alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Zastava Poljske

Zastava Poljske je pravougaonog obilka, podeljena na dve horizontalne pruge: belu gornju i crvenu donju. Državne boje Poljske (bela i crvena) potiču od poljskog grba, belog orla sa krunom na crvenom polju.

Istorija 
Po prvi put poljska zastava je kodificirana uredbom Sejma Poljskog Kraljevstva 7. februara 1831. godine.

Posle ponovnog sticanja nezavisnosti zastavu je podržao Sejm obnovljene Poljske 1. avgusta 1919. godine. U ustavu stoji : „Za boje Republike Poljske priznaju se bela i crvenaboja u uzdužnim horizontalnim prugama, od kojih je gornja – bela, a donja – crvena.”

Državna zastava sa grbom 

Od 1955. godine dve vrste zastava u Poljskoj su nazivane „državna zastava”. Sem gore opisane belo-crvene zastave postoji i zastava sa grbom Poljske na belom pravougaoniku zvana „državna zastava sa grbom”.

Ova zastava je takođe ustanovljena 1919. godine, i u početku je bila predviđena za poljske diplomate i kandidate kao i za trgovačke brodove. 

Trenutno zastavu sa grbom koriste (8. član ustava):
 diplomatski predstavnici, konzularni uredi kao i ostala zvanična predstavništva i misije van granica poljske
 civilni aerodromi i piste,
 civilni avioni za vreme leta van granica Poljske,
 kapetani luka - na zgradama, ili ispred zgrada koje su njihovo sedište.

Dan zastave republike poljske 
Od 2004. godine, 2. maj je dan Zastave Republike Poljske.

Konstrukcija i razmere 
Zastava je pravougaonik sa proporcijama 5:8 podeljen na dve vodoravne pruge – belu i crvenu.

Nijanse crvene boje na zastavi 

Ustav iz 1919. godine nije naznačio koja nijansa crvene treba da se koristi. Tek dve godine kasnije pojavila se brošura izata od Ministarstva Vojnih poslova „Grb i boje Republike Poljske; sa bojama državnih oznaka. Crvena boja je imala tamnu nijansu. Ipak po zahtevu predsednika Poljske je 13. decembra 1927. godine nijansa crvene je promenjena na svetliju. Nova boja je počela da se koristi 28. marta 1928. godine. Ta boja je ostala na zastavi sve do 1980. godine.

Slične zastave 
Identična je zastave nemačke pokrajine Tiringija.

Slične zastave: Čilea, Češke, Gibraltara, Grenlanda, Indonezije, Monaka, Singapura, Teksasa i Tartu (grad u Estonijii).

Povezano 
 Grb Poljske
 Himna Poljske
 Poljska

Spoljašnje veze 

Nacionalni simboli Poljske
Poljska
Poljska
Zastava Portugala

Zastava Portugalije sastoji se iz dva vertikalna polja zelene (2/5 dužine, ka jarbolu) i crvene (3/5) boje. Na granici boja nalazi se armiljarna sfera u kojoj se nalazi tradicionalni portugalski štit. Zvanično je usvojena 30. juna 1911. godine ali je faktički korišćena od republikanske revolucije 5. oktobra 1910. godine.

Značenje zastave

Boje 

Zvanično tumačenje tokom perioda vlasti nacionalističkog režima od 1933. do 1974. godine bilo je da zelena boja predstavlja nadu a crvena krv onih koji su poginuli služeći naciji. Ovo je i najčešće usvojeno tumačenje, ali postoje i druge teorije o poreklu boja.

Među veksilolozima je rasprostranjeno uverenje da boje potiču od tradicionalnih boja Iberijskog federalizma, republikansko-socijalističke ideologije koja je zagovarala ujedinjenje iberijskog poluostrva a bila je popularna početkom 20. veka, tj. u vreme revolucije u Portugalu.

Štit i armiljarna sfera 

Videti grb Portugalije.

Evolucija portugalske zastave

1095 - 1139/1143

1139/1143 - 1185 

Prvu portugalsku zastavu koristio je na svom štitu prvi kralj Portugala. Bio je to plavi krst na beloj podlozi, a to su bili i simboli njegovog oca, grofa Anrija od Portugala. 1093-1112).

1185 - 1245/1248 

Kraljevski grb činilo je pet malih štitova na srebrnom polju, raspoređenih u obliku krsta, koji su pokazivali na centar. Interpretacija pet štitova je da je to pet rana kralja Alfonsa I iz bitke kod Urike ili čak pet rana Hrista.

Kasnije zastave

Vidi još 
 Grb Portugala

Portugal
Portugalija
Zastave Evrope
Zastava Rumunjske

Zastava Rumunjske je trobojka sa tri jednaka vertikalna polja (od jarbola) plave, žute i crvene boje. U ovom obliku je službeno usvojena 27.12. 1989. godine.

Smatra se da tri boje predstavljaju tri rumunjske provincije:Transilvaniju, Vlašku i Moldaviju. Zastave kraljevine i komunističke Rumunjske imale su odgovarajuće državne grbove na žutom polju. Identičnu zastavu sa državnim grbom na žutom polju danas ima Moldavija.

Rumunjska
Rumunija
Zastave Evrope
Zastava Rusije

Zastava Rusije je horizontalna belo (gore)-plavo-crvena trobojka.

Popularni mit o poreklu ruske zastave, govori da ona vuče poreklo od posete Petra Velikog Holandiji, 1699. Ruski car, je otišao u ovu posetu da bi stekao iskustva iz brodogradnje, i shvatio je da je i Rusiji potrebna zastava za mornaricu. Rusku zastavu je bazirao na holandskoj zastavi, napravivši trobojku sa tri jednaka, horizontalna polja, ali je izabrao ruske boje za nju (tadašnja zastava Holandije je bila narandžasto-belo-plava, bez crvene). Ove boje su došle od grba Moskovskog vojvodstva, na kome se nalazi Sveti Đorđe u belom (srebrnom) oklopu, na belom konju, sa plavim plaštom, na crvenom polju.

Iako je ova priča široko rasprostranjena, sigurno je da se radi o mitu, jer knjiga zastava iz 1695. (znači pre posete Petra zapadnoj Evropi) opisuje zastavu sličnog dizajna koja pripada Moskovskom Kneževstvu. Iako ruska trobojka možda i vodi poreklo od holandske civilne zastave, u tom slučaju je ovaj uticaj nastupio znatno ranije nego što se pretpostavlja (prvi brod ruske mornarice, Oriol, je plovio pod ovom zastavom 1667. godine).

Verzije 

Znači, opisana ruska zastava se koristila u mornarici od 17. veka, a kao trgovačka zastava je usvojena 1705. 7.5. 1883. počela je da se upotrebljava i na kopnu, postavši zvanična nacionalna zastava.

Car Nikolaj II je 1914 izmenio zastavu, dodavši orla romanovih na žutom polju u gornji levi (ka koplju) ugao zastave.

Kada su boljševici preuzeli vlast, 1917, promenili su zastavu Ruske Republike (jedne od konstitutivnih republika Sovjetskog Saveza) u zastavu na slici desno (vidi Zastava Ruske SFSR), i ovo je bila republička zastava tokom sovjetske ere. Od zastave Sovjetskog Saveza se razlikuje po tome što ima vertikalnu plavu traku na strani koplja.

Prvobitna zastava je usvojena u Rusiji, 22.8. 1991.

