alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Pengető

A pengető vagy plektrum egyes húros hangszerek, a pengetős hangszerek (például a fémhúros gitár, mandolin, úd) megszólaltatásánál használt eszköz. A pengető játékkomfort és hangzás szempontjából gyakran alábecsült tényező. Forma, méret, szín, anyag és vastagság tekintetében is nagy a választék. Minden pengetőfajtával más érzés játszani és másmilyen hangzást is eredményeznek. Sok ismert zenész állítja, hogy hangzása jellegét főleg az általa használt pengetőnek köszönheti.

Fajtái

Hagyományos gitárpengető 
A hagyományos pengetőt a hüvelykujj és a mutatóujj közé fogják. A hagyományos pengetők közül a kemény pengetőket elektromos gitárnál szokás alkalmazni, a puhábbakat akusztikus gitárokon, bár ahány gitáros, annyiféle pengető-gitár párosítás létezik.

Hüvelykpengető 
A hüvelykujjra erősíthető pengető, mely jól alkalmazható a három, illetve a négyujjas pengetési stílusban, a basszus húrok megszólaltatására használatos.

Egyéb felosztások

Fizikai tulajdonságaik szerint 
A pengetőknek több fajtája van; az azonos típusú pengetőket jellemzi a vastagságuk, amelyet milliméterben adnak meg. Változhat még a pengető anyaga is; műanyagból készülnek, de a keverék különböző lehet, a különböző felület elérése érdekében. Ha például kőport raknak a keverékbe, ezáltal a csúszás gátolható meg. Exkluzívabb pengetőket gyártanak csontból, fából, üvegből, fémből, de akár teknőspáncélból is.

Hangszerfajták szerint 
Az egyes pengetős hangszerekhez (gitár, elektromos gitár, bendzsó, citera stb.) különféle pengetőket használnak.

Egyéb felhasználás 
Pengetők találhatóak ezen kívül a csembalók belsejében is.

Pengetőhasználat gitároknál 
A pengetőt a gitárosnak laza kézzel kell fognia, mert különben hamar elfárad. A pengetőnek sokfajta tartási módja van.
A "hivatalos" mód a következő:
A mutatóujjat a hüvelyk ujj alá kell tenni és közé helyezni a pengetőt. Akkordjátszásnál a kéz nem helyezkedik rá a gitártestre, dallamjátéknál az ujjakat a testre kell helyezni, a húr könnyebb megtalálásának érdekében.

Jegyzetek 

Pengetős hangszerek
Hangszerészet
Új-Zéland himnusza

Az „Isten óvja Új-Zélandot” angolul God Defend New Zealand Új-Zéland egyik hivatalos nemzeti himnusza az „Isten óvja a királynőt” mellett. Bár a két himnusz egyenrangú, hivatalos alkalmakkor csak az Isten óvja Új-Zélandot használatos.

Története
A szöveget Thomas Bracken költő írta az 1870-es években. 1876-ban pályázatot írtak ki a megzenésítésére. A győztes John Joseph Woods lett, aki egyetlen este írta meg a zenét, miután értesült a pályázatról.

A dal egyre nagyobb népszerűségre tett szert a 19. század végén és a 20. század elején. 1940-ben az új-zélandi kormány megvásárolta a szerzői jogát. 1976-ban kérvényezték II. Erzsébet brit királynőtől, hogy második nemzeti himnuszukká válhasson, ami 1977. november 21-én meg is történt.

A dalnak öt versszaka van, angolul írták és maori nyelvre is lefordították. Rendszerint csak az első versszakot éneklik, először az egyik nyelven, majd a másikon.

Angolul 
God of Nations at Thy feet,
In the bonds of love we meet,
Hear our voices, we entreat,
God defend our free land.
Guard Pacific's triple star,
From the shafts of strife and war,
Make her praises heard afar,
God defend New Zealand.

Men of ev'ry creed and race,
Gather here before Thy face,
Asking Thee to bless this place,
God defend our free land.
From dissension, envy, hate,
And corruption guard our State,
Make our country good and great,
God defend New Zealand.

Peace, not war, shall be our boast,
But, should foes assail our coast,
Make us then a mighty host,
God defend our free land.
Lord of battles, in Thy might,
Put our enemies to flight,
Let our cause be just and right,
God defend New Zealand.

Let our love for Thee increase,
May Thy blessings never cease,
Give us plenty, give us peace,
God defend our free land.
From dishonour and from shame,
Guard our country's spotless name,
Crown her with immortal fame,
God defend New Zealand.

May our mountains ever be
Freedom's ramparts on the sea,
Make us faithful unto thee,
God defend our free land.
Guide her in the nations' van,
Preaching love and truth to man,
Working out Thy Glorious plan,
God defend New Zealand.

A maori nyelvű szöveg 
E Ihowā Atua,
O ngā iwi mātou rā
Āta whakarongona;
Me aroha noa
Kia hua ko te pai;
Kia tau tō atawhai;
Manaakitia mai
Aotearoa

Ōna mano tāngata
Kiri whero, kiri mā,
Iwi Māori Pākehā,
Rūpeke katoa,
Nei ka tono ko ngā hē
Māu e whakaahu kē,
Kia ora mārire
Aotearoa

Tōna mana kia tū!
Tōna kaha kia ū;
Tōna rongo hei pakū
Ki te ao katoa
Aua rawa ngā whawhai
Ngā tutū a tata mai;
Kia tupu nui ai
Aotearoa

Waiho tona takiwā
Ko te ao mārama;
Kia whiti tōna rā
Taiāwhio noa.
Ko te hae me te ngangau
Meinga kia kore kau;
Waiho i te rongo mau
Aotearoa

Tōna pai me toitū
Tika rawa, pono pū;
Tōna noho, tana tū;
Iwi nō Ihowā.
Kaua mōna whakamā;
Kia hau te ingoa;
Kia tū hei tauira;
Aotearoa

Források

További információk

Kapcsolódó szócikkek 
Új-Zéland zászlaja
Új-Zéland címere

Ujzeland
Himnusz
Ökonometria

Az ökonometria a közgazdaságtan – azon belül is a matematikai közgazdaságtan – önálló tudománnyá fejlődött részterülete, amelynek célja a gazdasági jelenségek matematikai jellegű elemzése, továbbá a közgazdasági elméletek és modellek tapasztalati adatok alapján történő igazolása, illetve megcáfolása. Eszközeit elsősorban a matematika, azon belül is főként a valószínűségszámítás, továbbá a statisztika eszköztárából meríti.

A tudomány elnevezése a görög „oikonómia” (közgazdaság) és „metria” (mérés) szavakból származik; Ragnar Frisch és Joseph Schumpeter használta elsőként ezt a kifejezést az 1930-as években, bár a tudomány gyökerei sokak szerint egészen a 17. században élt Sir William Pettyig nyúlnak vissza.

A következtető (matematikai) statisztika egyes részterületei, így a regressziószámítás és az idősorelemzés képezik az ökonometria tulajdonképpeni alapjait.

