alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
む

En l'escriptura japonesa, els caràcters sil·làbics (o, amb més propietat, moraics) む (hiragana) i ム (katakana) ocupen la 33a posició en el sistema modern d'ordenació alfabètica gojūon (五十音), entre み i め; i el 23è en el poema iroha, entre ら i う. En la taula a la dreta, que segueix l'ordre gojūon (per columnes, i de dreta a esquerra), es troba en la sisena columna (ま行, "columna MA") i la tercera fila (う段, "fila U").

El caràcter む prové del kanji 武, mentre que ム prové de 牟.

Romanització 
Segons els sistemes de romanització Hepburn, Kunrei-shiki i Nihon-shiki, む, ム es romanitzen com a "mu".

Escriptura 

El caràcter む s'escriu amb tres traços:
 Traç horitzontal.
 Traç vertical que talla el primer, forma un bucle cap a l'esquerra, segueix baixant, gira i segueix horizontalment cap a la dreta. En la part final es pot apreciar un "pic" cap amunt.
 Petit ganxo a la part dreta del caràcter.

El caràcter ム s'escriu amb dos traços:

 Traç compost per una línia diagonal encara que molt inclinada cap avall a l'esquerra i una línia quasi horitzontal encara que lleugerament inclinada cap amunt.
 Traç curt diagonal cap avall a la dreta (encara que lleugerament corb) que toca la part final del primer traç.

Altres representacions 
 Sistema Braille:

 Alfabet fonètic: 「無線のム」 ("el mu de musen", on musen vol dir sense fils o ràdio) 
 Codi Morse: －

Mu
Pere Joan Sala

Pere Joan Sala (Granollers de Rocacorba, ? – Barcelona, 1485) va ser el cabdill dels remences radicals que va encapçalar la segona guerra remença, que comença amb l'Alçament de Mieres el 1484.

La segona guerra remença va ser motivada per l'intent d'actuació judicial contra els béns dels remences que es negaven a pagar els censos senyorials. Addicionalment, cal valorar que hi havia hagut una coincidència d'interessos i de suport entre els remences durant la seva primera revolta i el rei Joan II en la guerra civil catalana. Varen coincidir en el temps (1462-1472) i en l'adversari: la Generalitat i la noblesa. No obstant això, en acabar la guerra civil catalana, el rei es va desentendre de la causa remença.

El lloctinent de Catalunya va intentar frenar la revolta, sense èxit, i el conflicte es va estendre per tot el Principat de Catalunya.

El gener de 1485, al capdavant de 400 pagesos, Pere Joan Sala va derrotar la host del veguer barceloní a Montornès del Vallès amb l'ajut del seu nebot Bartomeu Sala. Posteriorment, va prendre la vila de Granollers, des d'on la revolta es va estendre pel Vallès, el Maresme i el Baix Llobregat. Quan l'amenaça sobre Barcelona va ser evident, les autoritats van reaccionar i el van vèncer a Llerona gràcies a l'exèrcit del lloctinent, el 28 de març de 1485. El revoltat va ser fet presoner i executat públicament a Barcelona el mateix any.

Aquesta revolta remença va aconseguir que la monarquia, ara regnant Ferran II, fill de Joan II, s'impliqués en el cas dels remences i dictés la Sentència Arbitral de Guadalupe. La sentència va perdonar els revoltats però va ser implacable amb els caps de la revolta.

Referències

Enllaços externs 
 Històries de Catalunya: Bandolers i corsaris 
 Web sobre la Vall de Llémena, terra de remences

Militars catalans històrics
Remences
Sant Martí de Llémena
Morts a Barcelona
Militars del Gironès
Morts el 1485
Òmicron

Òmicron (majúscula Ο, minúscula ο, literalment 'o petita') és la quinzena lletra de l'alfabet grec. Té un valor numèric de 70.

A causa de la seva similitud amb la «o» llatina, l'òmicron rarament es fa servir com a símbol matemàtic independent. Tanmateix, les notacions d'O gran i o petita tenen el seu origen en la lletra òmicron.

En la cultura popular 
 L'òmicron s'utilitza sovint per designar la tretzena estrella en un grup de constel·lacions, usant una combinació de magnitud i posició.
 El 26 de novembre de 2021, l'Organització Mundial de la Salut declara formalment la seua preocupació per una nova variant de COVID-19 i l'anomena Òmicron. Amb 30 mutacions, aquesta variant B.1.1.529, seqüenciada per primera volta el 24 de novembre de 2021, preocupa la comunitat científica i fa caure els valors de les borses de tot el món.

Referències 

Omicron
Annabel Lee

Annabel Lee fou l'últim poema escrit per Edgar Allan Poe abans de la seva mort. Publicat pòstumament el 9 d'octubre del 1849.

En sis estrofes, el poeta fa una rememoració del seu amor impossible per una donzella que podeu conèixer/pel nom d'ANNABEL LEE ("That a maiden there lived whom you may know/By the Name of ANNABEL LEE"), de la qual el separen i que, en la quarta estrofa, mor. Les dues darreres estrofes són un càntic a l'amor per damunt de la mort i acaben amb uns versos d'exaltació romàntica, típics de l'obra de Poe, en què el poeta es queda al costat de l'estimada:

I ve la nit, que és l'hora d'ajeure'm a la vora
de l'amor meva - amada meva - esposa meva i vida meva,
en el sepulcre que té el mar veí -
la tomba ran del brogent mar veí.

And so, all the night-tide, I lie down by the side
Of my darling - my darling - my life and my bride,
In the sepulcre there by the sea,
In her thomb by the sounding sea.

Hi ha traducció al català de Xavier Benguerel.
En la versió de ballet hi posà la coreografia George Skibine.

Obres d'Edgar Allan Poe
Poemes
George Frost Kennan

George Frost Kennan (Milwaukee (Wisconsin), 16 de febrer de 1904 – Princeton (Nova Jersey), 17 de març de 2005) conegut com «el pare de la contenció» fou una de les figures més prominents de la Guerra Freda. Els seus escrits influïren en la Doctrina Truman i en la política exterior dels Estats Units de "contenció" envers la Unió Soviètica i el convertiren en una autoritat en la Guerra Freda. El seu "Llarg telegrama" des de Moscou el 1946, i el consegüent (1947) article "Les raons del comportament soviètic" a la revista Foreign Affairs (escrit sota el pseudònim "X") argumentava que el règim soviètic era intrínsecament expansionista i que la seva influència s'havia de "contenir", especialment a les àrees d'importància estratègica per als Estats Units. Aquest texts es consideren texts fundacionals de la política de la Guerra Freda i expressen la política antisoviètica de l'administració Truman. Kennan participà també en la formulació i fundació dels programes i institucions nascuts de la Guerra Freda, com ara el Pla Marshall.