Povezano 
 Grb Rusije
 Zastava Ruske SFSR
 Grb Moskve

Spoljašnje veze 

Nacionalni simboli Rusije
Rusija
Rusija
Rusija
Zastava San Marina

Zastava San Marina sastoji se od dva jednaka horizontalna polja - gornje bijele boje i donje svijetloplave boje. U sredini se nalazi državni grb. Grb se sastoji od štita (na kojem su tri srebrna tornja na tri zelena brežuljka) okružen s obje strane zlatnom vrpcom i lovorom, iznad koje se nalazi kruna, a ispod srebna vrpca na kojoj je ispisano nacionalo geslo "LIBERTAS" (sloboda).

Civilna zastava je bez državnog grba.

San Marino
San Marino
Zastave Evrope
Zastava Slovačke

Zastava Slovačke je u sadašnjem obliku usvojena slovačkim ustavom, koji je stupio na snagu 3. septembra 1992. godine. Zastava, slično kao i kod drugih slovenskih naroda, koristi panslovenske boje: belu, plavu i crvenu boju. Zastavu čine tri horizontalne trake jednake širine u navedenim bojama (odozgo na dole) sa grbom Slovačke pomerenim ka jarbolu. 

Poreklo ove zastave (u obliku sa drugim grbom ili bez grba) može se vezati za revolucionarnu 1848. godinu, kada se slovačka manjina borila protiv Mađara. Korišćena je poluzvanično u Čehoslovačkoj pre Drugog svetskog rata, od strane Slovačke Republike tokom Drugog svetskog rata i kao zastava Slovačke Republike u okviru Čehoslovačke (bez grba) usvojena je 1. marta 1990. godine. Grb je dodat 3. septembra 1992.g. a poseban zakon koji opisuje detalje zastave donet je u februaru 1993. godine

Pošto je zastava Slovačke bez grba identična današnjoj zastavi Rusije a slična zastavi Slovenije, ustavom Slovačke dodat je grb na zastavu. Za detalje o grbu videti grb Slovačke.

Vidi još 
 Grb Slovačke

Slovačka
Slovačka
Zastave Evrope
Zastava Španije

Zastava Španjolske simbolizira španjolsku naciju. Ona je simbol njezinog suvereniteta, nezavisnosti, jedinstvenosti i cjelovitosti te predstavlja najviše vrijednosti izražene u španjolskom ustavu.

Konačni, današnji izgled španjolska je zastava dobila 1981. godine, kada je donesen Zakon o grbu (5.10. 1981.) kojim je konačno definiran izgled nacionalnog grba. 

Izgled španjolske zastave definiran je prije svega španjolskim ustavom, zatim Zakonom kojim se regulira korštenje zastave Španjolske i drugih zastava i znakovlja (od 28. listopada 1981.) te drugim propisima.

Špajolska zastava sastoji se o tri horizontalne pruge: crvene, žute i crvene. Žuta pruga je dvostruke širine od crvenih. Omjer širine i dužine zastave je 2 : 3. Na žutoj pruzi može se inkorporirati grb Španjolske, tako da on nalazi na lijevoj strani žute pruge (gledajući zastavu sprijeda). Grb se mora uvijek nalazi na zastavama koje su izvješene na pročeljima i u zgradama ustavnih institucija, zgradama koje koristi središnja vlast te autonomne vlasti, vojska, te zgrada diplomatskih i konzularnih misija Španjolske u svijetu.

Zastave španjolskih autonomnih zajednica 
Zastave španjolskih autonomnih zajednica su sljedeće:

Povezane stranice 
 Grb Španjolske
 Španjolska himna

Španjolska
Španija
Zastave Evrope
Zastava Švedske

Zastava Švedske datira iz 16. veka. Veruje se da je inspirisana grbom Švedske na kome se nalaze tri žute krune na plavoj pozadini a konkretno je bazirana na zastavi Danske. Kralj Švedske Johan III počeo je sa upotrebom ove forme švedske zastave 1569. godine. Pre ovoga, slična zastava korišćena je na grbu Johanovog vojvodstva u današnjoj jugozapadnoj Finskoj.

Prema legendi, švedski kralj iz 12. veka, Erik IX video je žuti krst na nebu tokom krstaškog pohoda u Finsku oko 1154. godine i prihvatio to kao svoju zastavu. Međutim, protiv ove legende govori to da nije bilo pomena ove zastave sve do 16.veka. 

 Prema švedskom zakonu 1982:269, dimenzije zastave su 10/16 (visina/širina), manja plava polja imaju 4/5 a veća 4/9 (visina/širina). Širina žutog krsta jednaka je polovini visine svakog plavog polja.
 Prema švedskom zakonu 1983:826, korišćene boje upotrebljavaju se u skladu sa NCS sistemom: Žuta - NCS 0580-Y10R, plava - NCS 4055-R95B.
 Zastava sa lastavičjim repom rezervisana je za švedske oružane snage i kraljevsku porodicu. Kraljevska porodica može na svoje zastave dodati mali ili veliki grb Švedske na belom polju koje se nalazi na preseku krsta.

Zanimljivosti 
Zastava grada Vilmington, Delaver, u SAD je izrađena po švedskoj zastavi u znak sećanja na kratkotrajnu koloniju Nova Švedska.

Spoljašnje veze 
 Švedska — Flags of the World
 Vojne zastave (Švedska) — Flags of the World
 Kraljevska zastava Švedske — Flags of the World

Vidi još 
 Grb Švedske

Švedska
SŠvedska
Zastave Evrope
Zastava Švicarske

Zastava Švajcarske vodi poreklo od zastave kantona Švic. Sa zastavom Vatikana, to je jedina državna zastava kvadratnog oblika na svetu. Proporcije zastave nisu zvanično određene za državnu zastavu već samo za pomorsku, a 1889. godine zvanično su određene proporcije krsta (ravnokraki, krakovi su šest puta duži nego širi).

Nijansa crvene takođe nije zvanično određena a obično se koristi jarko crvena boja.

Vidi još 
 Grb Švajcarske

Spoljašnje veze 

Švicarska
Švajcarska
Zastave Evrope
Zastava Turske

Zastava Turske sastoji se iz belog polumeseca i bele petokrake zvezde na crvenom polju. Zastava se naziva Ay Yıldız (doslovno, "mesec zvezda") ili al sancak ("crveni barjak") na turskom. Zastava ima složeno poreklo s obzirom da je poznata iz ranog perioda istorije a praktično je identična poslednjoj zastavi Osmanskog carstva koja je usvojena 1844. godine. Jedina razlika je unekoliko promenjena razmera, zakonom iz 1936. godine. 

Nijansa crvene koja se upotrebljava je Pantone 186, ili RGB (227, 10, 23).

Istorija 

Simbol polumeseca i zvezde, danas uglavnom povezan sa islamom bio je korišćen na području Male Azije i od strane turskih naroda pre nastanka islama. Što se tiče crvene boje, poznato je da su Osmanlije koristile crvene zastave trouglastog oblika još od 1383. godine, a da se oblik promenio u četvorougao tokom istorije. Osmanlije su koristile različite izglede zastave, sa jednim ili nekoliko polumeseca a ponekad i sa zelenom podlogom. Menjao se i broj krakova zvezde. Tokom poznog perioda osmanlijskog carstva crvena boja korišćena je za sekularne a zelena za verske institucije. Broj krakova zvezde sveden je na pet 1844. godine kada je zastava Turske zapravo i poprimila konačan izgled.

O nastanku zastave postoje brojne legende, koje često kontriraju istorijskim saznanjima.

