alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Bakonykúti

Bakonykúti község Fejér vármegyében, a Székesfehérvári járásban.

Fekvése 
Bakonykúti a Kelet-Bakony hegység lábánál, a Burok-völgy természetvédelmi terület mentén, csodálatos természeti környezetben fekvő zsákfalu; Fejér vármegye legkisebb önálló települése. Közúton csak a 8212-es úton érhető el, Iszkaszentgyörgy (a 8203-as út) vagy Fehérvárcsurgó (a 8204-es út) felől (mindkét irányból Gúttamásin keresztül). A településen áthalad az Országos Kéktúra útvonalának bakonyi szakasza. A legközelebbi város Bodajk körülbelül 13 kilométerre; a megyeszékhely Székesfehérvár 18 kilométerre fekszik.

Története 
Az oklevelekben először 1424-ben jelent meg a neve (Kwthy). A település egy része a bátorkői várhoz tartozott, másik részét kisnemesek lakták. A török hódoltság idején lakatlanná vált, a 18. századtól akkori tulajdonosa, a Zichy család németeket telepített be az elnéptelenedett faluba. A neve 1903-ig Kuti volt. 1869-ben a patakon 3 vízimalom működött, téglagyára is volt a községnek. Az állandó lakosok lélekszáma 1870-ben 557 fő, 1930-ban 346 fő, 1970-ben 256 fő, 2004-re 100 főre csökkent.

Bakonykúti jelenleg egyre inkább pihenőfaluvá válik. Kezdetben csak a hétvégi házak szaporodtak, de ma már egyre többen választják állandó lakhelyül is a települést, amit az egyre több új építésű lakóház is jelez, így a népességszámban is bizonyos emelkedés tapasztalható. A környék nagyvadas erdei vonzzák a vadászokat, a szép táj és Székesfehérvár relatív közelsége pedig a városból kiköltözőket.

2007-ben a Móri kistérségből átkerült a Székesfehérvári kistérségbe.

Közélete

Polgármesterei
 1990-1994: Tóth János (független)
 1994-1998: Tóth János (független)
 1998-2002: Marics Józsefné (független)
 2002-2006: Marics Józsefné (független)
 2006-2010: Marics Józsefné (független)
 2010-2014: Marics József (független)
 2014-2019: Marics József (független)
 2019-től: Marics József (független)

Népesség 
A település népességének változása:

A 2011-es népszámlálás során a lakosok 96,7%-a magyarnak, 2,4% lengyelnek, 1,6% németnek, 0,8% szlovénnek mondta magát (3,3% nem nyilatkozott; a kettős identitások miatt a végösszeg nagyobb lehet 100%-nál). A vallási megoszlás a következő volt: római katolikus 41,5%, református 12,2%, evangélikus 0,8%, felekezeten kívüli 26,8% (17,9% nem nyilatkozott).

Látnivalók 
Bakonykúti lakossága sokat tett az elmúlt években a közterületek rendezése és szebbé tétele érdekében.

 A római katolikus Nagyboldogasszony-templom 1795-ben épült. Szép az orgonakarzata, fa mellvéddel. Keresztelő medencéje és a fapadok a 19. század elején készültek.
 A faluban a kivágásra ítélt fák egy részéből szobrokat faragtattak: 

 Millenniumi emlékoszlop
 Díszkút
 Kitelepítettek emlékműve
 Csobogó

Képek a településről

Túralehetőségek 
Bakonykútiról indulva több kirándulási lehetőség adódik: vehetjük utunkat a Baglyas-hegy felé, ahonnan a környék legszebb panorámája nyílik, valamint Kincsesbánya irányába fekvő Bogrács-hegy felé, és a gyönyörű Burok-völgy irányába.

Jegyzetek

További információk 

Fejér megye települései
Fejér vármegye települései
Bakonypölöske

Bakonypölöske ()  község Veszprém vármegyében, a Pápai járásban.

Fekvése 
A Bakonyalján fekszik, a legközelebbi városok Devecser (12 km) és Pápa (16 km).

Megközelítése 
Közúton csak a két előbbi várost összekötő 8402-es úton érhető el, amely végighalad a település teljes területén, annak főutcájaként, nagyjából dél-északi irányban. Vasútvonal nem érinti, a legközelebbi vasúti csatlakozási lehetőség a  Devecser vasútállomása.

Története 
Első írásos említése 1314-ből való (Perechke). A községben akkor kisnemesek laktak. A török hódoltság idején elpusztult, a 18. században kezdett újra benépesülni elsősorban német telepesekkel. 1909-ig a neve Pölöske volt.

2014 szeptemberében a heves esőzések miatt a települést elzárták a külvilágtól a medrükből kilépett vízfolyások. A településre vezető mindkét utat lezárták az illetékes hatóságok a közúti forgalom elől.

Közélete

Polgármesterei
 1990–1994: Szarka Gyula (független)
 1994–1998: Szarka Gyula (független)
 1998–2002: Szarka Gyula (független)
 2002–2006: Szarka Gyula (független)
 2007–2010: Ulaki Béla (független)
 2010–2014: Ulaki Béla László (független)
 2014–2019: Ulaki Béla László (független)
 2019-től: Ulaki Béla (független)

A településen a 2006. október 1-jén megtartott önkormányzati választás után, a polgármester-választás tekintetében nem lehetett eredményt hirdetni, szavazategyenlőség miatt. Azon a napon a szavazásra jogosult 349 fő helyi lakos közül 250 fő járult az urnákhoz, hatan érvénytelenül voksoltak, az érvényesen leadott szavazatok pedig épp fele-fele arányban oszlottak meg Szarka Gyula addigi független polgármester és egyetlen kihívója, az ugyancsak független Ulaki Béla között (122:122). Az eredménytelenség miatt szükségessé vált időközi választást 2007. január 7-én tartották meg, valamivel szerényebb választói aktivitás mellett, ami Ulaki Bélának kedvezett jobban.

Népesség 
A település népességének változása:

	 
A 2011-es népszámlálás idején a lakosok 95,2%-a magyarnak, 24,8% németnek, 4,5% cigánynak mondta magát (4,8% nem nyilatkozott; a kettős identitások miatt az végösszeg nagyobb lehet 100%-nál). A vallási megoszlás a következő volt: római katolikus 66,4%, református 3,5%, evangélikus 2,1%, görögkatolikus 0,3%, felekezeten kívüli 5,6% (21,6% nem nyilatkozott).

Nevezetességei 
Szent Márton római katolikus templom
 Halasy-Öchtritz-kúria: 18. század végén épült.
 Szilvásdomb alján lévő horgászásra már nem alkalmas halastó.

Jegyzetek

További információk 
Bakonypölöske a Via Sancti Martini honlapján

Veszprém megye települései
Veszprém vármegye települései
Didakhé

Didakhé (, magyarul: Tanítás), bővebb címen: „Didakhé tón dódeka aposztolón” (A 12 apostol tanítása), ókeresztény irodalmi mű, a legrégibb ránk maradt egyházi rendtartás.

Története 
Feltehetőleg Szíriában keletkezett, de a kutatók megoszlanak a keletkezése ideje körül: egyesek szerint a 2. század első felében, 125–150 között keletkezett, mások szerint a 2. század végén, megint mások az 1. század végére teszik.