Poc després que les seves idees cristal·litzessin com a política oficial dels EUA, començà a esdevenir crític de les polítiques que ell mateix havia ajudat a configurar. A mitjans de 1948, Kennan estava convençut que la situació a l'Europa Occidental havia canviat i que calia iniciar negociacions amb Moscou. Aquests suggeriments no foren escoltats per l'administració Truman i la influència de Kennan fou cada cop més marginal especialment després del nomenament de Dean Acheson com a Secretari d'Estat el 1949.

A mesura que els Estats Units assumien una estratègia militar més agressiva, Kennan va alertar que s'havien malinterpretat els seus escrits. Kenan mai estigué d'acord amb la cursa armamentista associada a la Guerra Freda, ja que ell no considerava la Unió Soviètica un rival, ni una amenaça, militar (ja que era un país molt desgastat per la guerra) sinó un fort rival ideològic i polític.

El 1950, abandonà el Departament d'Estat dels Estats Units, excepte per dos breus períodes en els quals fou ambaixador a Moscou (1952) i Iugoslàvia (1961-1963) i esdevingué un crític de la política exterior dels EUA. Continuà la seva tasca com a expert i creador d'opinió en afers internacionals fins a la seva mort a l'avançada edat de 101 anys al març del 2005.

Fou autor de disset llibres, dos dels quals guanyaren el Premi Pulitzer, i nombrosos articles sobre relacions internacionals. També va guanyar el Premi de la Pau del Comerç Llibreter Alemany.

Enllaços externs 

Obituaris:
 Obituari publicat a Washington Post 
 Obituari publicat a The Economist 

Altres recursos:
 Col·lecció de tots els articles de Kennan publicats  a Foreign Affairs  
 Pàgina web dedicada a George F. Kennan 
 biografia a Traces.org  

Escriptors estatunidencs en anglès
Diplomàtics estatunidencs
Persones de Milwaukee
Centenaris estatunidencs
Alumnes de la Universitat Humboldt de Berlín
Alumnes de la Universitat de Princeton
Receptors de la Medalla Presidencial de la Llibertat
Distingits amb el Pour le Mérite (classe civil)
Morts a Princeton
Escriptors de Wisconsin
Naixements del 1904
Adjectiu

Ladjectiu és una de les categories que comprèn la morfologia tradicional. Un adjectiu és la paraula que explica com són les coses, persones, idees o qualsevol entitat que pugui ser designada amb un nom substantiu. Com a categoria independent, és una de les més tardanes a aparèixer, ja que abans es considerava un tipus de nom i durant segles se'l relacionava amb el verb (pels participis). Antigament es classificava el determinant com un tipus d'adjectiu.

Característiques 
En català, l'adjectiu té flexió de gènere i nombre; és per això que hi ha adjectius de dues terminacions (com alt - alta) i uns altres d'invariables, que tenen la mateixa forma per al masculí que per al femení (com amable). També hi ha adjectius que tenen una sola terminació en singular i dues en plural (com voraç - voraços - voraces).

Tradicionalment, s'ha considerat que l'adjectiu té tres graus: positiu o pur, quan l'adjectiu està usat en la seva forma ordinària; comparatiu, quan s'usa per contrastar dues realitats (cas de major, per exemple); grau superlatiu, quan expressa el punt màxim o mínim d'una gradació (com òptim o divertidíssim, per exemple). En algunes llengües, els graus de l'adjectiu suposen paraules diferents, com en anglès; en d'altres, el grau s'expressa mitjançant construccions determinades, com el castellà.

Pel que fa a la sintaxi, l'adjectiu pot fer de complement del nom (la funció més usual), d'atribut o de complement predicatiu, actuant com a nucli d'un sintagma adjectival. Si està substantivat mitjançant un determinant, llavors pot adquirir les funcions pròpies del nom.

Classificació semàntica 
Els adjectius es poden classificar semànticament segons el seu significat inherent o segons com modifiquin el sentit del nom. Si s'atén al significat del mateix adjectiu, poden ser objectivables o valoratius. Dins dels primers, es troben els posicionals (que es col·loquen és una escala d'apreciació de qualitats físiques, com "gran"), els gradatius (que fan referència a processos, com "madur") i els de classe (que al·ludeixen a etiquetes culturals, com ara "neoclàssic"). Dins dels adjectius valoratius, es troben els adjectius centrípets (depenen totalment de la valoració del subjecte, com "important") i els centrífugs, que inclouen els que fan referència a característiques estètiques o psíquiques del nom.

Si, per contra, es considera l'adjectiu respecte al nom a què acompanya, es pot parlar d'adjectius explicatius i especificatius. Els explicatius descriuen qualitats que ja estan contingudes de manera natural, com quan es diu "cel blau", mentre que els especificatius indiquen propietats que no es poden deduir del sentit del nom, com "abric blau" (podria ser de qualsevol altre color). En català, hi ha més tendència a col·locar els adjectius especificatius darrere del nom, mentre que hi ha més llibertat de posició en els adjectius explicatius, que poden funcionar com a epítet si hi van davant, però també es poden adjuntar després del nom.

Referències

Bibliografia 
 

Categories gramaticals
Kennan

Kennan és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia una població de 171 habitants.

Demografia 
Segons el cens del 2000, Kennan tenia 171 habitants, 67 habitatges, i 54 famílies. La densitat de població era de 33,5 habitants/km².

Dels 67 habitatges en un 31,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 64,2% hi vivien parelles casades, en un 7,5% dones solteres, i en un 19,4% no eren unitats familiars. En el 19,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,55 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,93.

Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24% tenia menys de 18 anys, un 7% entre 18 i 24, un 26,9% entre 25 i 44, un 25,1% de 45 a 60 i un 17% 65 anys o més.

L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 124,1 homes.

La renda mediana per habitatge era de 41.786 $ i la renda mediana per família de 44.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.250 $ mentre que les dones 23.000 $. La renda per capita de la població era de 18.701 $. Aproximadament el 5,4% de les famílies i el 8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

Poblacions més properes 
El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

Referències 

Entitats de població del comtat de Price
Eix de la Terra

Leix de la Terra és la línia imaginària que passa pels pols i sobre el qual el planeta gira una vegada cada 23 hores i 56 minuts aproximadament (dia sideral). Aquest eix no és perpendicular respecte al pla de l'eclíptica sinó que es troba inclinat, formant un angle de 66° 30′ o, el que és el mateix, 23° 30′ respecte a la normal.

