alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Hřídel

Hřídel je podlouhlá rotační součást strojů. Obvykle jsou na ni připevněny další součásti, které se spolu s hřídelí otáčejí kolem její osy. Sama je ke stroji upevněna pomocí jednoho nebo několika ložisek. Podle funkce a namáhání se hřídele dělí na nosné (neboli osy) a hybné.

Rozdělení 
 nosné: většinou uchyceny pevně v rámu, otáčí se na nich součásti nebo se otáčí i hřídel s uchycenými koly. Nepřenáší krouticí moment, například: čep kladky, osička kola bicyklu.
 hybné: jsou vždy otočné a přenáší kroutící moment. Jsou na nich upevněny strojní součásti (ozubená kola, řemenice...),
 Hybné se dělí
 dle funkce na:
 spojovací
 hnací a hnaná
 předlohová
 vačková
 dle tvaru na:
 přímé
 klikové
 ohebné
 duté
 kloubové

Hřídelové čepy 

Součástí hřídelů jsou minimálně dva hřídelové čepy. Slouží k upevnění hřídelů za pomocí ložisek. Čepy mohou být radiální, směr působící síly je kolmo na osu hřídele, nebo axiální, směr působící síly je v ose hřídele. Hřídelové čepy jsou často zaměňovány s čepy spojovacími.

Druhy hřídelových čepů 
 Válcové hřídelové čepy
 Kuželové hřídelové čepy
 Prstencové hřídelové čepy
 Kulové hřídelové čepy
 Patní hřídelové čepy

Speciální druhy hřídelí 
 kliková hřídel
 jalová hřídel
 vačková hřídel
 Kardanův hřídel
 vyvažovací hřídel
 královská hřídel

Jazyková poznámka 
Některá obecná podstatná jména domácí i přejatá, která končí v 1. p. j. č. na souhlásku, např. právě hřídel, můžeme skloňovat buď jako muž. neživ., nebo žen. Vzhledem k tomu, že tvar 1. p. j. č. je u nich pouze jeden, pak to, o který rod při konkrétním užití jde, poznáme právě až při skloňování, a to jen u některých pádových tvarů, popř. až podle tvarové shody s přísudkovým slovesem nebo s rozvíjejícím přídavným jménem. Významově jde o rovnocenné, zaměnitelné varianty: pacientovi byl operován vadný kyčel i pacientovi byla operována vadná kyčel; Václav Cílek je znám svými zajímavými eseji i esejemi.

Odkazy

Reference

Literatura

Související články 
 Síly působící na hřídel

Externí odkazy 
 
 

Strojní součásti
Rovnoběžník

Rovnoběžník ( parallelogrammum, někdy též r(h)omboid; ve starší české literatuře kosodélník) je čtyřúhelník, jehož protilehlé strany jsou rovnoběžné.

Vlastnosti 
Protější strany rovnoběžníku jsou shodné (mají stejnou délku) : 

Protější úhly rovnoběžníku jsou shodné. Součet velikostí vnitřních úhlů čtyřúhelníku je 360°, součet dvou sousedních úhlů je 180°.

Velikost protilehlých úhlů má stejnou velikost, platí 
Průsečík úhlopříček e, f rovnoběžníku je jeho středem souměrnosti. Úhlopříčka rozděluje rovnoběžník na dva shodné trojúhelníky.

Úhlopříčky rovnoběžníku se vzájemně půlí. Délky úhlopříček se počítají podle vzorce:

Rovnoběžník je středově souměrný, středem souměrnosti je průsečík jeho úhlopříček.

Shrnutí vlastností čtyřúhelníků.

Obsah 
Obsah rovnoběžníku je roven: ,

kde  a  jsou délky přilehlých stran rovnoběžníku a  je výška ke straně , obdobně  je výška ke straně ,  je vnitřní úhel mezi přilehlými stranami.

V rovině 
Pokud jsou vrcholy  zadány pomocí souřadnic v rovině, tj. , , atd., je obsah rovnoběžníku roven absolutní hodnotě determinantu sestaveného ze souřadnic libovolných tří vrcholů takto

Ztotožníme-li, pro jednoduchost, vrchol  s počátkem souřadného systému, tj. , pak tedy

Zcela analogicky lze spočítat objem libovolného rovnoběžnostěnu, resp. nadobjem libovoného -rozměrného nadrovnoběžnostěnu (v -rozměrném prostoru).

V trojrozměrném prostoru 
Pokud jsou vrcholy  zadány pomocí souřadnic v prostoru, tj. , , atd., a zavedeme-li stranové vektory

je obsah rovnoběžníku roven euklidovské normě (délce) vektoru ,
kde "" značí vektorový součin dvou vektorů. Tedy

kde "" značí skalární součin dvou vektorů.

Pokud mají směrové vektory nulové složky ve směru osy , tj.

pak

čímž dostaneme právě vztah pro výpočet obsahu rovnoběžníka v rovině.

Ztotožníme-li, pro jednoduchost, vrchol  s počátkem souřadného systému, tj. , pak

v obecném případě, respektive

v případě, že směrové vektory mají navíc nulové složky ve směru osy .

Zobecněním vektorového součinu do -rozměrného prostoru (jedná se o součin  lineárně nezávislých vektorů délky , jehož výsledkem je vektor kolmý na všechny předchozí, tvořící s nimi, v daném pořadí, pravotočivou bázi) lze zcela analogicky spočítat nadobsah libovolného -rozměrného nadrovnoběžníku v -rozměrném prostoru.

V n-rozměrném (reálném) prostoru 
Pokud je rovnoběžník dán dvěma stranovými vektory v obecném reálném -rozměrném prostoru

pak jeho obsah je dán vztahem

kde "", resp. "" značí skalární součin dvou vektorů.

Dosazením

opět dostáváme známý vztah pro obsah rovnoběžníku v rovině.

Reference

Literatura 
 Karel Rektorys a kolektiv: Přehled užité matematiky I, Prometheus, Praha 1995, , str. 97
 Marcela Palková a kolektiv: Průvodce matematikou 2, Didaktis, Brno 2007, , str. 54-55

Související články 
 Geometrický útvar
 Čtyřúhelník
 Rovnoběžnostěn
 Čtverec

Externí odkazy 
 

Čtyřúhelníky
Točivý moment

Točivý moment vyjadřuje působení síly na bod vzdálený od osy otáčení (hřídele). Fyzikálně se jedná o průmět (složku) momentu síly (včetně momentu dvojice sil) do stanoveného směru, tedy zpravidla osy otáčení (např. osy hřídele, fixované vzhledem k dané mechanické soustavě), tedy o skalární součin momentu hybnosti a jednotkového vektoru směru, vůči kterému je točivý moment uvažován (např. osa hřídele apod.) Na rozdíl od momentu hybnosti je to tedy veličina skalární. 

Pod názvem krouticí moment (normou nedoporučovaným) se užívá v technických oborech u rotačních pohonných systémů.

Používá-li se tato veličina v pevnostních a pružnostních výpočtech (i ve statických), je zpravidla nazývána torzní moment, moment krutu nebo kroutivý moment. Je to průmět momentu síly (nebo momentu dvojice sil) do daného směru, kterým je v tom případě např. osa krouceného vlákna či tyče, nebo osa šroubu (při utahování matic).