Ökonometriai tevékenységért kitüntetett közgazdasági Nobel-emlékdíjasok 

 Jan Tinbergen és Ragnar Frisch 1969-ben a gazdasági folyamatok elemzésére szolgáló dinamikus modellek fejlesztéséért és alkalmazásáért (ez volt az első közgazdasági Nobel-díj)
 Lawrence Klein 1980-ban a számítógépes ökonometriai modellek területén végzett kutatásaiért
 Trygve Haavelmo 1989-ben az ökonometria valószínűség-elméleti megalapozásáért és a szimultán ökonometriai struktúrák elemzéséért
 Daniel McFadden és James Heckman 2000-ben a diszkrét döntések szelekciója és elemzése területén végzett mikroökonometriai kutatásaikért
 Robert Engle és Clive Granger 2003-ban az idősorok elemzésében elért eredményeikért

Közgazdaságtan
Statisztika
Guadalquivir

A Guadalquivir a második leghosszabb folyó Spanyolországban, hossza 657 km, vízgyűjtő területe  56 978 km².

A név eredete 
A folyó neve az arab Wadi al-Kabir kifejezésből ered, amelynek magyar jelentése: 'a nagy folyó'. A rómaiak előtti időszaktól a muszlim invázióig a neve Betis volt (manapság a sevillai Real Betis labdarúgócsapat nevéből ismert).

Folyása 
Az ún. Betikai-Kordillerákban (Sierra de Cazorla) ered, majd Córdoba és Sevilla után, Sanlucar de Barrameda közelében a Cádizi-öbölnél torkollik az Atlanti-óceánba. A delta mocsarainak neve Las Marismas.

Források 

 United Nations Environmental Program description

Spanyolország folyói
Andalúzia földrajza
Gibraltári-szoros

A Gibraltári-szoros (arabul جبل طارق, spanyolul Estrecho de Gibraltar) az Atlanti-óceánt a Földközi-tengerrel összekötő tengerszoros. Szélessége 14 km, mélysége körülbelül 300 m. A szoros északi oldalán Gibraltár és Spanyolország, a déli oldalán pedig Marokkó és Ceuta (Spanyolország észak-afrikai exklávéja) található.

Az ókorban a szoros szikláit Héraklész oszlopaiként ismerték.

Összeköttetés 

A spanyol és a marokkói kormányok régóta gondolkodnak egy – a Csalagúthoz hasonló – tenger alatti összekötő vasúti alagút építésén. Amerikai és brit mérnökök pedig egy híd építésének lehetőségét vizsgálták. Ha megépülne, akkor ez volna a világ leghosszabb (15 km) és legmagasabb (1000 m) hídja.

Afrika tengerszorosai
Földközi-tenger
Marokkó vízrajza
Spanyolország vízrajza
Gibraltári-szoros
Andalúzia földrajza
Bloomsday

A Bloomsday kezdetben írországi, mára nemzetközivé vált évente megtartott irodalmi ünnep, mely nevét James Joyce Ulysses című művének egyik főszereplőjéről, Leopold Bloomról kapta. Azon a napon (június 16-án) tartják, amelyen a regény cselekménye játszódik, 1904-ben.

Az első Bloomsday-t dublini irodalmárok kezdeményezésére a fiktív események valós ötvenedik évfordulóján rendezték meg. A Joyce-kultusz az 1980-as évektől öltött egyre nagyobb méreteket, a regény helyszíneit felkereső irodalmi turisták száma ekkortól szaporodott meg. A jubileumi, 2004-es Bloomsday öt hónapos rendezvénysorozattal (ReJoyce 2004) egészült ki.

Magyarországon 1994-től rendeznek Bloom-napot, Szombathelyen: Leopold Bloom édesapja, Virág Rudolf ugyanis Szombathelyről kivándorolt magyar zsidó. Az Iseumon kívül 1997-től a Fő tér 40–41. alatt felavatott Blum-ház szolgál a rendezvények színhelyéül, mely házban egyébként korábban valóban élt egy Blum nevű család is.

Jegyzetek

További információk
 Bloomsday (a virágba borulás napja) 
 Orosz Katalin: ReJoyce, avagy múltidézés és örömünnep Dublinban (Kortárs, 2004/8.)
 Máhr Kinga: Bloomsday a mozikban} (Balkon, 2002/8.)

Irodalom
Baranya (település)

Baranya () falu Ukrajnában, Kárpátalján, az Ungvári járásban.

Fekvése
Baranya Ungvártól 3 km-re terül el dél-délkeleti irányban, a Baranya patak mellett.

Története
A 14. század elején települt. Első írásos említése 1342-ből származik Barania néven. Nevének eredete tisztázatlan.

Baranya az Ungvári járás egyik legrégebbi települése. Ősi birtokos családja a Baranyay család. 

A 14. században még jelentéktelen falu. A középkori források két falut (Alsó- és Felsőbaranya) említenek. 1599-ben Felsőbaranya lakott falu 9 portával, a falu nagy részét ez időben a császári csapatok felégették. 1719-ben nemesi falu 6 jobbágyháztartással. A két falu a 18. században minden bizonnyal egybeépült.

A trianoni békeszerződés előtt Ung vármegye Ungvári járásához tartozott. 1910-ben 754 lakosából 382 magyar, 48 német, 14 szlovák és 310 ruszin anyanyelvű volt; vallását tekintve pedig 107 római katolikus, 510 görögkatolikus, 77 református és 60 izraelita.

2020-ig közigazgatásilag hozzá tartozott Börvinges, Hegyfark és Unghosszúmező.

A községi tanács címe
magyarul: 89425 Baranya, Központi út 119.
ukránul: 89425, с. Баранинці, вул. Центральна, 42

Népesség 

 1940 – 642 fő, magyar 352 fő, ruszin 285 fő, szlovák 2 fő
 2001 – 1609 fő, magyar 69 fő – 4,3%, ukrán 93%

Jegyzetek

Források
 A történelmi Magyarország atlasza és adattára 1914

További információk
 SzSzKSz topográfiai térképe
 Ung vármegye domborzati térképe és leírása
 Ung vármegye közigazgatási térképe
 Magyarország helységnévtárai, 1873–1913

Az Ungvári járás települései
Ung vármegye települései
Madison Square Garden

A Madison Square Garden (röviden: MSG, „The Garden”) a világ egyik legismertebb sportcsarnoka, az amerikai egyesült államokbeli New Yorkban; 20 ezer ülőhely található benne. Jelenleg a New York Knicks kosárlabda- és a New York Rangers jégkorongcsapatok otthona, de számos nagyközönség előtt zajló eseménynek is helyt ad, ilyen volt például a Republikánus Párt 2004. évi konvenciója.

A sportok közül talán a box történetében játszotta a legnagyobb szerepet, mielőtt Don King, Bob Arum és mások jóvoltából Las Vegasba került volna, a Madison Square Garden volt az ökölvívás Mekkája. (Itt volt például Joe Louis számos mérkőzése, az 1972-es Roberto Duran–Ken Buchanan mérkőzés és az első Joe Frazier–Muhammad Ali összecsapás.)

