alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Bílkovský dub

Bílkovský dub je památný strom u obce Kout na Šumavě nedaleko Kdyně. Přibližně třistaletý dub letní (Quercus robur) roste východně od Novodvorského rybníka na okraji lesa v nadmořské výšce 440 m. Obvod jeho kmene je 500 cm a strom je vysoký 31 m (měření 2001). Dub je chráněn od roku 1986 pro svůj vzrůst, věk a jako krajinná dominanta.

Stromy v okolí 

 Bílkovský javor
 Duby nad rybníkem Bílka
 Dub nad Spáleným rybníkem
 Dub u Váchalovského mlýna †
 Duby v Pekle
 Jasan u Starého Dvora
 Lípa u Krysálů
 Lípa za Bečvárnou †
 Dub v třešnové rovci
 Starodvorské duby
 U Čtyřech lip
 Zámecká lípa

Odkazy

Reference

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Domažlice

Externí odkazy 
 

Památné duby letní v Plzeňském kraji
Památné duby v okrese Domažlice
Památné stromy ve Všerubské vrchovině
Kout na Šumavě
Kyselina siřičitá

Kyselina siřičitá (chemický vzorec H2SO3) patří ke středně silným kyselinám. Je to dvojsytná kyselina. Je součástí kyselých dešťů. Je známa pouze v roztocích, ve kterých vzniká rozpouštěním oxidu siřičitého:
SO2 + H2O → H2SO3

Jestliže se její roztok zahřívá, dochází k zpětné reakci, tj. vzniká voda a uvolňuje se oxid siřičitý.

Kyselina siřičitá disociuje (štěpí se na ionty) ve dvou stupních:
 H2SO3 → H+ + HSO3−
 HSO3− → H+ + SO32−

Kyselina siřičitá tvoří dva typy solí: siřičitany a hydrogensiřičitany. Siřičitany se na vzduchu slučují s kyslíkem a tím se oxidují na sírany. Kyselina siřičitá a její soli mají redukční vlastnosti. Příkladem je tato reakce s kyselinou dusitou:
 2HNO2 + H2SO3 → 2NO + H2SO4 + H2O

Kyselina siřičitá odebírá kyselině dusité jeden kyslík, tím ji redukuje na oxid dusnatý, a sama odebraný kyslík přijímá, tím se oxiduje na kyselinu sírovou.

Siřičitany alkalických kovů se zahříváním rozkládají a jejich rozkladem vzniká síran a sulfid:
 4Na2SO3 → 3Na2SO4 + Na2S

Siřičitany kovů alkalických zemin se však zahříváním rozkládají na oxid siřičitý a příslušný oxid kovu:
MgSO3 → MgO + SO2

Reference

Externí odkazy 
 

Siřičitá
Siřičitany
4
siřičitá
Grand Prix Německa 2004

Grand Prix Německa LXVI Grosser Mobil 1 Preis von Deutschland

 25. červenec 2004
 Okruh Hockenheim
 66 kol x 4,574km = 301,884 km
 725. Grand Prix
 81. vítězství Michaela Schuamchera
 178. vítězství pro Ferrari

Výsledky

Nejrychlejší kolo 
 Kimi RAIKKONEN McLaren Mercedes 	1'13.780 – 223.182 km/h

Vedení v závodě 
 1-10 kolo Michael Schumacher
 11 kolo Kimi Räikkönen
 12-14 kolo Jenson Button
 15-28 kolo Michael Schumacher
 29 kolo Fernando Alonso
 30-34 kolo Jenson Button
 35-47 kolo Michael Schumacher
 48-50 kolo Jenson Button
 51-66 kolo Michael Schumacher

Postavení na startu 
 červeně – výměna motoru / posunutí o 10 míst
 Modře – startoval z boxu

Zajímavosti 
 V závodě byl představen nový vůz Toyota TF 104B

Externí odkazy 
 

Grand Prix Německa
Formule 1 v roce 2004
Sport v Německu v roce 2004
Dark Forces

Dark Forces je počítačová hra z roku 1994, častokrát připodobňovaná k legendárnímu Doomu. Byla první 3D first-person hrou z prostředí Star Wars. Autorem hry je společnost LucasArts.

Příběh 
Hráč se ocitne v roli bojovníka povstalců Kyle Katarna, bojujícího proti Impériu, avšak není Jedi. Hra se odehrává na různých planetách - pouštních, ledových, skalních atd. Celkem hra nabízí 14 relativně rozsáhlých úrovní, hráč se utká s mnohými protivníky. Na konci hry je hlavním úkolem sabotovat loď Imperátora. K boji bylo určeno deset zbraní, včetně klasického blasteru jako jedné ze zbraních základních, ale i některých mnohem efektivnějších, mezi které se řadí třeba termální detonátor.

Grafika 
Oproti hře Doom umožňovala zobrazení třetího rozměru v plné kvalitě (tj. například se mohlo nacházet více místností nad sebou apod). V mnohých případech však kvůli zjednodušení vzhledem k tehdejším výkonům počítačů byly vypuštěny mnohé textury (například u stíhaček). Zobrazení bylo provedeno ve standardním rozlišení 320 x 240 pixelů, pro slabší stroje šlo ještě snížit, protože oproti Doomu byla Dark Forces náročnější hra.

Nepřátelé 
Do cesty se hráči stavěli klonoví vojáci impéria, důstojníci z imperiálních lodí i výzvědné sondy. Finálními bossy byli silní mechanoidi. Na tyto jednotky byly použity pouze ploché sprity, stíhačky však byly již plně trojrozměrnými polygonálními objekty.

Pokračování 
Hra měla ještě pokračování Dark Forces 2, které bylo vydáno v roce 1997.

Střílečky z pohledu první osoby
Hry Star Wars
Hry pro DOS
Hry pro Mac OS Classic
Hry pro PlayStation
Videohry z roku 1995
Videohry od LucasArts
Videohry pro jednoho hráče
Americké videohry
P 46

Papyrus 46, většinou zkráceně P 46, je nejstarší papyrus obsahující text listů sv. Pavla. Rukopis byl nalezen v roce 1930 asi 100 km jižně od Káhiry. Papyrový kodex 46 obsahoval původně všechny listy sv. Pavla, ale z původních 104 listů se jich 18 ztratilo. Nedochovaly se části listu Římanům a 1. listu Soluňským, zcela ztracen je 2. Soluňským. P 46 dosvědčuje řazení listů v kodexu podle jejich délky, počínaje nejdelším listem. Kodex pochází přibližně z doby mezi lety 200 a 220. Dnes je část uložena v Ann Arbor na Michiganské univerzitě pod inventárním číslem P. Mich 6238, druhá část (papyrus Chester Beatty II) se nachází v Dublinu).

Související články 

 Seznam papyrů Nového zákona

Externí odkazy 
 

 Všechny části rukopisu v databázi Michiganské univerzity s fotografiemi a popisem
 Robert B. Waltz. 'NT Manuscripts: Papyri, Papyri 46.'
 Reading the Papyri: 46 from the University of Michigan Papyrus Collection
 Images

Biblické rukopisy
Papyry
3. století
Papyrus 37

Papyrus 37, zkráceně P 37, označován i jako Papyrus Michigan 1570, je oboustranně řecky popsaný papyrový list obsahající úryvek textu Matoušova evangelia (líc: Mt 26,19-36; rub: Mt 26,37-52). Pochází z 3. století. byl nalezen v Káhiře v roce 1924 a dnes je uložen v Michiganské univerzitě Ann Arbor u Detroitu v USA. Ačkoli je papyrus značně poškozen, písmo je velmi dobře čitelné.

