai Atomenergia Közösség elnökei 1958–1967 
 Louis Armand (Franciaország) 1958–1959
 Étienne Hirsch (Franciaország) 1959–1962
 Pierre Chatenet (Franciaország) 1962–1967

Kapcsolódó szócikkek 
 Az Európai Unió története

Külső hivatkozások 
 EURATOM honlap
 Europedia: Guide to European policies and legislation 

Európai Unió
Nemzetközi gazdasági szervezetek
Juneau

Juneau az Amerikai Egyesült Államok Alaszka tagállamának fővárosa, egyben önálló közigazgatási egység (borough). Nevét Joe Juneau aranyásóról kapta. Tlingit elnevezése Dzántik'i Héeni ('lepényhal patak').

A város maga a Juneau-hegy lábánál, valamint a Gastineau-csatorna túloldalán lévő Douglas-szigeten helyezkedik el, de közigazgatási határai jóval tágabbak: -nyi területével Sitka után a második legnagyobb kiterjedésű város az USA-ban (két tagállam, Rhode Island és Delaware is kisebb nála). A 2000. évi népszámlálás idején Alaszka második legnépesebb települése volt, pár száz fővel többen lakták, mint Fairbankset.

Bár a város nagy része nem szigeten helyezkedik el, csak vizen vagy levegőben közelíthető meg, az úthálózatba nem kapcsolódik. Évek óta viták folynak arról, hogy a képviselők és a polgárok kényelme érdekében a tagállam székhelyét Anchorage-ba vagy Fairbanksbe kellene költöztetni. Mások – köztük Frank Murkowski kormányzó – egy Juneau és Skagway közötti autópálya megépítését szorgalmazzák.

Története 
Az európai telepesek megérkezése előtt a tlingitek auke és taku törzsei éltek a területen.

1880-ban egy sitkai bányamérnök, George Pilz jutalmat ígért az indiánoknak, ha aranylelőhelyre vezetik. Az első próbálkozás a Gold-pataknál egy Kowee nevű főnök útmutatásai alapján nem járt sikerrel, de az indián meggyőzte Pilzcet, hogy folytassa a kutatást. Pilz emberei, Joe Juneau és Richard Harris a Snow Slide szakadéknál végül „borsó és bab nagyságú” aranyrögöket találtak. 1880. október 18-án kijelöltek egy  nagyságú földterületet a táboruknak, ahol egy éven belül már egy kisebb város állt, az első település, amit Alaszka eladása (1867) után alapítottak.

Az 1881-ben alakult város neve kezdetben Richard Harris után Harrisburg volt, majd Rockwellre változtatták, végül még abban az évben a másik aranyásó után Juneau lett. A bálnavadászat és a szőrmekereskedelem visszaesésével az addigi főváros, Sitka (mely Új-Arhangelszk néven Orosz-Amerika fővárosa volt) jelentősége csökkent, a kormányzat 1906-ban Juneau-ba költözött. A századfordulóra a felszíni bányászat abbamaradt, de több mélyművelésű bánya létesült, és Juneau egész az 1940-es évekig jelentős bányavárosnak számított.

Mint sok más alaszkai város, Juneau fejlődése is a tagállammá váláskor (1959), illetve az északi olajmezők feltárásakor és a Transzalaszkai Csővezeték megépülésekor kapott lendületet. A növekedés az 1990-es évekre lelassult.

Jegyzetek

További információk 
 Juneau (hivatalos)
 Részletes demográfiai adatok
 Juneau Empire Online (napilap)
 juneaualaska.com
 Cool Juneau Photos 2.0 („fotóesszé”, naponta új képpel)
 USA Travel - Juneau, Alaszka magyarul

Alaszka települései
Az Amerikai Egyesült Államok tagállamainak fővárosai
Karaj

Karaj (1899-ig Krajna, szlovákul Krajné) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Miavai járásban.

Fekvése 
Miavától 12 km-re délkeletre fekszik.

