alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Křížový smrk

Křížový smrk nebo též Kreuzfichte byl třetí největší smrk ztepilý (Picea abies) na Šumavě. Rostl na jihovýchodním svahu hory Boubín u Lukenské silnice u křižovatky linií rozdělujících historická polesí.

Základní údaje 
Průměr jeho kmene měřil v pařezové výšce 174 cm, špička stromu dosahovala do výšky 57,7 m (měření 1895) a spočtený objem byl 37,14 m³. Smrk byl pokácen byl v roce 1895, když už byl několik let suchý. Podle letokruhů spočítaných při pokácení se dožil 395 let.

Historie a pověsti 
Své jméno získal podle kříže, který byl vytesán do jeho kmene. Ten připomínal rok 1832, kdy byl poblíž zastřelen člen tlupy pašeráků. Nedaleko smrku stával lovecký zámeček postavený A. J. Schwarzenbergem. Od zámečku se ráno rozcházeli myslivci a cestu zpět ukazovala právě koruna smrku, výrazně přesahující okolní les.

Památník 
V roce 1859 byl vedle smrku postaven kamenný památník, na jehož stranách jsou nápisy Kellne (Včelná), Schattawa (Zátoň), Müllerschlag (Mlynářovice). Jméno stromu je zaznamenáno pod nápisem Kellne, pod nápisem Schattawa je uvedena nadmořská výška v tehdejších stopách 3462 – tj. dnešních 1100 m n. m.

V roce 1946 byl památník návštěvníky lesa rozvalen (pravděpodobně pro německé nápisy). Roku 1948 jej lesáci opět postavili, německý nápis překryla vrstva cementu a byl vyryt český název Křížový smrk. Zaměstnanci polesí Boubín v roce 2000 vrátili pomníku původní podobu.

Odkazy

Reference

Související články 
 Král smrků
 Nástupce krále
 Vidlicový smrk
 Chadtův smrk
 Seznam památných stromů v okrese Prachatice

Zaniklé smrky v Česku
Smrky na Šumavě
Památné stromy v okrese Prachatice
Boubín
Volary
Zaniklo 1895
Smrk pod Bukovou strání

Smrk pod Bukovou strání nebo též Jedlinský smrk byl památný strom nedaleko zaniklé vsi Jedlina jihozápadně od Tachova. Odumřel následkem napadení kůrovce a dřevokazné houby roku 2010.

Základní údaje 
 název: Smrk pod Bukovou strání, Jedlinský smrk
 výška: 41 m (1983), 50 m (2007)
 obvod: 410 cm (1983), 435 cm (2007)
 věk: 150 let (1983), 170 let (2007)

Přibližně stosedmdesátiletý smrk ztepilý (Picea abies) rostl v mělkém údolí přítoku Hraničního potoka v polesí Lesná jihozápadně od Flusárenského vrchu v nadmořské výšce 630 m. Stál ve skupině s dalšími mohutnými smrky v místě s dostatkem vláhy. Obvod jeho kmene byl 456 cm, vypočítaný objem je 23 m³ a koruna dosahovala do výšky 50 m (měření 2004).

Stav stromu a údržba 
Strom byl chráněn usnesením ONV Tachov z roku 1983 jako velmi statný, zdravý a starý exemplář. Zdravotní stav byl tehdy posouzen jako „dobrý“. Horšit se začal po infikaci parazitickou dřevokaznou houbou kořenovníkem vrstevnatým. Následné napadení podkorním hmyzem (lýkožrout smrkový, lýkožrout lesklý, lýkohub matný) a poté i tesaříkem smrkovým vedlo k odumření stromu na jaře 2010, čemuž následovalo zrušení ochrany.

Památné a významné stromy v okolí 
 Smrk pod Sklářským vrchem

Odkazy

Reference

Související články 
 Kůrovci
 Seznam památných stromů v okrese Tachov

Památné smrky v Plzeňském kraji
Zaniklé smrky v Česku
Památné smrky ztepilé v Česku
Památné stromy v okrese Tachov
Památné stromy v Českém lese
Památné stromy v CHKO Český les
Lesná (okres Tachov)
Stromy zaniklé v roce 2010
Meziluží (přírodní památka)

Přírodní památka Meziluží zahrnuje biotop silně ohroženého vstavače obecného (Orchis morio) v sadu a pastvině na příkré stráni asi 1 km SZ od vesnice Meziluží v okrese Jičín. V roce 2013 byla ochrana území z důvodu zániku předmětu ochrany zrušena.

Geologie 
Lokalita se nachází ve střední části svahu mladopleistocenního širokého údolí. Na svahovinách kvádrových pískovců ze svrchního turonu až coniaku leží chudé, málo mocné ilimerizované hnědé půdy.

Květena 
Druhově bohatá pastvina a starý jabloňový sad je jednou ze dvou známých lokalit s výskytem vstavače obecného (Orchis morio) na území CHKO Český ráj. Na lokalitě byl zahájen v roce 1996 program jeho repatriace, jehož cílem bylo posílení stávající populace. S tímto záměrem jsou prováděny i managementová opatření. Z dalších chráněných druhů zde roste vemeník dvoulistý (Platanthea bifolia).

Zvířena 
Území je zajímavé především faunou bezobratlých. V 90. letech zde byl potvrzen křižák pruhovaný (Argiope bruennichi) jako na jednom ze dvou prvních míst v CHKO. Dále se zde vyskytuje okáč bojínkový (Melanargia galathea) a vřetenuška obecná (Zygaena filipendulae). Žije tu 42 převážně běžných druhů obratlovců.

Využití 
Starý ovocný sad byl využíván jako pastvina pro ovce do roku 1994. V roce 2001 byla pastva opět obnovena.

Externí odkazy

Reference 

 Koncepce ochrany přírody a krajiny Královéhradeckého kraje (ve formátu .pdf)

Přírodní památky v okrese Jičín
CHKO Český ráj
Libošovice
Sirouhlík

Sirouhlík je sloučeninou uhlíku a síry. Jeho vzorec je CS2. Nazývá se také sulfid uhličitý. Je to bezbarvá těkavá kapalina. Sirouhlík je za normálních podmínek bezbarvá kapalina, s vůní podobnou etheru. Komerčně dostupný sirouhlík má silný zápach, který je způsoben nečistotami, nejčastěni karbonylsulfidem a fosfanem. Na světle žloutne. Je to jedovatá hořlavina. Páry se vzduchem vytvářejí třaskavou směs v širokém rozsahu koncentrací (od 1 do 60 obj. %).

Výroba 
Vzniká vedením par síry přes rozžhavený uhlík:
C + 2 S → CS2
Další možnost je reakce methanu a síry.
2 CH4 + S8 → 2 CS2 + 4 H2S

Vlastnosti, reakce 
S vodou sirouhlík reaguje až za zvýšené teploty:
CS2 + 2 H2O → CO2 + 2 H2S

S oxidem sírovým reaguje za vzniku sulfidu karbonylu:

CS2 + 3 SO3 → COS + 4 SO2

Využití 
Využívá se při výrobě viskózy, celofánu, kaučuku apod.

Je to výborné rozpouštědlo síry, fosforu, jodu, selenu, bromu, gumy a asfaltu. Jelikož je jedovatý a toxický, je při práci s ním zapotřebí opatrnosti.

Používá se jako rozpouštědlo organických látek.