Az apostoli atyák írásainak gyűjteményébe szokás sorolni. Sokáig elveszettnek hitték, míg Brüenniosz Philotheosz nikomédiai metropolita Konstantinápolyban fel nem fedezte 1873-ban a görög szöveget egy XI. századi kódexben, azóta az ókeresztény irodalom legfontosabb alkotásai közt tartják számon. Később Latin, szír, kopt és etióp fordításban is előkerült. Magyarul legutóbb 1980-ban jelent meg (Vanyó László: Ókeresztény írók sorozat, 3. kötet, Apostoli atyák, 91–101. oldal).

Szerkezete 

 1-6. fejezetek: erkölcsi tanítás
 7-10. fejezetek: a keresztelés és az Eukarisztia ünneplésének előírásai
 11-15. fejezetek az egyházi tisztségviselők szolgálata
 16. fejezet: ún. kis apokalipszis

Tanítása 

A pogányok közül megtértek gyülekezetéhez fordul, s filozófiai bevezetésében az Élet és a Halál útjaival a zsidó eretnekségek szellemében foglalkozik, (Közösség szabályzata), majd ismerteti a keresztény gyülekezetek szertartásait és a belső fegyelem követelményeit, valamint az egyház akkor még laza szervezetét. Befejezése a világvége közeledtére int. Stílusa közvetlen, nem úgy, mint későbbi, jelentősen bővített kiadásáé, a Didaszkáliáé.

További információk 
A Didakhé görög szövege

Magyar nyelven 
A Didakhé magyarul
 Didakhé IN: Apostoli atyák, Szent István Társulat, Budapest, 1980, , 48–55. o. elektronikus elérés

Jegyzetek

Források 
 Damian János: A tizenkét apostol tanítása. IN: "Hittudományi Folyóirat" (szerk: dr. Kiss János) (Budapest, Pallas) 4. évfolyam, 1893. szeptember 15. szám: [szövegértelmezés, 1. rész] 321-343. oldal, [szövegértelmezés, 2. rész] 612-622. oldal, [maga a szöveg magyarul] 622-631. oldal.
 Diós István (szerk.): Magyar katolikus lexikon, Szent István Társulat, Budapest, 1993- 
 Vanyó László: Ókeresztény írók lexikona, Szent István Társulat, Budapest, 2004. 
 Vanyó László (szerk.): Ókeresztény írók sorozat Szent István Társulat, Budapest, 1980. 
 Vanyó László (szerk.): Apostoli atyák (Ókeresztény írók sorozat) Szent István Társulat, Budapest, 1980.

Kapcsolódó szócikkek 
 Ókeresztény irodalom

Újszövetségi apokrif irodalom
Ókeresztény irodalom
Szír irodalom
Etióp irodalom
Kopt irodalom
Virgil Grissom

Virgil Ivan "Gus" Grissom (Mitchell, Indiana, 1926. április 3. – Cape Canaveral Air Force Station, Florida, 1967. január 27.) az Amerikai Egyesült Államok Légierejének pilótája.

Életpálya
A második amerikai űrhajós, aki eljutott a világűrbe. 1944-től a légierő pilótája. F–86 Sabre repülőgépekkel több mint 100 küldetésen vett részt Koreában. Később repülőoktató volt Texasban. 1955 augusztusában a légierő technológiai intézetében az ohioi Wright-Patterson légibázison mérnöki képesítést szerzett. 1956 októberében elvégezte a tesztpilóta iskolát az Edwards légitámaszponton, 1957 májusában tesztpilótaként visszatért a Wright-Patterson légibázisra. 1958-ban egy sor fizikai és pszichológiai teszt után Grissom a Mercury-program űrhajóscsapatának tagjává vált hét másik űrhajóssal együtt.

Űrrepülések
A Liberty Bell 7 (Mercury–Redstone–4) űrhajó pilótája volt a második amerikai szuborbitális repülésen. Az óceáni leszállás után az űrhajó belsejébe behatolt a víz, és a kapszulát már nem sikerült kimenteni helikopterrel. Grissom majdnem belefulladt az óceánba. A kapszula elsüllyedt, és csak évtizedek után, 1999. július 20-án hozták fel a felszínre.

A Gemini-program első repülésének, a Gemini–3-nak parancsnokává választották, miután az eredetileg tervezett Alan Shepard abban az időben nem repülhetett egy betegség miatt. A Gemini–6 tartalékszemélyzetének is tagja volt. Grissom az Apollo–1 parancsnokaként vett volna részt az Apollo-program első emberes repülésén. 1967. január 27-én egy gyakorlatozás közben azonban tüzet fogott az űrhajó belseje és Grissom két másik űrhajóssal (Edward White, Roger Chaffee) együtt életét vesztette. A NASA vezetői azt akarták, hogy a Mercury-program eredeti hét űrhajósainak egyike legyen az első holdraszálló, ezért ha Grissom élt volna, nagy esélye lett volna, hogy ő legyen az.

Repülések 
(zárójelben a repülés időszaka)
 Mercury Redstone-4 / Liberty Bell 7 (1961. július 21.)
 Gemini–3 (1965. március 23. – 1965. március 23.)

Emlékezete 
A Hold túlsó oldalán krátert neveztek el róla.

Források

További információk 

Grissom Virgil
1926-ban született személyek
1967-ben elhunyt személyek
Arlingtonban eltemetett személyek
Űrprogramok során elhunyt személyek
Amerikai pilóták
Dikaiarkhosz

Dikaiarkhosz (Messzéné, ma Messina, Kr. e. 4. század közepe – Athén, Kr. e. 285 körül) görög filozófus, történetíró.

A térképszerkesztés tudományos alapjainak kidolgozása, amelynek előkészítésében Dikaiarkhosz, Eratoszthenész, Hipparkhosz és türoszi Marinosz vettek részt, Klaudiosz Ptolemaiosz „Geográfiá”-jában érte el a csúcspontját.

Dikaiarkhosz a Nagy Sándor hódításai nyomán kelet felé jelentősen kitágult "oikumenéről" (az ismert világról) szerkesztett térképet. Nagy Sándor útjaira lépésmérőket (bematist) vitt magával, így meglehetősen pontos távolságadatokat tudott térképére felvinni. Az adatokból az adódott, hogy a lakott világ kelet-nyugati kiterjedése másfélszerese az észak-délinek. A nagyjából téglalap alakú területet két vonallal négy egyenlő nagyságú részre osztotta. A Héraklész oszlopai között (Gibraltári-szoros) áthaladó, egyenlítővel párhuzamos vonal észak-déli, a Lüszimakheia és Sziene városokat összekötő meridián kelet-nyugati irányban osztotta két egyenlő részre a világot. A két vonal metszéspontja Rodosz szigetére esett. Ez tekinthető a földrajzi fokhálózat ősének. Később Eratoszthenész továbbfejlesztette.

Sztrabón a Geógraphikában többször hivatkozik Dikaiarkhosz térképeire.

Források

Ókori görög peripatetikusok 
Ókori görög történetírók
Messinaiak
Az i. e. 4. században született személyek
Az i. e. 280-as években elhunyt személyek
Cserepár

A cserepár az 1849 utáni Magyarországon azt a volt 1848-as honvédtisztet jelentette, akit büntetésből az osztrák hadseregbe rangjafosztott gyalogként évekre (akár 1860-61-ig is) besoroztak.