Související články 

 Seznam papyrů Nového zákona

Externí odkazy 
 
 Popis a fotografie Papyru 37 v databázi Michiganského muzea

Biblické rukopisy
3. století
Papyrus 52

Papyrus 52, zkráceně obvykle P 52, někdy známý pod označením Papyrus Rylands Greek 457, je nejstarší dochovaný text Nového zákona. V roce 1920 jej získal anglický papyrolog Bernard Pyne Grenfell spolu s papyry nalezenými pravděpodobně ve Fajjúmu. Profesor C. H. Roberts z John Rylands Library v Manchesteru při podrobném ohledání zjistil, že útržek papyru obsahuje text Janova evangelia 18,31–33, na zadní straně 18,37–38. Úlomek je 9 cm vysoký a 6 cm široký a obsahuje celkem 114 řeckých písmen. Původní list měl velikost asi 21×20 cm. 

Papyrus se datuje obvykle do roku 125, což v době svého objevu posunulo dataci Janova evangelia značně dopředu (mnozí v té době datovali toto evangelium do let 150–200). Naopak, jestliže tento egyptský úlomek pochází přibližně z roku 125, muselo být samotné evangelium napsáno alespoň mezi lety 90–100, aby se mohlo dostat do Egypta a zde z něj udělána kopie, tj. kodex s fragmentem P 52.

Odkazy 


Literatura 
 Hurtado, Larry. W., 2003. P52 (P.Rylands Gr 457) and the Nomina Sacra; Method and Probability. Tynedale Bulletin 54.1.
 Nongbri, Brent, 2005. The Use and Abuse of P52: Papyrological Pitfalls in the Dating of the Fourth Gospel. Harvard Theological Review 98:23-52.

Související články 
 Seznam papyrů Nového zákona

Externí odkazy 
 
 John Rylands Library: An Unpublished Fragment of the Fourth Gospel
 K. C. Hanson - P52: A Fragment of the Gospel of John
 historian.net: P52
 Robert B. Waltz. 'NT Manuscripts: Papyri, Papyri 52.'

Biblické rukopisy
Vzniklo v 2. století
Papyry
Janovo evangelium
Bezův kodex

Bezův kodex (Codex Bezae Cantabrigiensis) je dvojjazyčný (řecko-latinský) pergamenový kodex z 5. či 6. století obsahující text evangelií a část Skutků apoštolů. Spolu s kodexem Klaromontánským se v textové kritice označuje písmenem D 05.

Bezův kodex vznikl v jižní části Franské říše a byl uložen v Lyonském klášteře. V roce 1562 se dostal do rukou hugenotů a v roce 1581 jej objevil kalvinista Theodor Beza. Ten jej daroval Cambridgeské univerzitě (lat. Cantabrigia, odtud jméno Cantabrigiensis). Kodex se skládá z 406 listů, původně jich bylo více než 500; vysoký je 26 cm, široký 21,5 cm, každá strana má jeden sloupec s 33 řádky. Obsahuje kromě několika mezer všechna čtyři evangelia a část Skutků apoštolů. Text je psán dvojjazyčně, v řeckém originálu a latinském překladu.

Bezův kodex patří k jedněm z nejvýznamnějších kodexů sloužících k textové kritice Nového zákona. Poprvé jej spolu s klaromontánským kodexem a dalšími kodexy za tímto účelem použil samotný Theodor Beza při své analýze řeckého textu Nového zákona a při vydání nové, kritické verze novozákonního textu.

 Low resolution digital facsimile of the Codex Bezae - Cambridge University Library
 The Gospels and Acts according to codex Bezae; texts, translation and comments

Externí odkazy 
 

Biblické rukopisy
Vatikánský kodex

Vatikánský kodex (Codex Vaticanus; Bibl. Vat., Vat. gr. 1209), označovaný obvykle písmenem B, je řecký pergamenový kodex pocházející z poloviny 4. století z Alexandrie. Své jméno má podle místa (Vatikánská knihovna), kde je od roku 1481 uložen. Skládá se z celkem 759 listů, z nichž 617 obsahuje text Starého a 142 Nového zákona. Ze Starého zákona však mnohé části chybí a Nový zákon končí veršem listu Židům 9,14. Každá strana je rozdělena do tří sloupců o 42 řádcích. Rozměry rukopisu jsou přesně čtvercové o straně 27,5 cm.

Z hlediska textové kritiky je Vatikánský kodex jedním z nejvěrnějších svědků novozákonního textu; jeho jediným soupeřem je v této oblasti Sinajský kodex.

Související články 
 Seznam unciálních textů Nového Zákona

Reference

Externí odkazy 
 
 Biblioteca Apostolica Vaticana. Codex Vaticanus

Biblické rukopisy
4. století
Sinajský kodex

Sinajský kodex (Codex Sinaiticus; London, Brit. Libr., Add. 43725), označovaný obvykle hebrejským písmenem א, je řecký pergamenový kodex pocházející z poloviny 4. století. Rukopis ležel v řeckém pravoslavném klášteře sv. Kateřiny na úpatí hory Sinaj, založeném v roce 530 císařem Justiniánem ke cti sv. Kateřiny Alexandrijské. Rukopis zde objevil lipský evangelický teolog Konstantin von Tischendorf (1815-1874). Většina rukopisu se dnes nachází v Britské knihovně, další části jsou v Petrohradě, Lipsku a klášteře sv. Kateřiny na Sinaji.

Kodex má celkem 346,5 listů o rozměrech 37 × 34 cm. Každý list má čtyři sloupce s 48 řádky. Obsahuje větší část řeckého textu Starého zákona a až na malé mezery celý Nový zákon. Na konci Nového zákona je připojen ještě List Barnabášův a Hermův Pastýř.

Kodex má význam především pro textovou kritiku Nového zákona.

Bibliografie 
 Konstantin von Tischendorf, Fragmentum Codicis Friderico-Augustani ex Iesaia et Ieremia in: Monumenta sacra inedita (Leipzig 1855), vol. I, pp. 211 ff.

Odkazy

Externí odkazy 
 
 Sinajský kodex  CSNTM
 Digitalizace kodexu

Biblické rukopisy
4. století
Lípa u Krysálů

Lípa u Krysálů je památný strom u obce Kout na Šumavě nedaleko Kdyně. Přibližně třistaletá  lípa velkolistá (Tilia platyphyllos) roste u polní cesty na severozápadním okraji Novodvorského rybníka v nadmořské výšce 420 m. Kmen s velmi hrubou borkou se dělí na dvě části, koruna je úzce pyramidální. Obvod kmene dosahuje 600 cm, strom je vysoký 33 m (měření 2001). Lípa je chráněna od roku 1986 pro svůj vzrůst, věk a jako krajinná dominanta.

Stromy v okolí 

 Bílkovský dub
 Bílkovský javor
 Duby nad rybníkem Bílka
 Dub nad Spáleným rybníkem
 Dub u Váchalovského mlýna †
 Duby v Pekle
 Jasan u Starého Dvora
 Lípa za Bečvárnou †
 Dub v třešnové rovci
 Starodvorské duby
 U Čtyřech lip
 Zámecká lípa

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Domažlice

Externí odkazy 
 

Památné lípy velkolisté v Česku
Památné lípy v okrese Domažlice
Památné stromy ve Všerubské vrchovině
Kout na Šumavě
Dub v třešnové rovci

Dub v třešnové rovci je památný strom u obce Kout na Šumavě nedaleko Kdyně. Přibližně 500 let starý  solitérní dub letní (Quercus robur) roste v rokli severovýchodně od osady Starý Dvůr v nadmořské výšce 460 m. Obvod jeho kmene je 611 cm a strom je vysoký 25 m (měření 2000). Dub je chráněn od roku 1986 pro svůj vzrůst a věk.

