alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Ladička

Ladička je zařízení, které vydává tón s přesnou frekvencí, nebo dokáže určit frekvenci znějícího tónu. Slouží nejčastěji k ladění hudebních nástrojů, používá se i k experimentům a měřením v akustice, v medicíně atd.

Typy

Ladicí vidlice 
Je to dvouramenná ocelová tyčka ve tvaru písmene U. Po rozeznění úderem velmi rychle odezní vyšší harmonické složky tónu (alikvotní tóny) a ladička vydává téměř čistý sinusovitý tón. Slouží jako zdroj referenčního tónu, bývá proto vyladěna na frekvenci komorního tónu (komorní A). Vyrábějí se i ladičky naladěné na jiné frekvence. Ladicí vidlici vynalezl v roce 1711 John Shore.

Dechová ladička 
Je založená na principu jazykové píšťaly. Není tak přesná jako ladicí vidlice. Slouží jako zdroj referenčního tónu pro běžné dolaďování hudebních nástrojů.

Elektronická ladička 
Elektronické ladičky měří frekvenci přiváděného tónu a indikují jeho absolutní výšku a rozdíl proti referenčnímu tónu. Jsou vybaveny buď ručičkovým indikátorem nebo stupnicí ze světelných diod nebo tekutých krystalů. Moderní elektronické ladičky dokážou ladit tóny ve velkém frekvenčním rozsahu, umožňují kalibraci, volbu zobrazovaných údajů (centy nebo Hertze) a bývají doplněny o další funkce, např. metronom. Existují i specializované ladičky na kytary, baskytary apod. Běžné elektronické ladičky dosahují přesnosti jednotek centů.

Stroboskopická ladička 
Stroboskopické ladičky indikují rozdíl mezi měřeným a referenčnímu tónem. Pracují na principu, využívajícím interferenci. Dosahují velké přesnosti v řádu zlomku procent. Nejznámějším výrobcem je firma Peterson.

Externí odkazy 
 
 
 Kytarová ladička - ladění kytary metodou srovnávání tónů na dvou různých strunách
 Kytarová ladička - ladění kytary pomocí snímání frekvence tónu přes mikrofon

Ladění
Stavba a příslušenství hudebních nástrojů
Hudební terminologie
Akustika
Oscilátory
Habr obecný

Habr obecný (Carpinus betulus) je statný, jednodomý listnatý strom dorůstající výšky asi 25 m. Systematicky se dříve řadil buďto do vlastní čeledi habrovitých, nebo, zejména ve starších systémech, do čeledi břízovitých.

S nástupem taxonomického systému APG III byly čeleď habrovitých i řád břízotvarých zrušeny a rod habr byl přeřazen do čeledě břízovitých, umístěné do řádu bukotvarých.

Jeho původní areál zahrnuje Evropu, Kavkaz a Asii od Turecka po Írán. Poskytuje cenné tvrdé dřevo.

Vzhled 
Habr obecný je statný strom s mohutnou, vysoce klenutou, leč někdy poněkud nepravidelnou korunou. Kmen je pokryt šedou hladkou kůrou, větve leskle hnědou.

Listy jsou střídavé, podlouhle vejčité, na vrcholu krátce zašpičatělé, dvojitě ostře pilovité.

Kvete od dubna do května. Květy jsou jednopohlavní: samčí květenství tvoří nicí, 3–5 cm dlouhé jehnědy, svazčité samičí jehnědy s trojlaločnatými listenovými obaly rostou na letorostech. Plodem je oříšek ukrytý v trojlaločnatém listenovém obalu (křídle).

Roste v hájích a smíšených lesích nižších poloh.

Dobře snáší seřezávání, je proto často používán v živých plotech. Jinak je vysazován též pro své kvalitní tvrdé dřevo, vhodné pro výrobu různých nástrojů a mechanických komponent.

Památné stromy a aleje 
 Kilometrovka
 Libáňský habr

Labyrinty z habru 
Vzhledem ke své tvarovatelnosti bývá habr využíván při konstrukci přírodních labyrintů. Do ČR toto téma přišlo ze Spojeného království Velké Británie a Severního Irska, kde má dlouholetou tradici. Jeden ze zajímavých labyrintů z habru, budovaný od roku 2006, se nalézá u památníku Jana Amose Komenského poblíž Tiché Orlice blízko Brandýsa nad Orlicí. Je inspirován dílem Labyrint světa a ráj srdce. Půdorys habrového labyrintu tvoří zjednodušená, azimutálně pojatá kresba zemské koule, kde hlavní poledníky a rovnoběžky jsou rafinovaně přerušované a komplikují tak cestu do středu. Labyrint se čtvercovým půdorysem o rozměrech 35×35 metrů byl návštěvníkům poprvé otevřen v roce 2009.Další nepřehlédnutelný přírodní labyrint z habru se nalézá na trojmezí Belgie, Holandska a Německa na kopci Vaalserberg.

Reference

Externí odkazy 
 
 
 Habr obecný na prirodakarlovarska.cz 
 Habr obecný na botanika.wendys
 Habr obecný na biolibu
 Habr obecný v Podzámecké zahradě v Kroměříži
 Habr obecný na Encyklopedie * Garten.cz

Habr
Břízovité
Okrasné stromy
Flóra jihozápadní Evropy
Flóra jihovýchodní Evropy
Flóra střední Evropy
Flóra Česka
Flóra severní Evropy
Flóra jihozápadní Asie
Flóra Kavkazu
Flóra východní Evropy
Strom roku (Lesy České republiky)
Málo dotčené stromy
Grand Prix Číny 2004

Grand Prix Číny Sinopec Chinese Grand Prix 2004.

 26. září 2004
 Okruh Šanghaj
 56 kol x 5,451 km = 305,066 km
 729. Grand Prix
 9. vítězství Rubense Barrichella
 181. vítězství pro Ferrari

Výsledky

Pořadí v cíli

Nejrychlejší kolo 
 Michael Schumacher Ferrari 1'32.238 – 212.750 km/h

Vedení v závodě 
 1-12 kolo Rubens Barrichello
 13-14 kolo Jenson Button
 15 kolo Ralf Schumacher
 16-29 kolo Rubens Barrichello
 30-35 kolo Jenson Button
 36-56 kolo Rubens Barrichello

Body 
 Jezdci
 10 Rubens Barrichello
 8 Jenson Button
 6 Kimi Raikkonen
 5 Fernando Alonso
 4 Juan Pablo Montoya
 3 Takuma Sató
 2 Giancarlo Fisichella
 1 Felipe Massa
 Vozy
 11 B.A.R.
 10 Ferrari
 6 McLaren
 5 Renault
 4 Williams
 3 Sauber

Postavení na startu 
 červeně – výměna motoru / posunutí o 10 míst
 Modře – startoval z boxu

Zajímavosti 
 Na novém okruhu se představil nový model vozu Jaguar R5B
 Michael Schumacher vybojoval 10 nejrychlejší kolo v sezóně a 66 v kariéře.

Externí odkazy 
 

Grand Prix Číny
Formule 1 v roce 2004
Sport v Číně v roce 2004
Grand Prix Japonska 2004

Grand Prix Japonska 2004 (XXX Fuji Television Japanese Grand Prix), 17. závod 55. ročníku Mistrovství světa jezdců F1 se jel na okruhu v Suzuce. Byla to již 730. Grand Prix.