Bezpečnost 
Při vysokých úrovních je sirouhlík nebezpečný, protože ovlivňuje nervový systém. Jde o nervový jed (vyvolává bolesti hlavy, psychické poruchy, delirantní stavy, zrakové halucinace, bezvědomí a nakonec až smrt). Chronické otravy snižují chuť k jídlu, typická je bledost, poruchy spánku, neurózy a celkové postižení CNS. Typickým syndromem je oslabení paměti. Nadýchání ve vysoké koncentraci způsobuje narkózu.

Podobné sloučeniny 
 Karbonylsulfid

Reference

Externí odkazy 
 

Neurotoxiny
Sulfidy (chemie)
Uhličité sloučeniny
Meziluží

Slovo Meziluží může označovat:
 Meziluží (Libošovice) – část obce Libošovice v okrese Jičín
 Meziluží (Horní Stropnice) – část obce Horní Stropnice v okrese České Budějovice

 Meziluží (přírodní památka) – chráněné území v okrese Jičín

Externí odkazy
Gloria

Gloria (Andělský chvalozpěv ) je součást eucharistické bohoslužby v latinském ritu a jako takové tvoří též součást hudební mše. Název je odvozen od prvního slova starobylého hymnu římské církve ze 4. století Gloria in excelsis Deo čili Sláva na výsostech Bohu. V katolické liturgii se Gloria používá o nedělích a velkých svátcích, vynechává se v době adventní a postní.

Text

Odkazy

Reference

Související články 
 Mše
 Kyrie
 Agnus Dei
 Credo
 Sanctus
 Hosana
 Velké slavosloví

Externí odkazy 
 

Katolická liturgie
Hudební terminologie
Exsultet

Exsultet (lat. zajásej) je v římské liturgii název velikonočního hymnu, který zpívá jáhen na začátku velikonoční vigilie. Jedná se o oslavný zpěv na velikonoční svíci čili paškál, která je znamením vzkříšeného Krista.

Exsultet vznikl zřejmě mezi 5. a 7. stoletím, avšak jeho původ zůstává nejasný.

Související články 
 Velikonoce
 Velikonoční vigilie

Externí odkazy 
 
 Latinský text a český překlad
 Slavnost velikonoční svíce v on-line misálu

Liturgie
Sanctus

Sanctus (lat. svatý) označuje mešní zpěv, jenž je součástí většiny křesťanských bohoslužebných ritů, a to katolických, pravoslavných i luterských. Tvoří jednu z nejstarších součástí křesťanské bohoslužby a tvoří část anafory. Sanctus tvoří také součást hudební mše.

Zpěv Sanctus je spojením různých biblických veršů - zvolání anděla před prorokem Izajášem (Iz 6,3) a mesiánské verše žalmu 118 (v. 25 a následující).

Text a český překlad

Odkazy

Reference

Související články 
 Hudební forma
 Postsanktus
 Sanktusník
 Mše
 Kyrie
 Agnus Dei
 Credo
 Hosana
 Gloria

Externí odkazy 
 

Liturgie
Hudební terminologie
Chorály a církevní hymny
Latinská slova a fráze
Seznam planetek

Tento seznam planetek obsahuje přehled tabulek všech planetek a trpasličích planet, kterým středisko Minor Planet Center (MPC) z pověření Mezinárodní astronomické unie (IAU) přidělilo definitivní katalogové číslo. Děje se tak na základě zjištění natolik přesných elementů dráhy, že je možno s vysokou spolehlivostí stanovit efemeridy tohoto tělesa do budoucnosti tak, aby mohlo být při dalším přiblížení do dosahu pozemských dalekohledů znovu objeveno.

Seznam kromě prostého výčtu těchto těles, jejich katalogových čísel, názvů a předběžných označení, obstahuje také základní údaje o dráze (velkou poloosu, excentricitu, sklon k rovině ekliptiky, dobu oběhu), zařazení planetky do příslušné skupiny či rodiny a údaje o okolnostech jejího objevu.

Protože počet katalogizovaných planetek dne 13. září 2006 dosáhl hodnoty 136 563 (k témuž datu registrovalo středisko MPC dalších 166 232 planetek s předběžnými označeními, které v tomto seznamu uváděny nejsou), bylo nutno celou tabulku rozdělit do menších úseků, z nichž každý obsahuje 250 očíslovaných planetek. Následující odstavec umožňuje přístup k jednotlivým částem tabulky, mezi nimiž lze pak listovat dopředu a dozadu pomocí odkazů.

Přehled seznamů

Odkazy

Související články 
 Seznam pojmenovaných planetek

Externí odkazy 
 Minor Planet Center
 Polohy a animace pohybu planetek

Seznamy planetek
Přírodní památka Kazatelna

Přírodní památka Kazatelna má více významů:

 Kazatelna (přírodní památka, okres Jičín) – přírodní památka v okrese Jičín
 Kazatelna (přírodní památka, okres Kroměříž) – přírodní památka v okrese Kroměříž
IPM

Zkratka IPM má několik významů:

 integrovaná ochrana proti škůdcům (Integrated Pest Management)
 The International Partnership for Microbicides https://web.archive.org/web/20071008192438/http://www.ipm-microbicides.org/
 Institute for Studies in Theoretical Physics and Mathematics = výzkumná organizace v Íránu.
 Independence Party of Minnesota
 Institute of Physics of Materials of the Academy of Sciences of the Czech Republic, v. v. i. (Ústavu fyziky materiálů Akademie věd České republiky, v. v. i.)
Integrovaná ochrana proti škůdcům

IPM = integrovaná ochrana proti škůdcům (= integrovaná regulace škůdců). Zkratka pochází z anglického Integrated Pest Management.

 1972 termín zavedla americká Agentura pro ochranu životního prostředí
 dnes ji preferuje hlavně FAO

Externí odkazy 
 
 Pesticidy a integrovaná ochrana rostlin

Škůdci v zemědělství
Pesticidy
Boj proti škůdcům
Metaldehyd

Metaldehyd je organická, heterocyklická sloučenina. Patří mezi aldehydy. Jedná se o cyklický polymer acetaldehydu. Název IUPAC: 2,4,6,8-tetramethyl-1,3,5,7-tetroxokan.

Použití 
Používá se jako moluskocid.

Přípravky schválené Státní rostlinolékařskou správou: AZ Slug Pellets, Vanish Slug Pellets. Další obchodní značky metaldehydu: Antimilice, Ariotox, Cekumeta, Deadline, Halizan, Limatox, Limeol, Meta, Metason, Mifaslug, Namekil, Slug Death, Slug Fest Colloidel 25, Slugit, Slug-Tox.

Toxicita 
Po pozření může způsobovat otravy u koček, psů, ježků, apod.

Podobné sloučeniny 
 Acetaldehyd
 Paraldehyd

Reference

Externí odkazy 
 
 Metaldehyd v česopise Pesticides News (anglicky)

Acetaly
Kyslíkaté heterocyklické sloučeniny
Pesticidy
Smrk u Žďáru

Smrk u Žďáru byl památný strom u vesnice Žďár severozápadně od Tachova. Přibližně stodvacetiletý  smrk ztepilý (Picea abies) rostl v polesí Huť jižně od silnice spojující Chodský Újezd a Halži v nadmořské výšce 628 m. Obvod jeho kmene měřil 300 cm a koruna stromu dosahovala do výšky 26 m (měření 1982). Smrk byl chráněn od roku 1983 pro svůj vzrůst. Při vichřici Sabina v únoru 2020 došlo k vyvrácení stromu, ochrana památného stromu byla proto 8. dubna 2020 zrušena.

