Formule 1 v roce 2000

Sezóna 2000 je rokem návratu formule 1 na Severoamerický kontinent. Do kalendáře Velkých cen byl zařazen legendární ovál v Indianapolis. Zatímco McLaren vsadil na jezdecké složení z předešlého roku, ostatní týmy čile obchodovaly. Obhájce trofeje konstruktérů, Ferrari, angažoval Rubense Barrichella, od Stewarta, který celý tým prodal Jaguaru. Jaguar se tak stal novým týmem ve Formuli 1 a ke zkušenému Johnny Herbertovi přibral Eddie Irvineho, který odešel od Ferrari. Arrows propustil Japonce Takagiho a na jeho místo přijal Verstappena, navíc přestal pracovat na vlastních motorech a sáhl po zákaznických motorech Renault označených jako Supertec. Stejné motory ,ale pod označením Playlife používá také Benetton, který i nadále věří dvojici Fisichella – Wurz. V týmu BAR se do formule 1 vrací motory Honda a ve Williamsu motory BMW. Jarno Trulli odchází z týmu Prost a nahrazuje Hilla u Jordanu.

Nový ročník zahajuje Grand Prix Austrálie na okruhu v Melbourne. V závodě zvítězil Michael Schumacher před svým novým týmovým kolegou Rubensem Barrichellem a zajistili tak pro Ferrari double. McLaren naopak zahajuje sezónu nejhorším možným způsobem, oba dva monoposty odstoupily pro závadu motoru.
Druhý závod, který se koná v Brazílii, přinesl pole position Hakkinenovi, ale potíže McLarenu přetrvávají. Hakkinen závod nedokončil a David Coulthard byl diskvalifikován ze druhého místa pro nestandardní výšku zadního přítlačného spoileru. Zvítězil Michael Schumacher, a na druhé místo se posunul Giancarlo Fisichella.

Za dva týdny v italské Imole, kde se již tradičně pořádá Velká cena San Marina, je Hakkinen znovu nejlepším pilotem kvalifikace, ale krátce po startu je předjet Schumacherem. Ferrari tak zvítězilo v prvních třech závodech.

Na britských ostrovech získává své první pole positon u Ferrari Rubens Barrichello, ale v závodě udávají tempo oba jezdci McLarenu a tak si pro vítězství dojel na domácí půdě Coulthard před Hakkinenem a Michaelem Schumacherem. Ještě před Velkou cenou Španělska, David Coulthard jako zázrakem přežil pád svého soukromého letadla, které havarovalo během nouzového přistání. Na palubě letadla přišel o život pilot a mechanik, David Couthard, jeho snoubenka i soukromý trenér, vyvázli jen s pár šrámy a obrovským šokem.

Velká cena Španělska byla podobná té britské, z pole position startoval znovu rudý vůz tentokrát pilotovaný Schumacherem, první dvě příčky v cíli získaly vozy McLaren v pořadí Hakkinen – Coulthard a na stupně vítězů je doprovodil Barrichello na Ferrari. Michaela Schumachera vyřadila z dobrého umístění nehoda v boxech, při které zranil svého mechanika.

Deštivá velká cena Evropy je doslova vodou na mlýn Michaela Schumachera, který spolu s Hakkinenem jako jediní dokončí závod s plným počtem kol. David Coulthard nedokázal využít nejlepší startovní pozice a dojíždí jako třetí o kolo zpět.
 
Kvalifikaci na Grand Prix Monaka ovládl Michael Schumacher, překvapením bylo druhé místo Jarna Trulliho. V závodě Schumacher odstoupil z první pozice a uvolnil tak místo Coulthardovi, kterého následoval Rubens Barrichello a Giancarlo Fisichella.

Cirkus F1 měl dva týdny na cestu za oceán, kde se konala velká cena Kanady. V Montrealu na okruhu, který nese jméno Gillese Villeneuvea, vybojoval pole Michael Schumacher, které posléze proměnil ve vítězství. Rubens Barrichello vybojoval druhé místo a Giancarlo Fisichella znovu dosáhl na stupně vítězů.

Návrat do Evropy naznačoval stále stejnou písničku, ve Francii si pole position zajistil Michael Schumacher, v závodě ovšem tempo udával David Coulthard a na stupně vítězů ho doprovodil Mika Häkkinen a Rubens Barrichello.