Snahou technických řešení je ve většině případů zajistit, aby byl moment působící síly orientován přesně do směru požadované osy (hřídele, šroubu apod.). Nejen že se tím maximalizuje velikost točivého nebo torzního momentu (ta je pak rovna velikosti momentu síly), ale odstraní se tím zpravidla nežádoucí příčné síly, které mohou způsobovat příčné kmitání, namáhání nebo uvolňování ukotvení hřídele, ohnutí utahovaného šroubu apod.

Definiční vztah, značka a jednotka 
Doporučené značky:
, ; u momentu krutu je běžnou značkou také 

Definiční vztah:
, kde 
 je moment síly
 je jednotkový vektor stanoveného směru (zpravidla osy otáčení)

Jednotka SI:
 1 newtonmetr, značka Nm
 Točivý moment 1 Nm znamená, že na bod vzdálený jeden metr od osy působí silou (kolmou k ose i k nejkratší spojnici k ní) 1 newton.

Točivý moment u spalovacích motorů 
Točivý moment je spolu s výkonem a maximálními otáčkami za minutu důležitým parametrem spalovacích motorů (týká se ale všech rotačních pohonných systémů, tedy všech točivých motorů všech typů a možných konstrukčních provedení).

Přepočet točivého momentu a otáček motoru na výkon:

,
kde
 P je výkon ve wattech
 ω je úhlová rychlost v radiánech za sekundu,
 MQ je točivý moment v Nm

V praxi lze s výhodou použít vyjádření:

,
kde
 P je výkon ve wattech
 MQ je točivý moment v Nm
 f je frekvence v otáčkách za minutu

Reference

Související články 
 Moment síly

Externí odkazy 
 

Dynamika
Mechanika pružnosti a pevnosti
Technická mechanika
Parametry spalovacího motoru
Jalová hřídel

Jalová hřídel je hřídel vkládaná do soustavy hřídelí pouze pro přenos točivého momentu mezi pohonnou hřídelí a hnanými hřídelemi (obvykle na podvozku). Otáčí se ve stejném smyslu jako hnané hřídele a má s nimi rovnoběžnou osu.

Jalová hřídel se využívá tam, kde buď není prostorově možné pohánět hnané hřídele přímo, nebo tam, kde je nutné izolovat hnací hřídel od vibrací hnaných hřídelí.

Typickým použitím jalové hřídele byl pohon některých prvních motorových a elektrických lokomotiv. Hřídel byla poháněna motorem a byla pevně spojena s rámem podvozku. Nebyla opatřena koly. Pomocí spojnic tato hřídel poháněla spřažená dvojkolí (podobně jako na parních lokomotivách).

Jalová hřídel je také často používána pro pohon pásových podvozků těžkých strojů, jejichž pásy mají díky pohonu jalovou hřídelí typický trojúhelníkový tvar opásání rozet.

Literatura 
 Ottův slovník naučný nové doby, heslo Jalová osa hnací. Sv. 5, str. 86

Strojní součásti
Grand Prix Itálie 2004

Grand Prix Itálie 2004 (75o Gran Premio Vodaphone d'Italia), celkově 728. Grand Prix, byl závod seriálu Mistrovství světa Formule 1, který se jel 12. září 2004 na okruhu Autodromo Nazionale Monza.

Závod měl 53 kol o délce 5,793 km, jezdci celkem ujeli 306,72 kilometrů. Vítězem se poosmé stal Rubens Barrichello a stáj Ferrari si připsala své 180. vítězství.

Výsledky

Nejrychlejší kolo 
 Rubens Barrichello Ferrari 1'21.046 - 257.321 km/h

Vedení v závodě 
 1-4 kolo Rubens Barrichello
 5-10 kolo Fernando Alonso
 11-34 kolo Jenson Button
 35-36 kolo Michael Schumacher
 37-53 kolo Rubens Barrichello

Postavení na startu 
 červeně - výměna motoru / posunutí o 10 míst
 Modře – startoval z boxu

Zajímavosti 
 257,321 km/h je největší rychlost kterou zajel Rubens Barrichello v nejrychlejším kole.
 260,395 km/h je největší rychlost v tréninku.

Externí odkazy 
 

Grand Prix Itálie
Formule 1 v roce 2004
Sport v Itálii v roce 2004
Vačková hřídel

Vačková hřídel (správně je též vačkový hřídel) je speciální hřídel, osazená vačkami.
Vačková hřídel umožňuje ovládání posunu strojních součástí v závislosti na svém natočení. Vačky mají sice obvykle jednoduchý vejčitý tvar, ale mohou být tvarované i složitěji. Hřídel s vačkami vlastně obsahuje mechanický program práce soustavy pák.

Spalovací motory 
Nejznámější využití vačkové hřídele je ovládání zdvihu ventilů čtyřdobých pístových spalovacích motorů. U těchto motorů je vačková hřídel spojena s klikovou hřídelí motoru převodem s poměrem 1:2 (vačková hřídel se otáčí poloviční rychlostí). Podle typu ventilového rozvodu může být v motoru jedna, dvě nebo více vačkových hřídelí. Počet vaček na hřídelích obvykle odpovídá počtu ventilů. Výjimkou je například desmodromický rozvod, kde je počet vaček dvojnásobný.

Související články 
 Lomená hřídel

Externí odkazy 
 

Strojní součásti
Ventilový rozvod
Boulangerit

Boulangerit (Thaulow, 1837), chemický vzorec Pb5Sb4S11, je jednoklonný minerál. Pojmenován po: Charles Louis Boulanger (1810–1849), francouzský báňský inženýr.

Původ 
Vzniká za nízkých až středních teplot v hydrotermálních žilách.

Morfologie 
Vytváří vzácně stébelnaté až jehlicovité krystaly s výrazným rýhováním podle vertikály, ještě vzácněji zakončené, častěji vláknité až plstnaté a také jemnozrnné až celistvé agregáty.

Vlastnosti 
 Fyzikální vlastnosti: Tvrdost 2,5, křehký, hustota 5,8–6,2 g/cm³, štěpnost nedokonalá podle {100}, jehličkovité krystaly jsou ohebné.
 Optické vlastnosti: Barva: olověná až černá. Lesk kovový, průhlednost: opakní, vryp šedočerný s červenavým odstínem.
 Chemické vlastnosti: Složení: Pb 54,88 %, Sb 26,44 %, S 18,68 %, příměsi Cu, Zn, Sn, Fe. Rozpouští se v horké HCl, slabě rozpustný v HNO3. Před dmuchavkou se taví.

Podobné minerály 
 antimonit, jamesonit

Parageneze 
 antimonit, jamesonit, plagionit, sfalerit, pyrit, arzenopyrit, siderit, galenit, křemen

Naleziště 
Výskyt řídký.

 Česko – Příbram
 Slovensko – Nižná Slaná, Rožňava, Hnúšťa, Zlatá Baňa
 Francie – Botino (ve skarnu s dalšími sulfosolemi)
 Švédsko – Sala (krystalovaný)
 Srbsko – Trepča (jemně plstnaté agregáty plumozitu)
 Peru – Tampillo (velké masy)
 USA – stát Washington, Cleveland mine (Stevens Co.) – sloupcovité až vláknité masy se sfaleritem, arzenopyritem, galenitem a sideritem
 a další.