Výsledky

Nejrychlejší kolo 
 Rubens BARRICHELLO Ferrari 	1'32''730 - 225.442 km/h

Vedení v závodě 
 1-53 kolo Michael Schumacher

Postavení na startu 
 červeně - výměna motoru / posunutí o 10 míst
 Modře – startoval z boxu

Zajímavosti 
 BAR startoval v 200 závodě
 V 50 GP startovali Mark Webber a Fernando Alonso
 100 GP absolvovala Toyota a Sauber
 83. vítězství Michaela Schumachera
 182. vítězství pro Ferrari

Externí odkazy 
 

Grand Prix Japonska
Sport v Japonsku v roce 2004
Sport v Suzuce
Jadérko

Jadérko (nucleolus) je malá vnitřní část buněčného jádra kulovitého tvaru, která obsahuje velké množství ribozomální RNA (rRNA). Vyskytuje se ve většině eukaryotických buněk.

Stavba 

Jadérko je tvořeno satelitní DNA akrocentrických chromozomů. Jadérek bývá v typickém případě v jedné buňce jen několik, ale například v oocytech dochází k jejich namnožení do obrovských počtů, aby bylo později vajíčko schopné vyrobit dostatečné množství ribozomů. Maximální počet jadérek v buňce je však určen počtem akrocentrických chromozomů. Jadérko není od zbylé karyoplazmy odděleno žádnou membránou. Je pozorovatelné jen v určité fázi buněčného cyklu, konkrétně v interfázi (mimo buněčné dělení). Během mitózy (již na začátku mitózy v profázi) se totiž jadérko rozpouští a přestává být patrné.

Struktura jadérka je sice proměnlivá, ale dají se vystopovat jisté společné znaky. Jadérko obsahuje několik tzv. fibrilárních center. Uvnitř nich je přítomen řetězec DNA a z něj přepisovaná vlákna pre-rRNA. Fibrilární centrum je obklopeno hustou sítí vláken, mezi nimiž je také množství malých RNA molekul schopných upravovat vznikající rRNA molekuly (pracují téměř jako gRNA). Směrem ven od husté sítě vláken je ještě granulární složka, která již obsahuje hotové ribozomy.

V mnoha druzích buněk se uvnitř jadérka nachází ještě menší, obtížně barvitelná, dynamická kulovitá struktura, tzv. nucleolinus. Přestože byla objevena před více než 150 lety, není přesně známa její funkce. Z posledních studií na vaječných buňkách živočichů však vyplývá, že úzce souvisí s přípravou dělicího meiotického aparátu po aktivaci oocytu.

Funkce 
Jadérko se v jádře vytváří kolem genů pro ribozomální RNA. Tyto geny jsou tak v jadérku transkribovány a následně se v jadérku zabudovávají do nově vznikajících ribozomů. Poté jsou jadernými póry transportovány ven do cytoplazmy.

Lidské jadérko 
Lidské jadérko je tvořeno akrocentrickými chromozomy 13, 14, 15, 21, 22.

Reference

Externí odkazy 
 

Buněčné jádro
Odlučovač vody

Odlučovač vody je zařízení parního kotle umísťované do jeho nejvyššího místa, obvykle do parního dómu. Má za úkol mechanicky zbavit odebíranou páru kapiček vody.

Popis činnosti
Při bouřlivém varu vody v kotli strhává vznikající pára kapičky vody. Pokud by byly nasáty do přívodního potrubí k parnímu stroji, tyto kapičky by při svém odpařování snižovaly teplotu páry (měrné skupenské teplo varu vody odpovídá jejímu zahřátí o stovky stupňů) a tím snižovaly účinnost soustavy kotel - stroj. Proto se před ústí trubky odvádějící páru umisťuje mechanický odlučovač vody.

Jedná se o plechový labyrint, kterým musí pára projít. Voda je odloučena odstředivou silou a odtéká zpět do kotle. Konstrukcí odlučovačů vody existovalo nepřeberné množství, protože se jednalo o relativně levný a nenáročný způsob, jak zvýšit účinnost parních strojů.

Parní kotel
Java

Pojem Java může znamenat:

v zeměpise
 Java (Georgie) – provincie v Georgii, USA
 Java (Jižní Osetie) - město v Jižní Osetii
 Java (New York) – město ve Wyoming County, ve státě New York, USA
 Java (Jižní Dakota) – město ve Walworth County, ve státě Jižní Dakota, USA

v informatice
 Java (programovací jazyk) – programovací jazyk
 Java (platforma) – platforma

ostatní
 Java (desková hra) – desková hra od Michaela Kieslinga a Wolfganga Kramera
 java (tanec) – tanec ve 3/4 rytmu populární ve 20. letech 20. století ve Francii, píseň „Pražská java“ (Voskovec+Werich+Ježek)
 Třída Java – třída dvou lehkých křižníků Nizozemského královského námořnictva
 Hr. Ms. Java – nizozemský lehký křižník

související pojmy
 Jáva – indonéský ostrov
 Jawa – značka motocyklu
 Jawa - rasa ze Star Wars
 JavaScript – skriptovací jazyk

Externí odkazy
Jáva (rozcestník)

Pojem Jáva má více významů.

v zeměpise
 Jáva – ostrov v Indonésii.
 Jáva (příkop) – mořský příkop u ostrova Jáva

jiný význam
 Jáva (jazyk) – jazyk, kterým se mluví na ostrově Jáva
 Jáva (káva) – druh kávy podle kávové rostliny pocházející z ostrova Jáva, podle této kávy je pojmenován také programovací jazyk Java (též obecný výraz pro kávu v USA, výslovnost džáva)
 Jáva (tabák) – druh tabáku podle tabákové rostliny pocházející z ostrova Jáva

Související články 
 Java
 Jawa
Cena Hugo

Cena Hugo je každoročně udělována nejlepším dílům žánrů science fiction a fantasy, vydaným v uplynulém roce. Dále je udělována v oblasti amerického fandomu a dalších oblastech s touto literaturou spojených. Cena je udělována samotnými fanoušky žánrů na jejich tradičním conu World Science Fiction Convention, známým pod názvem Worldcon. Původní název ceny byl Science Fiction Achievement Award, dlouho používaný název Hugo se stal oficiálním označením ceny až v roce 1993 na počest Huga Gernsbacka, zakladatele magazínu Amazing Stories.

Cena sama má podobu malé rakety na čtvercovém podstavci. Její udělení většinou pro autora znamená zvýšení prodejnosti jeho knihy.

Pro roky před prvním udílením ceny (1953) byla zavedena cena Retrospective Hugo Award, neboli Retro Hugo. Na Worldconech konaných 50, 75 a 100 let po Worldconu, na kterém se Hugo neuděloval, lze udělit tyto ceny. Po udělení těchto cen k nim na žádném pozdějším Worldconu nebude možné přidat žádné další.

Již od prvního Worldconu konaného v New Yorku roku 1939 byla vyhlašována nejlepší díla v žánrech science fiction. Až do jedenáctého Worldconu (1953) však s tímto vyhlašováním nebyla spojena žádná hmatatelná cena a i tehdy se zdálo, že jde o spíše ojedinělý pokus. Na třináctém Worlconu roku 1955 bylo však rozhodnuto, že se tato cena bude udělovat pravidelně.

