Byggvir

Byggvir és un personatge de la mitologia nòrdica.

A la Lokasenna s'hi esmenta el matrimoni de servents del déu Freyr formats pel Byggvir i la Beyla. Malauradament, no s'hi especifica en cap moment si aquest personatge Byggvir és un mortal (com ho són el Þjálfi i la Rǫskva, els servents del déu Thor), un dèmon, un esperit, un elf o un déu. Des del  una part dels estudiosos de la filologia i la mitologia norrenes hi veuen una divinitat menor norrena que a l'Escandinàvia germànica hauria tingut les funcions pròpies d'un déu de l'ordi, el cereal amb el qual es fa la cervesa, beguda de sempre molt aprecida per tots els pobles germànics.

Si realment era un déu de l'ordi -cosa que no sabem pas: la documentació existent sobre aquest personatge no ens permet de saber-ho amb certesa- ens podem imaginar que potser també devia regir la fabricació de la cervesa.

L'única aparició seva en un text medieval norrè es fa al poema èddic Lokasenna. En aquest poema, el déu Loki, després que en Byggvir hagi sortit en defensa del déu Freyr, a qui Loki li ha adreçat una sèrie d'insults, humilia en Byggvir tractant-lo de petit, covard i maldestre en el compliment de les seves tasques (li diu, per exemple, que mai no ha sabut repartir bé el menjar entre els homes).

L'estrofa 43 de la Lokasenna dona peu a creure que, entre altres tasques, en Byggvir havia de fer anar el molí de mà o kvern del déu Freyr, és a dir, que era el seu fariner. En aquest mateix sentit també es pot interpretar l'estrofa 44 en què ell, en Byggvir, és descrit pel déu Loki com un moixonet que cerca menjar sota l'estructura del molí de mà.

Formes 
El Codex Regius escriu Beyggvir al pròleg en prosa de la Lokasenna i a l'estrofa 45 però Byggvir a l'anunci o epígraf de l'estrofa 43 i a l'estrofa 46.

Etimologia 
El mot és un tema en -jaz; al primer cop d'ull es tracta d'un nom d'agent format a partir d'un substantiu *biu̯wan ← *bεu̯wan "ordi" i, per tant, de significat conrador d'ordi (el mot *biu̯wijaz estaria format igual que el mot *xεrðijaz "pastor", format a partir de *xεrðō "ramat").

Tanmateix, també hi podríem veure un antic tema en -u ‘sacral’; si fora així, el mot procediria d'un germànic *biu̯wuz ← *bεu̯wuz, essent el significat d'aquest mot el de "déu, esperit o dèmon de l'ordi". En algun moment de l'evolució lingüística, aquest tema en -u hauria passat a declinar-se com a tema en -ja.

Una tercera interpretació veu en aquest nom una personificació de l'ordi (cf Mogk, p. 27).

Finalment, una quarta interpretació -que possiblement és la més encertada, perquè també és la més senzilla- hi veu un simple nom d'agent deverbatiu del verb byggja o byggva. En tal cas, el Byggvir de la Lokasenna no és res més que el substantiu byggvir ‘habitant [d'un indret]; masover, persona que conra el mas que ha arrendat’. Si identifiquem el personatge èddic Byggvir amb el substantiu byggvir, el més senzill és veure en el Byggvir el ‘masover’ que conra les terres que pertanyen al déu Freyr, igual que la seva dona Beyla és la vaquera-munyidora (la deigja; cf. l'anglès mitjà daie maid ‘íd.’ i el suec deja) de les vaques, cabres i ovelles del déu. Ja que byggvir és “habitant”, el nom del personatge èddic també es podria interpretar com el qui viu a l'orella de Freyr, el qui habita a l'orella de Freyr: *eyrabyggvir Freys, la qual cosa quadraria bé amb una al·lusió fosca que Loki en fa a l'estrofa 44 de la Lokasenna.

En tot cas, cal remarcar que no hi ha cap passatge textual medieval que lligui directament Byggvir amb l'ordi (bygg). Per tant, i si bé és absolutament lícit fer qualsevol afirmació en aquest sentit, cal deixar sempre clar que es tracta d'una afirmació fruit de l'especulació i no pas d'una afirmació basada en dades aportades realment per la documentació medieval.