Literatura 
 Anthony a kol. (1990): Handbook of Mineralogy Vol. I. Mineral Data Publishing Tucson, Arizona 64 
 Bernard J.H., Rost R. a kol. (1992): Encyklopedický přehled minerálů. Academia Praha 111 
 
 Pauliš P. (2003): Minerály České republiky. Kuttna Kutná Hora 23

Související články 
 Seznam minerálů

Externí odkazy 
 
 Boulangerit na webu Mindat.org (anglicky)
 Boulangerit na webu Webmineral (anglicky)
 Boulangerit v Atlasu minerálů (německy)

Minerály
Minerály 2. třídy
Sulfidy (minerály)
Vyvažovací hřídel

Vyvažovací hřídel je vkládána do strojů (nejčastěji motorů), aby kompenzovala dynamické účinky pohybu ostatních rotujících a oscilujících hmot stroje.

Vyvažovací hřídel se obvykle otáčí v opačném smyslu, než převažující rotující hmoty zbytku stroje. V motoru její působení obvykle vyrovnává nevyváženost klikové hřídele, ojnic a pístů. Pro tento účel jsou její součástí závaží.

Externí odkazy 
 

Strojní součásti
Klikové ústrojí
Kamenohorský buk

Kamenohorský buk je památný strom nedaleko vesnice Kamenná Hora u Nečtin v okrese Plzeň-sever. Přibližně třistaletý buk lesní (Fagus sylvatica) roste na okraji jehličnatého Kamenohorského lesa na rozcestí tří cest v nadmořské výšce 640 m jihozápadně od vsi. Jeho boulovitý kmen je dutý a kořenové náběhy velké. Strom o výšce 18,5 m má obvod kmene 462 cm a průměr koruny 16 m (měření 1998). Buk je chráněn od roku 1978 pro svůj vzrůst.

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Plzeň-sever

Externí odkazy 
 
 Fotografie buku

Památné buky lesní v Česku
Památné buky v Plzeňském kraji
Památné stromy v okrese Plzeň-sever
Památné stromy v Rakovnické pahorkatině
Nečtiny
Lípa v Dýšině

Lípa v Dýšině je památný strom v obci Dýšina. Zdravá lípa malolistá (Tilia cordata) roste ve vsi poblíž křižovatky ulice V Jamách a ulice Přátelství. 
Jedná se o jeden z posledních exemplářů kdysi vysazené aleje podél komunikace vedoucí z Dýšiny na Novou Huť. Její stáří je odhadováno na 120 let. Obvod kmene měří 305 cm a koruna dosahuje do výšky 18,5 m (měření listopad 2006). Lípa je chráněna od roku 2001 pro svůj vzrůst.

Stromy v okolí 
 Klabavský dub

Odkazy

Reference

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Plzeň-město

Externí odkazy 
 mapy.cz: Lípa malolistá Dýšina 
 google street view: Lípa v ulici Přátelství
 geocaching: Lipa v Dysine (GC1B7Z0)

Památné lípy malolisté v Plzeňském kraji
Památné lípy v okrese Plzeň-město
Památné stromy v Plaské pahorkatině
Dýšina
Lípa u kaple v Úterý

Lípa u kaple v Úterý je památný strom ve městě Úterý v okrese Plzeň-sever. Lípa malolistá (Tilia cordata) roste na návrší v parku u hřbitovního kostela svatého Václava. Je jedním z exemplářů vysazených po obvodu kaple, je dokladem citlivého dotváření sakrálních staveb doprovodnou zelení. 

Strom je přibližně 240 let starý, dosahuje do výšky 36 m a obvod kmene měří 520 cm (měření 2009). Zdravotní stav je dobrý, v roce 2001 bylo provedeno odlehčení koruny, 2004 byl proveden zdravotní a bezpečnostní řez, došlo k instalaci pružné vazby. Na základě návrhu obce Úterý je lípa chráněná od roku 2001 jako esteticky zajímavý strom, významný svým vzrůstem, a zároveň také jako součást nejbližšího okolí kulturní památky, tj. sousedního kostela.

Památné stromy v okolí 
 Hraniční smrk

Odkazy

Reference

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Plzeň-sever

Externí odkazy 

 

Památné lípy v okrese Plzeň-sever
Památné lípy malolisté v Česku
Památné stromy v Tepelské vrchovině
Úterý (okres Plzeň-sever)
Borovice černá

Borovice černá (Pinus nigra) je statný jehličnatý strom s původním areálem výskytu v jižní Evropě a Středomoří, v nižších polohách Alp, Malé Asii a severní Africe.

Ekologie 
Obzvláště se jí daří na slunných vápenatých stráních, ale podobně jako borovice lesní má nevyhraněné požadavky krom světlomilnosti; liší se od ní vyššími nároky na teplo. Roste ve výškách pod 2000 metrů, obvyklé rozpětí je 250–1600 m n. m. V České republice je nepůvodní, avšak ve třetihorách se běžně vyskytovala. V teplých nížinách místy vytlačuje původní borovici lesní.

Borovice černá má původ ve střední Evropě, ale dnes se s ní můžeme setkat po celé Evropě. Tak daleko ji rozšířil člověk, protože má mnoho dobrých vlastností. Daří se jí všude, dokonce i na obzvlášť chudých půdách. Dobře snáší sucho a prospívá jak v rovinách, tak v horských oblastech (ačkoli dává přednost vyšším polohám). Borovice černá je proto optimální k opětovnému osázení odlesněných oblastí. Často se vysazuje také proto, aby chránila jiné rostliny před větrem.

Vzhled 

Statný strom dorůstající až 40 metrů. Kůra je šedočerná až žlutohnědá, kořenový systém je založen na mohutném hlavním kořeni jdoucím do hloubky.

Tmavě zelené 8–15 cm dlouhé špičaté jehlice vyrůstají z brachyblastů ve svazečcích po dvou. Ve střední Evropě kvete v květnu až červnu. Samčí šištice jsou válcovité a žlutavé, samičí šištice karmínově červené až nafialovělé, po třech letech dozrávají v přisedlé vejčité šišky zhruba 8 cm veliké. Semena jsou ukryta uvnitř šišek. Jakmile uzrají, otevírají ztvrdlé dřevnaté šupiny a semena vypadají na zem.

Výskyt a taxonomické členění 
Podle nejnovějších studií je tento druh systematicky členěn do pěti poddruhů podle přirozeného rozšíření:
 Pinus nigra subsp. nigra zahrnuje JV a východní Alpy a Peloponés, na SZ až po JZ Karpaty
 Pinus nigra subsp. salzmannii – J Francie, Španělsko, S Maroko a S Alžír
 Pinus nigra subsp. calabrica – Korsika, Apeninský poloostrov a V Sicílie
 Pinus nigra subsp. fenzleyi – J Turecko: pohoří Taurus a Z Kypr
 Pinus nigra subsp. pallasiana – Krym, Z Kavkaz, Turecko kromě pohoří Taurus

Využití 
V České republice představuje důležitou náhradní dřevinu vysazovanou na suchých a teplých stanovištích na vápencích a dále na lokalitách ohrožených průmyslovým znečištěním, např. v imisích a na rekultivačních plochách po těžbě surovin.

Dřevo je podobné dřevu borovice lesní. Kvůli sukovitosti není vhodné k výrobě nábytku, používá se jako palivo, stavební materiál nebo jako surovina k výrobě celulózy.

V poslední době bývá často vysazována jako okrasný strom v parcích a zahradách.

Odkazy

Reference

Literatura 
 BUSINSKÝ, R. 2003. Taxonomická revize druhu Pinus nigra J. F. Arnold. Výzkum a hodnocení genofondu dřevin z aspektu sadovnického použití. Závěrečná zpráva VÚKOZ Průhonice.