Stromy v okolí 
 Bílkovský dub
 Bílkovský javor
 Duby nad rybníkem Bílka
 Dub nad Spáleným rybníkem
 Dub u Váchalovského mlýna †
 Duby v Pekle
 Jasan u Starého Dvora
 Lípa u Krysálů
 Lípa za Bečvárnou †
 Starodvorské duby
 U Čtyřech lip
 Zámecká lípa

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Domažlice

Externí odkazy 
 

Památné duby letní v Plzeňském kraji
Památné duby v okrese Domažlice
Památné stromy ve Všerubské vrchovině
Kout na Šumavě
Dub nad Spáleným rybníkem

Dub nad Spáleným rybníkem je památný strom u obce Kout na Šumavě nedaleko Kdyně. Přibližně 350 let starý  dub letní (Quercus robur) rostoucí na louce nad Spáleným rybníkem v nadmořské výšce 420 m byl vysazen za Stadionů. Obvod jeho kmene je 595 cm a strom je vysoký 26,5 m (měření 2001). Dub je chráněn od roku 1986 pro svůj vzrůst, věk a jako krajinná dominanta.

Stromy v okolí 
 Bílkovský dub
 Bílkovský javor
 Dub u Váchalovského mlýna †
 Duby nad rybníkem Bílka
 Duby v Pekle
 Jasan u Starého Dvora
 Lípa u Krysálů
 Lípa za Bečvárnou †
 Dub v třešnové rovci
 Starodvorské duby
 U Čtyřech lip
 Zámecká lípa

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Domažlice

Památné duby letní v Plzeňském kraji
Památné duby v okrese Domažlice
Památné stromy v Podčeskoleské pahorkatině
Kout na Šumavě
Pastýřova hruška

Pastýřova hruška je památný strom u obce Únějovice v okrese Domažlice. Přibližně šestisetletá  hrušeň obecná (Pyrus communis) roste v lese Cikánovka jihovýchodně od vsi, v nadmořské výšce 500 m. Obvod jejího kmene je 435 cm a výška stromu dosahuje 17 m (měření roku 2000). Chráněna od roku 1987 pro svůj věk.

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Domažlice

Externí odkazy 
 

Památné hrušně obecné v Česku
Památné hrušně v Plzeňském kraji
Památné stromy v okrese Domažlice
Památné stromy ve Švihovské vrchovině
Únějovice
Skupina dubů ve Sloním údolí

Skupina dubů ve Sloním údolí jsou památné stromy u vsi Vatětice u města Hartmanice. Tři duby letní (Quercus robur) rostou nad levým břehem Radešovského potoka na hraně Sloního údolí jihovýchodně od Vatětic, v nadmořské výšce zhruba 580 metrů, asi 150 metrů proti proudu od místa, kde do Radešovského potoka ústí bezejmenný potůček, stékající od Vatětic. Obvody jejich kmenů měří 240, 290 a 312 cm a jejich výšky dosahují shodně 20 m (měření 1995). V létě roku 2011 byly poškozeny vichřicí. Chráněny jsou od roku 1995 jako krajinné dominanty.

Stromy v okolí 
 Lípa ve Vatětické aleji
 Palvínovská alej
 Palvínovská lípa
 Radešovská lípa
 Skupina dubů u Radešovského mostu
 Skupina dubů zimních
 Skupina dubů zimních
 Skupina stromů v zámeckém parku
 Vatětický jasan
 Vatětický javor
 Vatětická lípa
 Vatěticko-mouřenecká alej
 Zámecký klen

Galerie

Reference

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Klatovy

Památné duby letní v Plzeňském kraji
Památné duby v okrese Klatovy
Památné stromy v CHKO Šumava
Památné stromy v Šumavském podhůří
Hartmanice
Malinecká lípa

Malinecká lípa je památný strom u vsi Malinec nedaleko Měčína. Přibližně dvěstěpadesátiletá lípa malolistá (Tilia cordata) roste u čp. 27 na jižním okraji vsi v nadmořské výšce 460 m. Obvod jejího kmene je 460 cm a koruna dosahuje do výšky 19 m (měření 1986). Lípa je chráněna od roku 1987 pro svůj vzrůst a věk.

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Plzeň-jih

Externí odkazy 
 
 Strom v evidenci památných stromů Agentury ochrany přírody a krajiny ČR

Památné lípy malolisté v Česku
Památné lípy v okrese Plzeň-jih
Památné stromy ve Švihovské vrchovině
Kbel (okres Plzeň-jih)
Oselecká lípa



Oselecká lípa (příp. lípa v Oselcích) byl památný strom u vsi Oselce u Nepomuku. Mohutná lípa malolistá rostla u sochy sv. Jana Nepomuckého, při silnici na Chlumy v nadmořské výšce 614 m. Lípa byla vysoká 21 m a obvod jejího kmene měřil 525 cm (měření 1999). Chráněna byla od roku 1999 pro svůj vzrůst, estetickou hodnotu, připomínku historické události a jako součást památky.

V noci z 31. března na 1. dubna 2015 lípu vyvrátil silný vítr. Padlý strom byl následně rozřezán, na místě byla vysazena nová lípa.

Stromy v okolí 
 Buk v Oselcích
 Kvášňovická lípa

Odkazy

Reference

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Plzeň-jih

Externí odkazy 
 Oselecká lípa v Ústředním seznamu ochrany přírody

Zaniklé lípy v Česku
Památné lípy malolisté v Česku
Památné lípy v okrese Plzeň-jih
Památné stromy v Blatenské pahorkatině
Oselce
Stromy zaniklé v roce 2015
Bašta (rozcestník)

Bašta má více významů:

obecný význam
 bašta – součást opevnění
 bašta (rybníkářství) – obydlí baštýře, hlídače nebo ošetřovatele rybníka, které se zpravidla nachází při hrázi rybníka
 hovorově chutné jídlo

sídla
 Bašta (Starý Kolín) – část obce Starý Kolín v okrese Kolín
 Holubovská Bašta – část obce Čakov v okrese České Budějovice
 Nová Bašta – obec v okrese Rimavská Sobota na Slovensku
 Stará Bašta –  obec v okrese Rimavská Sobota na Slovensku
 Bajina Bašta – město na západě Srbska

přírodní objekty
 Přírodní památka Bašta – památka v okrese Rokycany
 Bašta (rybník u Chýně) – rybník nedaleko Chýně v okrese Praha-západ
 Bašta (rybník u Týnce) – rybník severně od Týnce v okrese Klatovy
 Bašta (rybník u Písku) – rybník východně od Písku v okrese Písek

příjmení
 Jan Bašta (1860–1936) – český inženýr a vědec
 Jaroslav Bašta (* 1948) – český politik a diplomat

umělecká díla
 Bašta (film) – československý dobrodružný film z roku 1969 režiséra Martina Hollého

jiný význam
 Bašta (Boskovice) – zaniklý hrad v okrese Blansko
 Na Baště – osada v okrese Ústí nad Orlicí

Externí odkazy
Juraj Kukura

Juraj Kukura (* 15. března 1947 Prešov) je slovenský herec.

Život a dílo 
Po ukončení stavební průmyslovky v Bratislavě vystudoval herectví na VŠMU (1973). Začínal v Divadle na Korze, později na Nové scéně (1971–1976). V letech 1976–1984 působil v činohře SND v Bratislavě, dokud neemigroval do Německa. Zpočátku účinkoval v mnichovském divadle Kammerspiele, později v Basileji, Bonnu a od roku 1985 v Schauspielhause v Hamburku, kde žije dodnes. V roce 2002 se stal ředitelem bratislavského Divadla Aréna. V Německu patří k oblíbeným divadelním a televizním hercům. Hrál v několika dílech seriálu Místo činu, v seriálech Via Mala, Hotel Ráj a Helicops.