L'eix apuntaria sempre al mateix punt de l'espai si no fos perquè existeix un moviment de precessió: un moviment harmònic que segueix una superfície cònica, el vèrtex de la qual es troba al centre de la Terra, i que descriu un cercle complet cada 25.000 anys. Aquest moviment se'l coneix com a precessió de l'eix de la Terra, o precessió dels equinoccis, i va ser descobert per Hiparc de Nicea el , quan va comparar la posició de Spica (vegeu Verge) amb els registres deixats per Timorachis i Aristil.

Vegeu també 
 Moviments de la Terra

Mecànica celeste
Significant

El significant és la part del signe lingüístic localitzable mitjançant un conjunt de sons (forma fònica) o grafies (forma gràfica). Concretament, és el component físic dels mots, el qual vehicula el significat, les representacions mentals de la realitat d'una manera determinada en funció de cada llengua. Així, per a un mateix significat (planta superior amb tronc i capçada), el català té un significant (arbre), el castellà un altre (árbol), etc. La distinció significant-significat es va popularitzar amb Ferdinand de Saussure. La relació entre significant i significat és immotivada o arbitrària (excepte en casos especials com el de l'onomatopeia). El relativisme lingüístic, però, afirma que el significat mai no és igual si varia el significant, perquè cada cultura té associades una sèrie de connotacions a cada paraula.

Vegeu també 
 Onomasiologia
 Semasiologia

Semiòtica
Dinou

El dinou, denou, dènou o dèneu, és el nombre natural que segueix el divuit i precedeix el vint. S'escriu 19 en xifres àrabs, XIX en les romanes i 十九 en les xineses.

Propietats matemàtiques:

El 19 és el vuitè nombre primer, després del 17 i abans del 23. La seqüència segueix amb 29, 31, 37...

També és un nombre de Keith, ja que apareix a la seqüència de Fibonacci començada pels seus dígits en base 10: 1, 9, 10, 19...

El dinou és un nombre hexagonal centrat, i un nombre octaèdric.

Ocurrències del dinou:
 És el nombre atòmic del potassi.
 El nombre d'àngels que vigilen l'infern segons l'Alcorà.
 Designa l'any 19 i el 19 aC.

Referències 

19
Nombres octaèdrics
Terra d'Eric el Roig

La Terra d'Eric el Roig (en noruec: Eirik Raudes) és el nom que es donà a una porció de Groenlàndia que Noruega ocupà entre 1932 i 1933. Aquesta fou batejada en honor d'Eric el Roig, que colonitzà Groenlàndia el 985.

Noruega considerava Groenlàndia com una antiga possessió seva i no reconeixia la sobirania danesa sobre les àrees no habitades de l'illa. El llavors ministre de defensa noruec Vidkun Quisling ordenà a la Marina Reial Noruega que ocupés aquest tros deshabitat de l'est de Groenlàndia el 27 de juliol de 1931. L'àrea ocupada estava situada milers de quilòmetres més enllà de les àrees prèviament habitades.

Noruega declarà l'annexió de l'àrea el 12 de juliol de 1932. Dinamarca dugué l'assumpte al Tribunal Internacional de Justícia, que resolgué que l'ocupació era il·legal. Noruega ho acceptà i se'n retirà el 5 d'abril de 1933.

Història de Noruega
Història de Groenlàndia
Pantera de les neus

La pantera de les neus (Panthera uncia) és un gran fèlid nadiu de les muntanyes de l'Àsia Central. La seva aparença és la d'un lleopard, però és una mica més petit i és blanc.

Distribució 
La pantera de les neus habita l'Àsia central i del sud en zones muntanyenques dins una zona d'uns 1.230.000 km². Es troba en 12 països: l'Afganistan, Bhutan, la Xina, l'Índia, el Kazakhstan, el Kirguizstan, Mongòlia, el Nepal, el Pakistan, Rússia, el Tadjikistan i l'Uzbekistan. Es troba des de l'Hindu Kusha a l'Afganistan a través de les muntanyes del Pamir, Kunlun, Himàlaia i sud de Sibèria; al Tibet es troba a les muntanyes Altun.l i la cua varia entre 0,8 i 1 m de llarg, i la utilitza per mantenir l'equilibri en moure's per zones rocoses i per a abrigar-se.

El cos està cobert per un pelatge llarg i espès, a sota del qual hi ha una altra capa de pèl més curt i suau. La coloració general és grisa pàl·lida, amb taques negres distribuïdes de forma irregular i amb una línia de pèl negre que li recorre el dors. Les parts inferiors són blanquinoses.

Fins fa poc, molts taxonomistes el posaven en un gènere a part, però proves genètiques han confirmat que està dins el gènere Panthera, juntament amb els altres felins com el lleó.

Caça sobretot animals silvestres, per la qual cosa realitza desplaçaments estacionals determinats pels moviments de les seves preses. A l'estiu, habita entre els 2.700 i els 6.000 metres d'altitud, on caça muflons, cabres, cérvols, mamífers petits i aus. Amb l'arribada de l'hivern, els herbívors descendeixen a zones més baixes i la pantera de les neus els segueix.

Es coneix poc de la biologia d'aquesta pantera. És un animal d'hàbits nocturns i sembla que és molt territorial. El període de gestació és d'entre 93 i 100 dies, i a la primavera solen tenir dues cries, però poden arribar fins a 5. Les cries passen l'hivern següent amb la mare i se'ls considera adults als 2 anys. Poden arribar a pesar fins a 75 kg.

La pantera de les neus és un animal qualificat en perill d'extinció; encara que es desconeix quina quantitat en queda en estat salvatge, s'estima que no més de 5.000 exemplars. Són caçats per la seva pell i també pels pagesos, ja que per a ells representa una amenaça a causa dels atacs que fa al bestiar.

Referències

Enllaços externs 
 PBS Nature: Silent Roar: Searching for the Snow Leopard .
 Snow Leopard Conservancy.
 International Snow Leopard Trust.

Panthera
Harissa

Harissa és una salsa picant d'origen tunisià. Acompanya molts plats de la cuina del nord d'Àfrica i, en concret, el cuscús. També es menja com a sopa.