I když oficiálně je cena určena pro nejlepší díla z žánrů science fiction a fantasy, byla až do nedávna udělována téměř výhradně dílům vědeckofantastickým.

Kategorie

Fantastické filmy 
Od roku 1957 existuje kategorie Nejlepší dramatické představení. Byla použita pro ocenění filmu či TV seriálu a to s výjimkou roku 1970, kdy byl takto oceněn televizní přenos z Apolla 11.

Cenu získaly tyto např. tyto filmy:
 1968 2001:Vesmírná odysea
 1977 Hvězdné války 
 1978 Superman
 1979 Vetřelec
 1981 Dobyvatelé ztracené archy
 1982 Blade Runner
 1985 Návrat do budoucnosti
 1990 Střihoruký Edward
 1991 Terminátor 2: Den zúčtování

Související články 
 Cena Nebula
 Cena Locus
 Cena Jupiter
 Cena Ditmar
 Arthur C. Clarke Award
 World Fantasy Award
 John W. Campbell Memorial Award

Odkazy

Reference

Literatura 
 Neff, O., Olša, J.: Encyklopedie literatury science fiction. AFSF a H&H, Praha 1995.

Externí odkazy 
 
 Oficiální stránka – anglicky
 About the Hugo Awards na stránkách magazínu Locus – anglicky

Literární ceny v žánru sci-fi
Americké literární ceny
Americká filmová ocenění
Ocenění založená roku 1953
Výstřednost

Výstřednost může být:

 výstřednost (chování) – výstřední lidské chování
 výstřednost kuželosečky – geometrický pojem
 excentricita dráhy – fyzikální pojem
Segregace

Segregace (z lat. sé-gregó, od grex, gregis, stádo) znamená původně oddělení, vyloučení ze stáda; v současném užití má více různých významů.

Segregace znamená obecně oddělování, odlučování, vylučování – (slovo podobného významu viz separace)

Různé významy

Společenské významy 
 Politická segregace – politické a právní oddělování určitých skupin lidí, vylučování z veřejného života podle různých kritérií, např.:
 Náboženská segregace – případ politické segregace, např. oddělování lidí různého náboženského vyznání od sebe navzájem
 Genderová segregace – rozdělování lidí na základě jejich genderu, genderové identity a genderových stereotypů, které nutně nevychází jen z biologických daností, ale například též z kulturních faktorů.
 Sociální segregace – rozdělování lidí podle jejich sociálního postavení ve společnosti
 Rasová segregace – zvláštní případ politické segregace je omezování fyzického kontaktu nebo osobního soužití mezi příslušníky různých ras

V technice a přírodních vědách 
 V hornictví – třídění rudy podle její kusovosti při sypání horniny
 V metalurgii a fyzikální chemii – (tuhnutí), pojem z oboru fyzikální chemie respektive pojem z oblasti tuhnutí látek v metalurgii
 V dopravě – (segregace dopravy), oddělování místa na pozemních komunikacích (nejčastěji ve formě zvláštního dopravního pruhu či pásu) pro vybrané druhy dopravy – např. pro hromadnou veřejnou dopravu
 V biologii – (genetika), náhodný rozestup chromozomů do pohlavních buněk

Jiné 
 Ve školství – (Segregace ve vzdělávání), rozdělování studentů do skupin podle věku.

Odkazy

Reference

Související články 
 Separace
 Diskriminace
 Divide et impera

Externí odkazy 
 
 

 
Diskriminace
Nový řádek

Nový řádek (zkratka EOL, ) označuje v informatice speciální znak nebo sekvenci znaků, která v počítačovém souboru označuje konec řádku, odřádkování, přičemž další řádek začíná opět u kraje stránky. V programování se tento termín využívá v situaci, kdy konkrétní výsledek operace je závislý na použitém operačním systému nebo nastaveném režimu práce se souborem.

Historie 
Znaky CR (Carriage Return, ASCII kód 0x0D) a LF (Line Feed, ASCII kód 0x0A) pocházejí ještě z období dálnopisné komunikace. Znak LF byl interpretován jako posun papíru o řádek vzhůru a znak CR jako návrat vozíku s papírem nebo tiskovou hlavou. Znaky byly interpretované elektromechanicky a proto bylo výhodné mít pro každou relativně samostatnou činnost jeden speciální znak. Kód CR se vždy posílal jako první, aby se tiskový vozík stihl vrátit, než se začne tisknout nový řádek. Někdy bylo dokonce nutné posílat CR+LF+NUL (poslední znak nevyvolává žádnou činnost) nebo CR+CR+LF. V době, kdy se tyto činnosti začaly řešit pomocí software, ztratila oddělená existence těchto znaků smysl. Záleželo pak jen na tvůrcích systémů, jak se s možností jeden z nich vypustit vypořádali.

Reprezentace 
Počítačové programy a operační systémy obvykle reprezentují nový řádek pomocí jednoho nebo dvou řídících znaků.

 Systémy používající ASCII reprezentují nový řádek buď kódem LF (Line feed, 0x0A) nebo kódem CR (Carriage return, 0x0D). Některé operační systémy používají dva znaky – sekvenci znaku CR následovaného znakem LF (CR+LF).
 LF: Unix a jemu podobné systémy (Linux, BSD, Mac OS X, Xenix, BeOS, Amiga, RISC OS atd.)
 CR+LF: CP/M a systémy z něj vycházející (MP/M, DOS, OS/2, Microsoft Windows atd.)
 CR: počítače Commodore, Apple II a operační systém Mac OS do verze 9
 Systémy založené na EBCDIC, zejména IBM mainframe systémy zahrnující z/OS (OS/390), i5/OS (OS/400) používají NEL (Next Line, 0x15). EBCDIC také obsahuje řídící znaky CR a LF, ale číselná reprezentace LF se liší od ASCII kódu.
 OpenVMS používá souborový systém založený na záznamech. U textových souborů ukládá každý řádek do nového záznamu bez ukončení řídícími znaky. Pokud to aplikace vyžaduje, systém může znaky transparentně doplnit při čtení souboru.

Tabulka kódů

Související články 
 Carriage return
 Line feed
 Vstup a výstup v jazyce C

Řídicí znaky
Seznam římských králů

Seznam římských králů je velmi těžké spolehlivě sestavit, neboť pro toto období neexistují spolehlivé historické prameny. Je pravděpodobné, že si tímto seznamem římská říše zajišťovala svou starobylost a prestiž. Již ve starověku na něj hleděli někteří historikové s nedůvěrou (Tacitus např. začíná své Annales krátkým shrnutím počátku římských dějin větou: Urbem Romam a principio reges habuere [Městu Římu v prvopočátku vládli králové]).

Následující seznam odpovídá současnému stavu historického bádání. Vícero historiků však zpochybňuje existenci zvláště prvních čtyř římských králů. Konec království také někteří historikové kladou do mladší doby, než se tradičně přisuzuje, tedy až do roku 470 př. n. l.

 Romulus, (753–717 př. n. l.)
 Numa Pompilius, (716–671 př. n. l.)
 Tullus Hostilius, (670–639 př. n. l.)
 Ancus Marcius, (639–617 př. n. l.)
 Lucius Tarquinius Priscus, (616–579 př. n. l.)
 Servius Tullius, (578–535 př. n. l.)
 Tarquinius Superbus, (534–510 př. n. l.)
 (Lars Porsenna, (510 – 504/03 př. n. l.))