Povezano 
 Grb Turske

Nacionalni simboli Turske
Turska
Turska
Turska
Zastava Ujedinjenog Kraljevstva

Zastava Ujedinjenog Kraljevstva, često zvana i Union Jack, kombinacija je zastava triju konstitutivnih delova zemlje godine 1801. kada je službeno proglašena: engleskog krsta svetog Đorđa, škotskog krsta svetog Andrije i irskog krsta svetog Patrika (kojeg su sami Irci retko koristili).

Prva je verzija ove zastave, bez zastave sv. Patrika, nastala kraljevskom uredbom 1606. nakon što je 1603. škotski kralj Džejms VI postao i kralj Engleske (kao Džejms I) i tako ujedinio dva kraljevstva u personalnu uniju. Upotreba ove zastave bila je isprva ograničena na brodove, a na kopnu je korišćena zastava pojedinog kraljevstva. Godine 1707. Zakonom o uniji kojim je stvoreno Kraljevstvo Velike Britanije propisana je i upotreba zastave na kopnu.

Godine 1801. donesen je novi Zakon o uniji kojim su ujedinjena Kraljevstva Velike Britanije i Irske u Ujedinjeno Kraljevstvo. Već postojećoj zastavi dodan je krst sv. Patrika tako da su dotada beli dijagonalni krakovi razdeljeni u belu i crvenu polovinu sa belim rubom koji ih je, prema heraldičkim pravilima, razdvajao od plave.

Službeno, -{Union Jack}- je prvenstveno kraljevska zastava, a njena upotreba kao narodne zastave tradicionalnog je karaktera. Upotreba zastave na moru strogo je propisana; civilni brodovi ne smeju je koristiti i moraju umesto nje vioriti crvenu zastavu sa -{Union Jack}- u gornjem levom uglu.

Pojavljivanje u drugim zastavama 
Zastava Ujedinjenog Kraljevstva pojavljuje se u gornjem levom uglu gotovo svih zastava britanskih prekomorskih teritorija, kao i u zastavama nekih bivših britanskih kolonija: Australije, Novog Zelanda, Tuvalua i Fidžija, kao i američke savezne države Havaji koja nikad nije bila pod britanskom upravom.

Povezano 
 Grb Ujedinjenog Kraljevstva

Spoljašnje veze 

Nacionalni simboli Ujedinjenog Kraljevstva
Ujedinjeno Kraljevstvo
Zastave Evrope
Zastava Ukrajine

Ustav Ukrajine definiše da je zastava Ukrajine sačinjena od dve jednake horizontalne linije plave i žute boje.

Poreklo zastave je u čestoj upotreni plave i žute boje na grbovima u području Galicije, a i današnji grb Lavova je zlatni lav na plavoj podlozi. Slične zastave plave i bele boje koristili su i kozaci.

Savremeno poreklo zastave je u nacionalnoj revoluciji iz 1848. godine. Prvi put je tom prilikom na zgradi magistrata Lavova istaknuta žuto-plava zastava. Iako je pokret ostao bez značajnijih političkih posledica, novoformirane ukrajinske divizije u austrijskoj vojci koristile su žuto-plave zastave u svojim oznakama.

Iako su originalne zastave iz 1848. godine bile zasita žuto-plave, s žutom bojom kao gornjom, prelaz ka sadašnjem izgledu izvršen je kako bi širim slojevima ukrajinskog stanovišta bilo lakše objašnjeno značenje. Tako je nastalo uobičajeno tumačenje da zastava predstavlja nebo iznad polja žita, koje se održalo do danas iako nema veze sa istorijskim nastankom zastave.

Zastava Ukrajine prvi put je usvojena 1918. godine kao zastava kratkotrajne Ukrajinske Narodne Republike. Pored tamnije nijanse plave, zastava je u gornjem levom uglu imala ukrajinski trozubac, koji će danas biti usvojen za grb Ukrajine. U sovjetsko vreme zastava je zamenjena novom koja je bila u upotrebi do 1992. godine.

Vidi još 
 Grb Ukrajine

Spoljašnje veze 

Ukrajina
Ukrajina
Zastave Evrope
Zastava Vatikana

Zastava Vatikanskog Grada sastoji se od dva polja jednake veličine žute (simbol zlata) i bijele boje. Kada je zastava izvješena, žuto polje je uz koplje. Omjer širine i dužine zastave su 1:1. Naime, zastava Vatikana i zastava Švicarske su jedine državne zastave na svijetu kvadratičnog oblika.

Na sredini bijelog polja nalaze se dva ukrižena ključa, jedan žute boje i drugi bijele boje koji su povezani crvenom vrpcom. Iznad ključeva smještena je papinska tijara. Ključevi i tijara predstavljaju grb Vatikana

Zastava je prihvaćena 7.6. 1929. Iste je godine papa Pio XI. potpisao ugovor s Italijom, kojim je konačno riješeno pitanje Papinske države.

Vatikan
Vatikan
Zastave Evrope
Jožef Košič

Jožef Košič mađ Kossics József (rođen oko 9. oktobar 1788, Bogojina Mađarska – umro 26. decembar 1867, Gornji Senik, Mađarska) slovenski pisac, pjesnik, etnolog, rimokatoličkoj svećenik. Bio je hrvatskog porekla.
Rođen u mestu Bogojina (Bagonya). Otac je bio Jožef Košič, tko je školmeštar (učitelj) je bio iz Varaždina. Majka Ana Kregar slovenska niža plemkinja iz Ivancima, kod Bogojine. Brat, Franje Košiča također svećenika u Zagrebu.

Pohađao je gimnaziju u Kisegu (mađ. Kőszeg) i Sambotelu (mađ. Szombathely). Bio je kapelan u Prekmurju, Beltincu (Belatinc), Turnišću (Bántornya), Rogašovcima (Szarvaslak), i Svetom Jurju (Vízlendva). Svećeničku službu isprva je obavljao u Donjem Seniku (Alsószölnök) 1816.-1829. godine, a zatim i u Gornjem Seniku (Felsőszölnök) 1829.-1867. godine. Tamo je umro 1867. godine.

Prvo svoje djelo napisao je na mađarskom, a naslovio ga je „Jesu li u Mađarskoj Vandali?“ (Vannak e Magyar Országban Vandalusok?), jer je držao da su Slovenci u Mađarskoj potomci Vandala. Monografija O Vendima i Totima u Mađarskoj (A Magyar Országi Vendus-Tótokról 1824.-28.) prvo se pojavila anonimno u Beču 1824. godine, a zatim pod pravim imenom u novinama Tudmányos gyűjtemény (Znanstvena zbirka) 1828. godine. 1829. godine pojavila se i na njemačkom. Na prekmurskom jeziku pojavila se tek 1992. godine. Djelo govori također o Slovencima u Mađarskoj.

Košič se u svojim djelima služio štajerskim govorom i kajkavskim narječjem.
Njegova djela O Vendima i Totima u Mađarskoj je prve slovenske monografije. Na groblju se nalazi njegov grob s pločom i natpisom na mađarskom jeziku. U crkvi mu je postavljena spomen ploča, a i seniška osnovna škola nazvana je po njemu. Ta činjenica ima veliku važnost za očuvanje nacionalne svijesti u mađarskih Slovenaca. Košič se dosta zanimao za povijest, a pogotovo povijest Prekmurja.

Djela 
 O Vendima i Totima u Mađarskoj (O vendskih-totih na Vogrskom, 1824.-28.)
 Krátki Návuk Vogrskoga Jezika za Začetnike, 1833.
 Križni put u 14 postaja (Križna paut na XIV. štácie ali postojališča, 1843.)
 Starine Železnih i Zalaskih Slovenaca (Starine železnih ino salaskih Slovencov, 1845.)
 Zborisani Sloven in Slovenka med Műrov in Rábov, 1845.-48.
 Povijest mađarskog kraljevstva (Zgodbe vogerskoga kralestva, 1848.)
 Isuse, moja žudnjo (Jezuš moje poželenje 1851.)