Történelmi háttér 

A Czuczor–Fogarasi-féle szótár (I. 961.) szerint a „cserepár, fn.: gúnyos nevök az austriai örökös tartománybeli gyalogoknak, kik egykoron fehér nadrágon fekete harisnyát viseltek. A viselet megszűnvén, a név is elavul. Ugyanaz a szerb tsarapa szóval, mert a tsarapa szerbül a. m. harisnya."

Virághalmi Ferenc regénye, az Egy cserepár naplója szerint „a német gyalog-katonaságot a magyar II. Rákóczi Ferenc óta nevezi cserepárnak, amidőn is az elfogott labanczokat páronkint cserélték ki egy kuruczért: innét a csere pár nevezet."

A szó 1849 után Magyarországon további jelentéssel bővült. (Lásd fent: az a volt 48-as honvédtiszt, akit az osztrák hadseregbe rangjafosztott „cserepárként” „bellebbeztek”.)

A népzenében 
„Honvéd voltam, azért lettem cserepár, / Jogtalanul sorozott be a császár. / Ha még egyszer magyar honvéd lehetnék, / A németnek cserepárja soha többé nem lennék.” (Magyar népdal az 1850-es évekből)

Irodalom 
 Czuczor Gergely – Fogarasi János: A Magyar Nyelv Szótára. I-IV. Pest, 1862-1874
 Dégh Linda: A szabadságharc népköltészete. Budapest, 1952.
 Virághalmi Ferenc: Egy cserepár naplója. Budapest, 1875.
 B.Virághalmy Lea: A Cserepár naplója. (Historioszociográfiai áttekintés a XIX. század Magyarországából.) OSZK Kézirattár, Budapest, 1994.

Cserepar
Balatonfenyves

Balatonfenyves község Somogy vármegyében, a Fonyódi járásban. Népszerű üdülőhely.

Fekvése 
A Balaton déli partján fekszik, Keszthelytől 19 km-re. A mellette lévő községgel, Balatonmáriafürdővel nyugatra határos, Dél-Nyugat Balatonon. A 7-es főút a település déli szélén húzódik. A Székesfehérvár–Gyékényes-vasútvonal pedig kettévágja teljes hosszában.

Története 
1958-ban jött létre Balatonmáriafürdő, Balatonkeresztúr, Fonyód és Somogyszentpál egyes területeiből. (Például Balatonkeresztúrnak a Józseftelep, Somogyszentpálnak Imremajor és Pálmajor nevű részeiből.) Előtte kevésbé lakott vidék volt tanyákkal, vadászházakkal, mivel a közeli Nagy-Berek és mellette lévő erdői máig gazdag élővilággal büszkélkedhetnek. Napjainkra azonban az erdőirtások és a vadászat jelentős méretet öltöttek.

A korábban Fonyódhoz tartozó település az 1991. május 12-én megtartott népszavazás eredményeként kapott önállóságot.

Közélete

Polgármesterei
 1991–1994: 
 1994–1998: Lombár Gábor György (független)
 1998–2002: Lombár Gábor György (független)
 2002–2006: Lombár Gábor György (független)
 2006–2010: Lombár Gábor György (független)
 2010–2014: Lombár Gábor György (független)
 2014–2019: Lombár Gábor György (független)
 2019-től: Lombár Gábor György (független)

Népesség 
A település népességének változása:

	 
A 2011-es népszámlálás során a lakosok 82,6%-a magyarnak, 3,3% németnek, 1,3% cigánynak, 0,4% horvátnak, 0,4% románnak, 0,2% szlováknak mondta magát (17,3% nem nyilatkozott; a kettős identitások miatt a végösszeg nagyobb lehet 100%-nál). A vallási megoszlás a következő volt: római katolikus 50,4%, református 5%, evangélikus 1,1%, izraelita 0,3%, felekezet nélküli 9,4% (33,4% nem nyilatkozott).

Nevezetességei 
 Balatonfenyvesi Gazdasági Vasút
 Országzászló, amelyet 2019-ben avattak fel. A hozzá vezető út mellé olyan rózsabokrokat telepítettek, amelyek a Trianonban elvett országrészekből származnak.

Képek

Híres emberek 
Itt hunyt el 1943-ban Szendrey Zsigmond néprajzkutató tanár.
Itt hunyt el Földváry Miksa (1877–1945) erdőmérnök.

Jegyzetek

További információk 
 Balatonfenyves

Kapcsolódó szócikkek 

Somogy megye települései
Balaton-parti települések, településrészek
Ajak (egyértelműsítő lap)

Ajak, város Szabolcs-Szatmár-Bereg vármegyében;

Testrészek
ajak, szájszerv;
szeméremajkak, nemi szerv;
nagyajkak;
kisajkak;
Pester Lloyd

A Pester Lloyd két, egymástól független magyarországi német nyelvű időszaki lap címe. Az eredeti 1854 és 1945 között, a második 1994-től jelent meg, 2009-től kizárólag online formában.

Az eredeti lap 
Az 1854. január 1-jével indult Pester Lloydot főleg a németül is olvasó pesti polgárság olvasta. Első szerkesztője Weisz János volt. A magyar társadalom termelő köreinek érdekét képviselte, szabadelvű eszmeiséget terjesztett, s a német nyelvterület számára a magyar államiságot, kultúrát közvetítette azoknak az olvasóknak, akik Magyarországról a nem mindig elfogulatlan, sokszor magyarellenes bécsi lapok híradásaiból tájékozódtak. A Kiegyezés után Falk Miksa lett a főszerkesztője. Közgazdasági szerkesztője Deutsch Antal volt. 1872-ben a Pester Lloyd kötelékébe lépett, mint főszerkesztő-helyettes Veigelsberg Leó. Az első világháború előtt Bertha von Suttner osztrák Nobel-békedíjas író és Herzl Tivadar cikkeit is közölte a lap. 1918-tól 1919-ig közgazdasági szerkesztője Bari Ágoston volt. A két világháború között a lap munkatársa volt Térey Edit és Turóczi-Trostler József. Az 1930-as években többek között Thomas Mann, Kosztolányi Dezső, Molnár Ferenc, Stefan Zweig, Joseph Roth, Egon Erwin Kisch, Alfred Polgar, Franz Werfel és Felix Salten is publikált a lapban. 1945 áprilisában beszüntette működését.

A második időszaki lap

1994. szeptember 7-én független, német nyelvű hetilapként újraindult, mint Magyarország legnagyobb példányszámban megjelenő idegen nyelvű lapja (Chefredakteur: Gotthard B. Schicker). 2009. június eleje óta kizárólag online formában jelenik meg.
Irányzatában kritikusan lép fel a 2010 óta kormányzó Orbán-kormánnyal szemben.