Története 
1392-ben említik először, a csejtei váruradalomhoz tartozott. Stíbor vajdáé, majd halála után fia örökölte. Ezután Katalin nevű unokájára szállt a birtok, később a királyé lett. Luxemburgi Zsigmond a csejtei uradalmat hívének, Országh Mihálynak adta. A 16. században a reformáció terjedése Karajt is elérte, lakói az új hitre tértek, melyet Csejte ura, Nádasdy Tamás is támogatott. 1568-ban 19 család lakott a faluban. 1595-ben felépült a templom és a lelkészlak. 1598-ban 60 ház állt itt, mely mintegy 350 lakost jelent. 1611-ben létesült az egyházi iskola. Báthori Erzsébet halála után a Nádasdy birtokokat fiai örökölték, így Csejte ura, és ezzel a község birtokosa Nádasdy Ferenc lett. A község legrégibb pecsétje 1671-ből való. A 17. század végén az Erdődy család lett az uradalom új birtokosa. Erdődy György az ellenreformáció híveként 1733. január 22-én elvette a templomot a reformátusoktól és a katolikusoknak adta. 1752-ben a birtok a Forgách családé lett, ezzel ők lettek a falu új földesurai. 1753-ban 259 jobbágycsalád élt a településen, mely 1600 lakost jelent. 1781-ben a türelmi rendelettel a község mintegy 100 református családja újra gyakorolhatta hitét. Ekkor épült fel az evangélikus templom. 1787-ben a II. József által elrendelt népszámlálás 2199 lakost talált a községben. 1828-ban 368 házban 2260 lakos élt, akik főként mezőgazdaságból éltek. 1831-ben és 1866-ban kolerajárvány pusztított.

Vályi András szerint "KRAJNA. Tót falu Nyitra Várm. földes Urai Skulteti, és több Urak, lakosai katolikusok, és evangelikusok, fekszik Vág Újhelyhez mint egy más fél mértföldnyire, fája van mind tűzre, mnd épűletre, réttyei jók, legelője meg lehetős, földgye néhol soványas, a’ záporok miatt."

Fényes Elek szerint "Krajna, Nyitra m. tót falu, ut. p. Galgócz. Lakosi, kik közül 43 kath., 2740 evang., a hegyek közt az irtásokban széjjel laknak. Kath. és evang. anyaszentegyházak. Lakosai kendert és lent termesztenek; lenmag-olajt ütnek; sok szarvasmarhát, juhot tartanak; pálinkát főznek. F. u. a csejthei uradalom."

A trianoni békeszerződésig területe Nyitra vármegye Miavai járásához tartozott.

Népessége 
1910-ben 2996 lakosából 2925 szlovák volt.

2001-ben 1709 lakosából 1693 szlovák volt.

2011-ben 1570 lakosából 1473 szlovák.

Nevezetességei 
 Római katolikus temploma 1595-ben épült reneszánsz stílusban, a 18. században barokk stílusban építették át.
 Evangélikus temploma 1784-ben torony nélkül épült. 1806-ban villámcsapás következtében leégett. Ezután újjáépítették, majd 1867-ben megújították.
 Klasszicista kúria a 19. század közepéről.

Külső hivatkozások 
 Hivatalos oldal
 Községinfó
 Karaj Szlovákia térképén
 Az általános iskola honlapja
 E-obce.sk

Jegyzetek 

Karaj
Nyitra vármegye települései
Miava

Miava (szlovákul Myjava) város Szlovákiában, a Trencséni kerület Miavai járásában. Turoluka (Turá Lúka) tartozik hozzá.

Fekvése 
Vágújhelytől 22 km-re nyugatra, Szenicétől 20 km-re északkeletre, a Miava partján fekszik.

Története 

A város alapítását számos forrás 1586-ra teszi. Az első betelepülők a török veszedelem elől menekültek, míg a továbbiak inkább árvai és vágvölgyi telepesek voltak. A legkorábbi álló épülete az egykori evangélikus templom, melyet 1697-1729 között emeltek. A városban céhek is megtelepedtek.

A trianoni békeszerződésig Nyitra vármegye Miavai járásának székhelye, és a megye 3. legnépesebb városa volt.