Byggvir a la Lokasenna 
En el poema Lokasenna, el seu autor anònim ens hi descriu en Loki humiliant en Byggvir, el servent d'en Freyr, i la seva dona Beyla per haver-lo increpat en defensa del Freyr. En Loki se'n riu de la seva escassa estatura i l'acusa de ser un covard:

Pròleg en prosa:

<...>

Estrofa 43:

Estrofa 44:

Estrofa 45:
{|
|
Byggvir qvað: 
«Byggvir ec heiti, 
enn mic bráðan qveða 
goð ǫll oc gumar: 
því em ec hér hróðugr, 
at drecca Hropts megir 
allir ǫl saman.»
|
En Byggvir li va replicar:
"Byggvir em dic,
i ràpid m'anomenen
tots els déus i tots els homes,
aquí d'això n'estic orgullós:
que els fills d'en Hroptr<ref>Hroptr ‘l'Ocult’ és Odin. Per al significat del mot, cf. el grec antic κρυπτός ‘ocult, amagat; secret’. Una altra etimologia hi veu un derivat del verb hrópa amb el significat dinvocador, conjurador.</ref>
hi estiguin bevent cervesa tots plegats".
|}

Estrofa 46:
{|
|
Loki qvað: 
«Þegi þú, Byggvir! 
þú kunnir aldregi 
deila með mǫnnom mat; 
oc þic i flets strǫ́
finna né mǫ́ttu, 
þá er vǫ́go verar.»
|
En Loki va dir:
"Calla, Byggvir!
Mai no has sabut
repartir el menjar entre els homes;
i no se t'ha pogut trobar
ni arrufadet a la palla dels bancs de la sala
quan els homes han lluitat."<ref>és a dir: quan ha calgut combatre un enemic i hom cercava combatents per fer-ho, no hi ha hagut manera de trobar en Byggvir, ni amagat sota la palla dels bancs de la sala. En Loki, per tant, està acusant en Byggvir d'ésser un gallina.</ref>
|}

<...>

Estrofa 55:

Estrofa 56:

L'única coneixença real d'en Byggvir i la seva dona Beyla que ens proporcionen els textos medievals és la d'aquests fragments de la Lokasenna. Ha de quedar clar, doncs, que qualsevol afirmació que es faci sobre en Byggvir i la Beyla que vagi més enllà del que figura al text èddic presentat a dalt, està basada únicament en l'especulació i no en les fonts documentals existents. D'acord amb la interpretació del personatge que en fa el Prof. Macià Riutort (URV), aparentment, el més senzill, és veure en el matrimoni format pel Byggvir i la Beyla una parella d'humans (igual que ho són els servents del déu Thor, en Þjálfi i la Rǫskva) que serveixen el déu Freyr al mas d'aquest. En Byggvir seria el seu bryti; la Beyla és la seva deigja'.

 Notes 

 Bibliografia 
 Brink, Stefan: Lord and lady, bryti and deigja: - some historical and etymological aspects of family, patronage and slavery in early Scandinavia and Anglo-Saxon England. Londres: published for the University College London by the Viking Society for Northern Research, 2008 (The Dorothea Coke Memorial Lecture in Northern Studies).
 Dumézil, Georges: ‘Deux petits dieux scandinaves: Byggvir et Beyla’. Dins: La Nouvelle Clio 4 (1952), pp. 1-31.
 Harris, Joseph: ‘The Dossier on Byggvir, God and Hero: cur deus homo’. Dins: Nordic Yearbook of Folklore 55 (1999), pp. 7-23.
 Mogk, Eugen: Novellistische Darstellung Mythologischer Stoffe Snorris und seiner Schule. Helsinki: Suomalainen Tiedeakatemia, 1923 (Folklore Fellows Communications 51,2), esp. pp. 24-27.
 Olsen, Magnus Bernhard: Hedenske kultminder i norske stedsnavne ("Rastres dels cultes pagans a la toponímia noruega"). Volum I. Kristiania: i kommission hos Jacob Dybwad, 1915 (Skrifter utgit av Videnskapsselskapet i Kristiania II. Hist.-filos. Klasse. Bind Nr. 4 1914). Esp. pp. 103-106 i 114-115.
 Sievers, Eduard: ‘grammatische Miscellen. 8: altnord. Váli und Beyla''’. Dins: Pauls Beiträge zur Geschichte der deutschen Sprache und Literatur 18 (1893), pp. 582—584.

Vegeu també 
 Snorri Sturluson
 Edda Major
 Lokasenna

Déus de la mitologia nòrdica