Ismert munkatársai 1854-től
 Alexander Bernát
 Dux Adolf
 Falk Miksa
 Hámos György
 Hevesi Lajos
 Kállai Ernő
 Konrád György
 Lánczy Leó
 Supka Géza
 Lorsy Ernő
 Ullmann Adolf
 Veigelsberg Leó
 Vészi József
 Virághalmi Ferenc
 Gratz Gusztáv
 Mócs Zsigmond

Kapcsolódó szócikkek 

 Magyar időszaki lapok a 19. században

Külső hivatkozások 
 ÖNB/ANNO AustriaN Newspaper Online -- Pester Lloyd
 A Pester Lloyd honlapja
 Ujvári Hedvig: Max Nordau útirajzai a Pester Lloydban (1/9) (1. A Pester Lloyd) 
 Nekrológ – a Pester Lloydról

Magyarországi idegen nyelvű sajtótermékek
Német nyelvű sajtótermékek
Himnusz

A himnusz dicsőítő és magasztaló ének. 

Eredetileg vallásos jellegű, Istent vagy isteni hatalma(ka)t dicsőítő, hozzá(juk) segítségért fohászkodó, imaszerű lírai műfaj. Tárgya és alkalma tehát eredetileg valamely istenség vagy Isten dicsérete, megnyerése és magasztalása. A vallásos költészet egyik legrégibb műfaja, az ősi kultúrákban mindenhol fellelhető. Közeli rokona az irodalmi ima műfaja.

Etimológia 
Az elnevezés eredete a görög ὕμνος (hümnosz) (dicsőítő ének) jelentésű – kifejezésre, illetve latinos hymnus változatára vezethető vissza.

Fajtái 
Fajtái:
 Szakrális himnusz
 A szakrális himnuszénekek szövegei az emberiség legrégebbi írásos dokumentumai közé tartoznak (pl. óegyiptomi istenhimnuszok, sumér-akkád isten- és királyhimnuszok).
 Nemzeti himnusz

Jellemzői 
Az ókori görög líra óta hagyományozódnak a műfaj szerkezeti sajátosságai: a megszólítás, a tárgy megnevezése; az érvelő rész (az istenség tetteinek, tulajdonságainak felsorolásával); a zárás (visszatérés a felvetéshez, de már az érvelés hatásának bizonyosságával) – ezt a szerkezeti megoldást szokás ABA-formának nevezni.

A himnuszköltészet a középkorban élte virágkorát, része lett a vallási szertartásoknak, érintkezett az imaformákkal, és elősegítette a rímes-időmértékes verselés fejlődését.

A himnusz a későbbi korokban már nemcsak vallásos tartalmakat fejezett ki, hanem bármely bölcseleti mondanivalót; és a hagyományos szerkezeti keretek is fellazultak. Így végül az ódával csaknem azonos jelentésű fogalommá vált: szárnyaló lendületű költemény, amelyet szinte bármely tárgy, téma – elvont eszme, természeti jelenség, kiváló tulajdonságú ember, egy ország – magasztalására írhattak.

Jegyzetek

Kapcsolódó szócikkek 
 Nemzeti himnusz
 Magyar himnusz 
 Székely himnusz
 Boldogasszony Anyánk

További információk 

A világ himnuszai

Költői műfajok
Magyar hazafias dalok
Roger Chaffee

Roger Bruce Chaffee (Grand Rapids, Michigan, 1935. február 15. – 1967. január 27.) amerikai pilóta, űrhajós.

A Purdue Egyetemen repülőmérnöki képesítést szerzett. 1957-től haditengerészeti repülőtiszt. 1963. október 17-étől a harmadik amerikai csoportban kezdte meg az űrhajóskiképzést. Az Apollo-program első repülésén kellett volna részt vennie, Virgil Grissom és Edward White mellett. A háromfős személyzet 1967. január 27-én a gyakorlás közben elégett az Apollo–1 űrhajó oxigénnel telített kabinjában.

Kitüntetések 
A Hold túlsó oldalán krátert neveztek el róla.

Jegyzetek

Források

További információk 

Amerikai űrhajósok
1935-ben született személyek
1967-ben elhunyt személyek
Arlingtonban eltemetett személyek
Amerikai pilóták
Űrprogramok során elhunyt személyek
Alap (egyértelműsítő lap)

Alap, község Fejér vármegyében;
 Alap, magyar férfikeresztnév;
 alap, címertani fogalom;
 alap, matematikai fogalom;
 alap, pénzügyi fogalom.
Lat (egyértelműsítő lap)

lett lat, Lettország hivatalos pénzneme 2013-ig
 lat, régi magyar súlymérték
 lat, ezüstövözetek finomságának jelölésére használt mértékegység.
 LAT, azaz lat-kapcsolat vagy látogató partnerkapcsolat
Euklideszi tér (egyértelműsítő lap)

Euklideszi illeszkedési tér, a geometriában olyan abszolút illeszkedési tér, melyben teljesül az Eukleidész-féle párhuzamossági posztulátum
Euklideszi metrikus tér, az analízisben olyan metrikus tér, melyen egy n dimenziós euklideszi metrika van értelmezve
Euklideszi normált tér, olyan vektortér (pontosabban normált tér), melyen egy úgynevezett euklideszi norma van értelmezve
Euklideszi tér, olyan vektortér, melyen egy skaláris szorzás van értelmezve
V. János pápa

V. János (), (kb. 635 – 686. augusztus 2.) néven választották meg a történelem 82. pápáját 685. július 23-án. Valamivel hosszabb pontifikátust hagyott maga mögött, mint egy év. A kilenc keleti származású egyházfő uralma vele kezdődött. Rövid uralkodásának sarkalatos pontja volt a jó kapcsolat a konstantinápolyi udvarral. Hivatalos egyházi ügyei mellett a szegények támogatójaként is tisztelték.

Élete
Szír származású volt, aki valószínűleg Antiokheiában született. Apját Küriakosznak hívták. Évek múltán Agaton pápa diakónussá szentelte fel, majd elküldte Konstantinápolyba, hogy képviselje őt a hatodik egyetemes zsinaton. János 682 júliusában tért vissza Rómába a zsinat határozataival. Utazásának a későbbiekben nagy jelentősége lett, hiszen ekkor ismerkedett meg IV. Kónsztantinosz császárral, és az uralkodó nagyon megkedvelte Jánost teológiai tudása és jó diplomáciai érzéke miatt. Életrajzírói nagyra becsülték töretlen energiáját és mértékletességét. Mindezen tulajdonságok jártak közre 685. július 12-én, amikor a római zsinat őt választotta meg a keresztény egyház fejének a lateráni Szent János-bazilikában. Császári megerősítésre nem kellett várnia, miután azt Konstantin már korábban eltörölte.

A jó bizánci kapcsolatok miatt a császár mérsékelte a szicíliai és calabriai egyházi birtokokra, patrimóniumokra kivetett adót. Ezen felül több olyan adót is eltörölt, ami az egyház kincstárát karcsúsította. Pontifikátusa alatt sikerült visszaszorítani a szardíniai egyház nagy fokú önállóságát. Már I. Gergely pápa óta a Cagliari központú egyházmegye érseke bizonyos metropolitának járó jogokat élvezett. Azonban a sziget püspökeinek felszentelése nem tartozott ezen jogok közé. Így amikor Cagliari Citonatus Szardínia egyik püspöki székét Turrisnak adta, János közbelépett és kiterjesztette az Apostoli Szentszék hatalmát a szigetre is.

Pontifikátusa alatt igyekezett támogatni a szegényeket, és ugyanezt elvárta klérusától is. Végül hosszú betegség után 686. augusztus 2-án meghalt. A Szent Péter-bazilikában temették el.