Neves személyek
Itt született 1870-ben Hajdu Marcell politikus, ügyvéd, jogi író, hitközségi vezető.
Itt született 1900-ban Zuzka Zguriška szlovák író, drámaíró és műfordító. A kulturális élet szervezője, a szlovák humoros próza fontos képviselője.
Itt született 1904. március 5-én Branislav Varsik szlovák történész, levéltáros, egyetemi oktató.
Itt hunyt el 1988-ban Anna Lacková-Zora szlovák költő, regény- és drámaíró, gyermekkönyvek szerzője. 
Itt szolgált Krman Dániel (1663-1740) az evangélikus egyház szuperintendense, a Rákóczi-szabadságharc szlovák származású támogatója.
Itt szolgált Doleschall Mihály Dienes (1783-1846) evangélikus lelkész.
Itt szolgált Rissák András (1789-1876) római katolikus plébános.
Itt szolgált Czabán Samu (1878-1942) pedagógus, a századforduló után kibontakozó szocialista tanítómozgalom egyik vezető alakja.

Népessége
1910-ben 10063 lakosából 9363 fő szlovák, 353 magyar és 233 német nemzetiségű.

2001-ben 13142 lakosából 12550 fő szlovák, 205 cseh, 62 pedig cigány volt.

2011-ben 12330 lakosából 10838 szlovák, 113 cseh, 37 cigány és 10 magyar.

Irodalom
Július Bodnár 1911: Myjava

Külső hivatkozások 
 A város hivatalos honlapja

Jegyzetek 

A Miavai járás települései
Nyitra vármegye települései
Nagyegyházas

Nagyegyházas (1899-ig Kosztolna, szlovákul Kostolné) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Miavai járásban.

Fekvése 
Miavától 12 km-re délkeletre, a Kostolnik-patak völgyében, 219 méter magasan fekszik.

Története 
A mai község területén a bronzkorban a lausitzi kultúra népének települése állt, melynek hamvasztásos temetőjét feltárták.

1392-ben "Koztolna" néven említik először. Csejte várának tartozéka volt, majd 1855-től a Breuner család birtoka. 1715-ben a faluban pincészet, 2 malom és 41 háztartás található. 1753-ban 117 család és 146 telek volt a községben. 1787-ben az első népszámlálás 221 házat és 1712 lakost talált itt. 1828-ban 278 házát és 1946-an lakták. Lakói mezőgazdasággal, állattartással és szövéssel foglalkoztak.

Fényes Elek szerint "Kosztolna, Nyitra m. tót falu, Vágh-Ujhelyhez nyugotra 1 1/2 órányira, hegyek közt. Számlál 203 kath., 1794 evang., 19 zsidó lak. Evang. anyaszentegyház s ekklézsia; jó marhatartás; vizimalom. Sok erdő. F. u. a csejthei uradalom." 

A trianoni békeszerződésig területe Nyitra vármegye Miavai járásához tartozott.

Népessége 
1910-ben 2181, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 684 lakosából 669 szlovák volt.

2011-ben 627 lakosából 606 szlovák.

Nevezetességei 
Evangélikus temploma 1784-ben épült, tornya 1807-ben készült hozzá, a 19. században átépítették.

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Nagyegyházas Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Források 

A Miavai járás települései
Nyitra vármegye települései
Euénosz (költő)

Euénosz névvel legalább két költőt ismerünk. Az i. e. 5. századi költő Párosz szigetén született, és Szókratész tanítója volt. Az i. e. 1. századi költő pedig Aszkalonban született és szintén Athénban dolgozott.

Életükről nem sokat tudunk, költészetük sem különíthető el. Az Euénosz névvel idézett költemények nagy része epigramma, és legtöbbjükről nem dönthető el, melyiküktől származik.

Hét Euénosz-epigramma az Anthologia Palatinában olvasható, és mindegyik szerelmi tárgyú költemény.

Források

Ókori görög epigrammaköltők 
Ókori görög nyelvészek
Ókori görög szofisták
Ómiava

Ómiava (szlovákul Stará Myjava) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Miavai járásban.

Fekvése 
Miavától 4 km-re északkeletre fekszik.

Története 
Első írásos említése 1598-ból származik.

A trianoni békeszerződésig területe Nyitra vármegye Miavai járásához tartozott.

A falu csak 1955-ben lett önálló község, ekkor alakították ki Miava külterületéből.