Také panovník středověké Svaté říše římské nesl titul „římský král“ (viz Seznam panovníků Svaté říše římské). Titul roi de Rome si přisuzoval také Napoleon II.

Odkazy 


Literatura 
 AIGNER-FOREST, L. ''Die Etrusker und das frühe Rom. Darmstadt, 2003.

Související články 
 Seznam římských konzulů
 Seznam římských císařů

Externí odkazy 
 

Starověcí římští králové
Římských králů
Šoupátková komora

Šoupátková komora je dutá strojní součást, v níž je umístěno šoupátko.
Na šoupátkovou komoru může být namontována maznice nebo přiveden vývod z mazacího lisu, aby byl zajištěn pohyb šoupátka s minimálním třením.

Šoupátková komora

Pro ploché šoupě 
Pokud se jedná o komoru pro ploché šoupátko, je v jedné ze stěn jeden nebo několik otvorů, které šoupátko uzavírá. Plocha kolem otvorů je dokonale rovná, aby se mohlo šoupátko posunovat s minimálním třením. U parních šoupátek je tato plocha z leštěné ocele.

Pro pístové šoupě 
Šoupátková komora pro pístová šoupátka má tvar válce s otvory ve stěnách. Dalo by se říci, že je to do válce srolovaná sedlová deska komory pro ploché šoupátko. Fotografii lokomotivy s odkrytými šoupátkovými komorami pístových šoupátek si můžete prohlédnout na stránce přehřívač páry. Jsou to menší z velkých otvorů v blocích válců.

Související články 
 parní lokomotiva
 Parní lokomotiva

 konstrukce
 Šoupátko
 Lokomotivní rozvody
 Lokomotivní parní stroj 

 ostatní
 Parní stroj (historie stroje)

Konstrukce parních lokomotiv
Strojní součásti
Ventily
Parní stroj
Důkaz sporem

Důkaz sporem (reductio ad absurdum) je typ logického důkazu, ve kterém se prokáže, že předpoklad vede k nesmyslnému výsledku (ke sporu), což znamená, že předpoklad je nepravdivý, a tedy platí jeho negace. Jelikož je důkaz sporem založen na zákonu o vyloučení třetího, lze jej použít pouze v těch logických systémech, ve kterých tento zákon platí. Důkaz sporem tedy nelze využít např. ve vícehodnotových logikách či v intuicionistické logice.

Použití ve formální logice 
Řekněme, že je cílem dokázat tvrzení p. Důkaz sporem probíhá tak, že se odvodí, že tvrzení „není pravda, že p“ vede k logickému sporu. Tvrzení p tedy nemůže být nepravdivé a musí být, díky zákonu o vyloučení třetího, pravdivé.

Příklad 
Úkolem je dokázat tvrzení „neexistuje nejmenší racionální číslo větší než nula“. V důkazu sporem se nejprve předpokládá opak, tedy že takové číslo existuje, označme je třeba r0. Nyní buď x = r0 : 2. Tím se získá číslo x, které je racionální, je větší než nula a je menší než r0, což je ve sporu s předpokladem. Tím důkaz sporem končí, původní předpoklad („neexistuje nejmenší racionální číslo větší než nula“) byl správný.

Použití ve filosofii 
Důkaz sporem může být využit mnoha způsoby, například tak jako v následujícím příkladu.

Vyvracené tvrzení: Žádné náboženství by nemělo být omezováno.

Důkaz sporem: 
 Empiricky víme, že existují taková náboženství (např. aztécké náboženství), jejichž podstatnou složkou je provádění lidských obětí.
 Jestliže platí tvrzení, že žádné náboženství by nemělo být omezováno, pak z toho vyplývá, že by neměla být omezována ani náboženství provádějící lidské oběti a jejich věřící mohou provádět lidskou oběť, kdykoli to pokládají za vhodné.
 Odmítáme-li tvrzení, že právo věřících určitého náboženství na vykonávání lidských obětí by nemělo být omezováno, pak musíme odmítnout i tvrzení, že žádné náboženství by nemělo být omezováno, protože existuje alespoň jedno náboženství, které by omezeno být mělo.

Není tedy pravda, že žádné náboženství by nemělo být omezováno.

Z tohoto důkazu nicméně nelze vyvozovat, že by měla být omezována všechna náboženství (protože nepřijatelné praktiky netvoří podstatný prvek všech náboženství), pouze to, že existují taková, která by omezována být měla.

Použití v právu 
V právu patří argumentum reductionis ad absurdum k často užívaným metodám výkladu právních předpisů. Jestliže určitý výklad vede v jednom případě ke zjevně nepřijatelnému, absurdnímu závěru, pak je tento výklad třeba pokládat za nesprávný i v jiných případech, resp. jsou-li možné dva výklady a dokážeme, že jeden by vedl k absurdním důsledkům, pak je správný výklad druhý.

Související články 
 Přímý důkaz
 Nepřímý důkaz
 Matematická indukce

Druhy matematických důkazů
Logika
Procesní právo
Zákon vyloučeného třetího

Zákon vyloučeného třetího, případně zákon o vyloučení třetího (latinsky principium tertii exclusi, či tertium non datur – třetí není dán) je logický princip, který říká, že každý výrok je buď pravdivý, nebo je nepravdivý; neexistuje třetí možnost. Příkladem může být těhotenství: žena buď těhotná je, nebo není.

Pro každé tvrzení P proto platí, že výraz  (P nebo non P) je pravdivý.

Například jestliže P je výrok
 Kaktus je zvíře.
pak následující složený výrok (disjunkce)
 Kaktus je zvíře, nebo kaktus není zvíře.
je vždy pravdivý (bez ohledu na pravdivost výroku P).

Tento zákon je jedním ze základních axiomů platných v mnoha klasických dvouhodnotových logikách. V některých logických systémech však tento princip neplatí. Příkladem může být intuicionistická logika nebo vícehodnotové logiky, např. fuzzy logika.

Logika
Disjunkce

Disjunkce znamená odloučení, rozdělení, odloučené oblasti, sloučení oblastí, logický součet výroků, množinových prvků zařazených do jedné skupiny celku. Oblasti se mohou překrývat. Pojem se používá např. ve fytogeografii. Je používán v genetice – disjunkce chromosomů. S disjunkcí se setkáváme také v elektronice u logických obvodů, hradel či psychologii.

Disjunkce v logice 

Nejčastější použití denotátu disjunkce je v logice, v matematické logice. Disjunkce v logice znamená logický součet. Výroky jsou spojeny symbolem OR nebo ∨), tj. binárním operátorem, používaným pro binární logické operace. Ve výrokové logice může nabýt logický součet dvou výroků pravdivostní hodnoty true= pravda, označované 1, když alespoň jeden z obou vstupních výroků je pravda, anebo false="nepravda", označované 0, pokud jsou oba výroky nepravdivé. S disjunkcí se setkáváme v nejrůznějších oborech, ale nejčastěji ve výrokové logice, predikátové logice či kybernetice.

Ve verbální logice je disjunkce označením pro „nebo“. Například „Vojta plave nebo Lucka plave“ je disjunkce.

Pro vstupy A a B vypadá pravdivostní tabulka disjunkce následovně (0 označuje nepravdivé tvrzení, 1 označuje pravdivé tvrzení).

