Ota Pavel

Ota Pavel, vlastním jménem Otto Popper (2. července 1930 Praha – 31. března 1973 Praha), byl český prozaik, novinář a sportovní reportér. Je autorem sportovních a autobiografických próz s tématy z vlastního dětství.

Životopis 
Narodil se v Praze jako třetí, nejmladší syn židovského obchodního cestujícího Lea Poppera (1899–1968) a jeho ženy Hermíny, rozené Netrefové (1905–1977). Až do svých šesti let bydlel s rodiči a bratry v Praze 7 v ulici Farského (dříve Strossmayerova) v domě Husova sboru. Odtud se přestěhovali v roce 1939 do Buštěhradu (zde byl Ota Pavel žákem základní školy, která byla po něm později pojmenována) k rodičům otce a do stejného domu se po válce rodina vrátila.

Velice se zajímal o sport. Za druhé světové války, po transportu jeho otce a obou starších bratrů Jiřího a Huga do koncentračního tábora, žil sám s matkou, která nebyla židovského původu, v Buštěhradě na Kladensku. Mladý Ota krátce pracoval i jako horník v dole Prago v Dubí u Kladna. Po skončení války se vrátili živí jeho bratři i otec. Všichni členové rodiny byli organizováni v KSČ, v roce 1947 vstoupil do strany i Ota. Absolvoval obchodní a jazykovou školu, ale maturitu složil až v roce 1960 na Střední škole pro pracující.

Po válce hrál hokej za Spartu, byl kapitánem dorosteneckého mužstva (později na Spartě mládež i trénoval), ale především se věnoval činnosti redaktora. V letech 1949–1956 (s výjimkou let 1951–1953, kdy absolvoval vojenskou službu) působil jako sportovní redaktor v Československém rozhlase, kam byl přijat na doporučení svého přítele Arnošta Lustiga. Mezi lety 1956 a 1957 pak zastával stejnou pozici v časopise Stadión a poté několik let v armádním týdeníku Československý voják. Ve Stadionu také vycházely jeho první literární pokusy, především fejetony ze sportovního prostředí.

Jako redaktorovi mu bylo umožněno cestovat, například v roce 1962 doprovázel armádní fotbalové mužstvo Dukly Praha do USA (tuto zkušenost zpracoval v knize Dukla mezi mrakodrapy), dále navštívil Francii, Švýcarsko nebo SSSR.

Při zimní olympiádě v Innsbrucku (1964) u něj propukla vážná duševní choroba (zřejmě maniodepresivní psychóza), v jejímž důsledku se pokusil podpálit statek nad Innsbruckem. Kvůli této nemoci odešel roku 1966 do invalidního důchodu. Několikrát pobýval v psychiatrických léčebnách a zemřel na srdeční infarkt ve věku 42 let v rodné Praze. Je pohřben na Novém židovském hřbitově na Olšanech vedle svého otce.

Některé jeho prózy, především Zlatí úhoři (s Vladimírem Menšíkem) a Smrt krásných srnců (s Karlem Heřmánkem), byly úspěšně zfilmovány.

Od února 2000 nese jméno Oty Pavla gymnázium v Praze-Radotíně. Bylo tak učiněno ve spolupráci s jeho bratrem Hugem Pavlem. K okolí gymnázia (Berounka, Brdy) se totiž vztahují některá Pavlova díla.

V roce 2002 bylo v Buštěhradě zřízeno muzeum věnované životu a dílu Oty Pavla. Expozice obsahuje množství fotografií, dokumentů a originálních osobních předmětů.

Dílo 

 Hory a lidé, 1964 – kniha fotografií Viléma Heckela, ke které Pavel napsal doprovodný text
 Dukla mezi mrakodrapy, 1964 – próza se sportovní tematikou, kombinace prvků beletrie a sportovní reportáže, o úspěchu českého fotbalového mužstva v zámoří
 Plná bedna šampaňského, 1967 – povídky ze sportovního prostředí
 Cena vítězství, 1968 – výbor z knih Dukla mezi mrakodrapy a Plná bedna šampaňského
 Pohár od Pánaboha, 1971 – próza ze sportovního prostředí
 Smrt krásných srnců, 1971 – vzpomínková próza, vzpomínky na dětství a především na život autorova otce Lea, svérázného židovského obchodníka
 Syn celerového krále, 1972 – próza ze sportovního prostředí, 16 povídek o slavných sportovcích
 Jak jsem potkal ryby, 1974 – opět vzpomínková kniha, tentokrát zaměřená na život autora samotného, především na jeho milované rybaření
 Pohádka o Raškovi, 1974 – opět sportovní tematika, forma „sportovní pohádky“, inspirovaná životem českého skokana na lyžích Jiřího Rašky

Posmrtně vydané výbory 
 Fialový poustevník, 1977
 Veliký vodní tulák, 1980 – výbor z díla
 Zlatí úhoři, 1985 + rozšířené vydání 1991 (dvě Pavlovy povídky, Běh Prahou a Prase nebude, se kvůli cenzuře nedostaly do prvního vydání tohoto souboru a vyšly až v jeho přepracovaném vydání roce 1991)
 Výstup na Eiger, 1989
 Mám rád tu řeku, 1989
 Jak šel táta Afrikou: Povídky, 1994
 Olympijské hry a jiné povídky, 1995
 Omyl a jiné povídky, 1995

Sebrané spisy 
V roce 2002 připravila Slávka Kopecká v pražském nakladatelství HAK – HUMOR A KVALITA souborné vydání literárního díla Oty Pavla pod názvem Sebrané spisy Ota Pavla
 sv. 1 – Dukla mezi mrakodrapy
 sv. 2 – Plná bedna šampaňského
 sv. 3 – Pohár od Pánaboha : Pohádka o Raškovi
 sv. 4 – Smrt krásných srnců
 sv. 5 – Syn celerového krále
 sv. 6 – Jak jsem potkal ryby
 sv. 7 – Povídky z šuplíku (texty z pozůstalosti)

Memoáry 
 Věra Pavlová (manželka): Vzpomínky na Otu Pavla
 Arnošt Lustig: Okamžiky s Otou Pavlem

Odkazy

Reference

Literatura

Související články 
 Jiří Pavel – syn
 Hugo Pavel – starší bratr
 Jiří Pavel – starší bratr

Externí odkazy 
 
 
 
 Buštěhradské muzeum Oty Pavla
 Ota Pavel – Pamětní síň spisovatele Oty Pavla na Berounce, www.otapavel.cz
 
 Hry, kde vypukla nemoc Oty Pavla.

Čeští spisovatelé
Židovští spisovatelé
Čeští romanopisci
Čeští sportovní novináři
Spisovatelé píšící o sportu
Čeští Židé
Členové KSČ
Narození 2. července
Narození v roce 1930
Narození v Praze
Úmrtí 31. března
Úmrtí v roce 1973
Úmrtí v Praze
Pohřbení na Novém židovském hřbitově na Olšanech
Muži
Lidé s bipolární poruchou