Népessége
2001-ben 716 lakosából 710 szlovák volt.

2011-ben 742 lakosából 708 szlovák.

Hivatkozások

Külső hivatkozások 
 Hivatalos oldal 
 Községinfó
 Ómiava Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Oomiava
Polianka

Polianka község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Miavai járásban.

Fekvése 
Miavától 3 km-re délkeletre található.

Története 
A trianoni békeszerződésig területe Nyitra vármegye Miavai járásához tartozott.

A települést 1955-ben alakították ki Miava külterületéből.

Népessége 
2001-ben 363 lakosából 356 szlovák volt.

2011-ben 375 lakosából 350 szlovák.

Források

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Polianka Szlovákia térképén
 E-obce.sk

A Miavai járás települései
Rudník (Miavai járás)

Rudník község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Miavai járásban.

Fekvése 
Miavától 5 km-re keletre, a Miavai-dombvidék északi részén található.

Története 
A trianoni békeszerződésig területe Nyitra vármegye Miavai járásához tartozott.

1955-ben alapították úgy, hogy a több szétszórt házcsoportból álló települést Miava határából választották le. Lakói gyógyolajkészítéssel, szövéssel, hímzéssel, csipkeveréssel, faárukészítéssel foglalkoztak.

Népessége 
2001-ben 781 lakosából 761 szlovák volt.

2011-ben 796 lakosából 763 szlovák.

Források

Külső hivatkozások 
 Hivatalos oldal
 Obce info.sk
 E-obce.sk
 Rudnik Szlovákia térképén

A Miavai járás települései
Szakadék (Szlovákia)

Szakadék (1899-ig Podkilava, szlovákul Podkylava) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Miavai járásban.

Fekvése 
Miavától 13 km-re délkeletre fekszik.

Története 
A falu első írásos említése "Potkilava" alakban 1709-ből származik. Csejte várának uradalmához tartozott, az Erdődy család birtokolta. 1855-től a Breuner család, a Springer testvérek, végül 1866-tól a Zay család voltak a fő birtokosai. Lakói főként mezőgazdasággal foglalkoztak. 1715-ben 19 háza állt. 1720-ban 3 malom is található a településen. 1753-ban 77 család élt itt. 1787-ben 70 háza és 680 lakosa létezett. 1828-ban 149 házában 1042 lakos élt.

Vályi András szerint "PODKILAVA. Tót falu Nyitra Vármegyében, földes Ura Gróf Erdődy, és több Uraságok, lakosai katolikusok, fekszik Krajnához közel, mellynek filiája, határjában réttye jó van, fája mind a’ kétféle, piatzozása Újhelyben, és másutt is, szőleje nints, földgye néhol tsekély, harmadik osztálybéli."

Fényes Elek szerint "Podkilova, tót falu, Nyitra vmegyében, hegyek közt: 40 kath., 798 evang. lak. Nagy erdő, tehén- és juhtartás. F. u. többen. Ut. post. Galgócz."

A trianoni békeszerződésig területe Nyitra vármegye Miavai járásához tartozott.

Népessége 
1910-ben 849, túlnyomórészt szlovák anyanyelvű lakosa volt.

2001-ben 272 lakosából 269 szlovák volt.

2011-ben 241 lakosából 221 szlovák volt.

Külső hivatkozások 
 E-obce.sk
 Községinfó
 Szakadék Szlovákia térképén

Jegyzetek 

A Miavai járás települései
Nyitra vármegye települései
Alsószernye

Alsószernye (szlovákul Dolné Srnie, korábban Beckovské Srnie) község Szlovákiában a Trencséni kerületben a Vágújhelyi járásban.

Fekvése 
Vágújhelytől 4 km-re északra fekszik.

Története 
A község területén már az újkőkorban emberi település állt, a vonaldíszes kerámiák népének leletei kerültek itt elő.
A falut 1477-ben "Zerne" alakban említik először, a beckói váruradalom része volt.  1598-ban 64 hát állt a településen. 1720-ban 2 malma és 61 adózó háztartása volt, közülük 56 zsellér. 1784-ben 99 házában 135 családban 625 lakos élt. 1828-ban 93 háza volt 878 lakossal. Lakói mezőgazdasággal, állattartással, faárukészítéssel, szövéssel fogllalkoztak.