Története 
Az első két ilyen nevű sportcsarnok a Madison Square-en volt, a Madison sugárút és a 26. utca találkozásánál. A területen korábban a New York and Harlem Vasúttársaság pályaudvara állt, a Grand Central Terminal elődje, annak 1871-es megnyitásáig. Ebben az évben vette meg az elhagyott épületet P.T. Barnum, aki Barnum's Monster Classical and Geological Hippodrome néven arénává alakíttatta, főként kerékpárversenyek céljára. 1876-ban Gilmore's Gardenre keresztelték át.

A második Madison Square Gardent Stanford White tervezte (akit később itt öltek meg), 1890-ben nyitotta meg kapuit. 1925-ben az aréna új helyre, a Nyolcadik sugárút és az 50. utca kereszteződéséhez költözött, de nevét megtartotta. A Madison Square Garden IV 1968. február 11-én nyílt meg, szintén a Nyolcadik sugárúton, a nyugati 31. és 33. utca között.

Fontosabb események 
1879. február 12. – megnyílik az első mesterséges jégpálya Észak-Amerikában
1906. június 25. – Stanford White-ot, a MSG II építészét az aréna tetején lelövi Harry K. Thaw; a gyilkosság oka állítólag az volt, hogy White elcsábította Thaw feleségét
1954. március 19. – Joey Giardello a hetedik menetben kiüti Willie Toryt az első színesben közvetített címvédő mérkőzésen
1971. augusztus 1. – Hangverseny Bangladesért: a George Harrison szervezte koncert a bangladesi háború éhező menekültjein kívánt segíteni
1994. június 14. – a New York Rangers 54 év után elnyeri a Stanley Kupát
2001. október 20. – Concert for New York City: a 2001. szeptember 11-ei terrortámadás áldozatainak és családjaiknak megsegítésére tartott koncert
2019. június 14. - Borics Ádám Magyarország legjobb küzdősportolója itt nyerte meg Aron Pico elleni Bellator összecsapását. A második menet első pár másodpercében egy repülő térdest vitt be Ádám ellenfelének (ebből ered a "Flying Kid" beceneve), amiből mindenki nagy meglepetésére a magyar fiú K.O-val győzte le ellenfelét

További információk 
 A Madison Square Garden hivatalos honlapja 
 A Madison Square Gardenről az Irány New Yorkon 

New York építményei
Manhattan
NHL-csarnokok
New York sportélete
Aurora-program

Az Aurora-program keretében kívánja végrehajtani az ESA az első európai emberes marsrepülést. A program 2001-ben kezdődött. Az Aurora-programban jelenleg részt vevő országok: Ausztria, Belgium, az Egyesült Királyság, Franciaország, Hollandia, Németország, Olaszország, Portugália, Spanyolország, Svédország, Svájc és Kanada.

Eredeti tervek
 2009 – Az ExoMars űrszonda a Marson (Elhalasztva 2013-ra, majd 2016-ra). 
 2011–2014 – Anyagminta visszahozás a Marsról (Mars Sample Return). (2018-ban vagy később)
 2024 – Emberes holdutazás.
 2026 – Próbaút a Marsra automata űreszközökkel.
 2030–2033 – Emberes marsutazás.

További információk

Magyar oldalak
 Marsi zászlóbontás (2003. szeptember 9.)
 Európa is bejelentette emberi Mars-expedícióját (2004. február 5.)
 Az ESA első lépése a marsi anyagminták visszahozására (2004. április 2.)

Külföldi oldalak
 Aurora: the future of space exploration
 Aurora Industry Day 2006 

 
Űrkutatás
Luna–17

A Luna–17 (oroszul: Луна–17) szovjet holdszonda, amely először juttatott a Hold felszínére önjáró űreszközt, a Lunohod–1 holdjárót.

Küldetés
Feladata a holdjármű szállítása, a Hold felszínére juttatása, a holdjármű aktivizálása, az előírt kutatási program teljesítése, nagy területről részletes panorámafelvételeket készíteni, mérni a talaj fizikai-mechanikai tulajdonságait, kémiai összetételét, lézer-távméréseket elősegíteni, röntgentávcsöves és kozmikus sugárzási vizsgálatok végrehajtása.

Jellemzői
Építette a Lavocskin-tervezőiroda.

1970. november 10-én a Bajkonuri űrrepülőtérről egy D blokkal felszerelt Proton–K (8K78K) hordozórakétával állították alacsony Föld körüli parkolópályára. A Föld körüli pálya periódusa 88,4 perc, inklinációja 1,6° volt. Perigeumaa 187 km, apogeuma 205 km volt. Az utolsó fokozat hajtóművének újraindításával segítették elérni a szökési sebességet. Három ponton stabilizált (Föld-, Hold- és Nap-központú) űreszköz. Hasznos tömege  kilogramm.

November 12-én a Földtől  kilométerre, illetve november 14-én  kilométerre végeztek pályamódosítást.

November 15-én a fékezőhajtóművekkel biztosították a Hold körüli pályára állást.

Pályaadatok: 141 fokos hajlásszög, 1 óra 56 perces keringési idejű, periszelénium (a Holdhoz legközelebb eső pontja, első forgásnál: 85 kilométer), aposzelénium (a Holdtól legtávolabb eső pontja, első forgásnál  körpályát alkotott.

November 16-án pályakorrekciót végeztek a leszállás előkészítéséhez.

Pályaadatok: 141 fokos hajlásszög, periszelénium (a Holdhoz legközelebb eső pontja, első forgásnál: 19 kilométer), aposzelénium (a Holdtól legtávolabb eső pontja, első forgásnál ) pályát alkotott.

November 17-én további fékezési manőverek segítségével a leszállóegység megérkezett az Esők-tengerének (Mare Imbrium) nevezett medencébe.

A leszállóegység tömege  kilogramm, szerkezete két részből, az univerzális szállítóegységből és ennek tetején elhelyezett,  tömegű holdrobotból állt. Első alkalommal juttattak a Hold felszínére önjáró berendezést, a holdautót. A leszállást követően 2,5 órával a Lunohod–1 legördült a szállítegység vezetősínjein, előbb 1,2 méterre, majd 20 méterre (később 1,5 kilométerre) eltávolodva a leszállóegységtől megkezdte önálló kutatómunkáját.

A leszállóegység részei a fékező-leszálló, az állványzat és a visszatérő egység. Minden egység energiaellátását kémiai akkumulátorok biztosították. A fékező-leszállóegység: üzemanyagtartályokból, fékező rakétahajtóműből, a Lunohod–1-ből, vezérlő-ellenőrző egységből, rádió adó-vevő berendezésből, antennából, állványzatból (lengéscsillapítókkal), stabilizáló egységből (giroszkóp), magasság- és sebességmérőből állt.

1971. október 4-én fejezte be 11 hónapos szolgálatát.

Források

Külső hivatkozások 

A Luna–17 a tervező és gyártó NPO Lavocskin honlapján (oroszul)

Luna 017
Luna–3

A Luna–3 (Luna E-2A-1) (a nemzetközi sajtó megnevezése szerint: Lunyik-3) sikeresen pályára állított holdszonda, melyet a szovjet Luna-program részeként indítottak.  Először készített fényképeket a Hold Földről nem látható oldaláról.