Stromy v okolí 
 Broumovské smrky v Hamerském údolí
 Broumovský smrk
 Broumovský jasan
 Dubová alej pod Broumovem
 Lípy na Jalovém dvoře

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Tachov

Zaniklé smrky v Česku
Památné smrky ztepilé v Česku
Památné stromy v okrese Tachov
Památné stromy v Českém lese
Přírodní park Český les
Chodský Újezd
Bažantovská lípa

Bažantovská lípa je památný strom u zaniklé vsi Bažantov u Lesné jižně od Tachova. Přibližně třistaletá lípa malolistá (Tilia cordata) roste solitérně u zaniklé kapličky v polích v nadmořské výšce 690 m, asi 700 metrů jihovýchodně od zaniklé vsi. Obvod jejího kmene měří 400 cm a koruna stromu dosahuje do výšky 30 m (měření 1980). Chráněna je od roku 1981 pro svůj vzrůst a věk.

Stromy v okolí 
 Lesenská lípa
 Lípa v Lesné na návsi
 Lípa v Lesné u pana Hrčína

Odkazy

Externí odkazy

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Tachov

Památné lípy malolisté v Česku
Památné lípy v okrese Tachov
Památné stromy v Českém lese
Přírodní park Český les
Lesná (okres Tachov)
Boněnovská lípa

Boněnovská lípa je památný strom u vsí Boněnov a Michalovy Hory severovýchodně od Plané. Přibližně 200 let  stará lípa velkolistá roste u lesní cesty vedoucí nivou na levém břehu Kosího potoka, nedaleko tzv. Spálené hájovny a u bývalého mlýna nad Čiperkou v nadmořské výšce 514 m. Obvod jejího kmene měří 350 cm a koruna stromu o šířce 20 m dosahuje do výšky 31 m (měření 1993). Lípa je chráněna od roku 1981 pro svůj vzrůst a věk.

Stromy v okolí 
 Lípa u Pístovského památníku
 Lípa ve Výškovicích
 Lípy u Tabákového mlýna

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Tachov

Externí odkazy 
 Strom v evidenci památných stromů Agentury ochrany přírody a krajiny ČR

Památné lípy velkolisté v Česku
Památné lípy v okrese Tachov
Památné stromy v CHKO Slavkovský les
Památné stromy v Tepelské vrchovině
Chodová Planá
Chemicky čistá látka

Chemicky čistá látka, případně čistá látka, je taková látka, jejíž chemické složení je v celém jejím objemu stejné a je tvořena jedním druhem chemických individuí, tedy buď jen jedním druhem atomů, nebo molekul, nebo molekulárních komplexů.

Čisté látky rozdělujeme na prvky a sloučeniny.

Chemický prvek, též označovaný jako elementární látka'', obsahuje jen jeden druh atomů. Přitom u atomů nerozlišujeme jejich různé izotopy.

Typickým příkladem elementární látky je čistý plynný vodík, který je tvořen dvouatomovými molekulami H2, nebo čisté plynné hélium, tvořené atomy He, nebo diamant, tvořený krystalickou mřížkou obrovského množství uhlíkových atomů C.

Příkladem sloučeniny je plynný methan, tvořený samostatnými molekulami CH4, nebo voda, tvořená molekulami H2O, propojenými vodíkovými vazbami do nadmolekulárních komplexů, nebo modrá skalice síran měďnatý pentahydrát, v krystalické podobě tvořený nadmolekulárním komplexem CuSO4·5H2O.

Chemické látky
Lípa ve Výškovicích

Lípa ve Výškovicích nebo též Výškovická lípa je památný strom u téměř zaniklé vsi Výškovice severovýchodně od Plané v okrese Tachov. Přibližně dvěstěletá lípa velkolistá (Tilia platyphyllos) roste před ruinou barokní kaple Dobré rady Panny Marie z roku 1775 v bývalé školní zahradě, v údolí Výškovického potoka v nadmořské výšce 686 m. V roce 1945 se ulámaly postranní větve na jižní a severní straně a z lípy zbylo torzo ve tvaru kříže tvořeného kmenem, východní a západní větví. Obvod kmene lípy měří 579 cm a 17 m široká koruna stromu dosahuje do výšky 32,5 m (měření 2000). Lípa je chráněna od roku 1993 pro svůj vzrůst, věk, estetickou hodnotu a jako součást památky.

Podle pověsti stála Výškovická lípa už v roce 1273, kdy jsou Výškovice poprvé připomínány, ale zcela určitě šlo o předchůdkyni dnešní lípy. Pod tehdejší mohutnou lípou se výškovičtí usedlíci shromažďovali po staletí při různých příležitostech a byla centrem vsi.

Stromy v okolí 
 Lípa u Pístovského památníku
 Boněnovská lípa
 Lípy u Tabákového mlýna
 Beranovská olše

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Tachov

Externí odkazy 
 

Památné lípy velkolisté v Česku
Památné lípy v okrese Tachov
Památné stromy v CHKO Slavkovský les
Památné stromy v Tepelské vrchovině
Chodová Planá
Hormisdas

Svatý Hormisdas (narozen okolo roku 450 ve Frosinone, zemřel 523, Řím) byl římským biskupem (papežem) od 20. července 514 do roku 523 (uvádí se 19. červenec).

Život 
Zvolen byl jako římský diákon a vdovec, z manželství předcházejícího jeho pontifikátu vzešel syn, pozdější papež sv. Silverius (536–537). Zachovala se od něj stovka listů a úředních listin, hlavně ve sbírce Collectio Avellana. Během jeho pontifikátu bylo urovnáno akakiánské schizma: v průběhu jednání nechali jeho legáti podepsat východním biskupům vyznání víry zv. Fides Hormisdae papae.

Odkazy

Literatura 
 
 KRAFT H., Slovník starokřesťanské literatury, Kostelní Vydří 2005, , s. 141–142.

Související články 
 Seznam světců a mučedníků katolické církve

Externí odkazy 
 
 Ekumenický lexikon svatých
 Biografie

Italští papežové
Italští svatí
Římskokatoličtí svatí
Pravoslavní svatí
Anglikánští svatí
Starověcí světci
Narození v 5. století
Úmrtí v roce 523
Úmrtí 8. srpna
Úmrtí v Římě
Pohřbení v bazilice sv. Petra
Muži
Sv.

Zkratka sv. může znamenat:
 světec (svatý, svatá) – osoba uctívaná věřícími
 svobodník – vojenská hodnost
Silverius

Svatý Silverius byl papež (536–537). Jeho otec byl papež sv. Hormisdas (514–523).

Život 
Silverius byl neochvějný zastánce pravověří v porovnání s kacířstvím císařovny Theodory. Ta nařídila generálovi Belisariovi, aby vstoupil do Říma a Silveria vyhnal (9. prosince 536). Vojáci heretické císařovny s sebou přivedli nového papeže Vigilia, vyslance v Konstantinopoli.

Na jaře 537 Řím oblehli Gótové. Silverius byl obviněn z vlastizrady, že se s nimi spolčil. Jako trest byl degradován na mnicha. Odvolal se k císaři Justiniánovi, který ho poslal zpátky do Říma. Nový papež Vigilius ho však násilím převezl na ostrov poblíž Neapole, kde byl zavražděn, pravděpodobně umučen hladem.