Jeho synem je Philipp Kukura, profesor biofyzikální chemie na Oxfordské universitě .

Vyznamenání 
Dne 28. října 2017 převzal z rukou českého prezidenta Miloše Zemana české státní vyznamenání, medaili Za zásluhy.

Filmografie 
 1968 Zbehovia a pútnici (hrebenár)
 1968 Traja svedkovia (pansláv)
 1970 Eden a potom (Boris)
 1971 Zlozor (Slávo)
 1971 N. a pris les dés (Boris)
 1972 Javor a Juliana (hudec)
 1972 Letokruhy (Vavro)
 1973 Deň slnovratu (Pavol)
 1974 Do zbrane, kuruci! (Hamzík)
 1974 Trofej neznámeho strelca (Šaľo)
 1976 Jeden stříbrný (Pitoňák)
 1976 Koncert pre pozostalých (Peter Korta)
 1976 Vojaci slobody (Blanche)
 1977 Stíny horkého léta (Ondřej Baran)
 1978 Deváté srdce (hrabě Aldobrandini)
 1978 Sedem krátkych rokov inžiniera Hagaru (Hagara)
 1978 Krutá ľúbosť (Jašek)
 1979 Božská Ema (Viktor)
 1979 Postavení mimo hru (Jindřich Vacula)
 1980 Trhák (Lenský)
 1981 Člny proti prúdu (Rudo Samek)
 1982 Přeludy pouště (správce)
 1982 Sůl nad zlato (král Norbert)
 1982 Tušenie (Fero Ušiak)
 1983 Die wilden Fünfziger (TV), režie Peter Zadek, SRN (Jakob)
 1985 Via mala (TV), (Andreas von Richenau)
 1992 Lepšie byť bohatý a zdravý ako chudobný a chorý (Robert)
 1992 Otto – Der Liebesfilm (Otto – film o lásce), režie Bernd Eilert, Otto Waalkes, NSR (dr. Beierle)
 1995 Jak chutná smrt (Karel Kainar)
 1996 Workaholic (Závislá na práci), režie Sharon von Wietersheim, NSR (Cedrik)
 1997 Tábor padlých žien (Dr. Zigmund)
 2000 Apokalypse 99 – Anatomie eines Amokläufers, režie Dmitri Astrakhan, NSR
 2000 Král sokolů/Sokoliar Tomáš (hradní pán Balador)
 2001 Das Sams, režie Ben Verbong, NSR (vrchní)
 2004 Zděděné štěstí (Enrique Braso)
 2005 Kobra 11 – Hals und Beinbruch – Lepší zlomená noha nežli vaz (otec Dardaj)

 2007 Poslední vlak (Dr. Friedlich)
 2008 Máj (Schiffner)
 2014 Sarajevo 1914 (Stojan Jeftanović)
 2018 Inšpektor Max (Zoltán Max)

Diskografie 
 1995 Jsem tvůj muž (coververze písní Leonarda Cohena)

Divadelní hry 
 2011 Martin Čičvák – Kukura (Činoherní klub Praha) částečně autobiografická hra, s Veronikou Žilkovou
 2016 Fjodor Michajlovič Dostojevskij – Bratři Karamazovi (Činoherní klub Praha) hlavní role otce Karamazova; režie Martin Čičvák

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 
 
 
 

Absolventi Vysoké školy múzických umění v Bratislavě
Slovenští herci
Slovenští zpěváci
Českoslovenští zasloužilí umělci
Nositelé medaile Za zásluhy (Česko)
Narození v roce 1947
Narození 15. března
Narození v Prešově
Žijící lidé
Muži
Grand Prix Maďarska 2004

Grand Prix Maďarska 

Marlboro Magyar Nagydíj

 15. srpen 2004
 Okruh Hungaroring
 70 kol x 4,381 km = 306,663 km
 725. Grand Prix
 82. vítězství Michaela Schuamchera
 179. vítězství pro Ferrari

Výsledky

Nejrychlejší kolo 
 Michael Schumacher Ferrari 1'19.071 – 199.461 km/h

Vedení v závodě 
 1-70 kolo Michael Schumacher

Postavení na startu 
 červeně – výměna motoru / posunutí o 10 míst
 Modře – startoval z boxu

Zajímavosti 
 Michael Schumacher zajel 65 nejrychlejší kolo v kariéře.
 Michael Schumacher získal po 20 nejlepší umístění v celém víkendu- pole positions, nejrychlejší kolo a vítězství.
 Olivier Panis po 14 v kariéře získal 11 místo v cíli a v tabulce je tak první před Fisichelou, který 11 dojel 11x.
 Michael Schumacher získal 5 chelem (během jedné Velké ceny: získal Pole positions, zajel nejrychlejší kolo závodu a dokázal vyhrát způsobem start – cíl.

Externí odkazy 
 

Grand Prix Maďarska
Alexandrijský kodex

Alexandrijský kodex (Codex Alexandrinus, London, British Library, MS Royal 1. D. V-VIII) je jeden z nejstarších rukopisů Bible, řecký majuskulní kodex pocházející z konce 5. století. Kodex byl napsán v Egyptě. Původně se skládal z 820 pergamenových listů, z nichž se dochovalo celkem 773. Rozměry listů jsou 32 cm (výška) a 26 cm (šířka), každý list má dva sloupce o 49 - 52 řádcích. Obsahuje s několika mezerami celý Starý zákon, Nový zákon se také vyznačuje rozsáhlejšími mezerami. Volně je k biblickému textu připojen list Klementův.

Kodex se dostal v roce 1098 do vlastnictví alexandrijského patriarchy. Odtud pochází i jeho název. V roce 1621 se kodex dostal do Konstantinopole a v roce 1627 jej daroval řecký patriarcha Kyril Lukaris anglickému králi Karlovi I.. Od té doby se nachází v Britském muzeu v Londýně.

Související články 
 Starý zákon
 Nový zákon

 Alexandrijský kodex

Externí odkazy 
 

Biblické rukopisy
Britské muzeum
Euler

Příjmení Euler nosí více různých osobností:
 August Euler (1868–1957) – německý letecký konstruktér
 Hans von Euler-Chelpin (1873–1964) – švédský chemik
 Leonhard Euler (1707–1783) – švýcarský matematik
 Ulf von Euler (1905–1983) – švédský fyziolog a farmakolog

jiný význam
 Euler (letecký výrobce)

 Eulerův–Liljestrandův reflex – fyziologie člověka

Související články 
 Seznam pojmů pojmenovaných po Leonhardu Eulerovi

Externí odkazy
Efrémův kodex

Efrémův kodex (Codex Ephraemi rescriptus), označovaný obvykle jako C, je řecký majuskulní pergamenový kodex z poloviny 5. století, původem pravděpodobně z Egypta. Rukopis obsahoval původně 238 listů o velikosti 33×26 cm s 40-46 řádky každý. Z dochovaných listů jich 64 obsahuje starozákonní text, 145 novozákonní. Novozákonní text obsahuje všechny části knih kromě Druhého listu Tesalonickým a Druhého listu Janova. Kodex je významný také tím, že je nejstarší, který má na stránce jen jeden sloupec.