Externí odkazy 
 
 
 Borovice černá na biolibu
 Borovice černá v Encyklopedii * Garten.cz

Borovice
Okrasné stromy
Flóra jihozápadní Evropy
Flóra jihovýchodní Evropy
Flóra jihozápadní Asie
Flóra východní Evropy
Flóra Kavkazu
Flóra severní Afriky
Nepůvodní flóra Česka
Málo dotčené stromy
Cassini

Cassini je slovo s řadou významů.

Příjmení 
příslušníci rodu slavných astronomů
 Giovanni Domenico Cassini (1625–1712), italsko-francouzský astronom
 Jacques Cassini (1677–1756), francouzský astronom, syn G. D. Cassiniho
 César-François Cassini de Thury (1714–1784), francouzský astronom a kartograf, syn J. Cassiniho
 Dominique de Cassini (1748–1845), francouzský astronom, kartograf a šlechtic, syn C. F. Cassiniho
ostatní
 Alexandre de Cassini (1781–1832), francouzský botanik 
 Oleg Cassini (1913–2006), americký módní návrhář
 Igor Cassini (1915–2002)
 Italo Cassini (1892–1937), italský bobista

Astronomie 
 24101 Cassini, planetka
 24102 Jacquescassini, planetka
 Cassini (kráter na Měsíci)
 Cassini (kráter na Marsu)
 sonda Cassini, kosmická sonda mise Cassini-Huygens

Související články 
 Cassin - rozcestník

Italská příjmení
Francouzská příjmení
Bystrovany

Bystrovany (německy Bystrowan nebo Bistrowau) jsou obec nacházející se těsně od východního okraje Olomouce. Žije zde  obyvatel. V letech 1975–1993 byly součástí města Olomouce.

Obcí prochází železniční trať číslo 310 z Olomouce do Opavy. V katastru obce je Fort č. IV.

Název 
Jméno Bystrovan bylo vytvořeno od jména řeky Bystřice, na níž leží, zakončení bylo převzato ze jména sousedních Bukovan.

Historie 
 před rokem 1277 – Bystrovany byly pravděpodobně majetkem českých králů a markrabat moravských
 1277 – první písemný doklad o obci jako o majetku Kláštera Hradisko
 1473 – Matyáš Korvín předal obec městu Olomouci
 po roce 1473 – spory o vlastnictví Bystrovan mezi klášterem Hradisko a městem Olomouc
 1531 – Olomouc koupila obec Bystrovany za 200 kop grošů
 1848 – Bystrovany jako samostatná obec
 1870 – 1872 – stavba železniční trati Olomouc–Krnov včetně zastávky v Bystrovanech
 1. říjen 1872 – zahájení provozu na železniční trati Olomouc–Krnov
 21. září 1887 – vysvěcení kaple sv. Bartoloměje (několik let před jejím dokončením)
 1889 – Moritz Fischer postavil v obci cihelnu, poté ji koupila Pražská úvěrová banka → společnost Durit
 ? – postavena cihelna firmy Mačák
 6. srpna 1914 – povodeň
 1927 – zánik parní pily u cihelny společnosti Durit
 30. léta 20. století – zkrachovala cihelna firmy Mačák. Regulace řeky Bystřice (Bystřičky) mezi Olomoucí a Velkou Bystřicí
 druhá světová válka – zničena cihelna
 1948 – vznik JZD (menšinové družstvo prvního typu)
 1953 – zánik JZD
 1953 – obnova JZD (družstvo ruského typu)
 1956–1970 – stavba dešťové kanalizace
 1960–1996 – stavba vodovodu
 1962–1990 – stavba místních komunikací
 1975 – začlenění JZD do JZD Holice
 od 1. ledna 1975 – Bystrovany jako součást Olomouce
 1975 – výbojkové osvětlení v celé obci
 1990 – dokončen obchvat Bystrovan (nadjezd nad železnicí, most přes řeku Bystřici)
 1991 – samostatné hospodaření v ZD
 od 1. ledna 1993 – Bystrovany jako samostatná obec (referendum o osamostatnění)

Rodáci 
 František Obzina (1871 Bystrovany – 1927 Vyškov), tiskař a nakladatel, zakladatel Obzinovy tiskárny ve Vyškově, vydavatel Edice Obzinových listů

Reference

Související články 
 Římskokatolická farnost Velká Bystřice

Externí odkazy 
 
 
 
 Bystrovany na obce.cz

 
Vesnice v okrese Olomouc
Obce v okrese Olomouc
Sídla v Hornomoravském úvalu
Mikroregion Olomoucko
Sdružení obcí mikroregionu Bystřička
Aeronautical Fixed Telecommunication Network

AFTN (zkratka anglického názvu Aeronautical Fixed Telecommunication Network, česky Letecká pevná telekomunikační síť) je mezinárodní telekomunikační síť sloužící pro výměnu zpráv a informací týkajících se leteckého provozu. V Česku funguje komunikační středisko AFTN při organizaci Řízení letového provozu ČR.

Síť AFTN byla původně navržena pro dálnopis, dnes je součástí heterogenní telekomunikační sítě, se kterou koncoví účastníci komunikují také pomocí faxu či e-mailu a která je připojena do dalších datových sítí (např. CIDIN) sloužících k efektivnímu řízení letového provozu.

Externí odkazy 
 Informace o komunikačním středisku AFS při Řízení letového provozu ČR

Letectví
Telekomunikace
Vázaná rotace

Vázaná rotace, též synchronní rotace je dynamický stav, při kterém se menší těleso (např. měsíc), obíhající kolem centrálního tělesa (např. planety) k centrálnímu tělesu otáčí stále stejnou polokoulí, jinými slovy, když se doba rotace menšího tělesa kolem osy právě rovná době jeho oběhu kolem centrálního tělesa.

Pokud existuje tato dvojice těles po dostatečně dlouhou dobu, dochází vlivem slapových sil ke zpomalování rotace obou těchto těles za současného zvětšování poloosy dráhy obíhajícího tělesa, tj. průměrná vzdálenost obou těles roste. V konečném stavu dosáhnou vzájemně vázané rotace obě tělesa, menší z nich dříve. Typickým případem vázané rotace je náš Měsíc. Vázané rotaci podléhají nejbližší měsíce planety Jupiter známé po objeviteli Galileovy měsíce. Pluto a Charon jsou takto propojeny navzájem. Vázanou rotaci také vykazuje značná část měsíců ostatních planet.

Teoreticky je tedy možné mezi dvěma tělesy ve vázané rotaci zkonstruovat orbitální výtah a vzájemně je tak propojit. V rámci konstrukce se mají použít nanotechnologie na výrobu lana propojujícího obě tělesa. Tedy využití uhlíkatých nanotrubiček, nebo také grafenu, kdy neexistuje způsob výroby, která by nebyla nákladná a dostačující v potřebném množství ohromných rozměrů. Po laně by se mohla posouvat kabina a například střední vzdálenost Měsíce od Země je 384 403 km.

Seznam známých těles ve vázané rotaci

Sluneční soustava

Extrasolární tělesa 
Z probíhajícího výzkumu vzdálených exoplanet se jeví, že vázaná rotace je poměrně častý jev mimo sluneční soustavu.
 Hvězda Tau Boötis je ve vázané rotaci s exoplanetou, nejbližším plynným obrem Tau Boötis b.
 Ve stavu vázané rotace se za prozatímních předpokladů má nacházet i všech 7 známých exoplanet obíhajících kolem Trappist - 1.
 Ve stavu vázané rotace k jejich nejbližší hvězdě Gliese 581, se nachází i nepotvrzené exoplanety Gliese 581 c, Gliese 581 g, Gliese 581 b, Gliese 581 e.