Küldetés 
A kialakított ellipszispálya eredményeként lefényképezte a Hold Földről nem látható oldalát. Ezek voltak az első, űreszközről végrehajtott csillagászati megfigyelések a világűrből. A szonda röppályáját a Föld–Hold rendszer körüli keringésre állították.

Tervezett feladat a Hold megközelítése, felületének fényképezése, a kozmikus sugárzás, a napszél, a mikrometeoritok, az interplanetáris anyag és a Hold mágneses terének vizsgálata volt.

Jellemzői 
Építette és üzemeltette az OKB–1 (oroszul: Особое конструкторское бюро №1, ОКБ-1).

1959. október 4-én a Bajkonuri űrrepülőtér indítóállomásról egy párhuzamos elrendezésű, Vosztok hordozórakétával indították pályára. Közvetlen felemelkedéssel érték el a szökési sebességet.

Energiaellátásáról napelemek segítségével töltött kémiai akkumulátorok gondoskodtak. A szonda tömege 279 kilogramm, hossza 1,3 méter, maximális átmérője 1,2 méter volt, felületén helyezték el a napelemeket. Felszerelése, műszerezettsége megegyezett a Luna–1, Luna–2 szondákéval.

Október 6-án  kilométerrel a Hold mellett elhaladva folyamatosan készített felvételeket. Október 7-én, a pályaelemeknek köszönhetően  kilométerről 40 perc alatt 29 fényképet készített a Hold rejtett oldaláról, átfogva a felület 70 százalékát. A panorámaképeket 200 milliméteres, a részletes felvételeket 500 milliméteres objektívvel készítették. A képeket szabványos 35 mm-es méretű, azonban  speciális, magas hőmérsékletnek ellenálló filmre készítették, majd előhívás és száradás után tv-kamerával elektronikus jelekké alakították, és így küldték vissza a Földre. Október 10-én  kilométer távolságba került a Földtől.  Október 18-án visszatérve a Hold közelébe további 17 felvételt készített, majd a rendszerrel megszakadt a kapcsolat. 

A műhold a gravitációs hatások miatt tovább keringett; egy keringés periódusa 15 nap, 7 óra és 30 perc volt. A Föld-Hold rendszerben végzett 11 fordulatot követően a Föld légkörébe belépve elégett.

Források 
 Almár Iván: Űrhajózási Lexikon – 1981. Akadémia Kiadó/Zrínyi Katonai Kiadó

Külső hivatkozások 

Luna 007
Lunar Orbiter-program

A Lunar Orbiter-program öt Hold körül keringő űrszondából állt, melyek 1966 és 1967 között végezték a holdfelszín fényképezését.

A program célja 
Az Apollo-program előkészítésére a NASA öt űrszondát küldött Hold körüli pályára, melyek feltérképezték a felszínt és megfelelő leszállóhelyeket kerestek a későbbi Surveyor-szondák és Apollo-expedíciók számára. A munka során a Hold felszínének 99%-át lefényképezték 60 méteres felbontással.

Az első három expedíció elsődleges célja az volt, hogy leszállási helyeket derítsen föl az Apolló expedíciók számára. Ezek az űrszondák egyenlítő-közeli pályákon keringtek. E feladat sikeres végrehajtása után a Lunar Orbiter-4-et közel poláris pályára állították térképező feladattal azért, hogy felvételeivel egyenletesen fedje le a Hold látható oldalát.

Lunar Orbiter szondák 
(zárójelben az indítás dátuma)
 Lunar Orbiter-1 (1966. augusztus 10.);
 Lunar Orbiter-2 (1966. november 6.);
 Lunar Orbiter-3 (1967. február 5.);
 Lunar Orbiter-4 (1967. május 4.);
Ez az űrszonda közel poláris pályán keringve a Hold látható oldalát egyenletesen lefedte felvételeivel. Az új évezredben történt meg ezeknek a klasszikus fotótechnikával készült, de elektronikusan továbbított felvételeknek a digitális újraföldolgozása.
 Lunar Orbiter-5 (1967. augusztus 1.);

Irodalom 
Leon J. Kosofsky, Farouk El-Baz (1970): The Moon as Viewed by Lunar Orbiter. NASA SP-242. Washington D.C.
Byrne, Charles J. (2005): Lunar Orbiter Photographic Atlas of the Near Side of the Moon. Springer 
Peter H. Schultz (1976): Moon morphology: Interpretations based on lunar orbiter photography. University of Texas Press, Austin, USA

Külső hivatkozások 
Digital Lunar Orbiter Photographic Atlas of the Moon
A Lunar Orbiter Program története) 
Vezető a Lunar Orbiter felvételekhez (PDF) 1970, NASA SP-242
Asztronautika és a Lunar Orbiter
A hold kutatása és a Lunar Orbiter program
A Hold Lunar Orbiterek által készített fényképes atlasza Lunar and Planetary Institute
Mars Pathfinder

A Mars Pathfinder a Discovery-program második küldetése, és a Mars-kutatás egyik legsikeresebb űrszondája. Az űrszonda 1996. december 4-én indították Cape Canaveralből Delta II hordozórakétával. Magával vitte a Mars felszínére a Sojourner (=jövevény)  nevű kis marsautót.

A huszonnégy nagy ballonban 1997. július 4-én leérkező űrszonda épségben túlélte a talajtérést. A ballonokból kiengedték a gázt, kinyitották a három napelemszárnyat és az üzembe helyezett IMP sztereókamera elkészítette az első panoráma-felvételt. Nemcsak a leszállóegység, hanem a Sojourner marsautó is jól bírta a leszállást, majd – némi bonyodalmak után – legördült a marsi talajra, megkezdhette a kiválasztott kövek részletes vizsgálatát. A leszálló egységgel három hónap után szűnt meg a kapcsolat.

A Mars Pathfinder űrszondát a NASA Jet Propulsion Laboratory-ban fejlesztették ki.

Jegyzetek

Kapcsolódó szócikkek 
 Mars-kutatás
 A marsi (könyv)
 Mentőexpedíció (film)

Külső hivatkozások 
 Mars Pathfinder (JPL)

A Discovery-program űrszondái
Marskutató űrszondák
Neptune Orbiter

A Neptune Orbiter egy kidolgozás alatt álló küldetés a Neptunuszhoz. Két változata lett volna: egy rakétameghajtású és egy ionmeghajtású űrszonda. A szonda 2016 után indult volna, és 8-12 év múlva érkezett volna meg. Légköri szondákat és leszállóegységeket is elhelyeznének rajta.

Kidolgozását valószínűleg törölték, mert a NASA hivatalos oldalán, ahol a tervezett küldetéseket sorolják fel, nem szerepel.