Poznámka 
V mluvené řeči v češtině se někdy používá spojka „nebo“ jako vylučovací „buď, anebo“, tomuto vylučovacímu případu však v logice odpovídá exkluzivní disjunkce či ostrá disjunkce, např.: „Venku je mokro, nebo je sucho.“ Nemohou tedy nastat oba případy zároveň.

Používá-li se spojka „nebo“ v případech, kdy má znamenat vyloučení jedné z možností a nevyplývá to z významu slov jazyka, může docházet ke komunikačním nedorozuměním, jde o komunikační sémantickou chybu.

K vyvarování se nesrovnalostí se používá pro právnické výrazy „nebo“ bez čárky pro slučovací význam a s čárkou pro vylučovací.

Vlastnosti logické disjunkce 
Formální definice Booleovy algebry udávají, že disjunkce je

 asociativní, tzn platí (x ∨ y) ∨ z = x ∨ (y ∨ z);
 distributivní vůči konjunkci, tzn x ∨ (y ∧ z) = (x ∨ y) ∧ (x ∨ z).

Ostrá disjunkce 
Ostrá disjunkce se značí symbolem ⊻ (znak disjunkce s podtržítkem), někdy se také nazývá Exklusivní disjunkcí. Slovně se vyjadřuje strukturou "buď ..., anebo ...", v počítačové terminologii XOR. Výrok s ostrou disjunkcí je pravdivý, pokud je jeden z výroků pravdivý a druhý nepravdivý:Například v psychologii má povahu ostré disjunkce Oidipální volba dítěte, do které je nutí válečná situace mezi rodiči: "Buď budeš mít rádo matku, nebo otce, ale nemůžeš mít rádo oba rodiče." Z toho pak vyplývá i následná patologie, např. syndrom odcizeného rodiče.

Reference

Související články 
 Booleova algebra
 konjunkce
 existenční kvantifikátor
 logický člen OR
 Disjunktní množiny

Externí odkazy 
 
 

Logika
Logické operace
Paweł Huelle

Paweł Marek Huelle [paveu hyle] (* 10. září 1957 v Gdaňsku) je polský spisovatel.

Biografie 
Absolvoval Fakultu polské filologie na Gdaňské univerzitě. Na Lékařské akademii přednášel filozofii. Jako gdaňský rodák se ve většině své tvorby věnuje rodinnému městu a záležitostem s ním spojeným. V 80. letech 20. století byl zapojen do podzemního tisku. V letech 1994–1999 působil jako ředitel Gdaňského centra Polské televize.

Ohlas v Polsku i v zahraničí mu přinesl debutový román Weiser Dawidek (1987), podle kterého natočil v roce 2000 film Wojciech Marczewski.

Paweł Huelle obdržel mnoho prestižních cen. V roce 1997 byl nominován na polskou literární cenu NIKE.

Dílo 
 Weiser Dawidek (1987) – Davídek Weiser (česky 1996)
 Opowiadania na czas przeprowadzki (1991) – Povídky na dobu stěhování
 Wiersze (1994) – Básně
 Pierwsza miłość i inne opowiadania (1996) – První láska a jiné povídky
 Mercedes-Benz. Z listów do Hrabala. (2001) – Mercedes-Benz. Z dopisů Hrabalovi.
 Hans Castorp w Sopocie. Zaginiony rozdział z Czarodziejskiej Góry (2002) – Hans Castorp v Sopotech. Ztracená kapitola z Čarodějské hory
 Byłem samotny i szczęśliwy (2002) – Byl jsem sám a šťasten

Ocenění 
 1992 Cena Andrease Gryphia

Externí odkazy 
 
 

Polští spisovatelé
Narození v roce 1957
Žijící lidé
Muži
Narození 10. září
Narození v Gdaňsku
Andrzej Stasiuk

Andrzej Stasiuk [andžej stašuk] (* 25. září 1960 Varšava) je polský spisovatel, básník a publicista.

Biografie 
Nedokončil střední školu. V první polovině 80. let 20. století se angažoval v pacifistickém hnutí, dezertoval z armády, půldruhého roku strávil ve vězení. V roce 1987 odjel z Varšavy a usadil se v Nízkých Beskydech. Získal řadu ocenění, několikrát byl i nominován na polskou literární cenu NIKE. Cenu nakonec obdržel roku 2005 za dílo 'Jadąc do Babadag'.

Je autorem četných novinových fejetonů, které uveřejňovaly Tygodnik Powszechny, Gazeta Wyborcza, Tytuł, OZON, Frankfurter Allgemeine Zeitung a další.

Dílo 
 Mury Hebronu (1992) – Zdi Hebronu
 Wiersze miłosne i nie (1994) – Milostné básně a ne
 Biały kruk (1995) – Bílá vrána (česky 2012, Paseka)
 Opowieści galicyjskie (1995) – Haličské povídky (česky 2001, Periplum)
 Przez rzekę (1996) – Přes řeku
 Dukla (1997) – Dukla (česky 2006, Periplum)
 Dwie sztuki (telewizyjne) o śmierci (1998) – Dvě hry (televizní) o smrti
 Jak zostałem pisarzem (Próba autobiografii intelektualnej) (1998) – Jak jsem se stal spisovatelem (Pokus o intelektuální biografii) (česky 2004, Prostor)
 Dziewięć (1999) - Devět
 Moja Europa. Dwa Eseje o Europie Zwanej Środkową (2000) – Moje Evropa. Dvě eseje o Evropě zvané Střední (společně s Jurijem Andruchovyčem, česky 2009, Periplum)
 Tekturowy samolot (2000) – Lepenkové letadlo
 Opowieści wigilijne (spolu s Olgou Tokarczuk a Jerzym Pilchem, 2000) – Vánoční příběhy
 Zima (2001) - Zima
 Jadąc do Babadag (2004) – Cestou do Babadagu (česky 2009, Periplum)
 Noc (2005) – Noc
 Noc. Słowiańsko-germańska tragifarsa medyczna (2005) – Noc. Slovansko-germánská lékařská tragická fraška. In: Tři hry (česky 2013, Divadelní ústav)
 Fado (2006) – Fado
 Ciemny las (2007) – Temný les. In: Tři hry (česky 2013, Divadelní ústav)
 Czekając na Turka (2009) – Čekání na Turka. In: Tři hry (česky 2013, Divadelní ústav)

Odkazy

Reference

Související články 
 Seznam polských spisovatelů

Externí odkazy 
 
 
 
 

 Dvadsať rokov Esej Andrzeje Stasiuka, slovenský překlad, salon.eu.sk, květen 2009
 Tam, kde končí Rusko Esej Andrzeje Stasiuka, slovenský překlad, salon.eu.sk, září 2009
 Jaroslav Formánek: Odkud jsme se vzali z návštěvy u Andrzeje Stasiuka, čeština, salon.eu.sk, originál Respekt, květen 2009
 (polsky) Oficiální stránky Andrzeje Stasiuka

Polští básníci
Polští novináři
Polští romanopisci
Narození v roce 1960
Žijící lidé
Muži
Narození 25. září
Narození ve Varšavě
Jerzy Pilch

Jerzy Pilch [ježy pilch] (* 10. srpna 1952 Visla – 29. květen 2020 Kielce) byl polský spisovatel, publicista a scenárista.