Poznámky

Reference 

Nebeská mechanika
Pavel Kalač

Pavel Kalač (* 24. června 1943 Nový Knín) je český odborník v oblasti potravinářské a zemědělské chemie. Přednáší kurzy z tohoto oboru na katedře aplikované chemie na Zemědělské fakultě Jihočeské univerzity v Českých Budějovicích. Kromě vědeckého bádání věnuje hodně času také popularizaci vědeckých poznatků svého oboru.

Speciální vědecké zaměření 
 chemie silážování pícnin
 těžké kovy v houbách
 přirozené škodlivé složky krmiv a potravin
 biogenní aminy a polyaminy v potravinách a krmivech
 funkční potraviny

Knihy 
 Polychlorované dibenzo-p-dioxiny a dibenzofurany v životním prostředí (Praha 1995), 
 Přirozené škodlivé látky v rostlinných krmivech (spoluautor Václav Míka, Praha 1997)
 Funkční potraviny – kroky ke zdraví (České Budějovice 2003), 
 Složení lipidů sladkovodních ryb a jejich význam v lidské výživě (spoluautor Jiří Špička, České Budějovice, Jihočeská univerzita, 2006), 
 Houby – víme co jíme? (České Budějovice 2008), 
 Edible Mushrooms: Chemical Composition and Nutritional Value (Amsterdam, Elsevier/Academic Press, 2016), 
 Effects of Forage Feeding on Milk: Bioactive Compounds and Flavor (Amsterdam, Elsevier/Academic Press, 2017),

Externí odkazy 
 
 Oficiální stránka
 Profesor Kalač v pořadu Jihočeši

Čeští inženýři chemie
Pedagogové na Jihočeské univerzitě
Narození v roce 1943
Žijící lidé
Muži
Čeští profesoři chemie
Narození v Novém Kníně
Narození 24. června
Gravitační parametr

Gravitační parametr, též standardní gravitační parametr, je veličina, udávající měřítko síly gravitační přitažlivosti určitého přirozeného kosmického tělesa. Značí se řeckým písmenem μ.

Výpočet 
Velikost gravitačního parametru μ je rovna:

,

kde  je univerzální gravitační konstanta (G = (6,6742 ± 0,0010)×10−11 m3 kg−1 s−2) a M je hmotnost daného tělesa. Jednotkou μ je m3 s−2.

Ze sledování pohybu malých průvodců (například měsíců) mnohem hmotnějšího centrálního tělesa (jako například planety) lze stanovit hodnotu gravitačního parametru pro centrální těleso mnohem přesněji než z uvedeného vzorce. Ze zákonů nebeské mechaniky vyplývá, že gravitační parametr se v případě kruhové dráhy rovná:

kde  je poloměr dráhy,  je oběžná rychlost,  je úhlová rychlost a  je oběžná doba.

Pro eliptickou dráhu platí:

,

kde  je velká poloosa dráhy.

Gravitační parametry těles sluneční soustavy

Odkazy

Poznámky

Reference

Související články 
 Intenzita gravitačního pole

Nebeská mechanika
Astrofyzika
Fyzikální veličiny
Východočeský kraj

Východočeský kraj byl vytvořen 11. dubna 1960 zákonem o územním členění státu jako jeden z 10 nových „velkých“ krajů Československa. Sídlem kraje byl Hradec Králové. Vedle východu a severovýchodu Čech k němu náležel také severozápadní okraj Moravy, přesto se často celému území kraje zjednodušeně a nepřesně říkalo východní Čechy. Kraj zanikl 1. ledna 2021 nabytím účinnosti nového zákona o územně správním členění státu. Východočeský kraj sousedil se Severočeským krajem na severozápadě, Středočeským krajem na západě, Jihočeským krajem na jihozápadě, Jihomoravským krajem na jihu a Severomoravským krajem na východě. Na severu a severovýchodě sousedil s Polskem, konkrétně s Dolnoslezským vojvodstvím, resp. v letech 1975–98 s vojvodstvími Jelenohorským a Valbřišským.

Vymezení 
Kraj byl vymezen územím jedenácti nově zavedených „velkých“ okresů: Havlíčkův Brod, Hradec Králové, Chrudim, Jičín, Náchod, Pardubice, Rychnov nad Kněžnou, Semily, Svitavy, Trutnov a Ústí nad Orlicí. Okresy Hradec Králové, Jičín, Náchod, Rychnov nad Kněžnou a Trutnov od roku 2000 tvoří území samosprávného Královéhradeckého kraje, okresy Chrudim, Pardubice, Svitavy a Ústí nad Orlicí tvoří území samosprávného Pardubického kraje. Semily spolu s třemi okresy někdejšího Severočeského kraje tvoří území samosprávného Libereckého kraje a Havlíčkův Brod spolu se třemi okresy bývalého Jihomoravského kraje a jedním okresem bývalého Jihočeského kraje tvoří území samosprávného kraje Vysočina.

Zpočátku ke kraji náležely i obce Ježov, Snět a Šetějovice a katastrální území Žibřidovice, Martinice u Dolních Kralovic a Blažejovice.

Vývoj 
Původně byl Východočeský kraj i správní jednotkou, která měla také vlastní volený orgán – krajský národní výbor. V roce 1990 byly krajské národní výbory zrušeny a jejich kompetence byly rozděleny mezi stát a okresní úřady. Ústavním zákonem č. 347/1997 Sb., o vytvoření vyšších územně samosprávných celků, a zákonem č. 129/2000 Sb., o krajích, vznikly samosprávné kraje, na které přešly kompetence z rušených okresních úřadů a ze státní úrovně. Na území Východočeského kraje vznikl Královéhradecký kraj, Pardubický kraj, část Libereckého kraje a část kraje Vysočina. Východočeský kraj zůstal pouze jednotkou územního členění, než byl s koncem roku 2020 zrušen zcela. 

Poštovní směrovací čísla míst v někdejším Východočeském kraji (s přesahem do okresů Žďár nad Sázavou a Jihlava) začínají číslicí 5. Také čísla dopravních závodů ČSAD ve Východočeském kraji začínala číslicí 5.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 Částka 15/1960 Sbírky zákonů s původním zněním zákona č. 36/1960 Sb., o územním členění státu
 Zákon č. 36/1960 Sb., o územním členění státu v aktuálně účinném znění

 
Kraje v Česku (1960–2020)
Soft science fiction

Soft science fiction nebo soft SF je podžánr science fiction charakterizovaný svým zaměřením na „měkčí“ vědecké disciplíny, jako je biologie, psychologie, sociologie, ekologie, antropologie, lingvistika a jim podobné. Termín soft SF se tak vymezuje jako protiklad k pojmu hard science fiction. Zároveň se někdy používá pro hnutí „Nová vlna“, které vzniklo v šedesátých a sedmdesátých letech dvacátého století. Někdy se dokonce používá v pejorativním významu pro popis science-fiction, která je z vědeckého pohledu nepřesná, či zcela nevědecká.