Slovenski pisci u Mađarskoj
Babsk

Babsk je naselje u Poljskoj, koje se nalazi između Varšave i Lođa, na rijeci. Babsk ima oko 690 stanovnika (prema podacima iz 2006).

Linkovi 
 Babsk  (pl)
 Karta

Naselja u Poljskoj
Susak

Susak (prethodno Sušak i Sansego), otok u Jadranskom moru, na hrvatskom dijelu Jadrana, u otočnoj grupi Cres-Lošinj. Otok je geološki različit od ostalih jadranskih otoka, jer je formiran od pijeska položenog na stijeni. Na otoku postoji samo jedno mjesto, Susak.

Na otoku postoje dva naselja, Donje Selo ili Spjaža, i starije, Gornje Selo. Udaljenost između tih dvaju sela je stotinjak metara, a prometnica koja ih povezuje je zapravo krivudavo kameno stubište koje ide kroz trstiku.

Gornje Selo je malo udaljenije od mora, a Donje Selo, odnosno Spjaža, kako sam naziv sugerira, je priobalno.

Izvori

Vanjski linkovi 

 Susak - turističke informacije - kuće
 Island of Susak - turističke informacije
 Službeni Susak sajt 
 Susak Klapa Online 
 ostvo Susak
 Susak.org
 Sansego.net
 Slajdovi sa vjenčanja održanog 1957.
 Otok Susak 
 Istra na internetu
 Narodne nošnje iz Istre
 Susak Press

Otoci u Hrvatskoj
Otoci Jadranskog mora
Primorsko-goranska županija
Кошич

Joжeф Кoшич мaђ. Kossics József (poђeн oкo 9. oктoбap 1788, Бoгojинa Мaђapcкa – умpo 26. дeceмбap 1867, Гopњи Ceник, Мaђapcкa) cлobeнcки пиcaц, пjecник, eтнoлoг, pимoкaтoличкoj cbeћeник. Биo je xpbaтcкoг пopeклa. Poђeн y мecтy Бoгojинa (Bagonya). Oтaц je биo Joжeф Кoшич, ткo je шкoлмeштap (yчитeљ) je биo из Вараџдинa. Мajкa Aнa Кpeгap cлobeнcкa ниџa плeмкињa из Иbaнцa. Бpaт Фpaњe Кoшичa тaкoђep cbeћeникa y Зaгpeбu.

Пoxaђao je гимнaзиjy y Киceгy (мaђ. Kőszeg) и Caмбoтeлy (мaђ. Szombathely). Биo je кaпeлaн y Пpeкмypju, Бeлтинцy (Belatinc), Тypнишћy (Bántornya), Poгaшobцимa (Szarvaslak), i Cveтeм Jypjy (Vízlendva). Cbeћeникy cлuжбy иcпpba je oбabљao y Дoњeм Ceникy (Alsószölnök) 1816.1829. гoдинe, a зaтим и y Гopњeм Ceникy (Felsőszölnök) 1829.-1867. гoдинe. Тaмo je yмpo 1867. гoдинe.

Пpbo cboje дjeлo нaпиco je нa мaђapcкoм, a нacлobиo гa je „Jecлy ли y Мaђapcкoj Baндaли?“ (Vannak e Magyar Országban Vanadalusok?), jep je дpжao дa cy Cлobeнци y Мaђapcкoj пoтoмци Baндaлa. Мoнoгpaфиja O Beндимa и Тoтимa y Мaђapcкoj (A Magyar Országi Vendus-Tótokról 1824.-28.) пpbo ce пojabилa aнoнимo y Бeчy 1824. гoдинe, a зaтим пoд пpabим имeнoм y нobинaмa Tudományos Gyűjtemény (Знaнcтbeнa збpикa) 1828. гoдинe. 1829. гoдинe пojabилa ce и нa њeмaчкoм. Нa cлobeнcкoм jeзикy пojabилa ce тeк 1998. гoдинe. Дjeлo гobopи тaкoђep o Cлobeнцимa y Мaђapcкoj.

Кoшич ce y cbojим дjeлимa cлyжиo штajepcким гobopoм и кajкabcким нapeчjeм. Њeгoba дjeлa O Beндимa и Тoтимa y Мaђapcкoj je пpbe cлobeнcкe мoнoгpaфиje. Нa гpoбљy ce нaлaзи њeгob гpoб c плoчoм и нaтпиcoм нa мaђapcкoм jeзикy. У цpкbи мy je пocтabљeнa cпoмeн плoчa, a и ceнишкa ocнobнa шкoлa нaзabнa je пo њeмy. Тa чињeницa имa beликy baжнocт зa oчybaњe нaциoнaлнe cbиjecти y мaђapcкиx Cлobeнaцa. Кoшич ce дocтa зaнимao зa пobиjecт, a пoгoтobo пobиjecт Пpeкмypja.

Дjeл a 
 O Benнимa и Тoтимa y Мађарској (O vendskih-totih na Vogrskom, 1824.-28.)
 Krátki Návuk Vogrskoga Jezika za Začetnike, 1833.
 Кpижни пyт y 14 пocтaja (Križna paut na XIV. štácie ali postojališča, 1843.)
 Cтapинe Жeлeзниx и Зaлacкиx Cлobeнaцa (Starine železnih ino salaskih Slovencov, 1845.)
 Zborisani Sloven in Slovenka med Műrov in Rábov, 1845.-48.
 Пobиjecт мaђapcкoг кpaљebcтba (Zgodbe vogerskoga kralestva, 1848.)
 Иcyce, мoja жyдњo (Jezuš moje poželenje 1851.)

Slovenija
Mađarska

mk:Joжeф Кoшич
Gary Burghoff

Gary Burghoff (Bristol, Connecticut, 24.5. 1943. -) je američki glumac, najpoznatiji po tome što je tumačio lik kaplara Waltera Eugenea "Radar" O'Reillyja u popularnoj TV-seriji M*A*S*H.

Burghoff se rodio s deformiranim stopalima, kao i s četiri prsta lijeve ruke. Usprkos toga, već u srednjoj školi se počeo baviti glumom, kao i muzikom kao jazz bubnjar.

Njegova prva važnija uloga bila je u kazalištu kada je 1967. godine glumio lik Charlieja Browna u mjuziklu You're a Good Man, Charlie Brown. Tri godine kasnije je lik Radara O'Reillyja tumačio u Altmanovom filmu MASH, a dvije godine kasnije je postao jedan od tri glumca iz filma koji će isti lik tumačiti u seriji.

Burghoff je od 1971. do 1979. godine bio u braku s Janet Gayle s kojom ima jedno dijete. Od 1985. je u braku s Elisabeth Bostrom, s kojom ima dvoje djece.

Iako mu je TV-serija donijela slavu i nagradu Emmy, nakon sedme sezone ju je napustio, tvrdeći da je emocionalno i kreativno iscrpljen, odnosno da želi više vremena provesti s porodicom. Međutim, i nakon toga se pojavljivao u ulozi Radara kao specijalni gost u kasnijim sezonama.

Burghoff trenutno živi u gradu Paradise. Osim muzikom se bavi i slikanjem divljih životinja kao i filatelijom.