Ve 12. století byl celý kodex seškrabán a pergamen znovu použit. Nový text obsahoval řecký překlad 38 kázání Efréma Syrského (odtud i název kodexu). Od 16. století byl rukopis uložen ve Florencii, odkud se dostal do Paříže, kde se v národní knihovně nalézá dodnes. Původní řecký biblický text byl objeven odborníky až koncem 17. století. Během následujících několika let se podařilo něco z původního textu rozluštit, ale dešifrovat celý rukopis bylo nesmírně těžké, protože inkoust byl nezřetelný a mnohé listy pergamenu byly rozedrané. Ke zvýraznění textu se zkoušelo použít i několik různých chemických látek, ale bez velkého úspěchu. Většina odborníku si tehdy myslela, že smazaný text jako celek není možné rozluštit. Počátkem 40. let 19. století se studiu tohoto kodexu pilně věnoval nadaný německý lingvista Konstantin von Tischendorf. Dešifrováním rukopisu strávil dva roky. Tischendorfův úspěch spočíval v dobré znalosti řeckého unciálního písma, měl vynikající zrak a pergamen vždy četl proti světlu. K podobné práci dnes odborníci používají optické pomůcky, jež využívají infračervené a ultrafialové záření nebo polarizované světlo. Texty, které Tischendorf z Efrémova kodexu rozluštil, pak v letech 1843 a 1845 publikoval. Získal si tak pověst předního odborníka v řecké paleografii.

Znalci považují Efrémův kodex za jeden ze skupiny čtyř význačných unciálních rukopisů řecké Bible. Dalšími třemi jsou rukopisy Sinajský, Alexandrijský a Vatikánský č. 1209. Všechny jsou datovány do čtvrtého a pátého století našeho letopočtu.

Reference

Literatura 
  /  Konstantin von Tischendorf: Codex Ephraemi Syri rescriptus, sive Fragmenta Novi Testamenti, Lipsko 1843
  /  Konstantin von Tischendorf: Codex Ephraemi Syri rescriptus, sive Fragmenta Veteris Testamenti, Lipsko 1845

Související články 
 Seznam unciálních textů Nového Zákona

Externí odkazy 
 

Biblické rukopisy
5. století
Ctirad John

Ctirad John (15. srpna 1920 Číčenice – 12. října 2018) byl český imunolog a mikrobiolog, přednášel mikrobiologii a imunologii na 1. LF UK v Praze. Podílel se mj. na vymýcení brucelózy.

Vzdělání 
 gymnázium ve Vodňanech – maturita v roce 1939
 1939 a 1945–1949 LF UK v Praze
 1957 CSc.
 1960 habilitace – obor mikrobiologie a imunologie
 1987 DrSc.
 1990 profesor mikrobiologie a imunologie

Po celý život působil v Mikrobiologickém a imunologickém ústavu 1. lékařské fakulty UK. Jeho učitelem byl prof. František Patočka, přátelil se také s filozofem Janem Patočkou. Byl členem Učené společnosti České republiky, do roku 1999 byl přes třicet let (1966–1999) předsedou redakční rady Acta Universitatis Carolinae - Medica – vědecké monografie Karlovy Univerzity vydávané v řadě Acta Universitatis Carolinae (AUC), členem vědecké rady Státního zdravotního ústavu v Praze, v letech 2002–2010 byl členem etické komise Akademie věd České republiky.

Za svůj život byl mnohokrát oceněn – v roce 1985 získal Purkyňovu stříbrnou medaili, v roce 1990 zlatou plaketu Jana Evangelisty Purkyně, v roce 1998 Jubilejní medaili UK a řadu dalších cen a ocenění. Byl zakládajícím členem Učené společnosti ČR (1994). Byl také jmenován Rytířem lékařského stavu.

Dílo 
 K. Nouza, C. John: Imunologie a medicína, Praha : Avicenum 1972 a 76
 K. Nouza, C. John: Imunologie zdraví a nemoci, Praha : Avicenum 1987
 C. John, J. Schindler: Susceptibility of young rats to strains of Brucella varying virulence. J. Hyg. Epid. Micr. Imun. 1, 342/1957/
 C. John, T. Geršl: Parenteral administration of oil as factor stimul. antibody formation. In Mechanisms of Antibody Formation, Praha : Academia 1960

Jeho dětmi jsou publicista a politik Radek John a MUDr. Štěpánka Čapková.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 Karel Pacner: S viry v těle a komunisty za zády. Život profesora Ctirada Johna

Čeští lékaři
Čeští profesoři lékařství
Čeští mikrobiologové
Čeští imunologové
Absolventi Univerzity Karlovy
Pedagogové na 1. lékařské fakultě Univerzity Karlovy
Rytíři lékařského stavu
Lidé Učené společnosti České republiky
Brucelóza
Narození v roce 1920
Narození 15. srpna
Narození v Číčenicích
Úmrtí v roce 2018
Úmrtí 12. října
Muži
Niedzica

Niedzica [něďžica] ( Nedeca,   Nedec, Nyznecz,  Netzdorf, Nisitz) je vesnice v Polsku, na jihovýchodním úpatí Pienin blízko hranic se Slovenskem.

Od konce 14. století byla oblast součástí Uher, od roku 1920 patří do Polska s výjimkou let 1939–1945, kdy připadla Slovenskému státu.

Až do roku 1929 (či dokonce 1932) se tu udržovala robota v podobě před rokem 1848.
Hrad Niedzica (také hrad Dunajec) leží v nadmořské výšce 560 m.

Osobnosti 
 Michal Dočolomanský (1942–2008), slovenský herec

Odkazy

Související články 

 Polská Spiš

Externí odkazy 
 
 

Vesnice v Malopolském vojvodství
Krajské město (Česko)

Krajské město je v České republice vžité a obecně užívané označení pro město, které je podle zákona sídlem kraje. Obvykle v něm sídlí rozhodující orgány kraje, krajských státních orgánů a krajských složek státních orgánů. V dřívějším zákoně číslo 280/1948 Sb., o krajském zřízení, byl v § 2 odst. 2 termín „krajská města“ uveden výslovně v závorce jako synonymum k termínu „sídla krajů“; občas se vyskytuje i v novějších právních předpisech a je běžně užíván i v oficiálních dokumentech vztahujících se k veřejné správě.

Ale například krajské soudy dosud sídlí pouze v původních krajských městech a ve zbylých mají většinou jen své pobočky.

V roce 2021 žilo ve všech 13 krajských městech celkem přes 2 927 000 obyvatel, tedy asi 27,3 % obyvatel České republiky. Proti roku 2017 je to nárůst o více než 55 000 obyvatel. Ve srovnání s rokem 2020 se počet obyvatel zvýšil ve čtyřech krajských městech – v Praze, Brně, Plzni a Pardubicích. Nejmenším krajským městem jsou Karlovy Vary, kde v roce 2021 žilo přes 48 300 obyvatel a jsou tak 21. největší české město.

Seznam krajských měst Česka 
 Brno, sídlo samosprávného Jihomoravského kraje
 České Budějovice, sídlo samosprávného Jihočeského kraje
 Hradec Králové, sídlo samosprávného Královéhradeckého kraje
 Jihlava, sídlo samosprávného Kraje Vysočina
 Karlovy Vary, sídlo samosprávného Karlovarského kraje
 Liberec, sídlo samosprávného Libereckého kraje.
 Olomouc, sídlo samosprávného Olomouckého kraje
 Ostrava, sídlo samosprávného Moravskoslezského kraje
 Pardubice, sídlo samosprávného Pardubického kraje
 Plzeň, sídlo samosprávného Plzeňského kraje
 Praha, samostatný samosprávný kraj, sídlo samosprávného Středočeského kraje
 Ústí nad Labem, sídlo samosprávného Ústeckého kraje
 Zlín, sídlo samosprávného Zlínského kraje

Seznam krajských měst v Československu (1960–1992)

Reference 

Kraje v Česku
Elsa Trioletová

Elsa Trioletová, rozená Elza Jurjevna Kagan (), pseudonym Laurent Daniel (12. září 1896, Moskva, Rusko – 16. června 1970, Paříž, Francie) byla francouzská spisovatelka a překladatelka ruského původu.