Biografie 

Absolvoval polskou filologii na Jagellonské univerzitě v Krakově. Do roku 1999 byl členem redakčního týmu týdeníku Tygodnik Powszechny. Poté byl stálým fejetonistou polského časopisu Polityka, od roku 2006 působí ve stejné úloze v novinách Dziennik.

V roce 1989 obdržel cenu Kościelských za svazek Wyznania twórcy pokątnej literatury erotycznej (Vyznání autora pokoutní erotické literatury) a v roce 2001 polskou literární cenu Nike za román Pod Mocnym Aniołem (doslovně „U silného anděla“, což je název hospody, kde je hrdina štamgastem).

V roce 2012 oznámil, že trpí Parkinsonovou nemocí. Roku 2019 se přestěhoval z Varšavy do Kielců, kde následujícího roku zemřel.

Literární dílo 
 Wyznania twórcy pokątnej literatury erotycznej (1988) – Vyznání autora pokoutní erotické literatury
 Spis cudzołożnic. Proza podróżna (1993; 2002, Kraków ) – Soupis cizoložnic. Cestovní próza
 Rozpacz z powodu utraty furmanki (1994) – Zoufalství z důvodu ztráty povozu
 Monolog z lisiej jamy, (1996, Kraków) – Monolog z liščí nory
 Tezy o głupocie, piciu i umieraniu (1997) – Teze o hlouposti, pití a umírání
 Tysiąc spokojnych miast, (1997; 2002, Kraków: Wydawnictwo Literackie ) – Tisíc klidných měst
 Bezpowrotnie utracona leworęczność, (1998, Kraków: Wydawnictwo Literackie ) – Nenávratně ztracené leváctví
 Opowieści wigilijne, (2000, Wałbrzych) – Vánoční příběhy (povídky, spolu s Olgou Tokarczuk a Andrzejem Stasiukem)
 Pod Mocnym Aniołem, (2000, Kraków: Wydawnictwo Literackie ) - U strážnýho anděla, 2007
 Inne rozkosze, (2000, Kraków: Wydawnictwo „a5“ ) – Další rozkoše
 Upadek człowieka pod Dworcem Centralnym (2002) – Pád člověka u Centrálního nádraží
 Miasto utrapienia – (2004, Warszawa: Wydawnictwo Świat Książki ) – Město trápení
 Moje pierwsze samobójstwo – (2006, Warszawa: Wydawnictwo Świat Książki) – Moje první sebevražda, 2009
 Drugi dziennik – (2013, Kraków: Wydawnictwo Literackie) – vrací se zejména k dětství ve Visle

Fotogalerie

Odkazy

Reference

Související články 
 Seznam polských spisovatelů

Externí odkazy 
 
 
 
 Gregorová, Bára. Recenze knihy Pod Mocnym Aniołem. In: iLiteratura.cz, 2003.
 (česky) Jerzy Pilch (Medailonek). In: Festival spisovatelů Praha (PWF).
 (polsky) Kowalczyk, Janusz R. Jerzy Pilch. In: Culture.pl, 2014-06-29.

Polští spisovatelé
Polští scenáristé
Fejetonisté
Luteráni
Osobnosti Slezska
Narození v roce 1952
Narození ve Visle (město)
Muži
Narození 10. srpna
Úmrtí v roce 2020
Úmrtí 29. května
Úmrtí ve Svatokřížském vojvodství
Pohřbení ve Svatokřížském vojvodství
Křižák (parní stroj)

Křižák je posuvná součást některých pístových strojů. Je na něj připevněna pístní tyč a ojnice. Pohybuje se po jednom nebo dvou ocelových pravítkách ve směru osy pístní tyče. Na pravítka se přes něj přenášejí boční síly, vznikající v klikovém mechanismu. Typické a nejznámější využití je u parních strojů.

Svůj název získal křižák podle charakteristického tvaru prvních zařízení tohoto druhu. Byl tvořen odlitkem ve tvaru kříže, opřeným přes kluzátka o dvě pravítka. Uprostřed kříže je čep ojnice a vpředu je obvykle klínem upevněná pístní tyč.
Během pozdějšího vývoje se tvar křižáku změnil, protože dvojice pravítek byla nahrazena pravítkem jedním, ale původní název zůstal.

Kromě využití u parních strojů je křižák součástí i některých typů pístových čerpadel a velkých či starších typů spalovacích motorů.

Externí odkazy 
 

Parní stroj
Konstrukce parních lokomotiv
Strojní součásti
Kříže ve vědě a technice
Havran (rozcestník)

Havran může být:

 podrod Trypanocorax z rodu Corvus 
 havran polní
 havran (zbraň) – zbraň římských válečných lodí 
 Havran (souhvězdí) – souhvězdí jižní oblohy 

geografické pojmy
 Havran (Belianské Tatry) – nejvyšší hora Belianských Tater (2152 metrů nad mořem)
 Havran (Český les) (893,9 m) – vrchol v Přimdském lese, severozápadně od Staré Knížecí Huti v okrese Tachov
 Havran (Ještědsko-kozákovský hřbet) (518 m) – skalní věž na Ještědském hřbetu, severovýchodně od Jítravy v okrese Liberec
 Havran (Chvojnická pahorkatina) – slovenský vrchol ve Chvojnické pahorkatině (542 metrů nad mořem)
 Havran (Štiavnické vrchy) – slovenský vrchol ve Štiavnických vrších (539 metrů nad mořem)
 Havran (Turecko) – distrikt v Turecku (Balikesirská provincie)
 Havran (město) – turecké město
 Havran (rozhledna) - rozhledna na vrchu Havran v Českém lese
 Havran (sedlo) – slovenské sedlo v pohoří Považský Inovec
 Havran (Častkov) – slovenská osada u obce Častkov
 Havran (Krupina) – slovenská osada u města Krupina
 Havran (potok) – slovenský potok Belianských Tatrách
 Havran – přírodní rezervace v okrese Třebíč
Havran (Malá Fatra) – slovenská hora v Lúčanské Malé Fatře.

příjmení osob
 Havran (příjmení) – české a slovenské příjmení

v kultuře
 Havran (báseň) – báseň Edgara Allana Poea 
 Havran (film) – americký hororový film z roku 1963
 Havran (film, 2012) – fiktivní zpracování posledních dnů Edgara Allana Poea

další významy
 druh Vyškovského piva
 Havran (nakladatelství)
 Tunel Havran – slovenský tunel
 Cena Havran – literární cena, kterou uděluje Česká asociace autorů detektivní a dobrodružné literatury za nejlepší detektivní povídku roku

Související články 
 Havraň
 Havránek

Externí odkazy
Velká poloosa dráhy

Velká poloosa dráhy je jedním z elementů dráhy, popisujících pohyb kosmického tělesa (přirozeného, např. planety, komety apod., nebo umělého) v kosmickém prostoru. Značí se a a vyjadřuje se v délkových mírách; u přirozených kosmických těles, zejména planet ve sluneční soustavě se používá nejčastěji astronomické jednotky (AU). Vyjadřuje střední vzdálenost kosmického tělesa od těžiště soustavy.

Charakteristika 
U eliptické dráhy je rovna aritmetickému průměru hodnot vzdálenosti periapsidy (pericentra) a apoapsidy (apocentra) od těžiště soustavy, tedy

,

kde  je vzdálenost periapsidy a  je vzdálenost apoapsidy.