Els ingredients més importants són el bitxo vermell picant, l'all, la menta, el coriandre molt, l'alcaravia, la matafaluga, l'oli d'oliva i la sal. També existeix l'harissa rosa, feta amb pètals de rosa Es pot fer casolana, però actualment també és fàcil trobar-la en pols i envasada en llaunes.

Història 
Com en la cuina europea, els bitxos vermells es van importar a la cuina magrebina en l'intercanvi colombí, segurament durant l'ocupació espanyola de Tunis entre la Conquesta de Tunis de 1535 i la de 1574.

Referències

Vegeu també 
 Cuscús
 Ras el hanout

Enllaços externs 

 

Gastronomia del Magrib
Gastronomia de Tunísia
Salses
Salses picants
Sopes vegetarianes
Temple dels Sis Banians

El Temple dels Sis Banians és un antic temple budista construït el 537 durant la dinastia Liang a Canton, al sud de la Xina.

Fou originalment anomenat temple Baozhuangyan, però durant la dinastia Song del Nord, un escriptor anomenat Su Shi escriví la poesia Liu Rong (Sis Banians) pels sis arbres banians que hi havia. Des de llavors, el temple s'ha anomenat així.

El temple fou cremat i reconstruït per la dinastia Song del Nord. La pagoda Florida, la principal estructura del temple, fou construïda el 1097, i fou anomenada així pel seu colorit exterior.

Referències 

Edificis de la República Popular de la Xina
Canton
Temples budistes
Gendarmeria

Gendarmeria és un nom genèric per designar una força de policia amb organització militar present a alguns països.

Europa 
 Àustria
 Bèlgica, erigida durant l'ocupació francesa el 1796. Es va desmilitaritzar el 1992 i passar del Ministeri de defensa al Ministeri d'interior. A la fi de 2000 va fusionar amb la policia civil en una reorganització major de tota la policia.
 Creta
 Espanya, Guàrdia Civil Espanyola
 França, Gendarmeria Nacional Francesa
 Països Baixos, Koninklijke Marechaussee
 Itàlia, Carabinieri Italians
 Portugal, Guàrdia Nacional Republicana portuguesa
 Romania
 Turquia, Jandarma

Amèrica 
 Argentina, Gendarmeria Nacional Argentina
 Brasil, Policia Militar
 Canadà, Policia Montada del Canadà
 Xile, Carrabiners de Xile

Referències 

Policia
DLL

DLL (Dynamic Link Library, Biblioteca d'Enllaç Dinàmic) és un format de fitxer de codi executable que és carregat a petició d'un programa per part del sistema operatiu. Esta denominació es referix als sistemes operatius Windows i és l'extensió amb què s'identifiquen els fitxers, encara que el concepte existix en pràcticament tots els sistemes operatius moderns.

Avantatges 
Les DLL es poden veure com l'evolució de les biblioteques estàtiques i de forma anàloga contenen funcionalitat i/o recursos que utilitzen altres aplicacions. Tanmateix, el seu ús proporciona alguns avantatges:

 Reduïxen la grandària dels arxius executables: Gran part del codi pot estar emmagatzemat en biblioteques i no en el propi executable, facilitant la modularització.
 Poden estar compartides entre diverses aplicacions: Si el codi és prou genèric, pot resultar d'utilitat per a múltiples aplicacions (per exemple, la MFC és una biblioteca dinàmica amb classes genèriques que recobrixen l'API gràfica de Windows i que usen gran part de les aplicacions).
 Faciliten la gestió i aprofitament de la memòria del sistema: La càrrega dinàmica permet al sistema operatiu aplicar algoritmes que milloren el rendiment del sistema quan es carreguen estes biblioteques. A més, en estar compartides, n'hi ha prou amb mantindre una còpia en memòria per a tots els programes que la utilitzen.
 Són més flexibles als canvis: És possible millorar el rendiment o solucionar xicotets errors distribuint únicament una nova versió de la biblioteca dinàmica. Novament, esta correcció o millora serà aprofitada per totes les aplicacions que compartisquen la biblioteca.

Problemes 
Tanmateix, no tots són avantatges. En els sistemes Windows, les DLL són molt comuns i molts programes usen les mateixes DLL. Però a causa de l'evolució, cada una de les DLL evoluciona incorporant-se millores però modificant-les de tal forma que deixen de ser compatibles. Açò pot produir dos efectes no desitjats:

 La instal·lació d'un programa reemplaça una DLL amb una nova versió incompatible
 La desinstal·lació del programa esborra una DLL compartida

En ambdós casos, el resultat és que deixen de funcionar els programes que utilitzaven la vella versió. Aquests problemes es denominen en anglès DLL Hell (l'infern de les DLL).

Les versions més modernes de Windows i els nous scripts d'instal·lació MSI aborden aquest problema. Tanmateix, el problema es manté quan s'utilitzen altres instal·ladors (versions antigues) o es realitzen modificacions manuals.

Microsoft Windows
Formats de fitxer
MPEG-1

MPEG-1 és el nom d'un conjunt d'estàndards de codificació d'àudio i vídeo acordat per l'MPEG (Moving Pictures Experts Group). El format Video CD fa servir l'MPEG-1 video. La qualitat d'imatge a un nivell de compressió habitual és aproximadament la d'un magnetoscopi domèstic. MPEG-1 audio layer 3 és el nom complet del popular format d'àudio MP3.

MPEG-1 compren les següents parts:
 Sincronització i multiplexatge de vídeo i àudio.
 Còdec de compressió per a senyals de vídeo no entrellaçat.
 Còdec de compressió per a la codificació perceptiva de senyals d'àudio. L'estàndard definix tres "capes", o nivells de complexitat, de codificació d'àudio:
 MP1 o MPEG-1 Part 3 Layer 1 (MPEG-1 Audio Layer 1)
 MP2 o MPEG-1 Part 3 Layer 2 (MPEG-1 Audio Layer 2)
 MP3 o MPEG-1 Part 3 Layer 3 (MPEG-1 Audio Layer 3)
 Procediments per a proves.
 Programari de referència.

Vegeu també 
 AAC
 JPEG
 MPEG
 MPEG-2
 MPEG-4

Enllaços externs 
ISO/IEC JTC1/SC29/WG11  (Juny 1996, en anglès)

Còdecs de vídeo
Lítla Dímun

Lítla Dímun (Petita Dímun) és la més petita (0,8 km²) de les 18 illes que constitueixen l'arxipèlag de les Fèroe. Està situada entre les illes de Suðuroy i Stóra Dímun. Forma part del municipi de Hvalba. Lítla Dímun està deshabitada.