Művei

Források 
 Reinhard Barth: Pápák: Szent Pétertől XVI. Benedekig. Pécs: Alexandra. 2008. 72. o. .
 
 Horace Mann: Pope John V. in: Catholic Encyclopedia 8. New York: Robert Appleton Company. 1910. Online elérés

Kapcsolódó szócikkek 
Pápa
Római pápák listája
Római pápák listája grafikusan

Pápák
7. századi püspökök
Konon pápa

Konon (), (kb. 630 – 687. szeptember 21.) léphetett 83.-ként Szent Péter nyomdokaiba 686. október 21-én. Rövid pontifikátusa egy évig sem tartott.

Élete
Trákiában született, egy ott szolgáló tiszt gyermekeként. Szicílián nevelkedett, itt került közeli kapcsolatba az egyházzal. Rómában szentelték fel pappá, és egyszerűségével, tiszteletreméltó megjelenésével és tudásával népszerű lett a klérus körében. Amikor V. János pápa meghalt, a pápaválasztó zsinat két pártra szakadt. Az egyikben a klérus tagjai foglaltak helyet, akik Péter archipresbitert szerették volna a pápai trónuson látni, míg a másik oldalon a hadsereg jelöltje Theodorórosz pap (a későbbi ellenpápa) volt. A vita csak másfél hónapig tartott, ugyanis Konon személyében olyan egyházfőt találtak, aki mindenkinek megfelelt. Miután megválasztották Konont, levélben kérték ki a ravennai exarcha véleményét. Az exarcha megerősítésének megérkeztével Rómába, 686. október 21-én a keresztény nyáj legfőbb pásztorává szentelték fel.
 
Még uralkodásának kezdetén érkeztek meg Rómába a császári követek, amelyek értesítették a pápát IV. Kónsztantinosz haláláról, és gyermeke II. Jusztinianosz trónra lépéséről. A birodalom új ura Kononnak megírta, hogy elfogadja a hatodik egyetemes zsinat döntéseit, és mindenben követi majd apja gyakorlatát. Biztosítékként a császár újabb adókat engedett el az egyházat sújtó terhek közül. Konon fogadta Szent Kilián ír szerzetest és kíséretét. A pápa felszentelte Kiliánt püspökké, és meghagyta neki, hogy menjen kíséretével Frankföldre, és ott hirdesse az igét, térítse a barbár népet.

Röviddel trónra lépése után súlyosan megbetegedett. Hosszú betegség után végül 687. szeptember 22-én meghalt. Testét a Szent Péter-bazilikában helyezték örök nyugalomra.

Művei

Források 
 Reinhard Barth: Pápák: Szent Pétertől XVI. Benedekig. Pécs: Alexandra. 2008. 72–74. o. .
 Paolo Bertolini: Conone. In: Enciclopedia dei Papi. Roma. 2000. Online elérés
 
 Horace Mann: Pope Conon. in: Catholic Encyclopedia 4. New York: Robert Appleton Company. 1908. Online elérés

Kapcsolódó szócikkek 
Pápa
Római pápák listája
Római pápák listája grafikusan

Pápák
7. századi püspökök
A 630-as években született személyek
687-ben elhunyt személyek
Theodórosz (ellenpápa)

Theodórosz (Theodorus), (? – 692) volt a történelem 8. ellenpápája. Életéről és pályájáról keveset tudunk, még születésének időpontja sem maradt fenn az utókor számára. Hivatalosan 687-ben lépett fel ellenpápaként.

Amikor V. János pápa 686 augusztusában meghalt, a pápaválasztó zsinaton a választásra jogosultak két táborra szakadtak. Az egyik a klérus, a másik a római hadsereg pártja volt. Theodóroszt a sereg támogatta, azonban a viták során hamarosan megegyezett a két párt Konon személyében. Theodórosz egy ideig el lett felejtve, azonban senki nem láthatta előre, hogy a pápa egy éven belül meg fog halni. A pápaválasztó zsinatnak így hamarosan újra össze kellett ülnie. Ekkor Theodórosz elérkezettnek látta az időt, és jelentkezett a zsinat előtt, mint Szent Péter trónjának jogos várományosa. De az egyik archidiakónus, Paszkál úgy gondolta, hogy ő sokkal alkalmasabb a pápai trónra, mint Theodórosz, ezért a ravennai exarchához fordult segítségért. Miután Paszkál megvesztegette az exarchát, az elismerte Paszkál jogát a trónra. Theodórosz felismerte a veszélyt, ezért híveivel elfoglalta a Laterán belső helyiségeit. Paszkál csak később érkezett meg Rómába, így az exarcha embereivel a Laterán külső termeit foglalhatta el. 

Eközben a pápaválasztó zsinat még mindig tartott, és látva a két jelölt vad versengését, a zsinat egy harmadik személyben, Szergiuszban egyezett meg. A hivatalosan megválasztott új egyházfő nagy tiszteletnek örvendett a városban, és a rómaiak azonnal melléálltak, és kisöpörték a két ellenpápát a Lateránból. Theodórosz elfogadta a zsinat döntését, és elismerte Szergiusz pápaságát. Ezzel lemondott minden jogáról, ami a pápai trónhoz kötötte. 

Ellenpápák
692-ben elhunyt személyek
Paszkál (ellenpápa)

Paszkál (? – 692) lépett fel 9.-ként ellenpápaként a történelemben. Valójában egy másik ellenpápával szemben lett ellenpápa. Hivataláról nem volt hajlandó lemondani, még akkor sem, amikor hivatalosan Szergiuszt választották meg a pápai trónra.

Konon pápa rövid uralkodása után a pápaválasztó zsinat előtt két lehetséges jelölt is jelentkezett. Az egyik Paszkál volt, aki archidiakónusként formált jogot Szent Péter trónjára. Jelölésének egyik fő oka volt, hogy a két pártra szakadt választók (a klérus és a római sereg) közül a milíciának már volt egy jelöltje. Ez a jelölt Theodórosz volt, akit a hadsereg már V. János pápa halála után is egyházfőként akart látni. Végül azonban megegyeztek a klérussal, és így Theodórosz mellől átpártoltak Kononhoz. 
Paszkál, hogy bebiztosítsa magának a pápai hivatalt, Ravennába utazott, hogy az exarcha engedélyét megszerezze. Paszkál 100 fontnyi aranyat fizetett a megerősítésért. Az exarcha pedig római híveinek megparancsolta, hogy támogassák Paszkált. Időközben ellenfele, Theodórosz megneszelte a veszélyt, és híveivel megszállta a Laterán belső épületeit. Amikor Paszkál Rómába érkezett, támogatóival már csak a Laterán külső termeit tudta elfoglalni. A torzsalkodás itt folytatódott, de az érdemi vita a zsinaton zajlott. A két tábor látva Paszkál és Theodórosz versengését úgy döntött, hogy egy harmadik ember mellett dönt. 687. december 15-én Szergiuszt választották meg a keresztény egyház élére. 
Az újonnan kinevezett pápa a római nép segítségével kiűzte a Lateránból a két viaskodó ellenpápát, és megkezdte pontifikátusát. Theodórosz elismerte Szergiuszt pápának, és visszavonult, azonban Paszkál nem volt hajlandó belenyugodni vereségébe. Ezért újra felkereste az exarchát, és újabb 100 font aranyat ígért neki, ha segít elfoglalni a pápai trónt. A császár helytartója azonban tiszteletben tartotta a római zsinat döntését, és nem segített Paszkálnak. (Az igaz, hogy Szergiusszal megfizettette a 100 fontnyi aranyat.) 
A sértődött diakónus az elutasítás ellenére sem adta fel a küzdelmet Szergiusz ellen. Minden adandó alkalommal összeesküvést szőtt a pápa ellen, aki hamar megunta Paszkál intrikáit, és megfosztotta diakónusi rangjától, majd egy kolostorba űzte. Itt halt meg 692-ben. Hivatalosan tehát mindössze pár hónapig volt ellenpápa, mégis gyakran datálják pontifikátusát 692-ig.