Hodnota velké poloosy je přímo svázána s dalšími elementy dráhy podle 3. Keplerova zákona. Doba oběhu (perioda) P je rovna

,

kde a je velká poloosa a μ je gravitační parametr centrálního tělesa. 

Vyjádříme-li u těles pohybujících se Sluneční soustavou a v astronomických jednotkách, dostaneme pro dobu oběhu P v rocích zjednodušený výraz

.

Pro střední denní pohyb resp. střední pohyb za jednotku času n vyjádřený ve stupních za jednotku času

,

kde a je velká poloosa a μ je gravitační parametr centrálního tělesa. 

U hyperbolických drah je hodnota velké poloosy záporná (a < 0).

U parabolické dráhy je hodnota velké poloosy nedefinovaná. Blíží-li se excentricita eliptické dráhy k hodnotě 1 zleva (tj. elipsa se protahuje až se mění na parabolu), pak hodnota velké poloosy roste nade všechny meze, tj.

.

Naopak klesá-li u hyperbolické dráhy hodnota excentricity k hodnotě 1 zprava (tj. hyperbola se zužuje a mění se na parabolu), pak (záporná) hodnota velké poloosy klesá pode všechny meze, tj.

.

Související články 
 Keplerovy zákony
 elipsa

Elementy dráhy
Doba oběhu

Doba oběhu neboli perioda oběhu, též oběžná doba je jedním z alternativních elementů dráhy, popisujících pohyb kosmického tělesa (přirozeného, např. planety, komety apod., nebo umělého) v kosmickém prostoru. Značí se P a vyjadřuje se v časových jednotkách; u přirozených kosmických těles, zejména planet ve Sluneční soustavě, se používá nejčastěji jednotky rok. U umělých družic Země se nejčastěji užívá jednotky minuta (min).

Charakteristika 
V případě nerušeného pohybu kosmických těles (v zjednodušené úloze dvou těles) existuje pro eliptické (a kruhové) dráhy jediná doba oběhu, která je vázána k hodnotě velké poloosy dráhy podle 3. Keplerova zákona. Doba oběhu P je rovna

,

kde a je velká poloosa a μ je gravitační parametr centrálního tělesa.

Doba oběhu P je dále vázána na střední denní pohyb, resp. střední pohyb za jednotku času n podle vztahu

pro střední denní pohyb n vyjádřený v radiánech za jednotku času, resp.

pro střední denní pohyb n vyjádřený ve stupních za jednotku času, resp.

pro střední denní pohyb n vyjádřený v plném úhlu, tedy v obězích za jednotku času.

Periody vztahující se k době oběhu 

V reálném případě úlohy n-těles (např. oběh planet kolem Slunce nebo Měsíce kolem Země), kdy dochází ke stálé změně elementů dráhy, existuje celá řada různých period vztahujících se k době oběhu, a to podle toho, k čemu se opakování polohy obíhajícího tělesa vztahuje:

 siderická oběžná doba (perioda) (pravá oběžná doba), vzhledem k hvězdnému pozadí; Siderický měsíc je doba jednoho oběhu Měsíce kolem Země, bráno vzhledem ke hvězdám. Siderický měsíc trvá asi 27,3 dne.
 tropická perioda, mezi dvěma průchody tělesa jarním bodem;
 anomalistická perioda, mezi dvěma průchody periapsidou (pericentrem);
 drakonická perioda, k vzestupnému uzlu dráhy nebo k sestupnému uzlu dráhy;
 Synodická perioda, u planet, planetek a komet mezi dvěma po sobě následujícími konjunkcemi nebo opozicemi se Sluncem při pozorování ze Země, u měsíců planet při pozorování z příslušné planety. V této souvislosti se používá termín Synodický měsíc či lunace, což je doba mezi dvěma stejnými fázemi Měsíce, tak jak se jeví při pozorování ze Země. Synodický (lunární) měsíc trvá průměrně 29,530588 dne, jeho délka v průběhu roku kolísá mezi 29,27 a 29,83 dne.

Parabolické dráhy a hyperbolické dráhy jsou neperiodické; proto u nich nejsou periody (oběžné doby) definovány vůbec.

Elementy dráhy
Jednotky času
Nebeská mechanika
Astrodynamika
Pístní tyč

Pístní tyč nazývaná také pístnice je součást některých pístových strojů. Speciálně se to týká dvojčinných parních strojů a kompresorů. Je napojena na píst ve válci, prochází ucpávkou a druhým koncem je připevněna na křižák.

U některých parních strojů prochází pístní tyč skrz píst a je dále vedena otvorem v protilehlém víku válce. Toto řešení se využívalo pro přesnější vedení těžkého pístu. Stejné řešení bylo využíváno i u strojů v tandemovém uspořádání, kde na jedné pístní tyči mohlo být několik pístů v za sebou umístěných válcích (viz sdružený parní stroj).

Strojní součásti
Parní stroj
Sexmise

Sexmise (pol. Seksmisja) je polský sci-fi film z roku 1984 režiséra Juliusze Machulského. Pojednává o totalitní a nesvobodné společnosti v roce 2042, které zcela vládnou ženy.

Obsazení

Příběh 
Děj filmu začíná v roce 1991. Doktor Kuppelweiser objevil hibernátor, který pomocí snížení tělesné teploty umožňuje lidem v umělém spánku přečkat celá staletí. Televize vysílá experiment, ve kterém se dva dobrovolníci, Max a Albert, podrobují hibernaci na tři roky jako součást pokusu vedeného doktorem Viktorem Kuppelweisserem. Max s Albertem byli vykopáni mnohem později a ocitají se v roce 2044 v podivném, sterilním světě pod zemí bez mužů, ve společnosti řízené ligou žen. Během jejich hibernace totiž proběhla válka, při které byla použita bomba M. Tato zbraň měla dočasně ochromit mužské geny, ale kvůli chybě došlo k jejich úplnému zničení, čímž se Max a Albert stali jedinými muži na planetě. V důsledku války se zemský povrch stal neobyvatelným, takže se přeživší ženy musely uchýlit pod zem. Mezitím díky partenogenezi ženy dlouhodobě "produkovaly" v laboratorních podmínkách pouze dívky. Max a Albert jsou ze situace lidstva zděšeni.

Brzy si uvědomí, že se stali pokusnými králíky v rukou zvědavých žen, které je považují za cenný objev. O jedinečný archeologický nález dvou živých samců vypukne spor mezi dvěma soupeřícími skupinami vědkyň – skupinou Archeo a skupinou Genetix, které oba muže jako „přežitek minulosti“ chtějí pro svůj výzkum. Jejich přítomností je znepokojena diktátorka Její Excelence. Probíhá soud, na kterém se hlasuje o naturalizaci (nucené operativní změně pohlaví) nebo likvidaci mužů. Nakonec převahou jednoho hlasu vítězí volba naturalizace. Oba muži prchají před ženskou policií, ale jsou chyceni. Ženy je považují za ještě nebezpečnější, než si myslely, a rozhodnou se je ne likvidovat, ale spíše naturalizovat, aby se stali ženami, nebo je použít k transplantaci orgánů a jako objekty experimentů. Doktorka Lamia jim pomáhá, protože ztratila právo provádět výzkum na mužích kvůli intrikám sester v oddělení Genetix (zodpovědném za genetické otázky).