El terç sud de l'illa està format per penya-segats, elevant-se fins als 414m de l'Slættirnir (muntanya que culmina l'illa). Només s'hi pot desembarcar amb molt bona mar.

Amb una important colònia d'ocells i uns 270 xais (2004), Els propietaris del bestiar oví però, hi han instal·lat cordes per facilitar l'escalada dels seus vessants.

L'illa apareix a la Saga Faereyinga (Saga de les illes Fèroe) del  com el lloc d'una batalla.

Referències

Vegeu també 
 Llista de fiords de les Illes Fèroe

Enllaços externs 
 Web de l'ajuntament de Hvalba.
 Web de Litla Dímun .

Illes de les Fèroe
Bornholm

Bornholm és una illa danesa del mar Bàltic.

Situada entre Suècia, Polònia i Alemanya (i uns 150 km a l'est de Copenhaguen), és el més gran romanent de l'antiga sobirania danesa sobre Escània després de la Pau de Roskilde.

Coneguda també com a Klippeøen (L'illa dels penya-segats) per les seves costes abruptes, té forma de rombe amb els costats nord i sud d'uns 30 km cada un i els est i oest de 20.

Administrativament, tota l'illa constitueix un únic municipi de 589 km² i 43.040 habitants (2007) que pertany a la Regió de Hovedstaden. Totes les seves viles són a la costa i tenen un port excepte Aakirkeby. Rønne és la més gran.

Unes petites illes anomenades Ertholmene, també daneses, rauen 18 km al nord-est de Bornholm.

D'antiga tradició pesquera (molt minvada per la contaminació del Bàltic) actualment el turisme n'és la principal font d'ingressos.

Vegeu també 
 Municipi de Bornholm

Referències

Enllaços externs 

 Bornholms Regionskommune (Pàgina oficial de l'administració)
 Bornholms private Turistportal
 Bornholms Turistportal
 Velkommen til Bornholm
 Mapa de Bornholm

Illes de Dinamarca
Illes de la mar Bàltica
Felip IV

Felip d'Anjou, IV d'Aragó o Felip V de Castella (1683-1746), Rei d'Espanya.
 Felip IV de Castella (1605-1665) III d'Aragó i IV de Castella pertanyent als Habsburg.
 Felip IV de França dit "el Bell" (1268 - 1314), Rei de França i de Navarra.
PNB (desambiguació)

Política: Partit Nacionalista Basc
 Economia: Producte Nacional Brut
Calçotada

La calçotada és un àpat comunitari que ha esdevingut la manera més tradicional de menjar els calçots, amb fortes connotacions de festa i trobada. A Valls, la ciutat d'on és originària la calçotada se celebra a la fi de gener, des de l'any 1982 la calçotada popular de més renom. Les calçotades se solen fer des de finals de la tardor fins al març o principis d'abril, segons la temporada.

El primer plat del menú típic de calçotada són els calçots (normalment entre 10 i 20 per persona), servits en teules per mantenir-ne la temperatura, amb la salsa típica que els acompanya, la salvitxada o bé el romesco. Després se sol menjar carn a la brasa amb torrades, acompanyada de vi negre o cava.

Els calçots se serveixen tal com surten de la graella i cal pelar-los i sucar-los a la salsa. D'uns anys ençà, sobretot als restaurants, és costum de posar-se un pitet per a evitar de tacar-se la roba, però tradicionalment aquesta peça de roba no es feia servir.

La temporada central és als mesos de febrer i març, per bé que des de principi d'hivern es comencen a menjar calçots.

Història 
L'origen d'aquest àpat es creu que està a la població de Valls. A la fi del  un pagès d'aquesta ciutat, conegut amb el nom de Xat de Benaiges, va descobrir una forma especial de fer créixer la ceba blanca: es plantava de forma que només quedés mig colgada i a mesura que creixia es procedia a tapar-la amb terra. Aquesta acció, que es coneix com a calçar, és la que dona nom al calçot.

Tot i que a Valls i comarca la calçotada se celebra des de principis del , aquest àpat va començar a popularitzar-se a partir de mitjan segle passat. Així, amb el pas dels anys, la calçotada ha esdevingut una menja típica de la comarca de l'Alt Camp i s'ha estès també a les comarques veïnes (Tarragonès, Baix Camp, Conca de Barberà i Penedès). Avui dia aquesta tradició està molt més estesa i arriba fins i tot a Mallorca i a la Catalunya del Nord.

Preparació 
Els calçots, sense rentar-los ni treure'ls la terra, es posen a la graella sobre flama viva, tradicionalment de sarments de ceps. Una vegada cuits s'emboliquen amb papers de diari per tal que acabin d'estovar-se i mantinguin la calor. S'acostumen a servir encara embolicats i posats sobre una teula.

Referències 

També hi ha una expressio: "a valls cebes i alls"

Gastronomia del Camp de Tarragona
Cultura de Valls
Tradicions de Catalunya
Plats vegetarians
Active Server Pages

L'ASP (en anglès, Active Server Pages) és una tecnologia propietat de Microsoft que permet crear planes web amb contingut dinàmic des del servidor, desenvolupada amb el propòsit de substituir la tecnologia CGI ja obsoleta. Encara que la major part d'aquest tipus de planes s'ha programat amb Visual Basic Script, també es poden utilitzar altres llenguatges de programació, com el JScript.

La tecnologia ASP és molt semblant, quant a nivell tecnològic, al llenguatge PHP; però aquest últim té l'avantatge que és programari lliure. A principis de la dècada del 2000, Microsoft va presentar l'evolució de la tecnologia ASP: l'ASP.NET, un llenguatge de programació totalment orientat a objectes.

Exemples de codi 
Alguns exemples de codi són els següents:

<%
' Totes les línies que comencen amb un apòstrof són comentaris que s'ignoren

Response.Write("Viquipèdia") ' Aquest codi escriu "Viquipèdia" en el navegador.