Ellenpápák
692-ben elhunyt személyek
Diodórosz (eposzköltő)

Erüthrai Diodórosz (i. e. 7. század – ?, ?) görög eposzköltő az Iliasz mikra című epikus ciklus feltételezett költője.

Források

Ókori görög eposzköltők
I. e. 7. századi személyek
Cookie (egyértelműsítő lap)

HTTP-süti
 Cookie, amerikai bűnügyi vígjáték, fsz. Peter Falk
 Cookie, mangamagazin
Szalacsi Sándor

Szalacsi Sándor (1951 körül) az első magyar internetes hírességek egyike. Egy róla készült televíziós felvétel tette híressé, és rövid idő alatt bejárta az országot.

A felvétel
Az 1989-es felvétel Bogdányi Ferenc amatőr filmjéhez készült a Szabolcs-Szatmár-Bereg megyei Kocsordon, ahol egy helyi lakos, Fogarasi Árpád atombunkert épített a kertjében. A rendező úgy gondolta, érdemes lenne erről riportot készíteni, és elindult, hogy a falubeliek véleményét kérdezze a dologról. Így került kamerája elé Szalacsi Sándor. A film 2002 körül került fel az internetre, és gyorsan elterjedt, több zene, videó és flash játék ihletője lett.

Szalacsinak a filmen elhangzott több szófordulata is gyorsan szállóigévé vált, mint például a „jómunkásember”, „ojjektum”, „a vízbül veszi ki a zokszigént”, „háromszázezer/harmincezer litér”, „nem… igen… az ellen nem véd”, „kéremkapcsojjaki”, „Teccikérteni?”. Alakja hamar az ezredforduló internetalapú digitális „népművészetének” motívumává vált.

További élete
Szalacsi Sándor a 2000-es években 5-6 évet börtönben ült, mert megölte a feleségét. 2003. május 31. óta egy nyíregyházi szeretetotthonban él, ahová rajongói segítségével került be. 2010-ben több mint 700 000 Ft-ot gyűjtöttek össze neki önkéntes adakozással, amelyből elektromos kerekesszéket kapott, félretettek neki további kiadásokra, sőt az árvízkárosultaknak is felajánlott százezer Ft-ot, és Fogarasi Árpádnak is jutott belőle némi adomány.

Jegyzetek

Források
 A helység objektuma. Index.hu, 2002. november 26.
 Magyarósi Csaba: Szalacsi 2010. Index.hu, 2010. május 22.

További információk
 Facebook Rajongói oldal
 Az elhíresült felvétel a YouTube-on
 Vágatlan verzió 1. rész
 Vágatlan verzió 2. rész
 Vágatlan verzió 3. rész
 Rajongói oldal
 Szalacsi Portál 
 Teccikérteni.hu
 Az "ojjektum" a Google Maps térképén.

Kapcsolódó szócikkek

 Polgár Jenő

Internetes mémek
Az 1950-es években született személyek
Élő személyek
Magyar médiaszemélyiségek
Magyar köztörvényes elítéltek
Ignoratio elenchi

Az ignoratio elenchi vagy lényegtelen konklúzió érvelési hiba, melynek során a beszélő egy olyan érvet fogalmaz meg, amely bár önmagában érvényes lehet, de valójában nem azt az állítást támasztja alá, amelyet a beszélő eredetileg bizonyítani kívánt.

Figyelemelterelés

Ezt az érvelési hibát gyakran használják a figyelem elterelésére vagy a másik fél összezavarására.
Ezt angolul red herringnek (vörös hering) hívják. Az elnevezés vélhetően onnan ered, hogy füstölt heringeket használtak a nyomkövető kutyák figyelmének elterelésére. A füstölt hal erős szaga el tudta nyomni az eredeti nyomot.

Példák

Védőügyvéd: „Az adócsalás egyáltalán nem komoly bűncselekmény, és nem lenne igazságos ügyfelemet kitenni ennek a hosszú és kimerítő pereskedési folyamatnak ilyen csekély kihágás miatt.” (Ez lényegtelen. Az ügyvéd feladata az ártatlanság bizonyítása, nem pedig a törvénykezés.)
Az Egyesült Államok belvárosaiban gyakori az erőszak. Tehát szükséges a társadalombiztosítási juttatások növelése. (Bárki egyetérthet a két állítás közül az egyikkel, anélkül hogy egyetértene a másikkal. Nincs bizonyíték, hogy az egyik a másikhoz kapcsolódik.)
A miniszterelnök adóreformja lehet, hogy népszerű, ám szerintem házasságtörést követ el, miközben pénzzel vásárolja meg a nő hallgatását. A médiának inkább ezt kéne kivizsgálnia! (Ez a figyelemelterelés vagy „vörös hering” egy példája. A beszélő el akarja terelni a témát az adóreformról az egyáltalán nem ahhoz kapcsolódó házasságtörésre.)
Mark McGwire baseballjátékos épp most vonult vissza a sporttól. Egyértelmű, hogy megérdemli, hogy bekerüljön a Baseballhírességek Csarnokába. Hiszen olyan rendes ember, és rengeteget adományoz különböző jótékonysági szervezeteknek. (A barátságosság és a jótékonykodás egyáltalán nem szükséges a Hírességek Csarnokába kerüléshez, emiatt egyáltalán nem támasztják alá a következtetést.)

Szatirikus példák 
 De Amerikában meg verik a négereket (a régi vicc szerint, amikor a szovjet vitapartner kifogyott az érvekből). Szintén besorolható tu quoque-típusú érvelési hibának.

Külső hivatkozások 
 Kispad: Red Herring (magyarul)
 Stephen's Guide: Irrelevant Conclusion
 About.com: Fallacies of relevance 
 Nizkor Project: Red Herring
 Fallacy Files: Red Herring
 The Art of Controversy: Diversion – Arthur Schopenhauer (angol és német nyelven)

Lásd még 
 Vita
 Logika

Érvelési hibák
Latin kifejezések

nl:Drogreden#Ignoratio elenchi
Egyetemváros (Miskolc)

Egyetemváros a neve Miskolc azon városrészének, ahol a Miskolci Egyetem fő épületei helyezkednek el. A kb. 85 hektár területet (korábbi neve Dudujka volt), amely az Avas és Miskolctapolca között található, 1950 februárjában jelölték ki a Sopronból Miskolcra költöztetett Nehézipari Műszaki Egyetem leendő helyének.