Források
 Neptune Revisited, szerző: M. Colleen Gino

Neptunusz-kutató űrszondák
Amerikai űrszondák
Surveyor-program

A Surveyor-programban 1966-tól 1968-ig hét űrszondát küldtek a Hold felszínére leszálló egységként, melyek közül öt sikeres sima leszállást hajtott végre. A program szervesen illeszkedett a Ranger és a Lunar Orbiter-programokhoz, amelyek az ember Holdra szállását készítették elő a Hold felszínének részletes és globális felderítése útján. A Surveyorok az Apollo-program előkészítésére szolgáltak, Szebehely Győző háromtest-probléma elméletét tesztelték. A Surveyorokat a NASA Jet Propulsion Laboratoryumában fejlesztették ki. A Surveyor–1 volt az első olyan amerikai űrszonda, amely sikeresen elérte a Hold felszínét. A Surveyor-1 és a Surveyor-3 a Viharok Óceánjára, a Surveyor-5 a Nyugalom Tengerére, a Surveyor-6 a Központi Öbölre, a Surveyor-7 pedig a Tycho-kráter északi lejtőire szállt le simán. A Surveyor-2 becsapódott, a Surveyor-4-gyel repülés közben megszakadt az összeköttetés.

Surveyor szondák
(zárójelben az indítás dátuma)
 Surveyor–1 (1966. április 3.);
 Surveyor–2 (1966. szeptember 20.) - sikertelen kísérlet;
 Surveyor–3 (1967. április 17.);
 Surveyor–4 (1967. július 14.) - sikertelen kísérlet;
 Surveyor–5 (1967. szeptember 8.);
 Surveyor–6 (1967. november 7.);
 Surveyor–7 (1968. január 7.);

Célok

Nem csak a sikeres leszállás volt a cél és a felszín vizsgálata mechanikai és elektrosztatikai, később vegyelemzési célzattal, hanem már a Holdhoz vezető úton pályamanőverek kipróbálása is feladata volt az űrszondáknak.

A két leglátványosabb kísérlet a TV-kamera és a kaparó kar volt. A karral azt vizsgálták meg, hogy milyen mély a holdi porréteg a felszínen. 
A Surveyor-7 alfa-részecske detektort vitt magával a talaj összetételének meghatározására. A fölszerelt mágnessel a talaj mágneses szemcséinek tartalmát mérték.

A LRO lefényképezi a Hold felszínén a Surveyorokat
A 2009-ben sikeresen Hold körüli pályára állt Lunar Reconnaissance Orbiter (LRO) nemcsak az Apollo-program leszállási helyein maradt műtárgyakat és műszereket, hanem a korábbi Surveyor-program űrszondáit is lefényképezte nagy felbontású kamerájával.

Külső hivatkozások 
Past Missions – Surveyor 1-7
A Surveyor Program eredményei (PDF) 1969
A Surveyor-3 anyagainak elemzése, amiket az Apollo-12 hozott vissza a Földre (PDF) 1972
A Hold kutatása: A Surveyor program
Habitation Module

A Habitation Module egy amerikai tervezésű és gyártású lakómodul volt. A U.S. Hab a tervek szerint a Nemzetközi Űrállomásra kapcsolódott volna, és az űrállomás fő lakóegysége lett volna konyhával, mellékhelyiséggel, zuhanyozóval, hálóhelyekkel és orvosi felszerelésekkel. A körülbelül busz nagyságú modul építését azonban leállították a külső törzs megépítése után.

A Habitation Module-lal kapcsolatban a legnagyobb probléma az volt, hogy addig nem tudják növelni az űrállomás személyzetének létszámát, amíg nem áll rendelkezésre olyan mentőhajó, amely vészhelyzet esetén a teljes személyzetet vissza tudta volna hozni a Földre. A Szojuz űrhajó azonban csak három főt tud szállítani, míg a Habitation Module-ban négyen fértek volna el. A modul építésének leállításához hozzájárultak még költségvetési problémák és az űrállomás építésének csúszása a Columbia-katasztrófa után.

Az amerikai lakómodul négy űrhajósnak biztosított volna helyet. A hagyományos lakómodul mellett terveztek még egy felfújható Transhab modult, amelynek a belső tere sokszorosa lett volna az eredetinek.

A Habitation Module meghiúsulásával a hálóhelyek az űrállomás minden részében szétszórva találhatók, az űrhajósok a falhoz rögzítik a hálózsákjukat, és úgy alszanak.

Források

Külső hivatkozások

Magyar oldalak 
21. századi űrverseny
Világűrkongresszus - Houston: Florida szenátora harcban a hétszemélyes Űrállomásért

Külföldi oldalak
 A Nemzetközi Űrállomás honlapja (NASA)

A Nemzetközi Űrállomás részegységei
Veliko Korenovo

Veliko Korenovo falu Horvátországban Belovár-Bilogora megyében. Közigazgatásilag Belovár községhez tartozik.

Fekvése 
Belovár központjától légvonalban 5, közúton 6 km-re délnyugatra, a megyeszékhely szomszédságában, a Belovačka-patak partján fekszik.

Története  
A régészeti leletek tanúsága szerint területe már az őskorban lakott volt. A szomszédos Malo Korenovo falu határában tárták fel 1956-ban és 1961-ben a szakemberek az újkőkori korenovói kultúra lelőhelyét, melyről az i. e. 4600 és 4200 között virágzott kultúra a nevét kapta. A Česma folyó völgyének lejtőin a jellegzetes vonaldíszes kerámiák mellett egy kőszerszámokat előállító műhely leletei is előkerültek.

Korenovo első írásos említése 1334-ben történt a zágrábi püspökséghez tartozó plébániák felsorolásában „Item ecclesia beate virgihis de Koren” alakban. A dokumentum szerint plébániatemploma Szűz Mária tiszteletére volt szentelve. Valószínűleg a 14. század végén építtette a falu határába szentjakabi István fia Ákos „Szobocsina” várát, melyet 1438-ban említenek először, amikor Albert király híveinek a Tallóciaknak adta. A várnak felszíni nyoma nem maradt, a helye máig nem azonosított. 1501-ben említik a falu templomának Imre nevű plébánosát „Emericus plebanus beate virginis in Koren” néven, majd 1507-ben említik plébániáját is. 
A térséget 16. század végén szállta meg a török. A török megszállás teljesen megváltoztatta az itteni táj képét. A várat is teljesen lerombolták. A lakosság legnagyobb része az ország biztonságosabb részeire menekült, másokat rabságba hurcoltak. Ezután ez a vidék több évtizedre lakatlanná vált.

A mai falu akkor keletkezett, amikor a török uralom után a 17. századtól a kihalt területre folyamatosan telepítették be a keresztény lakosságot. 1774-ben az első katonai felmérés térképén a falu „Dorf Korenovo” néven szerepel. A település katonai közigazgatás idején a kőrösi ezredhez tartozott. Lipszky János 1808-ban Budán kiadott repertóriumában „Korenovo” néven szerepel.  
Nagy Lajos 1829-ben kiadott művében „Korenovo” néven 78 házzal, 74 horvát és 323 ortodox vallású lakossal találjuk.

A katonai közigazgatás megszüntetése után Magyar Királyságon belül Horvátország részeként, Belovár-Kőrös vármegye Belovári járásának része volt. 1857-ben 554, 1910-ben 653 lakosa volt. Az 1910-es népszámlálás szerint lakosságának 59%-a szerb, 29%-a magyar, 11%-a horvát anyanyelvű volt. 1918-ban az új szerb-horvát-szlovén állam, majd később Jugoszlávia része lett. 1941 és 1945 között a németbarát Független Horvát Államhoz, majd a háború után a szocialista Jugoszláviához tartozott. 1991-től a független Horvátország része. 1991-ben lakosságának 65%-a horvát, 23%-a szerb nemzetiségű volt. 2011-ben a településnek 534 lakosa volt.