Na rozdíl od svého „hard“ protějšku se tento žánr definuje mnohem hůře. Jeho příznivci však tvrdí, že jejich oblíbené knihy poskytují podrobnější obraz společnosti, lépe vykreslené osobnosti hrdinů a důkladněji prokreslené zápletky.

Příkladem autora soft SF je Ray Bradbury. Ve svých pracích, jako je R jako raketa a Marťanská kronika, sice používá „hard“ prvky, jako je raketa a kolonizace Marsu, ale soustřeďuje se spíše na pocity účastníků popisovaných událostí. 

Vzhledem k problematickému vymezení „tvrdých“ a „měkkých“ věd a protože je termín „soft SF“ vnímán spíše jako negativní, se označení „soft science fiction“ dnes již prakticky nepoužívá.

Související články 
 Hard science fiction
 Science fiction
 Space opera

Science fiction
Bournonit

Bournonit (Jameson, 1805), chemický vzorec PbCuSbS3, je kosočtverečný minerál. Pojmenován podle francouzského mineraloga a krystalografa J. L. de Bournona.

Původ 
 hydrotermální – v hydrotermálních žílách při střední teplotě.

Morfologie 
Krystaly jsou poměrně hojnoploché, obvykle tabulkovité vzhledu čtverečného, vertikální plochy rýhovány. Velmi často dvojčatí podle {110} a vytváří tzv. „kolečkovou rudu“. Kusový a zrnitý, vtroušený a i celistvý.

Série 
Tvoří sérii se seligmannitem.

Vlastnosti 
 Fyzikální vlastnosti: Tvrdost 2,5-3, křehký, hustota 5,83 g/cm³, lom pololasturnatý až nerovný, štěpnost nedokonalá podle {010}, podle jiných autorů zřetelná. Lehce se taví
 Optické vlastnosti:Barva tmavě ocelově šedá až olověně šedá, vryp ocelově šedý, lesk kovový, průhlednost: opakní.
 Chemické vlastnosti: Složení: Cu 13,00 %, Sb 24,91 %, Pb 42,40 %, S 19.68 %. Rozpouští se v HNO3.

Podobné minerály 
 tetraedrit

Parageneze 
 galenit, tetraedrit, sfalerit, chalkopyrit, pyrit, stibnit, zinckenit, siderit, křemen, rodochrozit, dolomit, baryt

Využití 
Jako ruda Cu, Sb, Pb.

Naleziště 
Řídce se vyskytující minerál.
 Česko – Kutná Hora drobné hojnoploché krystalky z rejzského pásma, Příbram v jakoby rozleptaných krystalech (obsahují částečně boulangerit), ve formě „kolečkové rudy“. Uváděny nálezy krystalů až 5 × 4 × 2 cm velkých.
 Slovensko – Dúbrava až 2 cm velké masy spolu s antimonitem, Zlatá Baňa ze štoly č.3 v bohatších akumulacích krystaly až 10 mm velké
 Rumunsko – Baia de Aries, Baia Sprie a Cavnic na všech drobné srostlice ve formě tzv. „kolečkové rudy“, které narůstají na krystaly chalkopyritu, sfaleritu a galenitu.
 Velká Británie – Heredsfoot, St. Endellion a Wheal Boys zvlášť velké krystaly ve formě tzv. „kolečkové rudy“.
 USA – Park City (Summit Co.) v Utahu, velké krystaly se sideritem a sfaleritem
 Bolívie – Machacamarca až 10 cm velké krystaly ze žil rud Ag-Sn v doprovodu tetraedritu, akantitu (argentitu)
 a další.

Odkazy

Literatura 
 Palache, C., H. Berman, and C. Frondel (1944) Dana’s system of mineralogy, (7th edition), volume I, 406–410
 Anthony a kol. (1990): Handbook of Mineralogy Vol. I. Mineral Data Publishing Tucson, Arizona 65 
 Bernard J.H., Rost R. a kol. (1992): Encyklopedický přehled minerálů. Academia Praha 111-112 
 Pauliš P. (2003): Minerály České republiky. Kuttna Kutná Hora 21

Související články 
 Seznam minerálů

Externí odkazy 
 
 Bournonit na webu mindat.org (anglicky)
 Bournonit na webu Webmineral (anglicky)
 Bournonit v atlasu minerálů (německy)
 Mineral data publishing (PDF)

Minerály
Minerály 2. třídy
Sulfidy (minerály)
Měděné rudy
TýTý 2004

Dne 2. dubna 2005 se konalo slavnostní vyhlášení XIV. ročníku prestižní ankety TýTý 2004.
V tomto ročníku byly naposled předávány ceny v kategorii sportovní komentátor.

Výsledky

Reference 

TýTý
Události roku 2004
Cena Nebula

Cena Nebula (Nebula Award) je každoročně od roku 1965 udělována profesní organizací amerických spisovatelů science fiction SFWA (Science Fiction Writers of America) nejlepší práci v rámci žánrů sci-fi a fantasy vydané v USA v posledních dvou letech. S touto cenou není spojena žádná finanční odměna, je s ní však spojena značná prestiž a její udělení v podstatě znamená zvýšení prodejnosti daného díla. Cena sama má podobu průhledného bloku se zasazenou třpytivou spirální mlhovinou. Často se stává, že vítěz této ceny ve stejném období získá i ocenění Hugo udělované fanoušky sci-fi.

Historie 
První cena za román byla udělena roku 1965 Frankovi Herbertovi za Dunu. V následujících letech byli mezi oceněnými autoři jako: Isaac Asimov, Greg Bear, Orson Scott Card, Samuel R. Delany, Harlan Ellison, William Gibson, Ursula K. Le Guinová, Vonda McIntyre, Larry Niven, Frederik Pohl, Kim Stanley Robinson, Theodore Sturgeon, George Effinger, Anne McCaffrey a v neposlední řadě Connie Willis.

Kategorie 
 román – literární dílo nad 40 000 slov
 novela – práce o nejméně 17 500 a nejvíce 40 000 slovech
 noveleta – má mezi 7 500 a 17 500 slov
 povídka – krátká práce mající ne více než 7 500 slov
 velmistr žánru – uděluje se nepravidelně
 dramatické představení – v letech 1973, 1974 a 1975
 nejlepší scénář – od roku 1999

Odkazy

Reference

Související články 
 Cena Hugo
 Cena Locus
 Cena Jupiter
 Cena Ditmar
 Arthur C. Clarke Award
 World Fantasy Award
 John W. Campbell Memorial Award

Externí odkazy 
 
 The Nebula Awards homepage – anglicky

Literární ceny v žánru sci-fi
Americké literární ceny
Ocenění založená roku 1965
Metabolismus měkkýšů

Měkkýši patří mezi živočichy s nestálou tělesnou teplotou (studenokrevní, poikilotermní, ektotermní). Např. plzák Arion ater má při okolní teplotě 33,7 °C teplotu těla 21 °C.

Živočichové s nestálou tělesnou teplotou mají asi řádově nižší velikost metabolismu vztaženou na jednotku hmotnosti než teplokrevní. Metabolismus plžů je přímo úměrný tělesné hmotnosti. Spotřeba kyslíku závisí také na aklimatizaci. Jedinci aklimatizovaní na chlad spotřebovávají při stejné teplotě méně kyslíku.