V roce 1918 se provdala za francouzského důstojníka A. Trioleta a odjela s ním do Francie. Od roku 1922 se věnovala literatuře. V roce 1929 se provdala za Louise Aragona.

Dílo 
 
Velká část jejího díla se zabývá aktuálními problémy, jako bylo zklamání z poválečného vývoje, strach z atomové války atp.

 Dobrý večer, Terezo (1938)
 Bílý kůň (1943)
 Inspektor zřícenin (1948)
 Kamufláž
 Lesní jahoda
 Milenci z Avignonu (1943)
 Na Tahiti
 Nikdo mě nemá rád (1946)
 Pomník (1957)
 Nylonový věk – trilogie
 Růže na úvěr (1958)
 Lunapark (1960)
 Duše (1963)
 Velké nikdy (1965)
 Slavík zmlkne za úsvitu (1970)
 Zoo neboli třetí Heloisa, listy nepojednávající o lásce''

Externí odkazy 
 
 

Francouzští romanopisci
Narození v roce 1896
Úmrtí v roce 1970
Ženy
Zemřelí na infarkt myokardu
Narození 12. září
Úmrtí 16. června
Narození v Moskvě
Heteromorfit

Heteromorfit (Pisani 1876) Pb7Sb8S19, je jednoklonný minerál.

Morfologie 
Jeho krystaly jsou pyramidálního vzhledu, poněkud protažené a srostlé do subparalelních jedinců, zaoblené a rýhované. Také celistvý.

Fyzikální vlastnosti 
Tvrdost: 2,5 – 3

Hustota: 5,73 g/cm3

Je křehký, lom nerovný, štěpnost dobrá podle {211}.

Optické vlastnosti 
Barva železně nebo olověně černá, vryp černý, lesk kovový, neprůhledný.

Naleziště

Česko 
V Čechách byl udáván na řadě nalezišť, ale ukázalo se, že ve všech případech se jednalo o boulangerit

ve světě např.

Slovensko 
Banská Štiavnica hvězdicovité shluky a povlaky v bílém křemeni; tabulkovitý až jehličkovitý z Dúbravy v Nízkých Tatrách

Severní Porýní-Vestfálsko 
Arnsberg krystalovaný

Literatura 
 Anthony a kol. (1990): Handbook of Mineralogy Vol. I. Mineral Data Publishing Tucson, Arizona 217

Externí odkazy 
 Heteromorfit na webu mindat.org (anglicky)

Minerály
Minerály 2. třídy
Sulfidy (minerály)
Jamesonit

Jamesonit (Haidinger, 1825), chemický vzorec Pb4FeSb6S14, je jednoklonný minerál. Pojmenován po: Robert Jameson (1774-1854), skotský mineralog.

Původ 
Hydrotermální minerál pozdní fáze vznikající za nízkých až středních teplot v Pb–Ag–Zn žilách.

Morfologie 
Vzácně vytváří sloupcovité až jehličkovité (podélně rýhované) krystaly dosahující velikosti až 10 cm, časté dvojčatné srůsty podle {100}. Obvykle je celistvý, stébelnatý, radiálně paprsčitý, nejčastěji jehličkovitý, jemně vláknitý až plstnatý.

Vlastnosti 
 Fyzikální vlastnosti: Tvrdost 2,5 (lze rýpat nehtem), křehký, hustota 5,6g/cm³, štěpnost dokonalá podle {001}, lom nerovný.
 Optické vlastnosti: Barva: olověná, časté náběhové barvy. Lesk kovový, průhlednost: opakní, vryp tmavě šedý až černý.
 Chemické vlastnosti: Složení: Pb 40,15 %, Fe 2,71 %, Sb 35,39 %, S21,75 %, příměsi Cu, Zn, Ag, Bi (Bi-jamesonit). Před dmuchavkou se taví. Rozpustný v HNO3 a horké HCl.

Podobné minerály 
 berthierit, plagionit, boulagerit

Parageneze 
 antimonit, boulagerit, sfalerit

Využití 
Ruda Sb a Pb.

Naleziště 
Řídce se vyskytující minerál.

 Česko – Kaňk u Kutné Hory, Tisová u Kraslic, Příbram.
 Slovensko – Nižná Slaná, Rožňava, Medzibrod
 Německo – Freiberg, Wolfsberg, Neudorf
 Anglie – Endillion v sloupcovitých masách
 Švédsko – Sala
 Rumunsko
 Rusko – Zapokrovsk, Smirnovsk
 Mexiko – Zacatecas: Noria mina (u Sombrerete) v relativně tlustých krystalech
 a další.

Literatura 
 Anthony a kol. (1990): Handbook of Mineralogy Vol. I. Mineral Data Publishing Tucson, Arizona 247 
 Bernard, J. H., Rost R. a kol. (1992): Encyklopedický přehled minerálů. Academia Praha 268 
 
 Pauliš, P. (2003): Minerály České republiky. Kuttna Kutná Hora 23

Související články 
 Seznam minerálů

Externí odkazy 
 
 Jamesonit na webu Mindat.org (anglicky)
 Jamesonit na webu Webmineral (anglicky)
 Jamesonit v Atlasu minerálů (německy)

Minerály
Minerály 2. třídy
Sulfidy (minerály)
Stříbro (minerál)

Stříbro, chemický vzorec Ag, je krychlový minerál.

Vznik 

Krystalizuje z horkých roztoků, hromadí se v oblasti cementačních zón nebo v usazeninách. Tvoří pseudomorfózy po jiných minerálech obsahujících stříbro.

Morfologie 

Dokonalé krystaly jsou vzácné, nejčastěji to jsou tvary krychle, dvanáctistěnu a osmistěnu. Krystaly jsou obyčejně jednostranně nebo kostrovitě vyvinuté, takže vznikají tvary o zdánlivě nižší souměrnosti. Vývoj kostrovitý a drátkovitý je podobný jako u mědi. Drátkovité agregáty bývají zkroucené nebo jakoby sestavené z jiných rovnoběžných drátků, jindy tvoří plechy, plíšky, tenké kůry a povlaky, ještě častější jsou kusy zcela nepravidelné.

Vlastnosti 

 Fyzikální vlastnosti: Tvrdost 2,5–3, hustota kolísá podle příměsí od 9,6 do 12 g/cm³. Štěpnost chybí, lom hákovitý. Kujné, tažné, ohebné, dobře vede teplo a elektrický proud.
 Optické vlastnosti: Barva: stříbrobílá, časem matní a černá. Průhlednost: opakní. Kovový lesk.
 Chemické vlastnosti: Složení: Ag téměř 100 %, příměsi Au, Bi, Cu, Sb, Hg, Pt, As. Před dmuchavkou taje. Rozpouští se v HNO3, s H2S černá.

Získávání 

Stříbro se získává hornickou těžbou nebo rýžováním z naplavenin. Byly nalezeny kompaktní kusy a to i značných rozměrů a hmotnosti i několika set kilogramů.

Využití 

Široké uplatnění ve šperkařství, klenotnictví, mincovnictví, elektroprůmyslu, lékařství a při výrobě fotografických materiálů. Používá se také při úpravě pitné vody, výrobě zrcadel či při přípravě speciálních slitin.