Lakossága

Jegyzetek

Források 
Belovár város hivatalos honlapja 
Belovár története a város alapításáig. 
A község kulturális emlékei 
Az első katonai felmérés térképe (1763-1787)

További információk 
A megye turisztikai irodájának honlapja   

Belovár-Bilogora megye települései
Zond–8

Zond–8 (oroszul: Зонд–8) a Zond-program keretében a szovjet holdprogram holdrepülésre szánt Szojuz 7K–L1 űrhajó személyzet nélküli repülése volt.

Küldetés
A Szojuz űrhajó speciális változata, a holdra szállás emberi kísérletének előkészítése. Feladata repülés a Föld-Hold-Föld útvonalon történő üzemeltetésének további vizsgálata, fotózási tevékenység (három alkalommal) a Hold és a Föld irányába. A Szojuz 7K–L1 típusú űrhajó 14. példánya, felépítése, kis eltéréssel programja megegyezett a Zond–4, Zond–5, Zond–6, Zond–7 űrhajókkal.

Jellemzői
1970. október 20-án a Bajkonuri űrrepülőtérről egy Proton–K (UR–500K) hordozórakétával indították Föld körüli parkolópályára. A start után a parkolópályán a rakéta-végfokozat hajtóművének beindításával, pályamódosítással a második kozmikus sebességet elérve indult a Hold felé. Október 22-én pályakorrekció után október 24-én 1120 km-re megközelítette a Holdat.

1970. október 27-én a Föld északi féltekéje felé közeledve kétfokozatú visszatérési módszerrel leszállt az Indiai-óceánra, a Chagos-szigetektől 730 km délkeletre. Fedélzetén fekete-fehér és színes fényképekkel, illetve mérési adatokat hozott vissza. A visszatérő egységet egy szovjet hajó először Mumbaiba, majd onnan egy An–12-es fedélzetén Moszkvába szállították.

Technikai adatok 
 Energiaellátását akkumulátorok és napelemek összehangolt egysége biztosította.
 Tömege  kilogramm, hossza  méter, átmérője - méter. A hengeres testhez kapcsolódó napelemeinek fesztávolsága .
 Fő részei a visszatérő modul és a műszaki egység.
 A visszatérő kabin tartalma: rádió-vevőberendezés, akkumulátorok, hőszabályozó rendszer, tudományos műszerek, a kísérleti állatok és növények tartályai, nagy felbontóképességű fotóberendezés, valamint televíziós felvevőrendszer, amely  át közvetítette a Föld képét.
 A műszaki egység tartalma: vezérmű, telemetriai, energiaellátó és orientációs rendszer, korrekciós és fékező hajtóművek, a hőszabályozás elemei, külső felületén a napelemek és a parabolaantenna.

Források 
 
 Dr. Bitó János – Sinka József – Utak a kozmoszba – 1970. Budapest, Kossuth Könyvkiadó

Külső hivatkozások 

Zond-program
Holdkutató űrszondák
Kostel (Szlovénia)

Kostel () falu Szlovéniában Délkelet-Szlovénia régióban.

Fekvése 
A horvát határ közelében fekszik.

Története 
2002-ben 551 lakosából 550 szlovén volt.

Gazdaság 
A település területén található a Costella ásványvíz forrása és az azt palackozó üzem.

Külső hivatkozások 
 Občina Kostel
 A Costella ásványvíz hivatalos oldala

Szlovénia települései
Kölpény (Szerémség)

Kölpény, teljes nevén Szávakölpény (szerbül Купиново, Kupinovo) település Szerbiában, a Vajdaságban, a Szerémségi körzetben, Pecsince községben.

Fekvése 
Zimonytól 40 km-re délnyugatra a Száva bal partján fekszik, közigazgatásilag Pećincihez (Porpoládfalva) tartozik.

Nevének eredete 
Neve a határvédelemre behozott varég néptöredék, a kölpények nevéből származhat (ami személynévvé is vált.)

Története 
Határában állnak Kölpény várának romjai. A várat 1386-tól említik, a Macsói Bánsághoz tartozott. 1411-től a szerb despotáké, 1451-ben Hunyadi János foglalta el, de még abban az évben visszaadta Brankovics Györgynek. Ezután Brankovics Istváné és Jánosé. Itt temették el Brankovics István despotát. 1521-ben a török elfoglalta és felégette, ma csak romjai láthatók.
A falu a trianoni békeszerződésig Szerém vármegye Zimonyi járásához tartozott. 2002-ben Szávakölpény 2047 lakosából 1852 szerb és 146 cigány volt.

Demográfiai változások

Etnikai összetétel

Jegyzetek 

A Szerémségi körzet települései
Graviton

A részecskefizikában a graviton a gravitációs kölcsönhatást közvetítő, feltételezett elemi részecske. Létezését még nem sikerült kimutatni. Ha létezik, akkor (a gravitáció végtelen hatótávolsága miatt) tömegtelennek és (mivel a gravitáció másodrangú tenzormező) 2-es spinűnek kell lennie.

A gravitonok létét a nagy sikerű kvantumtérelmélet (és részben a standard modell) feltételezi úgy, hogy a többi alapvető kölcsönhatáshoz hasonlóan a gravitáció viselkedését is részecskékkel magyarázza. Ez az elektromágnesség esetében a foton, a gyenge kölcsönhatás esetében a W- és Z-bozonok, az erős kölcsönhatás (magerők) esetében pedig a gluonok. Ehhez hasonlóan a gravitációs kölcsönhatást a gravitonok közvetítik, és így a gravitációs hullámok is koherens állapotú gravitonok sokaságának is tekinthetők. Ez az általános relativitáselmélet továbbfejlesztése lenne. Klasszikus korlátok között mind a gravitont tartalmazó kvantumtérelméleti modell, mind az általános relativitáselmélet, mind pedig a gravitáció newtoni elmélete is azonos eredményt ad.

A (részecskefizikai) standard modell gravitonokkal való kiegészítése nagy, a Planck-skála nagyságrendjébe eső energiákon súlyos elméleti nehézségekbe ütközött, mivel kvantumeffektusok miatt végtelen mennyiségek léptek fel (szaknyelven a gravitáció nem renormálható). A kvantumgravitáció egyes, még nem elfogadott elméletei, például a húrelmélet megoldják ezt a problémát. A húrelméletben a gravitonok a többi részecskéhez hasonlóan nem pontszerű részecskék, hanem húrok állapotai. Ilyenkor a végtelen mennyiségek nem lépnek fel, miközben az alacsony energiájú viselkedés továbbra is konzisztens marad a kvantumtérelmélettel és a kísérleti eredményekkel. Jelenleg azonban nincs semmilyen kísérleti tény, amely a húrelméletet igazolná.

A gravitációs kölcsönhatás gyengesége miatt a gravitonok kísérleti észlelésére az előrelátható jövőben nagyon kevés a remény.