Spolu s nově nalezenou spojenkyní Lamií Renovou vyjdou na povrch a pronásledovatelkou Emmou. Záhy zjišťují, že žádná radiace není, Země také není zničená a vše je živé. Dokonce naleznou i sídlo vůdkyně podzemního města, která je nazývána Její Excelencí. Na povrch se nakonec prodere i to, že Její Excelence není žena, ale přeživší muž přestrojený za ženu, který se žen bojí. Albert a Max provádějí biologickou sabotáž v "inkubátoru novorozenců", což vede k narození prvních chlapců od války místo dívek.

Ukazuje se, že mocní se na jednu stranu chovají podle oficiálního řádu systému, ale zároveň požívají neuvěřitelných výhod. Tento film byl populární v 80. letech 20. století hlavně proto, že vtipným a originálním způsobem poukazoval na stav tehdejší reálně socialistické společnosti.

Odkazy

Reference

Související články 
 Dvanáct opic

Externí odkazy 
 
 
 
 

Polské sci-fi filmy
Filmy z roku 1984
Polské filmové komedie
Filmy s cestováním v čase
Vegetativní orgány

Vegetativní orgány rostliny jsou ty, které rostlině slouží primárně k jejímu vlastnímu růstu, nikoliv k pohlavnímu rozmnožování.
 Tedy například list, stonek nebo kořen.
 Nikoliv však květ, plod, semena či prašníky. Ty nazýváme generativní orgány.

Podstatou tohoto dělení je odlišná funkce a jí odpovídající odlišná specializovaná stavba orgánů. U rostlin se střídají fáze růstu, tedy fáze vegetativní s fázemi, kdy již byly naplněny podmínky pro reprodukci a rostlina na vegetativních orgánech vytvoří odlišné orgány generativní.

Za pomocí vegetativních orgánů můžeme rostliny vegetativně (tedy asexuálně) rozmnožovat.
(řízkování, roubování, hřížení, kopčení aj.)

Související články 
 vegetativní
 orgán
Fytohormon

Fytohormon je obecné označení pro rostlinné hormony. Vyšší rostliny jsou oproti živočichům vybaveny jen menším počtem hormonů.

Rostlinné hormony se však od všeobecně známých živočišných hormonů odlišují tím, že během evoluce byl způsob jejich účinku značně rozšířen. Jsou tak méně specifické a jsou zapojeny do vývojových regulací s vyšší komplexitou, mohou působit zároveň mnoho odlišných efektů nebo jen jeden jakýkoliv z nich v závislosti na místních podmínkách uvnitř rostliny. Dalším jejich podstatným rysem je jejich kooperativní působení. Výsledný fyziologický dopad jejich působení je závislý na poměru aktivit dvou či i více vzájemně se ovlivňujících fytohormonů a i na citlivosti té které části rostliny vůči tomu kterému hormonu. Tato citlivost se uvnitř rostlinného těla liší a je ontogeneticky regulována. Stejně jako u živočišných hormonů je pro fytohormony charakteristická nízká koncentrace, ve které působí (mikromoly na litr, u brassinosteroidů, až nanomoly na litr), rostlina je na ně tedy velmi citlivá. Fytohormony jsou mezi rostlinami univerzální a jsou to jejich přirozené metabolity.

Transport 
Většina fytohormonů bývá syntetizována ve specifické rostlinné části (ačkoliv většina rostlinných buněk si zachovává schopnost tyto látky za výjimečných okolností produkovat) a následně je rostlinným tělem transportována, fungují tak mezi různými částmi jako koordinační signál. U většiny hormonů je tento transport pouze pasivní, molekuly hormonu jsou uvolněny buď do floému (lýko) a pak jsou unášeny spolu s asimiláty dolu směrem ke kořenům a později skrze ně až ke kořenovým špičkám jiné jsou exkretovány do xylému (dřevo) a stoupají s minerálními látkami naopak nahoru směrem k růstovým vrcholům.

Výjimečný je transport u auxinu. auxin může být pasivně unášen mezi asimiláty, ale v oblastech bez cév je transportován také aktivně a to řízeně z buňky do buňky a v definovaném směru, je proto zván polárním transportem auxinu. Směr transportu předurčí později vznikající cévy v pletivu. Ve vzrůstající míře je ve vědeckých publikacích dokumentováno, že tento transport, předurčující směrovost pletiva, určuje směr růstu rostlin, zprostředkovává všechny růstové reakce a organizuje celý rostlinný vývoj už od embrya a patří tak mezi nejdůležitější procesy v rostlinném vývoji.

Působení 
I u rostlin platí, že každý hormonální signál musí být v každé buňce rozpoznán specifickými receptory. Ty se pro některé fytohormony nachází na povrchu buněk, pro jiné v cytoplazmě či na vnitřních membránách (u auxinu se zvažuje možnost, že má nezávisle i „vnitřní“ i „vnější“ receptory). Signál pak musí být za pomocí specializovaných signálních systémů zprostředkován k výkonným orgánům.

Existují také syntetické analogy fytohormonů, které rostlina sama vyrábět neumí, ale vnímá je jako fytohormony.

Druhy fytohormonů 
Mezi fytohormony řadíme:

 stimulátory růstu
 Auxiny
 Cytokininy
 Gibereliny
 inhibitory růstu

 etylen

 Kyselina abscisová
 Brasinosteroidy
 Kumarin

Související články 
 Hormon

Externí odkazy 
 

Fyziologie rostlin
Hormony
Perex

Perex (zkratka z per extensum) je v žurnalistice a publicistice označení pro úvod článku, krátký text (obvykle 2–5 vět), jehož účelem je uvést a upoutat pozornost na následující delší text článku a/nebo naznačit, o čem článek bude. Na co nestačí upoutat titulek nebo podtitulek, to rozvádí perex, aby se čtenář mohl rozhodnout, má-li věnovat čas čtení celého článku a jde-li o téma, které ho zajímá. V původním polygrafickém významu je slovem perex myšlen titulek v šíři přes všechny sloupce na celou stranu novin či časopisu (z lat. per extensum). Nověji, pod vlivem angličtiny, se také objevuje termín lead, znamenající totéž (česky taktéž čelo).

Účel 
Podle obrácené pyramidy, jednoho z principů publicistiky, obsahuje perex ty nejzajímavější informace nebo otázky, jež pak článek rozvádí dodáváním dalších podrobností. Měl by tedy působit jako lákavá „ochutnávka“ článku, který uvozuje. Někdy je perex chápán jako podtitulek, to ale není správné přirovnání, protože perex je většinou delší, obsahuje volnější a ne tak úsečné formulace a nemusí stroze charakterizovat uváděný článek, ale může třeba citovat jeho nejzajímavější větu.

Perex může též sloužit jako náhradní doplňková informace v soupisu nebo výpisu článků, kde by soupis s plným obsahem článků byl příliš komplexní nebo zahlcující a naopak výpis pouze titulků nicneříkající. Vhodnější by ovšem pro tento účel byly výtahy, shrnutí (summary) z článků, ale ty nebývají k dispozici. Tento typ výpisu se hojně vyskytuje u informačních nebo tematických serverů a blogů.

Související články 
 abstrakt
 záhlaví
 typografie
 kapitola
 HTML title

Externí odkazy 
 

Žurnalistické žánry