Odkazy

Související články 
 Seznam světců a mučedníků katolické církve

Externí odkazy 
 

Italští papežové
Italští svatí
Římskokatoličtí svatí
Pravoslavní svatí
Anglikánští svatí
Starověcí světci
Úmrtí v 6. století
Úmrtí v roce 537
Úmrtí 22. června
Muži
Justinián

Justinián je jméno patřící více osobám:
 Justinián I., zvaný Veliký (483–565) – východořímský císař
 Justinián II., zvaný Rhinotmetos (669–711) – východořímský císař
 Justinian von Welz (1621–1666/8) – rakouský šlechtic
 James Justinian Morier (1780–1849) – britský diplomat a spisovatel
 Claus Philipp Maria Justinian Schenk, hrabě von Stauffenberg (1907–1944) – německý důstojník
Synoda mrtvých

Synoda mrtvých (897), latinsky Synodus horrenda, je označení pro synodu uspořádanou papežem Štěpánem VI., na níž byla přivlečena devět měsíců stará mrtvola Štěpánova předchůdce papeže Formosa. Jedná se o typický projev úpadku papežství v jeho temném období (891–1049).

Předcházející události 
Dne 6. října 891 byl papežem zvolen portský biskup Formosus s bohatými zásluhami a zkušenostmi, které sbíral již za pontifikátu Mikuláše I. Zopakoval korunovaci Guida ze Spoleta a zároveň vsadil císařskou korunu na hlavu jeho syna Lamberta II. ze Spoleta. Oddíly Guidovy vdovy hájily Řím a celá rodina se snažila papeži rozkazovat. Proto povolal na pomoc východofranského krále Arnulfa z Korutan. Ten roku 896 Řím dobyl a Formosus ho korunoval v Římě císařem. Když nemocný Arnulf Korutanský Řím opustil, Lambert ze Spoleta se vrátil, aby se Formosovi pomstil. Ten však záhy zemřel. Novým papežem se stal Bonifác VI., který nevládl ani měsíc. Poté Lambert na papežský trůn dosadil Štěpána VI.

Svolání a průběh synody 
Štěpán VI. (896–897) nechal vykopat mrtvolu svého předchůdce Formosa (891–896). Mrtvola stará devět měsíců byla oblečena do slavnostního papežského oděvu, posazena na trůn a takto souzena. Mrtvý Formosus byl sesazen, jeho administrativní rozhodnutí i svěcení prohlášena za neplatná a prsty, jimiž žehnal, useknuty. Pak byla Formosova mrtvola smýkána ulicemi a hozena do řeky Tibery. Papež Štěpán VI. se však z výsledků procesu dlouho netěšil. Lid v následném zřícení baziliky sv. Jana v Lateránu spatřoval trest za zohavení mrtvoly. Štěpán VI. byl zajat svými odpůrci a uškrcen.

Následující události 
Nenávist mezi jednotlivými frakcemi byla veliká a spor se táhl ještě řadu let. Formosovi stoupenci po smrti Štěpána VI. prosadili na papežský stolec svého kandidáta Romana. Ten však ještě tentýž rok zemřel a jeho nástupcem se stal další představitel pro-formosovské kliky – Theodor II. Ten sice zemřel zhruba za měsíc (listopad/prosinec 897), ale stihl zrušit ustanovení synody mrtvých a údajné znovunalezené Formosovo tělo nechal pohřbít v bazilice svatého Petra. Po smrti Theodora II. byl v lednu 898 papežem zvolen Jan IX., který na synodách v Římě nechal znovu rehabilitovat Formosa. Zrušení závěrů synody smrti doprovázely hromadné omluvy těch, kteří synodě byli přítomni. Přesto se někteří odmítli omluvit a byli posláni do vyhnanství (mezi nimi byl i biskup Sergius z Caere, pozdější papež Sergius III.). Když se Sergius III., který patřil k Formosovým protivníkům, stal papežem, hned na začátku svého pontifikátu prohlásil Formosova svěcení za neplatná, což vyvolalo velký zmatek mezi duchovními. (Sergius III. de facto provedl převrat a zmocnil se papežského trůnu.)

Odraz v umění 
Celá příhoda se stala námětem mnoha beletristických zpracování. Jedním z nich je povídka Egona Bondyho Mníšek.

Odkazy

Reference

Literatura

Související články 
 Seznam koncilů a synod

Externí odkazy 
 

Dějiny křesťanství
897
Chemická sloučenina

Chemická sloučenina (zkráceně sloučenina) je chemicky čistá látka, která je tvořena jedním druhem molekul obsahujících více druhů atomů, které jsou mezi sebou vázány chemickými vazbami. Atomy v molekule jsou v pevném stechiometrickém vztahu a jejich číselný poměr je vyjádřen v chemickým vzorcem. Protože izomerní sloučeniny mají stejný chemický vzorec, ale jsou to různé sloučeniny, je pro každou chemickou sloučeninu charakteristická její jedinečná chemická struktura.

Mnoho chemických sloučenin má jedinečný identifikátor čísla CAS přidělený službou Chemical Abstracts Service. Celosvětově tak bylo pro výrobu a použití registrováno více než 350 000 chemických sloučenin (včetně směsí chemikálií).

Chemický vzorec sloučenin 
Chemický vzorec určuje počet atomů prvku v molekule pomocí standardních zkratek pro chemické prvky a číselných dolních indexů, které určují jejich počet. Chemické vzorce se zapisují různými způsoby:
 sumární nebo také souhrnný vzorec – určuje počet atomů v molekule
 strukturní vzorec nebo také racionální strukturní vzorec – určuje nejenom počet atomů v molekule, ale také jejich strukturní uspořádání, propojení atomů, případně orientaci v prostoru
 dále jsou používány nejrůznější modely molekuly, například kuličkové nebo tyčkové – snaží se co nejpřesněji znázornit strukturu chemické látky

Například molekula vody má chemický vzorec H2O, protože obsahuje dva atomy vodíku vázané na jeden atom kyslíku. Plynný methan je tvořený samostatnými molekulami CH4, skalice modrá – pentahydrát síranu měďnatého má vzorec CuSO4·5 H2O.

Zvláštními chemickými sloučeninami jsou polymerní látky, které se dělí na:

 homopolymery, které jsou tvořené jednou základní stavební jednotkou – monomerem
 kopolymery, které jsou tvořeny více druhy pravidelně se opakujících monomerů

Jednotlivé molekuly polymerů se pak mohou liší svoji délkou, počtem základních jednotek a tedy i molární hmotností. Například polymer polyethylen je tvořený opakováním ethylenových (ethenových) jednotek (-CH2-CH2-)n, kde n je proměnné. Vzorec polymeru je pak vlastně vzorcem jeho monomeru s udáním jejich neurčitého počtu.

Dělení chemických sloučenin 
Podle vazeb mezi atomy se chemické sloučeniny dělí na čtyři skupiny:

 sloučeniny s kovalentními vazbami (atomy sdílejí páry elektronů)
 sloučeniny s iontovými vazbami (elektrony se přesunou k jednomu atomu za vzniku iontů – kationtů a aniontů)
 sloučeniny s kovovými vazbami  (elektrony jsou volně sdílené všemi atomy, které jsou tak obklopeny „elektronovým plynem“)
 sloučeniny komplexní s koordinačně kovalentními vazbami (molekula je tvořená centrálním atomem a ligandy, přičemž ligand poskytuje jeden nebo více elektronových párů centrálnímu atomu)

Podle atomů, které obsahují, se chemické sloučeniny dělí na dvě skupiny:

 anorganické (sloučeniny kovových prvků, nekovových prvků, komplexní sloučeniny)
 organické (sloučeniny uhlíku a dalších prvků, například vodíku, kyslíku, dusíku, síry, fosforu)

Související články 
 Editor molekul

Reference

Externí odkazy
Seznam koptských papežů

Seznam papežů uznávaných koptskou pravoslavnou církví před rozdělením církve v Egyptě podává Seznam alexandrijských patriarchů (v tomto období samostatná koptská církev neexistovala, ale patřila k jurisdikci alexandrijských patriarchů).