Kapcsolódó szócikkek 
Alapvető kölcsönhatások

Források 

 https://www.pbs.org/wgbh/nova/article/what-are-gravitons/
 https://www.sciencefocus.com/science/what-are-gravitons-and-do-they-really-exist

Elemi részecskék
Általános relativitáselmélet
The Complete U2

A Complete U2 az iTunes Store online zeneáruházában elérhető U2 összkiadás, megjelent 2004. november 23-án. Ez az első kizárólag digitális formában megjelentetett nagyobb zenei gyűjtemény (box set). 446 dalt tartalmaz, jóformán mindent, amit az együttes valaha kiadott: stúdióalbumok, kislemezek, élő felvételek, ritka és eddig kiadatlan anyagok 1978-tól 2004-ig.

Tartalma
A teljes U2 diszkográfia, lásd itt.

A következő albumok kizárólag e kiadásban elérhetőek:

Early Demos 
Az Early Demos EP három demófelvételt tartalmaz, a U2 első stúdióban felvett számait. Producerük Barry Devlin volt, a Keystone Studiosban készültek 1978 áprilisában.

Street Mission (4:17)
Shadows and Tall Trees (demo) (4:40)
The Fool (4:15)

A Shadows and Tall Trees egy másik változata rákerült a Boy albumra.

Live from Boston 1981 
A bostoni Paradise Theatre-ben 1981. március 6-án rögzített koncert.

The Ocean (2:01)
11 O'Clock Tick Tock (5:02)
Touch (3:01)
An Cat Dubh / Into the Heart (7:54)
Another Time, Another Place (4:33)
The Cry / The Electric Co. (4:53)
Things to Make and Do (3:05)
Stories for Boys (3:03)
Twilight (4:27)
I Will Follow (3:58)
Out of Control (5:18)
11 O'Clock Tick Tock (5:01)
The Ocean (2:11)

U2 Love: Live from the Point Depot 
A nem hivatalos felvételként már elterjedt New Year's Eve című, 1989-es, a dublini Point Depotban tartott koncert első hivatalos kiadása.

Auld Lang Syne / Where the Streets Have No Name (6:55)
I Will Follow (4:20)
I Still Haven't Found What I'm Looking For (5:09)
MLK (1:53)
One Tree Hill (4:52)
Gloria (4:34)
God, Part II (3:35)
Desire (3:10)
All Along the Watchtower (4:07)
All I Want Is You (1:03)
Bad (7:31)
Van Diemen's Land (2:59)
The Star-Spangled Banner / Bullet the Blue Sky (6:23)
Running to Stand Still / Dirty Old Town (5:16)
New Year's Day (4:44)
Pride (In the Name of Love) (6:03)
Party Girl (3:41)
Angel of Harlem (4:14)
When Love Comes to Town (5:02)
Love Rescue Me (6:42)
40 (7:25)

Unreleased and Rare 
Kiadatlan és nehezen hozzáférhető dalok gyűjteménye. A meg nem jelent dalok többsége az All That You Can't Leave Behind és a How to Dismantle an Atomic Bomb lemezek készítésekor keletkezett.

Levitate (5:09)
Love You Like Mad (4:17)
Smile (3:17)
Flower Child (4:54)
Beautiful Ghost (3:52)
Jesus Christ (3:12)
Xanax and Wine (4:39)
All Because of You (alternate) (3:35)
Native Son (3:08)
Yahweh (alternate) (4:31)
Sometimes You Can't Make It on Your Own (alternate) (5:30)
Numb (radio edit) (3:57)
Bass Trap (edit) (3:33)
Night and Day (Twilight Remix) (5:20)
Numb (Gimme Some More Dignity Mix Edit) (5:50)
Salomé (Zooromancer Remix Edit) (5:51)
Christmas (Baby, Please Come Home) (2:19)
Stateless (4:05)

Külső hivatkozások
Hivatalos oldal
U2Wanderer.com – a dalok teljes listája

Complete U2, The
U2-albumok
2004 nagylemezei
Antalya (tartomány)

Antalya Törökország egyik tartománya, az ország déli részén, a Földközi-tenger partján. Nyugaton Mersin és Karaman, északon  Burdur, Isparta és Konya, keleten Muğla határolja. Területe 20 723 km², Törökország területének 2,6%-a. Határán húzódik a Toros-hegység, mely a terület 77,8%-át foglalja el. Székhelye Antalya 714 000-es lakossal. A területen sok ókori görög város romja található; a tartománynak három nemzeti parkja is  van. 630 km hosszú tengerpartja miatt fontos turistacélpont.

Körzetei 

A tartománynak 19 körzete van:

 Akseki
 Aksu
 Antalya
 Alanya 
 Döşemealtı
 Elmalı
 Finike
 Gazipaşa
 Gündoğmuş
 İbradı
 Kepez
 Kale 
 Kaş
 Kemer
 Konyaaltı
 Korkuteli 
 Kumluca
 Manavgat 
 Muratpaşa
 Serik

Történelem 

Antalya tartomány területén több, egykor a Római Birodalomhoz tartozó tartomány is megtalálható,  a leghíresebbek: Lycia nyugaton, Pamphylia keleten és Pisidia északon. Lükia a római hódítás előtt önálló királyság volt, demokratikus alkotmánya inspirálta később az Amerikai Egyesült Államok alkotmányát.

Fontosabb városok 

A tartomány fontosabb városai: Antalya, Akseki, Alanya, Elmalı, Finike, Gazipaşa, Gündoğmuş, İbradi, Kale, Kaş, Kemer, Korkuteli, Kumluca, Manavgat, Side és Serik.

Képek

Hivatkozások 

Törökország tartományai
Gazipaşa

Gazipaşa egy török város az Anatóliai-öböl partján, 30 km-re  Alanya-tól, 180 km-re Antalyától. Régi neve Selinus (Selinti).

Történelme  
A kikötővárost i. e. 678-ban alapították, előbb görög majd római fennhatóság alatt állt. Az időszámítás utáni 1. században itt halt meg Traianus római császár, halála után egy ideig a  várost Traianapolisnak is nevezték.

1221-1225 között került szeldzsuk török kézre, amikor I. Aladdin Keykubat szultán meghódította az Alanyától Silifkéig húzódó területet. 

1471-ben Gedik Ahmet Paşa jóvoltából az Oszmán Birodalomhoz csatolták. A városnak 1922-ben Mustafa Kemal Atatürk adta a Gazipaşa nevet, a Nagy Honvédő Háborúban mutatott hősiességéért. (A "gazi" szó jelentése "hős")

Gazdasága 
A város híres banán- és narancstermeléséről, jelentős a turizmusa is. Saját repülőtérrel rendelkezik, de ennek kifutópályája a nemzetközi járatok fogadásához rövid.