Stříbro je komoditní surovinou stejně jako např. kukuřice, měď nebo ropa, se kterou se obchoduje na komoditních burzách.

Naleziště 

 Kutná Hora (Česko)
 Jihlava (Česko)
 Jáchymov (Česko) - nálezy drátů dlouhých až 30cm
 Příbram (Česko)
 Přerov (Česko)

 Norsko - Kongsberg
 Kanada - nalezen kus o hmotnosti 612 kg
 USA - V Jižní Arizoně nalezen kus o hmotnosti 1350 kg
 Mexiko
 Bolívie
 a další…

Reference

Externí odkazy 
 
  Stříbro na webu mindat.org
 Stříbrné doly v ČR

Minerály
Minerály 1. třídy
Kov (minerál)
New Weird

New Weird je současné literární hnutí. Autoři, kteří se k němu hlásí, pochází většinou z oblasti žánrů science fiction, nebo fantastiky obecně. Hlavní myšlenka tohoto hnutí spočívá v tom, že by dílo mělo přerůst žánr, ve kterém bylo napsáno. Autoři tak jsou podněcování k odstranění hranic mezi jednotlivými žánry. Mnoho děl tohoto hnutí tak má zároveň prvky science fiction, fantasy i hororu.

Kritici často poznamenávají, že rozdělení literatury do žánrů není samoúčelné, ale že je založené na tom, které myšlenky jdou dohromady. Na druhou stranu se zdá, že tento druh literatury bude následovat kyberpunk a stane se důležitou součástí literární tradice.

Významní autoři 
 China Miéville
 Jeff VanderMeer
 Ian R. MacLeod
 Justina Robsonová
 M. John Harrison
 Steven Cockayne
 Stephanie Swainstonová
 Kirsten J. Bishop
 Jay Lake
 Hal Duncan
 Liz Williams
 Scott Lynch
 Kathe Kojaová

Externí odkazy 
 Heslo New Weird na wiki SF klubu oxfordské university; neformální, ale s řadou odkazů

 Laser-Books Stránky nakladatelství Laser-Books – Edice New Weird

Fantasy
Science fiction
Grand Prix Belgie 2004



Grand Prix Belgie 

Foster's Belgian Grand Prix

 29. srpen 2004
 Okruh Spa-Francorchamps
 44 kol x 6,973 km = 306,812 km
 727. Grand Prix
 2. vítězství Kimi Raikkinena
 138. vítězství pro McLaren

Výsledky

Nejrychlejší kolo 
 Kimi Räikkönen McLaren 1'45.108 - 238.829 km/h

Vedení v závodě 
 1-9 kolo Jarno Trulli
 10-11 kolo Fernando Alonso
 12-13 kolo Kimi Räikkönen
 14 kolo Juan Pablo Montoya
 15 kolo Michael Schumacher
 16 kolo Antonio Pizzonia
 17-29 kolo Kimi Räikkönen
 30 kolo Michael Schumacher
 31-44 kolo Kimi Räikkönen

Postavení na startu 
 červeně - výměna motoru / posunutí o 10 míst
 Modře – startoval z boxu

Zajímavosti 
 Vůz se startovním číslem 7 stál po 25 v pole positions.
 Michael Schumacher vedl závod v 4 608 kolech.
 Olivier Panis po 11 v kariéře získal 8 místo v cíli a v tabulce je tak první před De Cesarisem a Herbertem, kteří 8 dojel 10x.

Externí odkazy 
 

Grand Prix Belgie
Formule 1 v roce 2004
Sport v Belgii v roce 2004
Hromnické jezírko

Hromnické jezírko (nebo též Červené jezírko) je přírodní památka na katastru obce Hromnice nedaleko Třemošné v okrese Plzeň-sever. Jezírko o šířce 130 m, délce 190 m a hloubce až 18 m vzniklo 60 m pod úrovní okolního terénu závalem odvodňovací štoly krátce po zastavení těžby břidlice. Hromnické jezírko je společně s okolím evidováno jako chráněné území pod číslem 619 na seznamu Agentury ochrany přírody a krajiny ČR, je v péči Krajského úřadu Plzeňského kraje.

Vlastnosti vody 
Voda jezírka je slabým roztokem kyseliny sírové, na první pohled proto vypadá sterilní a bez života. Sloučeniny železa dodávají jezírku červenou barvu.

Okolí 
V okolí jezírka jsou šedé haldy, severní a jižní stěna jezera jsou zajímavé pro biology jako extrémní stanoviště. Roku 1975 bylo jezírko s okolím na ploše 12,2 ha vyhlášeno přírodní památkou.

Výroba vitriolu 
Jezírko je památkou na těžbu břidlice, která je zmiňována již roku 1578. Od středověku sloužila břidlice k výrobě kamence, který byl používán jako bělidlo v textilní výrobě. Na začátku 19. století byla objevena možnost z hromnické břidlice získávat dýmavou kyselinu sírovou, lidově zvanou vitriol a v chemickém průmyslu také oleum.

Od roku 1807 se naplno rozjela výroba olea pod vedením podnikatele Johanna Davida Starcka, který hlubinnou těžbu nahradil povrchovým lomem. Oleum bylo získáváno drcením vytěžené břidlice na několik centimetrů velké kousky, které byly složeny na 7–20 m vysokých haldách stojících na nepropustném jílovém podkladu. Haldy byly pro urychlení zvětrávání kropeny vodou přiváděnou z lesa Veselce. Voda obsahující síran železitý a hlinitý byla zachytávána do kádí, zbytek se pálil v pecích. Náročný postup se však vyplácel – dýmavá kyselina sírová v té době byla jediným známým rozpouštědlem rostlinného barviva indiga a hromnická výroba byla jediná na světě, na zdejší výrobě byl závislý anglický i německý průmysl. Oleum bylo také používáno k výrobě fosforu a k čištění minerálních olejů. V Anglii však objevili levnější syntetický způsob výroby olea a hromnická výroba začala upadat, až v roce 1896 těžba skončila.

Během 20. století se několikrát uvažovalo, že by opuštěný prostor jezírka posloužil pro skládku odpadu.

Galerie

Odkazy

Reference

Literatura 
 HALLA, Pavel. Hromnické červené jezírko na Plzeňsku je přírodní památka i světový unikát. Český rozhlas [online]. 7. duben 2014 [4. 1. 2021]. Dostupné z: https://regiony.rozhlas.cz/hromnicke-cervene-jezirko-na-plzensku-je-prirodni-pamatka-i-svetovy-unikat-7438324

Související články 
 Seznam chráněných území v okrese Plzeň-sever
 Seznam památných stromů v okrese Plzeň-sever
 Oleum

Externí odkazy 
 
 Voda červeného jezírka u Hromnice má léčivé účinky, Česká televize, 23. července 2009 (obsahuje video)

Zatopené lomy v Plzeňském kraji
Lomy v okrese Plzeň-sever
Těžba břidlice v Česku
Bezodtoká jezera
Jezera v okrese Plzeň-sever
Vodstvo v Plaské pahorkatině
Povodí Třemošné
Přírodní památky v okrese Plzeň-sever
Chráněná území v Plaské pahorkatině
Chráněná území v Česku vyhlášená roku 1975
Hromnice (okres Plzeň-sever)
Hamerský dub

Hamerský dub je památný strom nedaleko osady Nový Hamr u Trhanova. Zdravý, přibližně stopadesátiletý  dub letní (Quercus robur) roste v remízku mezi poli, severovýchodně od osady, v nadmořské výšce 460 m. Obvod jeho kmene měří 405 cm a koruna dosahuje do výšky 22,5 m (měření 1994). Strom je chráněn od roku 1987 pro svůj vzrůst, estetickou hodnotu a jako krajinná dominanta.