 Timotheos II. Eluros (457–477)
 Petros III. Mongos (477-489)
 Athanasios II. Keletes (489-496)
 Joannis I. (496-505)
 Joannis II. (505-516)
 Dioskoros II. (516-517)
 Timotheos III. (517-535)
 Theodosios I. (535-566)
 Dorotheos (565-580)
 Damianos (578-607)
 Anastasios (607-619)
 Andronikos (619-654)
 Agatho (654-673)
 Joannis III. (681-689)
 Isaac (689-692)
 Simeon I. (692-700)
 Alexandros II. (702-729)
 Kosma I. (729-730)
 Theodoros II. (730-742)
 Mikhael I. (743-767)
 Mina I. (767-775)
 Joannis IV. (776-799)
 Markos II. (799-819)
 Jakub (819-830)
 Simeon II. (830)
 Jusab I. (831-849)
 Chail II. (849-851)
 Kosma II. (851-858)
 Šenuda I. (859-880)
 Chail III. (880-907)
 Gabriel I. (910-921)
 Kosma III. (921-933)
 Makari I. (933-953)
 Theofelios (953-956)
 Mina II. (956-974)
 Abraham (975-978)
 Filotheos (979-1003)
 Zacharias (1004-1032)
 Šenuda II. (1032-1046)
 Christosolos (1047-1077)
 Kirellos II. (1078-1092)
 Mikael IV. (1092-1102)
 Gabriel II. (1102-1128)
 Mikael V. (1145-1146)
 Joannis V. (1146-1166)
 Markos III. (1166-1189)
 Joannis VI. (1189-1216)
 Kirellos III. (1235-1243)
 Athanasios (1250-1261)
 Joannis VII. (1261-1268)
 Gabriel III. (1268-1271)
 Joannis VII. (1271-1293)
 Theodosios III. (1300-1320)
 Joannis IX. (1320-1327)
 Benjamin II. (1327-1339)
 Petros V. (1340-1348)
 Markos IV. (1348-1363)
 Joannis X. (1363-1369)
 Gabriel IV. (1370-1378)
 Matheos I. (1378-1408)
 Gabriel V. (1408-1427)
 Joannis XI. (1428-1453)
 Matheos II. (1453-1466)
 Gabriel VI. (1466-1475)
 Michail IV. (1475-1477)
 Joannis XII. (1480-1483)
 Joannis XIII. (1483-1524)
 Gabriel VII. (1526-1569)
 Joannis XIV. (1573-1589)
 Gabriel VIII. (1590-1601)
 Markos V. (1610-1621)
 Joannis XV. (1621-1631)
 Matheos III. (1631-1645)
 Markos VI. (1645-1660)
 Matheos IV. (1660-1676)
 Joannis XVI. (1676-1718)
 Petros VI. (1718-1726)
 Joannis XVII. (1727-1745)
 Markos VIII. (1745-1770)
 Joannis XVIII. (1770-1797)
 Markos IX. (1797-1810)
 Petros VII. (1810-1854)
 Kirellos IV. (1854-1861)
 Dimitrios II. (1862-1870)
 Kirellos V. (1874-1928)
 Joannis XIX. (1929-1942)
 Makari III. (1942-1944)
 Jusab II. (1946-1956)
 Kirellos VI. (1959-1971)
 Šenuda III. (1971-2012)
 Theodoros II. (2012-)

Související články 
 Papež
 Seznam papežů
 Seznam alexandrijských patriarchů
 Seznam konstantinopolských patriarchů
 Seznam antiošských patriarchů

Externí odkazy 
 

 Koptové
Koptští papežové
 
Koptští papežové
Látka (rozcestník)

Látka může být:
 látka – základní materiál, určitá konkrétní hmota ve fyzice či chemii
 chemicky čistá látka – je tvořena jedním druhem chemických individuí
 textilie – materiál pro šití a odívání
 pralátka
 Látky vzbuzující mimořádné obavy
 látka – školní učivo
Látka (literatura) – rozšiřuje se na námět a předlohu

skupenství látek
 pevná látka

příjmení osob
 Jan Látka – český politik

místopisné jméno
 Látky – obec na Slovensku v okrese Detva

Externí odkazy
M0n0wall

m0n0wall je projekt, jehož cílem je vytvořit kompletní firewall, který by na standardním nebo jednodeskovém PC poskytl všechny důležité vlastnosti komerčních firewallů, měl jednoduché ovládání a byl za přijatelnou cenu (svobodný software).
m0n0wall je postaven na kostře FreeBSD, webovém serveru, PHP a několika dalších utilitách. Celá konfigurace systému je uložena v jednom XML souboru, aby byla zachována maximální jednoduchost.

m0n0wall je určitě první UNIXový systém, který svou konfiguraci zpracovává pomocí PHP a ne obvyklými shellovými skripty a který má celou konfiguraci uloženou ve formátu XML.

15. února 2015 byl projekt m0n0wall oficiálně ukončen ve verzi 1.8.1 (poslední beta 1.8.2b576). Vývoj nebude dále pokračovat a nebudou již vycházet žádné nové verze. Tvůrce m0n0wallu, jímž je Manuel Kasper, oficiálně doporučuje jako náhradu projekt OPNsense (oddělený od pfsense v únoru 2015), o něco bližší svými HW nároky se však původnímu projektu jeví spíše projekt pfsense (oddělený od m0n0wall v roce 2004) oba projekty jsou typu open source, pochopitelně rovněž vycházející z FreeBSD.

Související články 
 Linux
 FreeBSD
 FreeNAS

Externí odkazy 
 
 http://www.m0n0.ch/ – domovské stránky projektu m0n0wall
 https://pfsense.org/ - domovské stránky projektu pfsense
 https://opnsense.org/ - domovské stránky projektu OPNsense
 https://www.freebsd.org/ - domovské stránky projektu FreeBSD

Firewally
BSD
Svobodný software
Pornokracie

Pornokracie označuje způsob vlády, na níž mají význačný podíl prostitutky. 

Historicky se tento pojem vztahuje k označení části temného období dějin papežství (904–963). V tomto období se papežové ocitli pod vlivem žen nevalné pověsti (ač se vždy nejednalo o prostitutky), zvláště Theodory a její dcery Marozie. Obecně se má za to, že Marozia byla souložnicí papeže Sergia III. a matkou Jana XI. Byla obviňována, že nechala zavraždit Jana X., aby zabezpečila volbu svého oblíbence Lva VI.

Obě ženy měly jistě velký vliv na papeže své doby a ovlivňovaly zřejmě nejvíce volbu nových papežů. Zároveň se ale vede diskuse o tom, zda jsou všechna obvinění na jejich adresu podložená. Důvodem je, že mnoho z těchto historek pochází z pera cremonského biskupa Liutpranda, účastníka biskupského sněmu, který sesadil papeže Jana XII. Proti svým odpůrcům byl Liutprand často zaujatý, stejně tak jeho líčení může popisovat i zmíněné dvě ženy.

Literatura 
 Liutprand, Antapodosis, seu rerum per Europam gestarum, Libri VI.