A városrészt övező park közepén vannak az egyetem igazgatási és fontosabb oktatási épületei, az egyetemi kollégiumok, a Központi Könyvtár, a Továbbképzési Központ, az Egyetemi Sportcsarnok, a Kemény Dénes Városi Sportuszoda, az Alkalmazott Kémiai Kutatóintézet, valamint a menza épülete. A területen találhatók sportpályák és teniszpályák. 2015-ben adták át a felújított, rekortán pályával és futófolyosóval rendelkező Miskolci Atlétikai Centrumot. Van itt továbbá élelmiszerüzlet, és néhány vállalkozásnak (pl. TÜKI, SZÜV) itt van a központja. Az Egyetemváros épületein, parkjaiban és belső tereiben számtalan nívós képzőművészeti alkotás található.

A Miskolci Egyetemnek nem minden egysége helyezkedik el az Egyetemvárosban. 1969-ben a Dunaújvárosi Főiskolai Kar egy másik városban alakult meg, a dunaújvárosi Felsőfokú Kohóipari Technikum beolvasztásával, de a főiskola 2000 óta ismét önálló felsőoktatási intézményként működik. Ugyanebben az évben a sárospataki Comenius Tanítóképző Főiskola az integrációt választotta, de 2013-ban kivált innen.

A miskolci belvárosi Bartók téren található Zenepalota épületében működő Bartók Béla Zeneművészeti Intézet – 2021 óta Bartók Béla Zeneművészeti Kar – 1997 óta tartozik az egyetem szervezetéhez.

Megközelíthetőség 
Az Egyetemváros területét négy autóbuszvonal érinti, ezek a 20-as, a 22-es, a 29-es és a ME jelzésű buszok. Főutcája a 2519-es út.

Képgaléria

Jegyzetek

Források 
 Miskolci Egyetem - Egyetemváros, Miskolc - Városom.hu
 Az egyetem története - Miskolci Egyetem

További információk 
 Az Egyetemváros térképe a Miskolci Egyetem honlapján
 A Miskolci Egyetem honlapja

Miskolc városrészei
Magyar felsőoktatás
VII. János pápa

VII. János (), (?, Görögország vagy Rossano – 707. október 18., Róma) volt a történelemben a 86. egyházfő 705. március 1-től. Kortársai az ékes szólás, a tudományok és a kegyesség nagy emberének tartották Jánost. Azonban mindezen erények mellett, ha cselekedni kellett, igen félénknek mutatkozott, olyannak, aki szereti a békét, és kerüli a vitát. Ez bő kétéves pontifikátusa alatt jó viszonyhoz vezetett a longobárdokkal, de félreértéseket szült a konstantinápolyi udvarban.

Életrajza 
A bizánci befolyásoltság idején nem meglepő, hogy János is görög származású volt. Gazdag családból származott. Anyját Blattának, apját Platónnak hívták. Ez utóbbi jelentős építkezéseket vállalt el. Így Platón nevéhez kötődik a római császári palota felújítása is. Ebben az időben az egész család Rómában élt. Ekkor került közel János a római egyházhoz. Évek múltán az egyik legjelentősebb pápai patrimónium rektora lett a Via Appia mentén. Sikerei révén ismertté vált a klérus körében, és 705. március 1-jén VI. János pápa halála után őt választották meg a keresztény egyház fejének.

Hivatalba iktatása után régi szenvedélyének, az építészetnek hódolt. Apjától sokat tanult és látott gyermekként. Uralkodása alatt rengeteg oltár, templom és egyéb egyházi épület készült el vagy legalább a restaurálást végezték el rajtuk. A Palatinus dombhoz közel építtetett magának egy palotát is, az Episcopiumot. János építkezései közül a mai korban a Régi Szűz Mária-templom a legismertebb. Értékes freskókkal díszítették falait, és a régi templom új oltárokat kapott. Maradványait 1900-ban találták meg. A fennmaradt falképek egyikén maga az építtető pápa is látható még. A Szent Péter-bazilikában szentélyt emeltetett Szűz Mária tiszteletére.

Uralma alatt azonban más dolga is akadt szépérzékének kielégítésén kívül. A 704-ben ismét megkoronázott II. Jusztinianosz császár levélben kérte meg Jánost, hogy fogadja el a 692-ben tartott trullai zsinat döntéseit. Az egyházi gyűlésen több olyan rendeletet is hoztak, amely a római pápák hatalmát korlátozta, ráadásul a zsinaton nem képviselték a nyugati egyház érdekeit. János nem mert nyíltan ellent mondani a császárnak, így aláírása nélkül küldte vissza Konstantinápolyba a dokumentumot.

Jó kapcsolatokat létesített a longobárd uralkodóval, II. Ariperttel, aki egyes egyházi birtokokat ismét átengedett a pápai hivatalnokok irányítása alá. A krónikák szerint Jánosnak sikerült elérnie, hogy az angol klérus megváltoztassa öltözetét. Addig ugyanis Angliában az egyháziak világi ruhát viseltek.

707. október 18-án halt meg. A Szent Péter-bazilika általa épített szentélyében helyezték örök nyugalomra.

Művei

Jegyzetek

Források
 Reinhard Barth: Pápák: Szent Pétertől XVI. Benedekig. Pécs: Alexandra. 2008. 71–72. o. .
 Luigi Andrea Berto: Giovanni VII. In: Enciclopedia dei Papi. Roma. 2000. Online elérés
 
 Horace Mann: Pope John VII. in: Catholic Encyclopedia 8. New York: Robert Appleton Company. 1910. Online elérés

Kapcsolódó szócikkek 
Pápa
Római pápák listája
Római pápák listája grafikusan

Pápák
8. századi püspökök
707-ben elhunyt személyek
Sziszinniusz pápa

Sziszinniusz (), (?, Szíria – 708. február 4., Róma) léphetett 87.-ként Szent Péter örökébe 708. január 15-én. Az idős pápa valószínűleg kora és tapasztalata miatt kerülhetett az egyház legfőbb hivatalába. Már megválasztásakor betegség kínozta, így az egyik legrövidebb pontifikátus kötődik nevéhez. Mindemellett kortársai szerint erős akaratával sikerült elérnie Róma és egyháza fejlődését.

ÉLete
Szír származású volt, apját Jánosnak hívták. A névazonosság alapján feltételezik, hogy ő volt a 679-ben összehívott római zsinaton az öt római presbiter egyike; hosszú éveket töltött az egyház szolgálatában. A római zsinat 708. január 15-én választotta meg az egyház vezetőjének. Ekkor már a köszvény annyira elhatalmasodott Sisinniuson, hogy a kezét már étkezésnél sem tudta használni. Ennek ellenére a krónikák három hetes uralma alatt több határozott intézkedéséről is hírt adnak. Így ő rendelte el nagy mennyiségű mész gyártását, amellyel a város falait később megerősítették. Egyetlen hivatalos tettét örökítették meg korabeli források: Korzika szigetének püspökét ő szentelte fel.

708. február 4-én halt meg. Testét a Szent Péter-bazilikában temették el.