%>

<% 
' Exemple d'una clàusula condicional
Dim X ' Amb Dim estem dimensionant la variable X abans d'usar-la

X = 1 ' Assignem un valor a la variable X

If X = 1 Then
%>

'''X té un valor d'1'''

<% Else %>

'''X no té un valor d'1'''

<% End If %>

<form action="pagename.asp" method="get">
 <input type="text" name="Nom"/><br/>
 <input type="Submit"/>
</form>
<%
' Dimensionem una variable i li assignem el valor del camp "Nom" del formulari
Dim strNom
strNom = request.querystring("Nom")

If strNom <> "" Then ' Si la variable "strNom" conté qualsevol text, llavors:

 ' S'escriu un text que depèn del valor entrat al formulari

 Response.write "Benvingut a la Viquipèdia" & strNom

End If
%>

Versions 
Ha passat per quatre versions majors:

 ASP 1.0 (distribuït con IIS 3.0)
 ASP 2.0 (distribuït amb IIS 4.0)
 ASP 3.0 (distribuït amb IIS 5.0)
 ASP.NET (part de la plataforma .NET de Microsoft).

Les versions pre-.Net es denominen actualment (des de 2002) com a ASP "clàssic".

En l'últim ASP clàssic, ASP 3.0, hi ha set objectes integrats disponibles per al programador: Application, ASPerror, Request, Response, Server, Session i ObjectContext. Cada objecte té un grup de funcionalitats sovint utilitzades i útils per crear pàgines web dinàmiques.

Des de 2002, l'ASP "clàssic" està sent substituït per ASP.NET, que entre altres coses, substitueix els llenguatges interpretats com ara VBScript o VBScript o JScript per llenguatges compilats a codi intermedi (anomenat MSIL o Microsoft Intermediate Language) com ara Visual Basic .NET, C#, o qualsevol altre llenguatge que suporti la plataforma .NET. El codi MSIL es compila amb posterioritat a codi natiu.

Microsoft
Llenguatges de programació
Windows Bitmap

Windows Bitmap o simplement BMP és un tipus d'arxiu per a gràfics basat en el mapa de bits. És l'estàndard dels sistemes operatius de Microsoft. Cada píxel té associat un número determinat de bits per a representar el color que conté. De fet, en funció d'això, podem distingir diversos formats: blanc i negre (1 bit), 16 colors (4 bits), 256 colors (8 bits), 16 milions de colors (24 bits), etc.

L'estructura interna dels fitxers BMP és la següent:
 Capçalera de l'arxiu
 Capçalera d'informació
 Paleta de colors (només per als arxius de 8 bits)
 Dades

Encara que aquest format permet la compressió no se sol usar, ja que hi ha altres tipus de fitxers gràfics que permeten una relació qualitat/compressió molt millor (vegeu per exemple JPG).

El principal avantatge d'aquest tipus de fitxers és que la seva càrrega i lectura és extremadament ràpida. Si a això se li sumen que és capaç d'aconseguir una profunditat de color de 24 bits (aproximadament 16,7 milions de colors) és fàcil d'explicar el seu èxit en el món dels ordinadors personals.

L'únic problema d'aquest format és el fet de no aparèixer habitualment en la seva versió comprimida, i per tant, la seva mida el fa inviable per al seu ús en entorns com per exemple Internet, on la mida de les imatges és fonamental.

Formats de fitxer d'imatge
Multiplataforma

Multiplataforma és un terme informàtic que s'utilitza per definir al programari, ja sigui un sistema operatiu, llenguatge de programació, programa, etc. que pot ésser executat en diverses plataformes. Una aplicació multi-plataforma pot executar-se en totes les plataformes més comunes o simplement en més d'una. Per exemple una aplicació multi-plataforma seria capaç d'executar-se a Windows, Linux i Mac OS X, ja sigui en un PowerPC o un X86. Alguns exemples de programes multiplataforma són: LibreOffice, Mozilla Firefox, GIMP, Plucker, Skype, Opera, generalment de programari lliure.

Vegeu també 
 AdRoll

Plataformes informàtiques
Ruby

El llenguatge de programació Ruby va ser creat per Yukihiro "Matz" Matsumoto l'any 1993. És un llenguatge de guions totalment orientat a objectes. Està molt orientat al tractament de fitxers i per manteniment del sistema. És simple, extensible i portable.

La versió estable és la 3.0.1. Les principals novetats són diversos refinaments de la versió 2.0.0, incloent millores de rapidesa.

Últimament se n'està parlant molt gràcies al projecte Ruby on Rails.

Història 
El llenguatge de programació Ruby va ser concebut originalment el 24 de febrer de 1993. El nom de "Ruby" va sorgir en una sessió de xat entre Matsumoto i Keiju Ishitsuka el mateix dia, abans d'haver escrit cap línia de codi.

Primeres versions 
Després de l'alliberament de Ruby 0.95 l'any 1995 diverses versions estables el van seguir:
 Ruby 1.0: 25 de desembre de 1996
 Ruby 1.2: desembre de 1998
 Ruby 1.4: agost de 1999
 Ruby 1.6: setembre de 2000

L'any 1997 del primer article sobre Ruby fou publicat a Internet. Aquell mateix any Matsumoto va ser contractat per netlab.jp com a desenvolupador de Ruby a temps complet. L'any 2000 Ruby era més popular que Python al Japó.

Programa d'exemple 
Programa que escriu Hola món per la sortida estàndard.

puts "Hola món!"

Tot són Objectes 
A Ruby tot són objectes i per tant té mètodes, aquesta característica fa molt elegant el llenguatge.
Un exemple d'això:

 1.upto(10) { |i|
 puts 'viquipedia'.slice(0,i).center(10)
 }

Obtenim:
 v
 vi
 viq
 viqu
 viqui
 viquip
 viquipe
 viquiped
 viquipedi
 viquipedia

Referències

Enllaços externs 

 Ruby Adreça principal de Ruby.
 Rubies Comunitat hispana d'usuaris de Ruby.
 Ruby on Rails ens facilitat la creació de productes web en Ruby, creat per David Heinemeier Hansson.

Llenguatges script
Llenguatges de programació orientats a objectes
Bulb

El bulb és un òrgan de determinades plantes (anomenades bulboses), generalment subterrani, format per fulles carnoses i una tija molt curta i del qual surten les arrels de la planta. Exemples de plantes bulboses són la ceba, l'all o la tulipa.

Un bulb és una tija curta amb fulles carnoses o bases de fulles. Les fulles sovint tenen la funció d'òrgan d'emmagatzematge de nutrients durant la dormància de la planta.

Les fulles basals generalment no suporten fulles, però contenen reserves de nutrients per a permetre que la planta sobrevisqui a condicions adverses. Al centre del bulb hi ha un punt de creixement vegetatiu o un brot que florirà sense expandir. La base està formada per una tija, i el creixement de la planta ocorrerà des d'aquesta placa basal. Les arrels emergeixen des de la part de sota de la base i les noves tiges i les fulles des de la part superior. Els bulbs tunicats tenen escates exteriors membranoses que protegeixen la làmina d'escates carnoses. Les espècies dels gèneres Allium, Hippeastrum, Narcissus, i Tulipa totes tenen bulbs tunicats. Els bulbs no tunicats, com Lilium i Fritillaria, no tenen la túnica protectora i les seves escates estan més soltes.