Politologie
Dějiny křesťanství
Východní křesťanství

Východní křesťanství je souborný název pro východní katolické církve, pravoslaví a starobylé východní církve.

Ve 21. století pojem zahrnuje ty církve, které nevzešly ze západní církve, tedy římskokatolickou církev a protestantské církve. 

Nejedná se již o striktní zeměpisné rozlišení, neboť západní církve působí na tradičně „východním“ území a naopak.

Historie 

Východ římské říše tvořila řecky mluvící evropská část a semito-hamitská blízkovýchodní část. 

V průběhu 5. století se jednota církve na Východě rozpadla, když po Chalkedonském koncilu došlo ke schizmatu, jímž se od všeobecné církve vydělily církve orientální.

Od 9. století začal proces rozpadu jednoty mezi křesťanským Východem a Západem, způsobená mj. tím, že od 6. století většina vzdělaného obyvatelstva obou bývalých částí římské říše přestává umět jazykem druhé poloviny říše (latinsky, resp. řecky).

Avšak již brzy poté se objevují lidé toužící po jednotě za cenu uznání tzv. římského primátu, což vedlo ke vzniku východních katolických církví, které mají původní rity, ale uznávají papeže.

Galerie

Odkazy

Související články 
 Pravoslaví
 Organizace pravoslavných církví
 Starobylé východní církve
 Západní křesťanství

Externí odkazy 
 

 
Křesťanské konfese
Asyrská církev Východu

Asyrská církev Východu, případně východní syrská církev, oficiálním názvem Svatá apoštolská katolická asyrská církev Východu (syrsky ܥܕܬܐ ܩܕܝܫܬܐ ܘܫܠܝܚܝܬܐ ܩܬܘܠܝܩܝ ܕܡܕܢܚܐ ܕܐܬܘܪ̈ܝܐ) (‘Ittā qaddištā wa-šlichāitā qattoliqi d-madnĕchā d-ātārājē), (arabsky كنيسة المشرق الآشورية الرسولية الجاثلقية المقدسة ), patří mezi starobylé východní církve a uznává pouze první dva ekumenické koncily. Navazuje na starou církev Východu, která vznikla v 1. století v Asyrské Horní Mezopotámii. Má celkem asi 400 000 věřících (listopad 2015) v Íránu, Iráku, Sýrii, Libanonu, Turecku, také v USA, Kanadě, Austrálii, v Indii a jinde. Fakticky je jedinou nestoriánskou církví mezi křesťany vůbec. Hlavou církve je katolikos-patriarcha (neoficiálně zvaný „asyrský papež“), který v l. 1935 – 2015 sídlil v exilu v USA. V letech 1976 až 2015 jím byl Mar Dinkha IV. (nar. 1935 – zemř. 26. března 2015). Jeho následníkem byl od 18. září 2015 Mar Gewargis III. (nar. 1941), který sídlil v Irbílu v iráckém Kurdistánu. Od roku 2021 je patriarchou Mar Awa III. 

Východní syrská církev vychází z učení Nestoria a nestoriánské heterodoxie, ale není s ním totožná. Patří do skupiny syrských církví. V Liturgii je známá svým užíváním anafory Addaie a Mariho a uplatňuje východní syrský ritus.

Externí odkazy 
 
 Holy Apostolic Catholic Assyrian Church of the East
  Vyznání víry

Východní církve
Křesťanství v Sýrii
Křesťanství v Iráku
Vysoký Újezd

Název Vysoký Újezd nese několik obcí: 

 Vysoký Újezd (okres Benešov) v okrese Benešov
 Vysoký Újezd (okres Beroun) v okrese Beroun
 Vysoký Újezd (zámek), zámek ve stejnojmenné obci
 Vysoký Újezd (okres Hradec Králové) v okrese Hradec Králové
 Vysoký Újezd (Orlická tabule), vrch jižně od stejnojmenné obce
Stašov

Název Stašov nesou dvě obce: 

 Stašov (okres Beroun), asi 4 km jihozápadně od Zdic v okrese Beroun
 Stašov (okres Svitavy), asi 8 km jihovýchodně od Poličky v okrese Svitavy

rybník
 Stašov (rybník), rybník na území obce Dobev v okrese Písek, na Dobevském potoce severně od vsi
Torpédo

Torpédo je zbraň určená k ničení hladinových lodí i ponorek. Je schopno v omezené míře samostatného pohybu. Má válcovité tělo, v němž je umístěna pohonná jednotka, řídící logika a výbušná nálož. Je vypouštěno z torpédometu a nebo svrháváno do vody (ať už z paluby člunu, nebo z letadla/vrtulníku).

Název 
Tato zbraň nese název podle latinského názvu parejnoků torpedo pocházejícího z latinského slovesa torpore (ztuhnout, ochromit), neboť parejnoci dokáží vytvářet elektrický výboj, kterým ochromují či omračují svou oběť.

Pohon 
 elektrický (akumulátory a elektromotor)
 pneumatický (stlačený vzduch)
 spalovací motor dříve pístový, dnes plynová turbína
 raketový

Zapalovač nálože 
 nárazový
 magnetický
 časový
 laserový
 akustický
 kombinovaný

Řízení 
 gyroskopické (udržování přímého směru)
 navádění zvukem
 navádění magnetickým polem
 po drátě
 manuální ovládání (japonská sebevražedná torpéda - Kaiten)

Odkazy

Literatura

Související články 
 Torpédový bombardér
 Torpédomet
 Protitorpédová obšívka
 Protitorpédové sítě
 Řiditelné torpédo

Externí odkazy 
 
 
 
  

Torpéda
Gardiki

Gardiki byla byzantská pevnost vybudována na malém vršku mezi komunitami Agios Mathaios a Messogi na ostrově Korfu. Pravděpodobně ji vybudoval ve 13. století Michael Angelo II., syn arcibiskupa z Epiru.

Pevnost chránilo osm věží, které tvořily její osmiúhelníkový tvar. Dodnes jsou velmi dobře zachovány zdi pevnosti.

Při archeologických vykopávkách v okolí byly nalezeny i nástroje z období paleolitu.

Externí odkazy 
 

Hrady v Řecku
Stavby na Jónských ostrovech
Korfu (regionální jednotka)
Rosice (rozcestník)

Název Rosice nese několik sídel:

 Rosice – město 15 km západně od Brna v okrese Brno-venkov
 Rosice (zámek, okres Brno-venkov)
 Rosice (Cerekvička-Rosice) – část obce Cerekvička-Rosice v okrese Jihlava
 Rosice (okres Chrudim) – obec 12 km východně od Chrudimi v okrese Chrudim
 Rosice (zámek, okres Chrudim)
 Rosice (Pardubice) – část krajského města Pardubice v katastrálním území Rosice nad Labem

Související články 
 Rosí
 Rosický

Externí odkazy
Lednice

Lednice může být:

 Lednice (okres Břeclav) – obec v okrese Břeclav
 Lednice (zámek) – zámek na jižní Moravě
 Lednice (Kozojedy) – ves v obci Kozojedy v okrese Plzeň-sever
 Silická lednice – slovenská jeskyně
nebo 
 lednice (součást vodního mlýna) – prostor, ve kterém se otáčí mlýnské kolo

 lednice, také ledárna – budova určená ke skladování celoročních zásob ledu (např. lednice v Krňovicích)

 lednička – chladicí zařízení, používané např. v domácnostech k uchovávání potravin