Művei

Jegyzetek

Források
 Reinhard Barth: Pápák: Szent Pétertől XVI. Benedekig. Pécs: Alexandra. 2008. 77. o. .
 Vera von Falkenhausen: Sisinnio. In: Enciclopedia dei Papi. Roma. 2000. Online elérés
 
 Horace Mann: Pope Sisinnius. in: Catholic Encyclopedia 14. New York: Robert Appleton Company. 1912. Online elérés

Kapcsolódó szócikkek 
Pápa
Római pápák listája
Római pápák listája grafikusan

Pápák
8. századi püspökök
A 650-es években született személyek
708-ban elhunyt személyek
A leleplezett Vatikán

A leleplezett Vatikán (The Vatican Exposed.  Money, Murder, and the Mafia - Prometheus Books  2003) Paul L. Williams író oknyomozó stílusban megírt könyve, amely a katolikus egyház, a pápaság és egyben Vatikán Állam 20. századi történetének árnyoldalait tárgyalja, részletes pénzügyi és politikai elemzésekkel.

A könyv témája
A 20. század elejére a katolikus egyház vagyona, tekintélye és világi dicsősége az azt megelőző korszakhoz képest jelentéktelenre csökkent. A reformáció miatt az Észak- és Nyugat-Európából korábban beáramló adók, hűbéri járulékok, örökségek és adományok elapadtak. A felvilágosodás is további pénzügyi gondokat okozott. A francia forradalmat követően az egyházi vagyonokat Franciaországban a nemzet rendelkezése alá vonták és megtiltották a francia püspököknek, hogy a pápának addig küldött szokásos „római adót” fizessék. Az olasz nemzeti egység megteremtése után 1860-ra a pápa a római székhelyű Lazio kivételével minden itáliai területét és birtokát elvesztette. 1870-ben a pápa a „Vatikán foglya” lett. Az 1910-es 1920-as években a katolikus egyház gazdasági és politikai befolyása a mélyponton volt. Ebben az időben ismerte fel Benito Mussolini, hogy a katolicizmus jó szolgálatot tehet politikai előmenetelének és pozíciója megszilárdításának. A könyv tárgyalja a Vatikánnak egyes diktatúrákkal kötött szerződéseit, például az 1929-es lateráni egyezményt és az 1933-as német-vatikáni konkordátumot.

A szerző kritizálja a Vatikán egykori náci- és későbbi maffia-kapcsolatait is.

Tartalomjegyzék 
 Bevezetés: Koldusból királyfi
 Mussolini Adománylevele
 A csodálatos pénzszaporítás
 A mammon diadala
 A Vatikáni Bank megalapítása
 A katolikus Horvátország és a náci arany
 Kincsek a „patkányjáratokon” át
 Mérhetetlen gazdagság
 A rózsaszín pápa
 Montini utolsó szalmaszála
 Az ifjú cápa
 A titkos társaság
 Barátok közt
 A meghamisított egyház
 A „Vatikán Rt.” összeomlása
 Halálra szánva
 Az Ambrosiano-ügy
 Tájkép csata után
 Minden a régiben
 Bevehetetlen erődítmény
 Utószó: És így tovább
 I. Függelék A pápák listája
 II. Függelék A lateráni egyezmény
 III. Függelék Konkordátum a szentszék és a Német Birodalom között
 Jegyzetek

Magyarul 
A leleplezett Vatikán; ford. Benke László; Patmos Records, Bp., 2013

További információk 
 Williams, Paul L.: A leleplezett Vatikán, Prometheus Books, 2003, 
Népszabadság Online "Isten bankára" benyújtja a számlát – Két per is apaszthatja a Vatikán anyagi és erkölcsi tőkéjét – Polgár Demeter 2005. július 30. (Archív hozzáférés: 2016-12-07)

Tényfeltáró könyvek
Vatikán
2003 könyvei
Atlas (hordozórakéta)

Az Atlas a General Dynamics cég által épített amerikai hordozórakéta.

Története 
A fejlesztés alapjául az SM–65 Atlas interkontinentális ballisztikus rakéta szolgált. Első tesztelését 1955–1957 között végezték. Folyékony hajtóanyagú (oxigén és kerozin), különleges, „másfél fokozatos” kialakítású.

Hossza , átmérője 3,05, maximális szélessége  méter. Két darab LR–89, egy darab LR–105 típusú hajtóművel rendelkezett. Hatótávolsága – kilométer. Típusszámai: Atlas D/E/F; Atlas–Agena A/B/D. Hasznos terhelése 333 kilométeres alacsony Föld körüli pályán 1,5–2,5 tonna. Az Atlas D/E/F képezte az Atlas SLV–3 változatát, amelyek az Atlas–Centaur A/B alaprakétája.

Az 1960-as évektől az amerikai rakétasorozat alaptípusa, műholdakat, űrszondákat és űrhajókat indítottak vele. Ilyennel indították az első amerikai űrhajóst Föld körüli pályára.

Atlas rakétát használó programok 
 Mariner-program – amerikai űrszondák a Marsnál, a Vénusznál és a Merkúrnál
 Mercury-program – az első amerikai űrhajó (Friendship 7) orbitális pályán John Glennel a fedélzeten
 Gemini-program – Agena rakéták indítása

Az Atlas rakétacsalád 
 Atlas–Agena
 Atlas–Centaur
 Atlas–2 – 63 sikeres start
 Atlas–3
 Atlas V – a legújabb típus

Források 
 

Atlas rakéták
Venyera–7

A Venyera–7 (oroszul: Венера–7) szovjet 4V–1 típusú űrszonda, melyet a Venyera-programban indítottak a Vénusz bolygó felé.

Küldetés
Az automatikus bolygóközi szondát az NPO Lavocskin vállalat fejlesztette ki és építette meg. Az indításra 1970. augusztus 17-én került sor. Feladata volt az előző szondák tevékenységének folytatása, a vénuszi légkör vizsgálata, üzembiztos kapcsolat a leereszkedés során. A repülés során megtett 31,5 millió kilométer alatt 85-ször létesítettek rádiókapcsolatot. 1970. december 15-én elérte a Vénusz légkörét, és sima leszállást hajtott végre.

Ez volt az első űrszonda, amely leereszkedést követően adatokat közvetített a Vénusz felszínéről.

A Venyera–7 indítása után öt nappal indították a Venyera-program következő űrszondáját, de az a hordozórakéta végfokozatának hibája miatt Föld körüli pályán maradt és később a Koszmosz–359 jelzést kapta.

Jellemzői
Elődeinél 100 kilogrammal nehezebb volt, ami elégséges védelmet jelentett a műszerek értékelhető tevékenységéhez. Leszálló gömbtartálya 1 méter átmérővel rendelkezett, amit a bolygótól 25 000-37 000 kilométerre választottak le az űrszondáról. A leválasztás előtt -8 °C-ra hűtötték le a gömbtartályt. A kapszulát úgy tervezték, hogy legalább 30 percig ellenálljon 180 atmoszféra nyomásnak és 540 °C hőmérsékletnek. Fékezés után kinyitotta az elődökhöz képest kisebb ejtőernyőjét, hogy a leszállás a korábbiaknál rövidebb ideig tartson. Ereszkedés közben 35 percen keresztül mérési adatokat továbbított. Leérkezés után még 23 percig működött, majd elhallgatott.

Adatok
 Felszálló tömeg: 1180 kg
 Leszálló tömeg: 500 kg
 Anyag: titánötvözet

Források

Külső hivatkozások 

A Venyera–7 a gyártó NPO Lavocskin vállalat honlapján 
astronautix.com
www.russianspaceweb.com

Venyera 10