Altres tipus d'òrgans d'emmagatzematge, com ara els corms, rizomes o tubercles, de vegades es consideren erròniament bulbs. Geòfit és el terme tècnic per a totes les plantes que formen òrgans d'emmagatzematge subterranis el qual inclou els bulbs i tubercles i corms. Algunes orquídies epífites formen pseudobulbs, que superficialment semblen bulbs.

Gairebé totes les plantes que formen bulbs veritables són monocotiledònies, i inclouen:
 La ceba, l'all, i altres del gènere Allia, dins la família Alliaceae.
 Moltes plantes de la família Liliaceae.
 Amaryllis, Hippeastrum, Narcissus, i alguns altres membres de la família Amaryllidaceae.
 Dos grups d'espècies del gènere Iris, de la família Iridaceae: subgènere Xiphium i subgènere Hermodactyloides.
Oxalis, de la família Oxalidaceae, és l'únic gènere d'eudicotiledònies que produeix bulbs veritables.

El bulb augmenta la seva mida fins a la florida i la planta floreix durant l'estadi reproductiu. Es necessiten certes condicions ambientals per activar la transició des d'un estadi al següent, com el canvi des del fred de l'hivern a la pujada de temperatures de la primavera.

Bulbils 
Algunes plantes formen petits bulbs a la seva axil·la foliar. Diversos membres de la família de la ceba, Alliaceae, com ara Allium sativum (all), formen bulbils en el seu capítol floral, de vegades junt amb les flors i de vegades en lloc de les flors. L'anomenada ceba d'Egipte ( Allium ×proliferum) forma petites cebes prou grosses per a ser conservades en vinagre.

Algunes falgueres, com Asplenium bulbiferum produeixen noves plantes a les puntes de les seves frondes, que de vegades reben el nom de bulbets.

Referències 

Morfologia vegetal
Reproducció asexual de les plantes
Àpat

Làpat o repeix (sept.) és cada una de les menjades d'una certa importància que es fa diàriament a hores fixes. Aquestes són el desdejuni (val.), berenar (bal.) o esmorzar (cat.), el dinar, el berenar, bereneta (men.) o espertin(et)a (sept.), el sopar i de vegades el ressopó. En funció de l'hora, el context social i cultural els plats que s'hi consumeixen tendeixen a variar.

També s'anomena àpat els esmorzars, dinars, berenars o sopars que es fan per a celebrar una festa, una trobada, etc. en honor d'algú o de quelcom.

Parts d'un àpat tradicional 
Els dinars i els sopars consten en principi de les següents parts: 
 Aperitiu o vermut, en el qual es piquen algunes coses lleugeres i es pot acompanyar amb alguna beguda. No és obligatori, se sol fer els diumenges o en grans àpats de festa.
 Primer plat
 Segon plat
 Postres, després de les postres es pot prendre un cafè o un digestiu i es pot fer petar la xerrada a taula, la qual cosa es diu una sobretaula.

De vegades, pot ser que en comptes de fer un primer plat i després un segon, hom opti per fer un sol plat més complet, és a dir un plat únic.

Tipus d'àpats 
Alguns tipus específics d'àpats són: 
 cargolada, calçotada, botifarrada, arrossada, costellada, etc., són àpats de germanor que solen fer-se al camp o a l'exterior
 entrepà, coca, etc., són menjars que es poden menjar com a plat a taula, però que sovint es mengen dret, al carrer o al camp
 banquet, és un gran àpat festiu de germanor
 bufet, els plats ja estan cuinats i es presenten tots alhora en taules diferents a les que hom menja. Els comensals escullen un plat, es serveixen, paguen i el porten a taula. Un bufet lliure és quan a un preu fix hom pot menjar de tots els plats exposats que vulgui.
 tapes, són plats de mitges racions que es porten alhora a taula, de manera que tots els comensals mengen directament de tots ells, sense servir-se'n en un plat propi
 pintxos, hom menja petites porcions de menjar, ja preparades i exposades, que sovint són sobre una llesca de pa i punxades amb un escuradents.
Oposició (astronomia)

Oposició és quan dos astres es troben, en relació a la Terra, en dos punts del cel diametralment oposats. Dos astres amb longitud celeste geocèntrica que difereix en 180°. Només els planetes exteriors i la Lluna poden trobar-se en oposició al Sol. La Terra es troba entre el Sol i el planeta. Quan ocorre el planeta passa pel meridià del lloc a mitjanit. El planeta és visible durant tota la nit i ocupa una posició el més pròxima a la Terra pel que el seu diàmetre és el major possible i les condicions d'observació telescòpica són idònies.

Les oposicions lunars ocorren en Lluna plena. Si la Lluna està prop dels nodes de la seva òrbita, ocorrerà un eclipsi de Lluna.

Les oposicions es repeteixen cada període sinòdic del planeta.

Per l'observació des de la més remota antiguitat sabem que els períodes sinòdics dels planetes són:
 
Com el moviment de translació de la Terra i dels planetes al voltant del Sol no és uniforme sinó que seguix la Ley de les àrees de Kepler, el temps transcorregut entre dos oposicions varia. Si calculem el valor mitjà trobem el valor anterior.

La taula d'oposicions del planeta Júpiter durant una volta del planeta en la seva òrbita:

 

La taula d'oposicions del planeta Mart durant una volta del planeta en la seva òrbita:

 

Des del punt de vista de l'observació telescòpica si l'oposició té lloc prop del periheli del planeta (oposicions perihèliques) la distància del planeta a la Terra és mínima i l'observació molt favorable. Al contrari, si l'oposició ocorre prop de l'afeli és molt desfavorable.

A causa de l'elevada excentricitat de Mart en la seva òrbita aquest efecte és especialment important en les Oposicions de Mart. Estes es produïxen cada 2 anys i 50 dies, així si una oposició ocorre a una longitud, la següent ocorrerà a una longitud 48º,8 superior (l'angle que avança la Terra en 50 dies). Així en 7 u 8 oposicions les longituds peguen una volta completa. Quan la longitud de l'oposició és pròxima a 335º (longitud del periheli de l'òrbita de Mart) l'oposició és perihélica i molt favorable. Açò significa que cada 15 anys o 17 anys hi haurà una oposició perihélica.