Související články 
Od slova led jsou odvozeny též některé další místní názvy:
 Ledenice
 Lednica a Lednica (hrad) – slovenská obec v okrese Púchov v chráněné krajinné oblasti Bílé Karpaty a poblíž stojící hrad
 Lednica – jezero v Polsku, na jehož břehu se každoročně koná celopolské setkání křesťanské mládeže Lednica 2000
 Lednicki Park Krajobrazowy – chráněná krajinná oblast v Polsku, okolo jezera Lednica
 Lodenice (v některých případech dnes „Loděnice“)

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 

Rozcestníky - místopisné jméno
Vosk

Vosky jsou estery vyšších mastných kyselin a vyšších jednofunkčních (jednosytných) alkoholů. Nejčastějšími mastnými kyselinami obsaženými ve voscích jsou kyselina palmitová, kyselina laurová, kyselina myristová či kyselina stearová, pak je doplňují další nasycené kyseliny (většinou s délkou uhlíkového řetězce C24-C30). Přirozeně se vyskytují v přírodě jak u rostlin, tak u živočichů. Vosky jsou odolné vůči hydrolýze a nepodléhají enzymatickému rozkladu, proto nejsou živočichy stravitelné. Slouží k ochraně před vysycháním i před průnikem patogenů. U rostlin je lze najít na povrchu těla (kde vytváří tenkou ochrannou vrstvu – kutikulu), u živočichů taktéž tam (obvykle ale v srsti), popřípadě jsou produkovány ke stavbě obydlí (hlavně u hmyzu).

Vosky přírodního původu kromě výše zmíněných látek obsahují spoustu příměsí dalších látek (volné karboxylové kyseliny, alkoholy, steroly atd.)

Vlastnosti vosků 
 tuhé
 nerozpustné ve vodě, rozpustné v nepolárních rozpouštědlech (benzín, chloroform,...)
 odolné vůči oxidaci a hydrolýze
 jsou hořlavé a spalují se dokonaleji než parafín

Známé vosky 
Rozdělení podle původu: živočišné, rostlinné a syntetické. Dělení podle četnosti užívání:
 včelí vosk
 čínský vosk
 lanolin
 vorvaňovina
 karnaubský (tvoří povlaky na listech brazilských palem)
 stearin - syntetický vosk, vyrobený pomocí kyseliny stearinové a Kyseliny palmitové

Mikronizovaný vosk 
Mikronizovaný vosk je vosk, jenž byl mechanickou cestou rozmělněn na částice o velikosti několika mikrometrů. Vosk může být amidového, polyethylenového, oxidovaného polyethylenového nebo polypropylenového původu. Nejvíce se mikronizované vosky uplatňují při zpracování plastů, v textilním nebo keramickém průmyslu, ale také v kovoprůmyslu a ve farmacii.

Použití 
 leštidla
 lékařství
 výroba kosmetiky
 výroba svíček
 ovocnářství: štěpařský vosk (s příměsí smůly a terpentýnu)
 konzervační činidla v truhlářství a v kožedělném průmyslu
 lyžařský vosk
 výtvarné umění:
 Malířství: enkaustika - příměs vosku v barvách
 sochařství: studijní přípravné modely pro odlévání reliéfů, zejména medailí, takzvaně na ztracený vosk; ceroplastika - plastické odlitky, nejčastěji miniaturní portréty
 tmely pro restaurování keramiky, kovů aj. materiálů
 pečeti- včelí vosk byl od 17. století postupně nahrazován španělským pečetním lakem

Dřívější užití 
 voskovaný kartón a balicí papír
 pomáda na voskování vlasů a knírů

Odkazy

Reference

Literatura 
 Václav JAKŠ, Vosk, jeho čistění a užití. Vydal A. Reinwart v Praze 1901
 Petra Ahnertová: Včelí vosk, jeho užití, (originál: Beewaxs alchemy, překlad Eva Fuková). Metafora Praha 2018, ISBN 978-80-7359-545-6

Externí odkazy 
 
 
 

 
Organické sloučeniny
Parts per million

Parts per million (z angličtiny, česky „dílů či částic na jeden milion“), zkráceně též ppm, je výraz pro jednu miliontinu (celku); někdy je tento výraz odvozován i z latinského pars per milion.

Obdobně jako procento (jedna setina) či promile (jedna tisícina) se používá pro znázornění poměru jedné části vůči celku.

100 % = 1 000 000 ppm
1 % = 10 000 ppm
1 ‰ = 1 000 ppm

Nesprávnost 
Použití zkratky ppm (popřípadě ppb) je technicky nesprávné. Podle technické normy ČSN ISO 80000-1, článek 6.5.5, je korektní vyjádření v mocninách deseti.

Použití 
Velice často se lze s tímto poměrem setkat např. ve zprávách o znečištění životního prostředí, kdy jsou tímto poměrem udávány maximálně přípustné koncentrace tuhých látek, oxidů síry nebo dusíku v ovzduší apod. Velký význam má jednotka také v analytické chemii a toxikologii.

Výpočet PPM se rovněž často využívá ve výrobních i jiných společnostech ke sledování „zmetkovitosti“. (Množství neshodných výrobků – „zmetků“ z jedné dávky nebo za sledované časové období se vydělí celkovým počtem kusů ve stejné dávce nebo za sledované období a následně vynásobí 1 000 000.) Používá se jako ukazatel při např. meziročním srovnávání efektivity výroby nebo při srovnávání jednotlivých podniků.

Ještě menší zlomky 

Občas se můžeme setkat i se zkratkami
 ppb, 1 miliardtina z celku (parts per billion),
 ppt, 1 biliontina z celku (parts per trillion),
 ppq, 1 biliardtina z celku (parts per quadrilion).

Fyzikální rozměr 

Přestože je ppm z fyzikálního hlediska bezrozměrové, zvláště pokud jde o koncentrace, je třeba jasně rozlišovat kontext, ve kterém je použit. Pokud se hovoří o poměru objemů, hmotností nebo počtu atomů mohou (ale spíše nemusejí) vycházet stejná čísla, jako u poměru částic.

 1 ppm je sám o sobě bezrozměrový zlomek, může označovat např. jednu sekundu ve 277 hodinách, 46 minutách a čtyřiceti sekundách
 1 ppma (1 ppm atomic) označuje jednu částici dané látky na každých 999 999 jiných částic
 1 ppmv (1 ppm volume) označuje jednu objemovou část v milionu, což například zhruba odpovídá jedné kapce inkoustu ve 150 litrech vody
 1 ppmw (1 ppm weight, mass, molar) označuje jednu hmotnostní část v milionu, např. jeden gram v jedné tuně

Související články 
 procento
 promile

Externí odkazy 
 
 Tabulka bezrozměrných veličin na converter.cz

Bezrozměrné jednotky
Anglická slova a fráze
Kundera

Pod jménem Kundera se skrývá více významných osob:

 Ludvík Kundera (1920–2010) – český básník, dramatik, prozaik, překladatel (bratranec Milana Kundery)
 Ludvík Kundera (muzikolog) (1891–1971) – český muzikolog, otec Milana a strýc Ludvíka
 Milan Kundera (1929–2023) – česko-francouzský spisovatel (bratranec Ludvíka Kundery a syn Ludvíka Kundery, muzikologa)
 Rudolf Kundera (1911–2005) – český malíř žijící ve Francii
Rousseau

Jako Rousseau [russó] bývá obvykle označován filosof Jean-Jacques Rousseau. Toto příjmení patří i dalším osobnostem:

 Alex Rousseau – fiktivní postava z televizního seriálu Ztraceni
 Bobby Rousseau (* 1940) – kanadský hokejista
 Cecil Clyde Rousseau – americký matematik
 Denis Rousseau – americký přírodovědec
 Eugène Rousseau (asi 1810–1870) – francouzsko-americký šachový mistr
 Eugene Rousseau (1932) – americký saxofonista
 Florian Rousseau – francouzský cyklista
 Frederic Rousseau – belgický molekulární biolog
 Frederick Rousseau (1958) – francouzský hudebník
 Henri Rousseau řečený Celník (1844–1910) – francouzský naivní malíř
 Jacques Rousseau (1630–1693) – francouzský malíř
 Jacques Rousseau (atlet) (1951) – francouzský atlet
 Jean Rousseau (1644–1699) – francouzský hudebník a autor
 Jean-Baptiste Rousseau (1671–1741) – francouzský básník
 Jean-Jacques Rousseau (1712–1778) – francouzský filozof, spisovatel a pedagog
 Jean-Jacques Rousseau (režisér) – belgický filmový režisér
 Jeanne Rij-Rousseauová (1870–1956) – francouzská malířka a teoretička umění
 Stéphane Rousseau – kanadský herec
 Théodore Rousseau (1812–1867) – francouzský krajinář
 Vincent Rousseau (1962) – belgický atlet
 Yves Rousseau – francouzský letec

 jiné významy
 Lake Rousseau – jezero na Floridě
 Rousseau (okrsek) – volební okrsek v kanadské provincii Québec
 Alternativní název francouzského vína vyráběného z odrůdy Chardonnay
 Institut Rousseau – soukromá škola v Ženevě pojmenovaná po Jean-Jacquesovi Rousseauovi ( Académie De Genève či Institut Jean-Jacques Rousseau)

Externí odkazy
Litosféra

Litosféra je pevný obal tvořený zemskou kůrou a nejsvrchnějšími vrstvami zemského pláště. Její tloušťka se pohybuje obvykle v rozpětí 70–100 km, extrémní hodnoty představují zhruba 200 km, kterých dosahuje na oceánské kůře, a 150 km, kterých dosahuje pod masívy horstev. Skládá se ze 7 velkých desek a 12 menších desek.

Litosféra nepředstavuje kompaktní obal, je rozčleněna na mohutné bloky – litosférické desky, které „plavou“ na plastické vrstvě zemského pláště (tzv. astenosféra). Rozlišujeme litosférické desky oceánské a pevninské, které se navzájem k sobě neustále pohybují, čímž přeměňují tvar planety Země. Jejich pohyb je vůči sobě těžké popisovat, vztahuje se vzhledem k osám Země anebo k horkým skvrnám (hot spots). To, že se litosférické desky pohybují, můžeme pozorovat pomocí:
 geodetických měření,
 magnetických anomálií tzv. paleomagnetismus,
 opsaných kružnic kolem transformích zlomů.

Pohyby litosférických desek:
 přibližování – dvě litosférické desky se pohybují proti sobě, což má za následek jejich srážku. Jedná se o tzv. pohyb konvergentní. Mohou nastat následující možnosti: jedna deska se začne podsouvat pod druhou (subdukce – typická pro oceánsko-kontinentální rozhraní; obdukce – oceánská deska se začne nasouvat na pevninskou desku), anebo se dvě pevninské desky zapříčí a nastane horotvorný proces (orogeneze). Příkladem je kolize Eurasijské a Indické desky, což vyúsťuje ve vznik Himálají.
 oddalování – jedná se o pohyb divergentní, typický je pro středooceánské hřbety, kde vzniká nová oceánská kůra. Příkladem je Středoatlantský hřbet.
 transformní rozhraní – jedná se o pohyb dvou desek vedle sebe, čímž vzniká tzv. transformní zlom. Ani jedna se nezasouvá pod druhou, jenom o sebe třou rozhraním, což má za následek uvolňovaní obrovských hodnot energie v podobě zemětřesení. Příkladem je zlom San Andreas v Kalifornii v USA.
 trojný bod – místo, kde se setkávají tři tektonické desky.

Myšlenku deskové tektoniky jako první vyslovil německý geolog Alfred Wegener (1880–1930) ve 20. letech 20. století, když si povšiml zvláštní podobnosti mezi pobřežím Jižní Ameriky a Afriky. Myšlenka se ale naplno ujala až s dalšími vědeckými objevy v 60. letech 20. století, kdy se práce ujali geologové Wilson, La Pichon a Hess.

Teorie deskové tektoniky vysvětluje:
 pohyb litosférických desek,
 přenos energie a tepla mezi vnitřním a vnějším obalem,
 látkovou a chemickou bilancí zemské kůry a zemského pláště.

Aby teorie mohla být uvedena v praxi, musí předpokládat čtyři podmínky:
 existence inhomogenit a nespojitostí v zemské kůře,
 přítomnost plastické vrstvy tzv. astenosféry,
 při těchto pochodech se rozměry Země ani nezmenšují ani nezvětšují,
 stálou teplotu zemského povrchu.

Externí odkazy 
 
 

 
Zemské sféry
Geologická terminologie
Ondřej Trojer

Ondřej Trojer (též Andreas Troyer; 25. října 1648, Kralovice – 18. července 1699, Plasy) byl v letech 1681–1699 opat cisterciáckého kláštera v Plasích.

Po studiu filosofie a kanonického práva na koleji sv. Bernarda v Praze se stal superiorem semináře, posléze profesorem a rektorem koleje. Noviciát absolvoval v Plasích pod vedením P. Schimanna. Plaským opatem byl zvolen 31 hlasy dne 13. září 1681. Od roku 1685 působil jako vizitátor a generální vikář cisterciácké provincie pro Čechy, Moravu a obojí Lužici.

Opat Trojer započal barokní přestavbu kláštera novou stavbou prelatury a sýpky, založil v Mariánské Týnici proboštství, také nechal přestavět a zvětšit tamější kostel, ke kterému připojil ambitové nádvoří se zvonicí. Osídlil pusté vsi Kopidlo, Hradecko, Hubenov, na pozemcích zaniklých vsí Doubravice a Šebíkov založil Trojany, u zaniklé vsi Těškov založil Ondřejov (Trojany i Ondřejov jsou pojmenované právě po něm), stavěl nový hospodářský dvůr v Lomanech a začal také s výstavbou chalup na Hadačce.

Byl mimo jiné i poradcem tehdejšího císaře Leopolda I. při mezinárodních jednáních.

Opati kláštera v Plasích
Čeští cisterciáci
Narození v Kralovicích
Narození v roce 1648
Narození 25. září
Úmrtí v Plasích
Úmrtí v roce 1699
Úmrtí 18. července
Muži
Kontextový jazyk

Kontextový jazyk je formální jazyk, který je vygenerovatelný nějakou kontextovou gramatikou. Je to jeden ze čtyř typů jazyků Chomského hierarchie, v praxi se využívá jen zřídka.

Příklad 
Jazyk L = { an : n je prvočíslo } není bezkontextový, ale je kontextový. Lze to ukázat třeba tak, že sestrojíme lineárně ohraničený Turingův stroj, který bude L rozpoznávat.

Vlastnosti 
 Průnik, sjednocení a zřetězení dvou kontextových jazyků je kontextový jazyk.
 Doplněk kontextového jazyka je kontextový jazyk.
 Každý bezkontextový jazyk je kontextový.

Formální jazyky