{| border=1|
metabolismus měkkýšů  (podle různých zdrojů)
|-
| ||spotřeba kyslíku ml · g−1· hod−1||hmotnost||poznámka
|-
|žížala obecná Lumbricus terrestris (pro srovnání)||0,037
|-
|hlemýžď zahradní Helix pomatia||0,02||10 g|| klidový metabolismus
|-
|škeble Anodonta sp.||0,00625||276,8 g||zdroj: Hejtmánek 1856
|-
|moucha (pro srovnání)||0,14||0,2 g
|-
|malá štika Esox lucius (pro srovnání)||1,54942||68,8 g
|-
|člověk Homo sapiens (pro srovnání)||0,3||70 kg
|}

Možná právě proto jsou měkkýši tak pomalí. Mají také pomalou činnost srdce.

{| border=1|
metabolismus měkkýšů - indexy
|-
| || A/C || P/C || R/C || P/A || R/A
|-
|Littorina irrorata||45||7||38||14||86
|-
|Scorbicularia plana||61||13||48||22||78
|}
            
            

Specifická produkce (C) = produkce za den vztažená na jednotku biomasy.
 Unio tumidus 0,000 35
 Sphaerium corneum 0,004 4
Se zvětšováním velikosti těla a s prodlužující se délkou života C klesá. Produkce (P) = (C) * průměrná biomasa populace (B) * počet dní (t) . (P = C * B * t):

U krakatic se může přeměnit na tělesnou hmotnost až 50 % hmotnosti potravin (u savců asi 20 %).

Měkkýši v listnatém lese ve Velké Británii: hustota 1 g · m−2 půdy, respirace 12,6 kJ · m−2 · rok−1 (Duvigeneaud 1988, podle Satchell 1971)

Plži v lesní půdě pod buky v Dánsku:
mul pH 6,1-5,8, počet 1 050 000 ha−1, biomasa 50,0 kg · ha−1, spotřeba kyslíku 240 l · ha−1 · den−1
mor pH 5,6-3,6, počet 520 000 ha−1, biomasa 32,4 kg · ha−1, spotřeba kyslíku 150 l · ha−1 · den−1
(Duvigeneaud 1988 str. 201, podle Bornebush, Russel 1950)

Zajímavé je, že proužkovaná forma keřovky plavé Fruticicola fruticum vydýchá za hodinu dvaapůlkrát více CO2 než její forma bez pásků.
Látkové složení těl

Ústřice obsahují v prosinci maximum glykogenu, až 7,91 %, také obsahují hodně zinku, vitamínu B12 a vitamínu D. Roku 1963 se v severní Americe vylovilo 28 000 000 kg ústřic.

Mlži obsahují stejně železa jako libové maso (podle http://flairflow4.vscht.cz ).

{| border=1|
látkové složení měkkýšů
|-
| || bílkoviny g / 100 g || tuky g / 100 g || glycidy g / 100 g || kJ / 100 g
|-
|ústřice||7,8 až 9||1,2 až 1,5||3,8 až 4,8||240
|-
|slávky||12,3||2,1||2,0||304
|-
|hřebenatky||17,2||1,2||1,0||336
|-
|ušně||14,9||0,5||pod 0,1||258
|-
|mořští plži||11,7||1,4||pod 0,1||240
|-
|olihně||15,0||1,0||3,0||324
|}

Měkkýši
Modus

Modus náhodné veličiny  (označováno jako  nebo ) je hodnota, která se v daném statistickém souboru vyskytuje nejčastěji (je to hodnota znaku s největší relativní četností). Představuje jakousi typickou hodnotu sledovaného souboru a jeho určení předpokládá roztřídění souboru podle obměn znaku.

Definice 
Modus diskrétní náhodné veličiny je taková hodnota , která pro všechny hodnoty  náhodné veličiny X splňuje podmínku

Pro spojitou náhodnou veličinu  definujeme modus podmínkou
,
kde  je hustota pravděpodobnosti náhodné veličiny .

Vlastnosti 
Modus nemusí být rozdělením pravděpodobnosti určen jednoznačně (tzn. že se stejnou nejvyšší frekvencí se může vyskytovat více hodnot). Rozdělení pravděpodobnosti s jedním modem se nazývají jednovrcholová (unimodální), rozdělení pravděpodobnosti s dvěma vrcholy se pak nazývají dvouvrcholová (bimodální).

Mezi aritmetickým průměrem, mediánem a modem unimodálních rozdělení četností existují určité vztahy, které charakterizují tvar rozdělení četností. U zcela symetrických jednovrcholových četností platí vztah:

tj. aritmetický průměr, medián a modus jsou si rovny. Čím bude rozdělení četností asymetričtější, tím více se budou tyto tři střední hodnoty od sebe odlišovat.

Výhodou modu je, že ho lze snadno použít i pro nominální nebo ordinální data, kde např. aritmetický průměr použít nelze. Např. modus souboru { jablko, pomeranč, hruška, pomeranč, jablko, jablko, hruška } je jablko.

Související články 
 Medián
 Aritmetický průměr
 Kvantil
 Charakteristika náhodné veličiny

Externí odkazy 
 
 

Charakteristiky náhodné veličiny
Popisná statistika
Úherčice

Úherčice jsou obec v okrese Chrudim v Pardubickém kraji ležící 5 km jižně od Heřmanova Městce. Obec má rozlohu 2,9 km². Žije zde  obyvatel. Nachází se na severovýchodním svahu Železných hor.

Dějiny 
První písemná zmínka se nachází v kronikách již v roce 1392. Na počátku 20. století tu byly samostatné osady. Z té doby se dochovaly místní názvy: Zdechovice, Úherčice a Obícka. V říjnu 1919 se Úherčice odtrhly od Morašic a obec tak získala správní samostatnost. V padesátých letech 20. století došlo ke sloučení všech tří částí pod společným názvem Úherčice. V letech 1974–1992 spravoval obec blízký Heřmanův Městec. K poslednímu osamostatnění došlo 12. září 1992 na základě výsledku místního referenda.

Služby 
V obci je obecní úřad a knihovna. Dopravní obsluhu zajišťuje několik autobusových linek. Z inženýrských sítí lze jmenovat elektrické vedení, vodovod, veřejné osvětlení, pevná a mobilní telefonní síť a v části obce bezdrátové připojení k Internetu.

Pamětihodnosti 
 Roku 1898 byla obcí postavena malá šestiboká kaple nákladem 1425,50 korun a následující rok vysvěcena Panně Marii.
 Jižně od vesnice se na skalnaté ostrožně nad Cítkovským potokem dochovaly pozůstatky hradu Rozpakov.

Zajímavosti 
Na jihovýchodním okraji katastru obce se nachází sklad motorové nafty a leteckého petroleje Správy státních hmotných rezerv Vrbice I, který je propojen produktovodem se sousedním skladem Vrbice II v obci Kostelec u Heřmanova Městce.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 
 
 

 
Vesnice v okrese Chrudim
Obce v okrese Chrudim
Heřmanoměstecko
Sídla v Železných horách
Nižší dvouděložné

Nižší dvouděložné (Magnoliopsida) je parafyletická (tedy z pohledu dnešní kladistické taxonomie nepřirozená) skupina rostlin, která zahrnuje starobylé vývojové větve krytosemenných dvouděložných rostlin. Zahrnuje asi 5 % známých dvouděložných rostlin, celkem cca 8000 druhů v 27 čeledích.