Michael Schumacher ukončil své působení ve velké ceně Rakouska hned po startu v kolizi se Zontou. Mika Häkkinen vytěžil další vítězství před svým týmovým kolegou a Barrichellem. Start do domácí velké ceny Německa se znovu nepovedl Schumacherovi tentokrát se potkal s Benettonem Fisichelli. Poprvé se radoval z vítězství Rubens Barrichello, který odolal náporu obou McLarenů. Závod byl narušen mužem, který vtrhl na závodní dráhu s transparentem, který hlásal hesla proti Mercedesu. Na trať vyrazil Safety car, který zadržel muže, dělníka propuštěného z Mercedesu.

V Maďarsku je Schumacher nejrychlejší v tréninku, jeho zaváhaní při startovním procesu využil Hakkinen a přímo si letěl pro vítězství. Deset bodů vyneslo Finovi vedení v šampionátu.
Lázeňské město Spa hostilo velkou cenu Belgie a byly zde k vidění nejlepší předjížděcí manévry celé sezóny. Díky špatnému počasí se startovalo za Safety carem. Vítězem se stal Hakkinen před bratry Schumachery Michaelem a Ralfem. Schumacher ztratil další dva body.

Monza je nejrychlejším okruhem v celém seriálu a vždy je zaplněná tisícem fanoušků z celé Itálie, kteří přijeli podpořit své rudé vozy. Začátek závodu poznamenala nešťastná nehoda šesti vozů, při které jedna pneumatika zasáhla traťového komisaře. Ten krátce poté svým zraněním podlehl. Vítězem se stal Schumacher před Hakkinenem a stáhl tak jeho vedení o dva body.

Velká cena USA se uskutečnila na slavném oválu v Indianapolis uzpůsobeném pro formuli 1. Schumacher nenechává nic náhodě a z prvního místa na roštu vyráží do čela. Mika Hakkinen zápasí s motorem svého McLarenu až v 25 kole odstoupil.
Schumacher vede o osm bodů a tak do poslední Grand Prix Japonska nastupuje s vědomím, že k zisku titulu mu stačí zisk tří bodů. První krok učinil již v kvalifikaci a vybojoval tak pole position, které následně nevyužil ve svůj prospěch. Po startu ho předjel Hakkinen a dlouho nechával Němce za svými zády, až poté, co musel ke svým mechanikům uvolnil Michaelovi cestu k titulu. Po dlouhých 21 letech se Ferrari konečně dočkalo titulu mezi jezdci.

Pravidla 
Boduje prvních 6 jezdců podle klíče:
 První - 10 bodů
 Druhý - 6 bodů
 Třetí - 4 bodů
 Čtvrtý - 3 bodů
 Pátý - 2 body
 Šestý - 1 bod

 Maximálně 10 válcové nepřeplňované motory o objemu 3000 cc
 Minimální hmotnost vozů 600 kg

Složení týmů 

 Seznam jezdců Formule 1
 Seznam konstruktérů Formule 1

Velké ceny

Konečné hodnocení Mistrovství světa

Jezdci 
 Michael Schumacher Ferrari 108
 Mika Häkkinen McLaren 89
 David Coulthard McLaren 73
 Rubens Barrichello Ferrari 62
 Ralf Schumacher Williams 24
 Giancarlo Fisichella Benetton 18
 Jacques Villeneuve B.A.R 17
 Jenson Button Williams 12
 Heinz Harald Frentzen Jordan 11
 Jarno Trulli Jordan 6
 Mika Salo Sauber 6
 Jos Verstappen Arrows 5
 Eddie Irvine Jaguar 4
 Ricardo Zonta BAR 3
 Alexander Wurz Benetton 2
 Pedro de la Rosa Arrows 2

Pohár konstruktérů 
 Ferrari 170
 McLaren 162
 Williams 36
 Benetton 20
 B.A.R 20
 Jordan 17
 Arrows 7
 Sauber 6
 Jaguar 4

Národy 
 Německo 143
 Finsko 95
 Velká Británie 89
 Brazílie 65
 Itálie 24
 Kanada 17
 Nizozemsko 5
 Rakousko 2
 Španělsko 2

Roční statistiky

Související články 
 Historie Formule 1

Externí odkazy 
 

 
Formule 1 podle let