Eksterni linkovi 

 Gary Burghoff: Legendary actor and intense painter of wildlife
 
 M*A*S*H at TV.com 
 http://www.mash4077.co.uk/index.php

Burghoff, Gary
Dobitnici nagrade za najboljeg sporednog glumca u humorističkoj seriji
Filatelija
Authority control
M*A*S*H

M*A*S*H je bila medijska franšiza koja se, u različitim oblicima, koristila od 1968 do 1986. Vlasnik joj je 20th Century Fox, a temeljila se na fiktivnim likovima koji su služili u fiktivnoj 4077th Mobilnoj vojnoj kirurškoj bolnici za vrijeme korejskog rata. Originalna inkarnacija serije je smještena u rat i temelji e na Hawkeyeu Pierceu kao glavnom liku. Kasniji spin-offovi su uključivali likove koji su pojavljivali u seriji, ali im je radnja smještena iza rata. Međutim, gotovo sve varijacije serije su po žanru bile crna komedija te uključivale medicinske teme s obzirom da su većina likova bili ljekari.

Franšuta he formalno završila s posljednjom epizodom Trapper John, M.D. 4.9. 1986. Do danas nije bilo pokušaja da se snime novi nastavci ili serije temeljene na njoj. Međutim, fanovska baza serije je dosta snažna i 20th Century Fox je imao uspjeha prodajući film i sezone originalne TV-serije na DVD-u.

M*A*S*H je započeo s romanom MASH: A Novel About Three Army Doctors koga je napisao Richard Hooker i temeljio na vlastitim iskustvima službe u MASH jedinici 8055. Roman je prvotno napisan 1968. godine, a slijedilo ga je nekoliko nastavaka.

Roman je godine 1970. ekraniziran u obliku igranog filma. Film je režirao Robert Altman, a glavni glumci su bili Donald Sutherland kai Hawkeye Pierce i Elliott Gould kao Trapper John McIntyre.

M*A*S*H, televizijski spin-off igranog filma je emitiran od 1972. do 1983. Glavni glumci su bili Alan Alda kao Pierce i Wayne Rogers kao McIntyre. Rogers je napustio seriju nakon treće sezone te ga je zamijenio Mike Farrell kao B. J. Hunnicutt. Ova serija je najpopularnija i najpoznatija verzija franšize te je bila 25. na listi "50 najvećih TV-serija svih vremena" u izboru TV Guide'''-a. Trapper John, M.D. je kao glavnog lika imao Trapper John McIntyrea, u tumačenju Pernella Roberts, dvadesetosam godina nakon događaja u filmu i TV-seriji. To je bio prvi spin-off s likom iz serije prikazanim u civilnom životu nakon rata. Pravno gledano, Trapper John, M.D. je spin-off filma MASH, a ne TV-serije.AfterMASH je bio nasljednik TV-serije M*A*S*H, a u njemu su glumili Harry Morgan, Jamie Farr i William Christopher, tumačeći iste likove koje su tumačili u TV-seriji, a radnja je bila poslije rata. Gary Burghoff i Edward Winter su se pojavljivali kao gosti. Međutim, serija je prekinuta samo nakon dvije sezone.W*A*L*T*E*R'' je bio pilot za TV-seriju koja nije snimljena. Gary Burghoff je u njoj trebao reprizirati ulogu Walter O'Reillyja, koji se viđe ne zove "Radar." Pilot je prikazan kao "CBS Special Presentation" 17.7. 1984.

Uloge

Povezano 
 Differences between book, film and TV versions of M*A*S*H
 Suicide Is Painless

Medijske franšize
Soap (TV serija)

Soap je bio uspješni američki TV-sitcom koji se emitirao na ABC-u od 1977. do 1981.

Serija se emitirala jednom tjedno u polusatnoj epizodi u udarnom terminu rezerviranom za komediju, a format je bio dosta nalik dnevnoj sapunskoj operi. Emitirala se četiri sezone i imala 85 epizoda, pri čemu su neke bile duge jedan sat. (Jednosatne epizode su prilikom naknadnih repriziranja na drugim TV-mrežama podijeljene napola, pa se tako došlo do brojke od 93 epizoda.) Emisiju je stvorila, napisala i producirala Susan Harris.

Soap je bio parodija dnevnih sapunskih opera, a zaplet, smješten u fiktivni grad Dunns River u Connecticutu, je uključivao melodramatske elemente kao što su amnezija, vanzemaljska otmica, demonska opsjednutost, ubistvo i otmice.

Svaka epizoda je počinjala s kadrom dvije žene kako čavrljaju na večeri dok narator Rod Roddy izgovara riječi "Ovo je priča o dvije sestre: Jessici Tate i Mary Campbell".

U promotivnoj kampanji prije premijere, ABC je sugerirala kako će zapleti naglasak imati na američkoj televiziji dotle neviđenim seksualnim temama kao što su homoseksualnost, nevjera, impotencija, međurasni brak i homoseksualno roditeljstvo. Iako su ti sadržaji u stvarnosti bili u drugom planu, serija je prije samog početka bila predmetom bojkota brojnih kršćanskih i konzervativnih organizacija u SAD.

Serija je imala velik uspjeh, a jedan od likova - crni batler Benson Dubois (Robert Guillaume) - je poslije poslužio kao temelj nove serije Benson.

Vanjske veze 
 The Soap Site 
 Soap- An ABC-TV series - a fansite
 Encyclopedia of Television 
 

Sitkomi
Američke TV-serije
Serije nagrađene nagradom Emmy za najboljeg glavnog glumca u humorističkoj seriji
Serije nagrađene nagradom Emmy za najboljeg sporednog glumca u humorističkoj seriji
Serije nagrađene nagradom Emmy za najbolju glavnu glumicu u humorističkoj seriji
TV emisija sa LGBT tematikom
Authority control 2
Robert Guillaume

| znaenite_uloge= Benson DuBois u Soap i BensonIsaac Jaffe uSports NightRafiki u The Lion KingEli Vance u Half-Life 2
| nagrade = 
| supružnik = Marlene Williams (razv. 1983)Donna Brown Guillaume (1984–2005)
| zanimanje = glumac
| period = 1959–2017
}}
Robert Guillaume (30.11. 1927. - 24 october 2017) je uvaženi američki kazališni i televizijski glumac nomiran za Tonyje i Emmyje, a najpoznatiji po ulozi Bensona DuBoisa u dvije popularne TV-serije s kraja 1970-ih i početka 1980-ih.

Vanjski linkovi 
 
 
 
 St. Louis Walk of Fame 
 Biografija i odlomci video intervjua sa Robertom Guillaumeom, The National Visionary Leadership Project 

Američki televizijski glumci
Dobitnici Emmy nagrade za najboljeg glavnog glumca u humorističkoj seriji
Dobitnici nagrade za najboljeg sporednog glumca u humorističkoj seriji
Harry Morgan

Harry Morgan (pravo prezime Bratsberg; Detroit, 10. travnja 1915. – Los Angeles, 7. prosinca 2011.), američki televizijski glumac norveškog porijekla.

Najpoznatiji je ulozi pukovnika Shermana T. Pottera u popularnoj TV-seriji M*A*S*H, a prije toga kao "Pete" u Pete and Gladys i December Bride, te detektiv Bill Gannon u Dragnetu.

Harry Morgan je glumačku karijeru započeo pod svojim pravim imenom Harry Bratbsburg, a 1937. se priključio uglednoj kazališnoj družini Group Theatre gdje je surađivao s velikanima kao što su Elia Kazan, Lee J. Cobb i Karl Malden. Kasnije se preselio u Hollywood gdje je počeo raditi pod pseudonimom Henry Morgan, a kasnije ga je promijenio u Henry "Harry" Morgan kako bi se razlikovao od popularnog komičara Henryja Morgana. Na kraju je prihvatio ime Harry Morgan, pod kojim će ostati poznat do kraja svoje karijere.