Stromy v okolí 
 Trhanovská alej

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Domažlice

Externí odkazy 
 Strom v evidenci památných stromů Agentury ochrany přírody a krajiny ČR

Památné duby letní v Plzeňském kraji
Památné duby v okrese Domažlice
Památné stromy v Podčeskoleské pahorkatině
Újezd (okres Domažlice)
Vlastin dub

Vlastin dub je památný strom nedaleko vsi Úněšov. Zdravý dub letní (Quercus robur) roste vedle děkovného kříže z roku 1892 po levé straně silnice I/20 mezi Úněšovem a Číhanou v nadmořské výšce 500 m. Obvod kmene dubu měří 337 cm a koruna dosahuje do výšky 19 m (měření 2001). Strom je chráněn pro svůj vzrůst, jako krajinná dominanta a součást památky.

Stromy v okolí 
 Lípy v Číhané

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Plzeň-sever

Památné duby letní v Plzeňském kraji
Památné duby v okrese Plzeň-sever
Památné stromy v Rakovnické pahorkatině
Úněšov
Lípy v Číhané

Lípy v Číhané jsou památné stromy ve vsi Číhaná nedaleko Úněšova. Obě lípy velkolisté (Tilia platyphyllos) rostou u křížku na návsi v nadmořské výšce 560 m. Výška dosahuje shodně 22 m, obvody kmenů jsou 370 cm a 320 cm (měření 1985). Chráněny jsou od roku 1987 pro svůj vzrůst a jako krajinná dominanta.

Stromy v okolí 
 Vlastin dub

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Plzeň-sever

Památné lípy velkolisté v Česku
Památné lípy v okrese Plzeň-sever
Památné stromy v Rakovnické pahorkatině
Úněšov
Borovice v Kamenném Újezdě

Borovice v Kamenném Újezdě je památný strom nedaleko Nýřan. Asi dvěstěletá borovice lesní (Pinus sylvestris) roste na malém svahu pod silnici na jižním okraji Kamenného Újezdu v nadmořské výšce 363 m n. m. Je posledním stromem z někdejšího souvislého borového lesa. Ve třech metrech se kmen dělí na dvě hlavní větve, na jižní větvi jsou vidět stopy po vylomení větší větve. Obvod jejího kmene měří 277 cm a koruna o průměru 13 m dosahuje do výšky 15 m (měření 1998). Strom je chráněn od roku 1994 pro svůj vzrůst.

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Plzeň-sever

Památné borovice lesní v Česku
Památné borovice v Plzeňském kraji
Památné stromy v okrese Plzeň-sever
Památné stromy v Plaské pahorkatině
Nýřany
Žižkův dub

Název Žižkův dub nese řada významných památných stromů, spjatých (ať již podle pověsti nebo historických záznamů) s činností Jana Žižky a husitů. Pod některými údajně odpočíval, tábořil nebo plánoval bitvy, jiné byly vysazeny na jeho počest:

 Žižkův dub (Borohrádek) – okres Rychnov nad Kněžnou (krátce zaniklý)
 Žižkův dub (Dobrá Voda) – okres Havlíčkův Brod (část obce Malčín)
 Žižkův dub (Doksany) – okres Litoměřice (také známý jako U Umučeného)
 Žižkův dub (Hrutov) – okres České Budějovice (část obce Lišov)
 Žižkův dub (Chotěboř) – okres Havlíčkův Brod (zanikl při vichřici r. 1979)
 Žižkův dub (Konopiště) – okres Benešov (část obce Benešov)
 Žižkův dub (Lomany) – okres Plzeň sever (také známý jako Lomanský dub)
 Žižkův dub (Lomnice) – okres Brno venkov
 Žižkův dub (Myšlín) – okres Praha-východ (část obce Mnichovice)
 Žižkův dub (Náměšť nad Oslavou) – okres Třebíč
 Žižkův dub (Osek) – okres Teplice (také známý jako Tlustý dub, Husův dub nebo Tisíciletý dub)
 Žižkův dub (Trocnov) – okres České Budějovice (část obce Borovany)
 Žižkův dub (Třemošnice) – okres Chrudim (u zříceniny hradu Lichnice)
 Žižkův dub (Újezd nade Mží) – okres Plzeň sever (také známý jako Velký dub)
 Žižkův dub (Želiv) – okres Pelhřimov

 Žižkovy duby (Chotěboř) – okres Havlíčkův Brod (skupina 11 stromů v místě původního dubu)

V umění 
 Žižkův dub (Klicpera) – hra (libreto zpěvohry) Václava Klimenta Klicpery z roku 1826, několikrát zhudebněna:
 Žižkův dub (Kott) – opera z roku 1841 od Františka Bedřicha Kotta, roku 1862 přepracována Adolfem Pozděnou pod názvem Poklad
 Žižkův dub (Macourek) – opera z roku 1847 od Jiřího Macourka
 Žižkův dub (Hnilička) – opera od Aloise Hniličky

Související články 
 Žižkova lípa

Žižkovy duby
Žižkův dub (Újezd nade Mží)

Žižkův dub je památný strom nedaleko vesnice Újezd nade Mží. Přibližně 500 let starý dožívající dub letní (Quercus robur) roste pod vsí na rozcestí u řeky Mže v nadmořské výšce 360 m. Koruna stromu dosahuje výšky 28 m a obvod jeho kmene měří 760 cm (měření 1998). Strom je chráněn od roku 1987 pro svůj vzrůst.

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Plzeň-sever

Externí odkazy 
 
 Turistů ráj: Žižkův dub

Památné duby letní v Plzeňském kraji
Památné duby v okrese Plzeň-sever
Památné stromy v Plaské pahorkatině
Žižkovy duby
Újezd nade Mží
Stříbro (rozcestník)

Slovo stříbro může označovat více věcí:
 stříbro – chemický prvek
 Stříbro (okres Tachov) – město v okrese Tachov
 Stříbro (nádraží) – železniční nádraží ve Stříbře
 stříbro (minerál) – minerál
Brachyblast

Brachyblast (též kolcová větévka) je zkrácená větévka. U některých jehličnatých stromů čeledi borovicovitých z ní vyrůstá jehličí. Nevyskytuje se však u všech jehličnanů. U každého jehličnanu se používá jiný název podle druhu a stavby stromu. Po sezónním opadnutí jehlic (např. u modřínu) tam větvička zůstává a později vyrostou nové na tom samém místě. Naproti tomu u borovice se jehlice obměňují průběžně a nové jehlice vyrůstají na jiném brachyblastu. I v tomto případě však brachyblast zůstává.

Jako brachyblast se označují také krátké kolcové větévky u ovocných stromů, na nichž mají listy zhuštěný růst. U jádrovin (hrušně, jabloně, …) jsou brachyblasty zároveň plodonoši, tj. krátkými větvičkami na nichž strom přednostně zakládá květy a následně i plodí. U planých stromů a u peckovin se brachyblasty vyskytují spíše jako krátké ostré větvičky, které představují analogickou strukturu (tj. shodnou funkcí a odlišnou původem) k trnům (např. trnka).

Stromy
Plod

Slovo plod může mít několik významů:

 plod (botanika) (fructus) – rostlinný orgán obsahujicí semeno (respektive semena)
 plod (fetus či fétus) – nový jedinec v pozdní fázi nitroděložního vývoje

Slovo plod též může znamenat v přeneseném významu výsledek nějakého úsilí či tvůrčí činnosti.

Externí odkazy