Vályi András szerint "SZRNYE. Tót falu Trentsén Várm. földes Ura B. Révay Uraság, ez fekszik Lieszko Moraviczához nem meszsze, mellynek filiája; lakosaik katolikusok, határbéli földgyeik soványak, legelőjök, réttyek, fájok van."

Fényes Elek szerint "Szrnye, tót falu, Trencsén vmegyében, Morva-Lieszko mellett: 165 kath., 621 evang., 54 zsidó lak. F. u. a beczkói urad. Ut. p. Trencsén."

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Trencséni járásához tartozott. A háború után lakói főként a környék nagybirtokain dolgoztak.

Népessége
1910-ben 1149, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 863 lakosából 847 szlovák volt.

2011-ben 965 lakosából 947 szlovák volt.

Neves személyek
Itt született 1816-ban Kubicza Pál belső titkos tanácsos, Trencsén vármegye főispánja, főrendiházi tag.

Nevezetességei 
 Barokk harangláb a 18. század első feléből.
 Klasszicista kúria 1850-ből.
 Neoklasszicista harangláb 1890-ből.

Források

További információk 
 Községinfó
 Alsószernye Szlovákia térképén

Alsoszernye
Trencsén vármegye települései
Lajta

A Lajta (németül Leitha ) a Duna jobb oldali mellékfolyója.

Futása 
A Lajta teljes hossza 182 kilométer, eredetének és torkolatának távolsága légvonalban 102 kilométer. Teljes esése meghaladja az 1100 métert. Nincs jelentős mellékvize. 

Két folyónak, a Schwarzának és Pittennek Alsó-Ausztriában való egyesüléséből ered. A Bécsi-medence déli peremén halad északkelet felé, a Lajta-hegységtől nyugatra, majd a hegységet északról megkerülve délkeleti irányba fordul és kiér a Kisalföldre. Hegyeshalomnál lép át Magyarországra. Mosonmagyaróvárnál ömlik bele a Mosoni-Dunába. Mosonmagyaróvár belvárosában több ágra szakad, ez adja a város víziváros jellegét. Torkolatánál az átlagos vízhozama 8–10 m³/s.

A folyószabályozások idején, mint határfolyót az elsők között szabályozták. Már akkor is megfelelő térképek álltak róla rendelkezésre, az elsőt 1728-ban szerkesztette Mikoviny Sámuel.

A Lajta mellett fut a Lajta jobb parti csatorna és a Lajta bal parti csatorna.

Történelem 
A trianoni békeszerződés előtt némely szakaszán Magyarország nyugati határfolyója is volt. A Lajta határfolyó jellegéről 1043-ban Aba Sámuel és III. Henrik császár állapodott meg, melyet 1053-ban I. Endre és III. Henrik ismételten megerősített.

A folyót régen a magyarok Litahának, vagy Sárfolyónak is hívták. 

Az Osztrák–Magyar Monarchia két felét Trans- és Cislajtania néven is emlegették. A folyó határszakasz jellege miatt közkeletű kifejezés volt a „Lajtán innen” és „Lajtán túl” is.

Települések a folyó mentén 

 Haderswörth
 Lanzenkirchen
 Kleinwolkersdorf
 Frohsdorf
 Einbüchl
 Katzelsdorf
 Lajtaszentmiklós (Neudörfl an der Leitha)
 Bécsújhely (Wiener Neustadt)
 Lichtenwörth
 Zillingdorf
 Eggendorf
 Ebenfurt (Ebenfurth)
 Lajtaújfalu (Neufeld an der Leitha)
 Pottendorf
 Vimpác (Wimpassing an der Leitha)
 Deutsch Brodersdorf
 Lajtapordány (Leithaprodersdorf)
 Wasenbruck
 Götzendorf an der Leitha
 Trautmannsdorf an der Leitha
 Wilfleinsdorf
 Lajtabruck (Bruck an der Leitha)
 Királyhida (Bruckneudorf)
 Pachfurth
 Gerhaus
 Rohrau
 Hollern
 Prellenkirchen
 Lajtafalu (Potzneusiedl)
 Lajtakáta (Gattendorf)
 Zurány (Zurndorf)
 Miklóshalma (Nickelsdorf)
 Hegyeshalom
 Mosonmagyaróvár

Mellékfolyók 
 Fischa

Irodalom 
 Nagy Imre: A Lajta mint határfolyam. In: Századok, 1871.