Morgan je uglavnom glumio epizodne uloge u holivudskim filmovima, a tek je 1960-ih zabilježio uspjeh na televiziji. Međutim, pravi je uspjeh dobio sa serijom M*A*S*H, iako se u njoj prvi put pojavio 1974. godine u kratkoj ulozi poludjelog generala. Njegov nastup je toliko impresionirao producente da su posebno za njega stvorili lik pukovnika Shermana Portera, koga je počeo tumačiti od 1975. godine. Za tu je ulogu dobio nagradu Emmy 1980.

Harry Morgan je bio oženjen s Eileen Detchon od 1940. do njene smrti 1985. godine. Iz tog braka je imao četiri sina. Od 1988. je u braku s Barbarom Bushman Quine. Morganov unuk Spencer Morgan radi kao kolumnist za New York Observer.

Eksterni linkovi 
 
 

Američki teatarski glumci
Američki televizijski glumci
Dobitnici nagrade za najboljeg sporednog glumca u humorističkoj seriji
Internetski trol

»Trolanje« upućuje ovamo. Za ostale upotrebe vidi trol (razvrstavanje).
»Molimo vas da ne hranite trolove« upućuje ovamo. Ne zamijeniti s Wikipedia:Molimo vas da ne grizete novopridošle.

Trol (od stnord. troll: div, demon), u internetskom slengu, osoba koja na internetu sije neslogu pokretanjem raspri ili uzrujavanjem ljudi, objavljivanjem potpirivačkih, nevažnih ili bespredmetnih (off-topic) poruka u online zajednici, npr. u novinskoj grupi, na forumu, ćaskaonici ili blogu, sa smišljenom namjerom provociranja čitatelja na emocionalni odgovor, ili raskidanjem normalne predmetne rasprave na drugi način.

Ovo značenje riječi trol i s njom povezana glagola trolati odnosno trolovati povezano je s internetskim diskursom, no upotrebljava se puno šire. Posljednjih godina u medijima se trolanje izjednačuje s online zlostavljanjem. Na primjer, masovni mediji upotrebljavaju riječ trol za opis »osobe koja nagrđuje internetske počasne siteove s ciljem uzrokovanja žalosti obiteljima«. Osim toga, prikazi trolanja bili su uključeni u popularna fikcijska djela kao što je televizijski program The Newsroom HBO-a, u kojem glavni lik susreće zlostavljajuće pojedince online i pokušava se infiltrirati u njihove krugove tako što sâm objavljuje negativne seksualne komentare.

Vidi još 

 asocijalnost
 astroturfing
 cyberbullying
 društveni obad
 flame war
 griefer
 heckler
 hit-and-run posting
 patentni trol
 Patriotic Nigras
 Poeov zakon
 sockpuppet

Izvori

Eksterni linkovi 

Internet
Burgena

Burgena može označavati:

 Burgena (nalazište), starorimsko naselje na području opštine Novi Banovci
 Burgena (rod), rod moljaca
Savoie

Savoja (, ) je povijesna pokrajina u istočnoj Francuskoj. Obuhvata otprilike teritoriju zapadnih Alpa između Ženevskog jezera na severu i Dofena na jugu.

Istorijska oblast Savoja je nastala kao feudalna teritorija porodice Savoja od 11. do 14. veja. Ova istorijska tertorija je danas podeljena između Francuske, Italije i Švajcarske.

Zvanično postavljena 1003. od Rudolfa III od Burgundije, dinastija Savoja je postala najdugovečnija vladarska dinastija Evrope. Ona je vladala grofovijom Savoja do 1416. a zatim Savojskim vojvodstvom od 1416. do 1714.

Teritorija Savoje je pripojena Francuskoj 1792. za vreme Prve francuske republike, pre nego što je vraćena Kraljevstvu Pijemont-Sardinija 1815. Savoja je, zajedno sa grofovijom Nicom konačno referendumom pripojena Francuskoj, za vreme Drugog francuskog carstva, kao deo političkog sporazuma (sporazum iz Torina) između francuskog cara Napoleona III i sardinijskog kralja Vitorija Emanuela II čime je počeo proces ujedinjenja Italije. Dinastija Vitorija Emanula, dinastija Savoja, je zadržala svoje teritorije u Pijemontu i Liguriji i postala je vladarska dinastija Kraljevine Italije.

Historija Italije
Historijske provincije Francuske
Savoie (dinastija)

Savojska dinastija, vladarska dinastija prozvana po svom feudalnom posjedu Savoji. Jedna od najstarijih evropskih dinastija. Utemeljitelj joj je Humbert Bijelih Ruku (rođen oko 985, umro 1048), kome je car Konrad II. dao 1003. Savoju u feud. Njegovi nasljednici, savojski grofovi, u toku X-XII. stoljeća ujedinili su pod svojom vlašću cijelu Savoju, a u idućim stoljećima protegli vlast i na dijelove Švicarske (Vaud, 1359) te na Pijemont s Torinom (1418).

Težište vladanja Savojaca premješta se uskoro u Pijemont. Savojsku grofoviju podigao je 1416. na rang vojvodine car Žigmund Luksemburški. Viktor Amadej II. postao je 1713. kraljem Sicilije, a 1720. kraljem Sardinije. Viktor Emanuel II. kao kralj Sardinije (od 1849) postaje 1861. kraljem ujedinjene Kraljevine Italije. Kao uzvrat za pomoć koju mu je pružio Napoleon III. morao je prepustiti Francuskoj Savoju, stožerni posjed svoje dinastije. Savojska dinastija vladala je do 1946. (Umberto II.), kada je Italija proglašena republikom. 

Eugen Savojski je odvjetak (potomak) sporedne linije savojske kuće.

Izvori 

 Opća enciklopedija JLZ (7 Raš-Szy), Zagreb, 1981.

 
Kraljevske kuće
Italijansko plemstvo
Historija Francuske
Savojsko Vojvodstvo
Kraljevina Italija
Del (kompanija)

Del AD (engleski: Dell Inc.) je Američka IT kompanija sa sedištem u gradu Raound Roku, država Teksas, koja se bavi proizvodnjom i distribucijom PC-a, prenosnih računara, televizora periferijalnih uređaja za računare itd. 

Kompaniju je osnovao 1984. Majkl Del sa samo 1,100 USD. Prvo sedište kompanije je bilo u Delovoj studentskoj sobi.

Vanjske veze 

 Oluja ideja - Sajt za Delove kupce koji žele da doprinesu idejama (na engleskom)

Kompjuterske kompanije
Bački Jarak

Bački Jarak je gradsko naselje u opštini Temerin u Južnobačkom okrugu. Prema popisu iz 2002. bilo je 6049 stanovnika (prema popisu iz 1991. bilo je 5426 stanovnika).

Istorija 

Selo je prvi put pomenuto 1267. Moderno naselje su osnovali i naselili Nemci 1787. (do tada je ovde postojalo nenaseljeno područje). Temerin i Bački Jarak su 1796. prodati grofu Šandoru Sečenjiju za 80.000 forinti.

Pred kraj drugog svetskog rata iz sela je nemačko stanovništvo od strane tadašnjih nemačkih vlasti evakuisano pred partizanima i Crvenom armijom. Nešto kasnije je selo pretvoreno u koncentracioni logor za nemačke civile koji su ostali na područjima pod jugoslovenskom vlašću. Logor je postojao od 2. decembra 1944 do 17. aprila 1946. i u njemu je, prema nekim podacima, od gladi, bolesti i zlostavljanja umrlo 7000 ljudi, uglavnom žena i dece. Kada je logor ispražnjen, u ispražnjene kuće su se tokom kolonizacije Vojvodine doselili kolonisti iz Bosne i Hercegovine.