Charakteristika 
Skupina nemá žádné společné specializované znaky, náležejí sem vzhledově i ekologicky velmi různorodé rostliny. Květy však mají často vývojově původnější stavbu – neustálený počet květních částí, gyneceum z volných pestíků, tyčinky primárně zmnožené a často nerozlišené na nitku a prašník. Náležejí sem rostliny s nejstarobylejší stavbou generativních květních částí (prašníky u rodu Degeneria a Drimys, plodolisty u Amborella).

Nejtypičtější obsahové látky jsou silice a benzylisochinolinové alkaloidy.

Taxonomie 
Podle výsledků molekulárních studií skupiny APG stojí na začátku stromu krytosemenných rostlin 3 samostatné větve (řády) – Amborellales, leknínotvaré (Nymphaeales) a Austrobaileyales. Tato parafyletická skupina byla označena jako ANITA Group a vyznačuje se některými význačnými společnými znaky (čtyřjaderný zárodečný vak, diploidní endosperm, nesrostlé plodolisty). Následuje větev sdružující řád žlutokvětotvaré (Chloranthales) a skupinu označovanou jako magnoliids zahrnující řády šácholanotvaré (Magnoliales), vavřínotvaré (Laurales), kanelotvaré (Canellales) a pepřotvaré (Piperales). Poté se odštěpuje rozsáhlá větev jednoděložných rostlin. Poslední skupinou řadící se k nižším dvouděložným je řád růžkatcotvaré (Ceratophyllales), což je sesterská skupina k vyšším dvouděložným (Eudicots, Rosopsida) .

Vývojový strom krytosemenných rostlin 
Podle systému APG IV, zahrnuty jsou pouze recentní skupiny.

Taxonomické členění 
(dle aktualizovaného systému APG IV, vydaného v roce 2016)

řád Amborellales
čeleď Amborellaceae

řád leknínotvaré (Nymphaeales)
čeleď kabombovité (Cabombaceae)
čeleď Hydatellaceae
čeleď leknínovité (Nymphaeaceae)

řád Austrobaileyales
čeleď Austrobaileyaceae
čeleď klanopraškovité (Schisandraceae)
čeleď Trimeniaceae

řád žlutokvětotvaré (Chloranthales)
čeleď žlutokvětovité (Chloranthaceae)

řád šácholanotvaré (Magnoliales)
čeleď láhevníkovité (Annonaceae)
čeleď Degeneriaceae
čeleď Eupomatiaceae
čeleď Himantandraceae
čeleď šácholanovité (Magnoliaceae)
čeleď muškátovníkovité (Myristicaceae)

řád vavřínotvaré (Laurales)
čeleď Atherospermataceae
čeleď sazaníkovité (Calycanthaceae)
čeleď Gomortegaceae
čeleď stukačovité (Hernandiaceae)
čeleď vavřínovité (Lauraceae)
čeleď Monimiaceae
čeleď Siparunaceae

řád kanelotvaré (Canellales)
čeleď kanelovité (Canellaceae)
čeleď winterovité (Winteraceae)

řád pepřotvaré (Piperales)
čeleď podražcovité (Aristolochiaceae) <včetně čeledi Hydnoraceae a Lactoridaceae>
čeleď pepřovníkovité (Piperaceae)
čeleď ještěrkovcovité (Saururaceae)

řád růžkatcotvaré (Ceratophyllales)
čeleď růžkatcovité' (Ceratophyllaceae'')

Reference

Externí odkazy 
 

 
Krytosemenné
Regenerátor páry

Regenerátor páry je zařízení někdy přidávané ke sdruženým parním strojům a vícestupňovým parním turbínám.

Princip regenerátoru páry spočívá v tom, že pro ohřátí páry je třeba řádově menší energie, než pro její vyrobení z vody. U vícestupňových strojů, kde je z nějakého důvodu limitována teplota vstupující páry, je proto výhodné (je-li to technicky možné) páru mezi stupni znovu ohřát a tím zvětšit její objem.

Této techniky se využívalo u některých stabilních parních strojů. Teplota páry v parních strojích je omezena teplotou, kterou snesou používaná maziva.

V současné době se tato technika využívá například v jaderných elektrárnách s lehkovodními reaktory. U těchto elektráren je teplota páry limitována maximální teplotou vody primárního okruhu (ta je pod vysokým tlakem a nesmí dosáhnout teploty varu). Po expanzi páry sekundárního okruhu ve vysokotlakém stupni turbíny je proto z páry nejdříve v separátoru odloučena voda a poté samotná pára znovu ohřáta v regenerátoru ("přihříváku") páry. Tak vzroste při stejném tlaku její objem. Teprve poté pokračuje do nízkotlakého stupně turbíny.

Přihřívání páry se využívá též u klasických energetických bloků, kde je pára po expanzi ve vysokotlakém dílu turbíny zavedena opět do kotle a přihřáta na teplotu stejnou nebo blízkou počáteční teplotě. Tím se prodlužuje expanze páry a zvyšuje tepelná účinnost cyklu.

Parní stroj
Šrůtkova lípa

Šrůtkova lípa (také známa jako Vavřenova lípa) je památný strom nacházející se v obci Machov asi 5 km jihovýchodně od města Police nad Metují. Lípa patří mezi tzv. rodové stromy, název pochází od rodiny původních majitelů usedlosti.

Základní údaje 
 název: Šrůtkova lípa, Vavřenova lípa
 výška: 20 m, 20,5 m (1994), 22 m (1995), 24 m (2001)
 obvod: 590 cm (1994), 675 cm (kresba J. Turka), 688 cm (2001)
 průměr: 210 cm (1995)
 průměr koruny: 20 m (1995), 21 m (2001)
 věk: 500 let
 sanace: 1994
 zdravotní stav: 2 (1994), 4 (1995)
 souřadnice: 50°41'7.59"N, 14°56'52.75"E
Druhové zařazení lípy není zřejmé, některé zdroje uvádějí lípu velkolistou, jiné malolistou.

Stav stromu a údržba 
Roku 1800 zničil blesk původní korunu stromu, což mělo za následek mio jiné vznik dutiny v kmeni. V roce 1994 došlo na ošetření koruny vyřezáním suchých větví a vyčištění dutiny. Práce provedla zahradnice Markéta Dubnová z Lipí u Náchoda a Antonín Šnajdr z Náchoda.

Historie a pověsti 
Rodová lípa pamatuje 13 generací. Majitelé statku uchovávají její dobové fotografie stejně, jako snímky svých blízkých a předků.

První ochrana stromu byla vyhlášena na návrh vlastníků Roberta a Marie Ticháčkových ze Suchého Dolu č. 1 a tehdejší sousedky Blaženy Bohadlové z č. 11.

Další zajímavosti 
Věkem 500 let je nejstarším stromem okresu Náchod a pravděpodobně i CHKO Broumovsko. Roku 1995 byl v rámci projektu Záchrana genofondu památných stromů proveden odběr semen. Lípě byl věnován prostor v televizním pořadu Paměť stromů, konkrétně v dílu č. 4: Stromy žijí s lidmi. Ve svém díle ji zachytil i akademický malíř Jaroslav Turek (s poznámkou 6,75 m).

Odkazy

Reference

Literatura

Související články 
 Lípa malolistá
 Lípa velkolistá
 další rodové stromy
 Seznam památných stromů v okrese Náchod

Externí odkazy 
 

Památné lípy velkolisté v Královéhradeckém kraji
Památné lípy v okrese Náchod
Památné stromy v Broumovské vrchovině
Stromy poškozené bleskem
Rodové stromy
Památné stromy v CHKO Broumovsko
Paměť stromů
Machov