További információk 
 Lajta duzzasztómű
 Lajta – A Pallas nagy lexikona szócikke

Ausztria folyói
Mosoni-síkság
Magyarország folyóvizei
Alsó-Ausztria
Burgenland
Győr-Moson-Sopron megye földrajza
Mosonmagyaróvár
Bécsújhely
Ukrán ábécé

Az ukrán ábécé (ukránul Українська абетка [ukrajinszka abetka]) Ukrajna hivatalos nyelvének, az ukránnak az írására használatos. A cirill írásrendszer egy változata, a korai cirill ábécéből alakult ki a 10–12. század folyamán.

A betűk neve és kiejtése 

Az ukrán írás csaknem teljesen fonetikus. Két, a nyelvben megtalálható mássalhangzóhoz nem tartozik külön betű, hanem két betű kombinációjaként írják őket. Ezek a дз  és a дж .

Bizonyos magánhangzók előtt néhány mássalhangzó meglágyul (palatalizálódik): a д, т, з, с, ц, л, н és a дз hangok lággyá válnak, ha я, є, і, ї, й vagy ю követi őket. A megelőző mássalhangzó lágyulását jelzi a lágyságjel (ь) is.

Az aposztróf azt jelzi, hogy a megelőző mássalhangzó nem palatalizálódik. Például a сім'я ("család") szóban az м nem lágy, a я kiejtése pedig [ja]: [sim.ja].

A szovjet időszakban nem használták a ґ betűt, helyette csak a г volt használatban.

Az ukrán nyelv átírásai

Példák az átírásra
A példák a fenti táblázat sorrendjét követik!
Київ – Kijiv, Kyjiv, Kyiv, Kyïv, Kyïv, Kyyiv, Kyjiv
Ігор – Ihor, Ihor, Ihor, Ìgor, Ihor, Ihor, Ihor
Євген – Jevhen, Jevhen, Yevhen, Êvgen, Ievhen, Yevhen, Jevhen
гривня – hrivnya, hryvnja, hryvnia, gryvnâ, hryvnia, hryvnya, hryvnja
Запоріжжя – Zaporizzsja, Zaporižžja, Zaporizhia, Zaporižžâ, Zaporizhzhia, Zaporizhzhya, Zaporižžja

Jegyzetek

Külső hivatkozások
Omniglot.com
Transliteration of Non-Roman Scripts

Cirill eredetű ábécék
Abece

de:Ukrainische Sprache#Alphabet
Paralelogramma

A paralelogramma olyan négyszög, amelynek két-két szemközti oldala párhuzamos. A középpontos szimmetria miatt két-két szemközti oldalának a hossza egyenlő, szemközti szögei váltószögek, egyenlők. Szomszédos szögei társszögek, tehát kiegészítő szögek. Átlói felezik egymást, metszéspontjuk a szimmetriaközéppont. Az átlók hosszának négyzetösszege megegyezik az oldalak hosszának négyzetösszegével.

Területét egyik oldalának és az erre az oldalra merőleges magasságának szorzata, illetve két szomszédos oldalának és az ezek által bezárt szög szinuszának szorzata (két szomszédos oldalvektor vektoriális szorzatának hossza) adja:

A paralelogrammák speciális esetei:
 Az olyan paralelogrammát, amelynek minden oldala egyenlő, rombusznak nevezzük.
 Ha egy paralelogramma szögei derékszögek, téglalapnak nevezzük.
 Ha a paralelogrammának a szögei és az oldalai is egyenlőek, akkor négyzet.

Bármilyen paralelogrammával többféleképpen is lefedhető a sík.

A paralelepipedon egy hatoldalú test, amelynek minden oldala paralelogramma.

Nyelvújításkori elnevezése egyenközény volt, de ez nem gyökerezett meg.

Kapcsolódó szócikkek 
 Paralelogrammaazonosság

Négyszögek