Demografija 
U naselju Bački Jarak živi 4838 punoletnih stanovnika, a prosečna starost stanovništva iznosi 38,7 godina (37,8 kod muškaraca i 39,6 kod žena). U naselju ima 1967 domaćinstava, a prosečan broj članova po domaćinstvu je 3,06.

Ovo naselje je velikim delom naseljeno Srbima (prema popisu iz 2002. godine), a u poslednja tri popisa, primećen je porast u broju stanovnika.

Galerija

Reference

Vanjske veze 

 Sajt opštine Temerin
 Portal opštine Temerin 
 Mape, aerodromi i vremenska situacija lokacija (Fallingrain) 
 Satelitska mapa (Wikimapia)
 Gugl satelitska mapa (Maplandia)
 Plan naselja na mapi (Mapquest)
 Muzej Vojvodine - Etno-park "Brvnara", Bački Jarak

Opština Temerin
Naselja u Vojvodini
Zlatni globus za najboljeg glumca u igranom filmu – drama

Zlatni globus za najboljeg glumca u igranom filmu – drama je jedna od nagrada Zlani globus koja je počela da se dodeljuje od 1951. godine. Pre toga dodeljivana je u kategoriji Najbolji glumac u igranom filmu, a od 1951. podeljena je na dve kategorije, ovu i Zlatni globus za najboljeg glumca u igranom filmu – mjuzikl ili komedija.

Zvanični naziv se menjao vremenom, a od 2005. godine ova nagrada se zvanično zove Best Performance by an Actor in a Motion Picture-Drama.

Nagrade i nominacije 
Napomena:
 "†" označava da je glumac nagrađen Oscarom za istu ulogu
 "‡" označava da glumac nije nominovan za Oscara.

1940-e 
<onlyinclude>

1950-e 
<onlyinclude>

1960-e

1970-e

1980-e

1990-e

2000-e

2010-e 

Glumac, film, drama
Glumačke nagrade
Dobitnici Zlatnog globusa za najboljeg glumca - drama
Zlatni globus za najboljeg glumca u igranom filmu – mjuzikl ili komedija

Zlatni globus za najboljeg glumca u igranom filmu – mjuzikl ili komedija je jedna od nagrada Zlatni globus koja se dodeljuje od 1951. godine. Pre ovoga, nagrada je bila dodeljivana zajedno sa Zlatnim globusom za glumca u drami.

Pobednici i nominacije

1950-e 
<onlyinclude>

1960-e

1970-e

1980-e

1990-e

2000-e

2010-e

Reference 

Glumac, film, mjuzikl
Glumačke nagrade
Slovio

Slovio je pisani i govorni umjetni jezik, kojeg je stvorio jezikoslovac Mark Hučko. Slovio je međunarodni pomoćni jezik stvoren kao pomoć znalcima (govora i pisanja) slavenskih jezika u međusobnom sporazumijevanju. 

Sloviova gramatička načela slična su kao u esperantu (unificirana imenica, pridjevski i glagolski nastavci, bez sklonidbe). Međutim, rječnik je izveden iz najzajedničkijih riječi slavenskih jezika. 

Ime slovio dolazi iz predslavenskog jezika i znači "riječ" (a taj je oblik zadržao u suvremenom hrvatskom, srpskom, bosanskom, češkom, ruskom i ukrajinskom jeziku).

Do kolovoza 2007., rječnik slovio sadrži 44.000 riječi.

Abeceda 

Slovio rabi, manje ili više, latinično pismo:

a b c cx d e f g gx h hh i j k l m n o p q r s sx t u v z zx

 cx - č
 gx - dž
 sx - š
 zx - ž
 h - h

Ovo su "izborna" slova:
 hq - kao "tvrdo" h (frikativni suglasnik, pr. češko h gdje je hrvatski g u hlavna)
 hx - kao njemačko ch u Bach ili španjolsko j u Juan
 wx - šč
 q - kao meki glas, koji omekšava prethodni suglasnik
 x - ks

U slovio nema dijakritičkih znakova. Čse piše kao c sa x. Ovaj sustav dopušta laki prijenos preko računala i druge komunikacijske mreže bez potrebe za posebnim fontovima.

Slovio se može pisati i ćirilićnim pismom:

 A a - А а
 B b - Б б
 C c - Ц ц
 Cx cx - Ч ч
 D d - Д д
 E e - Е е
 F f - Ф ф
 G g - Г г
 Gx gx - ДЖ дж
 H h - Х х
 I i - И и
 J j - Й й
 K k - К к
 L l - Л л
 M m - М м
 N n - Н н
 O o - О о
 P p - П п
 R r - Р р
 S s - С с
 Sx sx - Ш ш
 T t - Т т
 U u - У у
 V v - В в
 X x - Кс кс
 Wx wx - Щ щ
 Z z - З з
 Zx zx - Ж ж

Primjer teksta na sloviu 

Slovio es novju mezxunarodju jazika ktor razumijut cxtirsto milion ludis na celoju zemla. Ucxijte Slovio tper!
Словио ес новйу межународйу йазика ктор разумийут чтирсто милион лудис на целойу земла. Учийте Словио тпер!
Slovio je novi međunarodni jezik kojeg razumije 400 milijuna ljudi na cijeloj zemlji. Učite slovio sad!

Vanjske poveznice 
 Službena stranica
 Generator za slovio tipografski tekst-ispunjač

Slavenski jezici
Umjetni jezici
Zlatni globus za najbolju glumicu – drama

Zlatni globus za najbolju glumicu u igranom filmu – drama je nagrada koja se dodeljuje od 1951. godine, kada je stara nagrada Najbolja glumica u igranom filmu podeljena na kategorije drama i mjuzikl ili komedija.

Nagrade i nominacije 
Napomena:
 "†" označava da je glumica dobila Oscar za istu ulogu.
 "‡" označva da glumica nije bila bila nominovana za Oscar.

1940-e 
<onlyinclude>

1950-e 
<onlyinclude>

1960-e

1970-e

1980-e

1990-e

2000-e

2010-e 

Glumica, film, drama
Glumačke nagrade
Thutmose IV

Thutmose IV (nekad spominjan kao Thutmosis ili Tuthmosis IV što znači Thoth je rođen) bio je osmi po redu faraon 18. dinastije Egupta. Njegovo kraljevsko ime bilo je Menkheperure.

Život 
Thutmose IV je rođen u braku Amenhotepa II i Tiaae ali nije bio prijestonasljednik Amenhotepa II. Neki naučnici špekuliraju kako je Thutmose svrgnuo starijeg brata, a kasnije naručio izradu Stele snova kako bi opravdao svoje kraljevanje. 

Thutmoseovo najslavnije dostignuće je obnova Sfinge u Gizi i izgradnja Stele snova. Prema Thutmoseovim riječima na Steli snova, kao mladi princ je prilikom lova zastao da se odmori ispod glave Sfinge, tada do grla zakopane u pijesku. Ubrzo je zaspao i sanjao kako mu Sfinga govori da će, ako ukloni pijesak i obnovi je, postati novi faraon. Nakon obnove Sfinge, postavio je izrezbarenu drvenu tablu, danas poznatu kao Stela snova, između dvije Sfingine kandže. Mnogi taj čin smatraju primjerom kraljevske propagande.. 