Astrometria
Afeli

Lafeli és el punt de l'òrbita d'un objecte, especialment un planeta o un cometa al voltant del Sol en el qual aquest es troba a la màxima distància del Sol. En els elements orbitals, es representa amb la lletra . Si  és el semieix major de l'òrbita i  l'excentricitat, llavors l'afeli es calcula així:

Referències

Vegeu també 
 Periheli

Mecànica celeste
Sol
Periheli

El periheli (del grec peri = al voltant, helios = sol) és la mínima distància en què es troba un cos del sistema solar que gira al voltant del Sol. Per tant és un àpside.

Per analogia, també s'anomena la distància mínima de l'òrbita d'un cos respecte al cos al qual orbita amb el prefix peri-, deixant la terminació per designar el cos central de l'òrbita. Així, el punt mínim d'una òrbita rep aquestes terminologia:

 Periastre: La mínima distància d'un cos a l'estrella que orbita.
 Perigeu: La mínima distància de la Lluna a la Terra.

En els elements orbitals, es representa per la lletra . Si  és el semieix major de l'òrbita i  l'excentricitat, llavors el periheli es calcula així:

Vegeu també 
 Afeli

Òrbites
Sol
Període orbital

El període orbital ,conegut també com a període revolució, és el temps que triga un planeta o un satèl·lit (o un altre objecte celeste) a completar la seva òrbita al voltant d'un altre objecte. En astronomia, sol aplicar-se a planetes o asteroides que orbiten al voltant del Sol, llunes que orbiten planetes, exoplanetes que orbiten altres estrelles o estrelles binàries

Tipologies 
Hi ha dos tipus de períodes orbitals d'objectes que fan voltes a l'entorn del Sol:
 El període sideri és el temps que triga un objecte a fer una volta completa al voltant del Sol, respecte de les estrelles. Aquest es considera l'autèntic període orbital de l'objecte.
 El període sinòdic és el temps que triga un objecte a tornar a aparèixer en el mateix punt del cel respecte a la Terra. Aquest és el temps que transcorre entre dues conjuncions superiors o inferiors successives amb el Sol, si el planeta és interior; i dues conjuncions o oposicions successives si el planeta és exterior. El període sinòdic diferix del període sideri, ja que la Terra fa voltes a l'entorn del Sol. La veu sinòdic, en grec, significa 'reunió' o 'conjunció'. Des de l'antiguitat, es coneix tal període per a tots els planetes.

Relació entre el període sideri i el període sinòdic 
Copèrnic va desenvolupar una fórmula matemàtica per relacionar els períodes sideri i sinòdic d'un planeta.

En avant, s'empraran els símbols següents:
P = període sideri del planeta
S = període sinòdic del planeta
T = període sideri/sinòdic de la Terra

En passar un temps S, la Terra recorre un angle de (360°/T)S (supose's una òrbita completament circular) i el planeta es mou (360/P)S.

Considerem el cas d'un planeta interior, és a dir, un planeta que tarda menys que la Terra a fer un retorn del Sol.

(360/P)S = (360/T)S + 360

Usant l'àlgebra obtenim:

1/P = 1/T + 1/S

Per a un planeta exterior, es procedeix de manera anàloga:

1/P = 1/T - 1/S

Referències

Vegeu també 
 Òrbita geoestacionària
 Període de rotació
 Temps sideri
 Any sideri
 Oposició (astronomia)

Bibliografia 
 

Mecànica celeste
Sentiment

Un sentiment és una emoció sotmesa a un pensament. Per exemple, el patiment és un sentiment creat pel pensament inspirat en l'emoció del dolor. La psicologia busca analitzar els components fisiològics dels sentiments al cervell, a banda de la seva importància com a condicionants de la ment. El sentiment vincula el subjecte amb un objecte, l'ordena i el configura, ja que la persona no pot ser mai neutra davant el món.

Hi intervé la memòria humana, ja que les experiències passades amb estímuls similars provoquen reaccions afectives concretes, que només varien si canvia la vivència. Per això és falsa la dicotomia entre raó i sentits, ja que tota vinculació és alhora afectiva i cognitiva, en tant que l'ésser humà és reflexiu i no pot evitar pensar i sentir respecte als seus propis sentiments.

Els antics creien que el sentiment era una alteració de l'ànima i més endavant es va associar al cor com a òrgan (mentre que el pensament racional seguia al cervell). Per això moltes expressions per definir els sentiments parlen del cor. En realitat, però, el sentiment afecta la ment i tot el cos, es poden trobar símptomes d'alteració a tot l'organisme quan s'experimenta una emoció intensa. La intensitat d'un sentiment està en relació inversament proporcional a la seva duració, per un mecanisme de defensa del cos, que tendeix a l'homeostasi o equilibri.

Els sentiments sorgeixen amb l'etapa de socialització i acaben afectant l'escala general de valors de l'individu. L'educació pot reprimir o fomentar determinats sentiments segons estiguin acceptats a cada comunitat.

Es creu que hi ha un relació causal entre sentiments viscerals (vistos com a causa) i la disposició dels microbis que hi ha dins el cos.

Sentiments i cultura 
Alguns sentiments són considerats bàsics, per ser més simples, i a partir dels quals es deriven la resta. Per exemple, la por és més bàsica que el terror. Els sentiments considerats bàsics varien segons els autors, com es veu en la següent llista no exhaustiva:
 Li Chi: alegria, enuig, por, amor, agradar i desagradar
 Descartes: admiració, amor, odi, desig, alegria i tristesa
 Baruch Spinoza: plaer, desig i dolor
 Thomas Hobbes: interès, desig, amor, aversió, odi, alegria i dolor
 Paul Ekman: ràbia, fàstic, por, felicitat, tristesa i sorpresa (nòmina posteriorment ampliada)

Cada cultura potencia uns sentiments, n'evita d'altres i admet unes formes d'expressar-los, com en el dol per la mort d'un estimat, sotmès a costums dictats per la comunitat. Fins i tot hi ha sentiments que són específics d'una cultura i que no existeixen en les altres. Així, la "vergonya aliena" és típica de l'àmbit hispànic, l'"amae" és un sentiment de dependència japonès que enforteix la comunitat o el "fago" dels pobles micronesis, que barreja amor, pena i pietat. Per això Pinillos afirma que els sentiments són estats d'ànim especificats culturalment.

Vegeu també 
 Significat expressiu

Referències