Malo se zna o njegovoj kratkoj desetogodišnjoj vladavini. Suzbio je ustanak u Nubiji u 8. godini vladavine 1393. pne. a na jednoj steli se spominje kao Osvajač Srije, ali se malo što može zaključiti o njegovim vojnim pohodima. 

Vladavina Thutmosea IV je ipak značajna, jer je bio prvi vladar Novog kraljevstva koji je uspostavio mirne donose s kraljevstvom Mitanni i oženio mitannijsku princezu kako bi potvrdio taj savez. Uloga Thutmosea IV u tim događajima je dokumentirana u pismu iz Amarne koju je decenijama kasnije napisao Tushratta, kralj Mittaniaja iz doba vladavine Akhenatena, unuka Thutmosea IV. 

Kao i svi Thutmosidi, i on je gradio monumentalne građevine. Thutmose IV je dovršio obelisk započet u doba Thutmosea III, koji je, s 32 m (105 stopa) visinhe, najviši obelisk ikada podignut u Egiptu, u Hramu u Karnaku. Rimski carevi su ga kasnije odveli u Rim, a danas ga može naći na Trgu Sv. Petra u Vatikanu.

Grob 
Thutmose bio je sahranjen u Dolini kraljeva, u grobu KV43, ali je njegovo tijelo sklonjeno u skladište mumija u KV35, gdje ga je otkrio Victor Loret 1898. Pretraga njegovog tijela pokazuje da je u vrijeme smrti bio jako bolestan. Naslijedio ga je sin Amenhotep III.

Footnotes

V. također 
 Historija Drevnog Egipta
 Porodično stablo Osamnaeste dinastije Egipta
 Mitanni

Faraoni
Mumije
Taxi (TV serija)

Taxi je nagrađivani američki televizijski sitcom koji se prvotno emitirao od 1978. do 1982. na ABC, te od 1982. do 1983. na NBC. Serija se bavila svakodnevnim životom nekoliko njujorških taksista koji su radili za fiktivnu kompaniju "Sunshine Cab Company", kao i za zlobnog dispečera. Seriju je producirala John Charles Walters Company a financirao Paramount.

James L. Brooks i David Davis su inspiraciju za seriju pronašli u članku "Hip-Shifting for the Night Fleet" Mark Jacobsona, objavljenom 22.9. 1975. u časopisu New York, iako ništa od samog teksta nije korišteno u seriji. Članak je profilirao nekoliko vozača koji su odrađivali noćnu smjenu u njujorškoj taksi-tvrtki. (Urbane legende tvrde da se serija temeljila na pjesmi "Taxi" Harryja Chapina.)

Serija je dobila 48. mjesto u TV Guideovom popisu 50 najvećih TV-serija svih vremena.

Nakon završetka serije 1983. godine, glumačka ekipa Taxija se okupila dva puta kako bi ponovila svoje uloge. Prvi je put to bilo u obliku posebne epizode TV-serije Saturday Night Live, a drugi put 1999. godine kada je sniman Man on the Moon, biografski film posvećen Andyju Kauffmanu. 

Na prostoru bivše Jugoslavije je Taxi prvi put emitiran 1990-ih, u okviru programa Hrvatske radiotelevizije.

Bilješke 

Lovece, Frank and Franco, Jules. Hailing Taxi: The Official Book of the Show. New York: Prentice Hall. 1988.

Vanjske veze 
 
 Encyclopedia of Television 

Američke TV-serije
Sitkomi
Serije nagrađene Emmyjem za najbolju humorističku seriju
Serije nagrađene nagradom Emmy za režiju humorističke serije
Serije nagrađene nagradom Emmy za najboljeg glavnog glumca u humorističkoj seriji
Serije nagrađene nagradom Emmy za najboljeg sporednog glumca u humorističkoj seriji
Serije nagrađene nagradom Emmy za najbolju glavnu glumicu u humorističkoj seriji
Serije nagrađene Zlatnim globusom za najbolju seriju - komedija ili mjuzikl
Authority control 2
Christopher Lloyd

Christopher Allen Lloyd (22.10. 1938.-) je Emmyjima nagrađivani američki karakterni glumac.

Lloyd je u rođenu u Stamfordu u pprodici Ruth Lapham (sestre Rogera Laphama gradonačelnika San Francisca i Samuela R. Lloyda. Nakon školovanja po uglednim glumačkim školama dobio je ulogu pacijenta duševne bolnice u filmu One Flew Over the Cuckoo's Nest.

Ta je uloga ostavila dobar dojam, ali je publici poznat kao Velečasni Jim Ignatowski, bivši hippie vozač u TV-sitcomu Taxi, te ekscentrični izumitelj Emmett "Doc" Brown u seriji filmova Back to the Future. Također je tumačio ulogu klingonskog komandanta Krugea u Star Trek III: The Search for Spock, profesora Dimplea u epizodi Road to Avonlea, te negativca Suca Dooma u Who Framed Roger Rabbit, ton-majstora Zoltana u Radioland Murders, i Uncle Festera u filmskoj verziji serije The Addams Family.

Lloyd je poznat po tome što se rijetko pojavljuje u javnosti i daje intervjue. Prijatelji i kolege ga često opisuju kao tihog i sramežljivog čovjeka. Od 1959. do 2005. bio je oženjen tri puta, a sva tri braka su završila razvodom.

Sam Lloyd, glumac koji tumači lik Teda Bucklanda u TV-seriji Scrubs je njegov nećak.

Filmografija 
 One Flew Over the Cuckoo's Nest (1975)
 Goin' South (1978)
 Taxi (1978)
 The Onion Field (1979)
 The Legend of the Lone Ranger (1981)
 Mr. Mom (1983)
 To Be or Not to Be (1983) 
 Star Trek III: The Search for Spock (1984)
 The Adventures of Buckaroo Banzai Across the 8th Dimension (1984)
 Back to the Future (1985)
 Clue (1985)
 Miracles (1986)
 Walk Like a Man (1987)
 Track 29 (1988)
 Eight Men Out (1988)
 Who Framed Roger Rabbit (1988)
 The Dream Team (1989)
 Back to the Future Part II (1989)
 Back to the Future Part III (1990)
 DuckTales the Movie: Treasure of the Lost Lamp (1990)
 Suburban Commando (1991)
 The Addams Family (1991)
 Dennis the Menace (1993)
 Addams Family Values (1993)
 Twenty Bucks (1993)
 Angels in the Outfield (1994)
 Camp Nowhere (1994)
 The Pagemaster (1994)
 Radioland Murders (1994)
 Things to Do in Denver When You're Dead (1995)
 Quicksilver Highway (1997)
 Anastasia (1997)
 The Real Blonde (1997)
 My Favorite Martian (1999)
 Alice in Wonderland (1999)
 Baby Geniuses (1999)
 Man on the Moon (1999)
 It Came From the Sky (1999)
 Wit (2001)
 When Good Ghouls Go Bad (2001)
 Kids World (2001)
 Interstate 60 (2002)
 Wish You Were Dead (2002)
 I Dream (TV show) (2004)
 Stacked (2005)
 Here Comes Peter Cottontail: The Movie (2005)
 A Perfect Day (2006)
 Foodfight! (2007)
 Fly Me to the Moon (2007)

Bilješke

Vanjske veze 
 
 All Movie Guide entry for Christopher Lloyd 
 Another Unofficial Christopher Lloyd Web Site
 Christopher Lloyd at Memory Alpha

Rođeni 1938.
Američki filmski glumci
Američki televizijski glumci
Dobitnici nagrade za najboljeg sporednog glumca u humorističkoj seriji