Jegyzetek

További információk 
 Gazipaşa önkormányzatának hivatalos honlapja

Antalya tartomány körzetei és települései
Török riviéra
Szentírás (egyértelműsítő lap)

A különböző vallásokban az alábbi könyveket tartják szent iratoknak:

 A Biblia a kereszténységben.
 A Tanakh (Ószövetség) a zsidó vallásban.
 A Korán az iszlámban.
 A Mormon könyve, a Tan és a szövetségek valamint a Nagyértékű gyöngy a mormonizmusban.
 Az ágamák az indiai vallásokban
 A Védák és a Bhagavad-gíta a hindu vallásban 
 A Tipitaka a théraváda buddhizmus páli nyelvű szent iratainak gyűjteménye 
 A Kandzsúr és a Tandzsúr, a tibeti buddhizmus szent iratai.
 Az Ádi Granth a szikh vallásban.
Halkentaurok

A halkentaurok (, azaz ikhthüokentauroi, ) a görög mitológia tengerekben lakó, isteni testvérpárja, Büthosz és Aphrosz. Ember felsőtestű, ló elülső-altestű és halfarkú lények. A testfelépítés a görög mitológiából ismert Tritónhoz hasonló, aki embertestű, halfarkú lény, csak nincsen lólába. Féltestvérei Kheirónnak, Poszeidón és Amphitrité fiai. A két halkentaur a Halak csillagképben látható az égen.

Először Lükophrón költő tesz említést, majd előfordul Claudianus írónál és Johannész Tzetzész bizánci grammatikusnál is. A Szuda-lexikonban Aphrosz a tengerjáró karthágóiak (aphroi) királya, Libüa apja, így őt Afrika névadójaként is tisztelhetjük. Tunéziából ismert is Aphroszt ábrázoló mozaik. A görög-római szobrászatban sok példát találhatunk ábrázolására.

Források 
 Jorge Luis Borges: Képzelt lények könyve, Budapest, Helikon Kiadó, 1988.

További információk 
 Ichthyocentaurus
 Monstropedia
 Ichthyokentauroi

Mitikus lények
Pénznemek listája

A pénznem adott állam vagy régió törvényes fizetési eszköze, a pénz egyik formája. A pénznem megállapítása és a pénzkibocsátás mindenhol állami monopólium. A hárombetűs kódokat az ISO 4217 szabvány tartalmazza. Minden országról szóló szócikkben megadjuk az ott érvényes pénznemet is.

Forgalomban levő pénznemek

Történelmi pénznemek

Ázsia 
 mithqál (Perzsia)
 tael (Kína)

Észak-Amerika 
 Continental Currency (Colonial America)
 kereskedelmi dollár

Európa

Ókori Görögország 
 drachma

Római Birodalom 
 denarius
 antoninianus
 sestertius
 dupondius
 as

Későbbi pénznemek 
 angol shilling
 écu (Franciaország)
 garas (Európa)
 livre (Franciaország)
 sou (Franciaország)
 spanyol peso
 tallér (Európa)
 szovjet rubel
 jugoszláv dinár

Euró előtti pénznemek 
 drachma – Görögország
 escudo – Portugália
 font (pound, punt) – Írország
 forint (gulden) – Hollandia
 frank – Franciaország, Andorra, Monaco, Francia Guyana, Guadeloupe, Martinique, Réunion, Saint-Pierre és Miquelon, Mayotte
 frank – Belgium, Luxemburg
 frank – Luxemburg
 líra – Olaszország, San Marino, Vatikán
 márka – Németország
 márka (markka) – Finnország
 peseta – Andorra és Spanyolország
 schilling – Ausztria
 tolár – Szlovénia
 font (pound, lira, lirasi) – Ciprus
 Máltai font – Málta
 korona (kroon) – Észtország
 korona (koruna) – Szlovákia
 lat (lats) – Lettország
 litas (litas) – Litvánia
 kuna (kuna) – Horvátország

Csak elszámolásra használt pénznemek 
 európai valutaegység
 általános pénznemjel
 fiktív pénznemek
 álpénznem

Jövőbeli pénznemek 
 Halídzsi: 2013-ra tervezték, de elhalasztották a bevezetését
 Karibi forint: 2012-re tervezték, de elhalasztották a bevezetését
 Nyugat-afrikai eco: 2020-ban tervezik bevezetni az ECOWAS országokban

Kapcsolódó szócikkek 
 ISO 4217. (A pénznemek kódjai.)

Jegyzetek

További információk 
 XE – valutaátváltási középárfolyamok kezelője („a világ kedvenc valutaoldala”)
 Valutakereskedelmi Piac
 An excellent currency portal: current and historical currency foreign exchange forex rates, currency calculator and comprehensive information
 Excellent table of various currencies (from dictionary.com)
 Ron Wise's World Paper Money Homepage 
 History and Catalog with over 13.000 images of world paper money by ATSnotes
 Universal currency converter
 Currency exchange rate conversion calculator from ostermiller.org 
 Historical Currency Charts, Matrix & Converter
 Minting New Security
 Current and historical exchange rates and charts
 Currency resources on the net
 WorldPaperMoney.com képek a bankjegyekről
 Convertworld.com
 a világ 10 legszebb bankjegye 
Ritka pénznemek

Pénznemek
Országlisták
Szojuz–12

A Szojuz–12 (oroszul: Союз–12) szovjet háromszemélyes, kétszemélyessé átalakított, szkafanderes személyszállító, szabványos rendszerben épített Szojuz űrhajó.

Küldetés
A Szojuz–11 balesete miatt újratervezett, kétszemélyesre átalakított  Szojuz 7K–T űrhajó első, személyzettel végrehajtott tesztrepülése volt. Gyakorolták a kézi és az automatikus irányítást, az újszerű manőverező képességet (stabilitás, helyzetmeghatározás, pályaváltoztatás). A két nap alatt népgazdasági, csillagászati, meteorológiai, földkutatási, halászati, orvos és biológiai megfigyelést végeztek.

Jellemzői
Központi Kísérleti Gépgyártási Tervezőiroda (OKB–1), most RKK Enyergija. Az űrhajót kis átalakítással emberes programra, teherszállításra és mentésre (leszállásra) tervezték.

1973. szeptember 27-én a Bajkonuri űrrepülőtér indítóállomásról egy Szojuz hordozórakéta (11А511) juttatta Föld körüli, közeli körpályára. Az orbitális egység alappályája 88,6 perces, 51,6 fokos hajlásszögű, elliptikus pálya-perigeuma 194 km, apogeuma 249 km volt.

Az orbitális egység módosított pályája 91 perces, 51 fokos hajlásszögű, elliptikus pálya-perigeuma 306 km, apogeuma 348 km volt. Hasznos tömege 6720 kg. Az űrhajó napelemek nélkül, kémiai akkumulátorokkal 14 napos program végrehajtására volt alkalmas. Összesen 11 órát, 33 percet és 48 másodpercet töltött a világűrben. Összesen 31 alkalommal kerülte meg a Földet.

Kialakították (fel- és leszálláskor) a szkafanderek önálló életfenntartó funkcióit, függetlenítve a parancsnoki egységtől. A szkafander a világűrben tárolóhelyen van rögzítve. Leszerelték a napelem szárnyakat, megnövelt teljesítményű akkumulátorok szolgáltatták az elektromos energiát. Önálló repülési ideje maximálisan 48 óra lett (űrállomáshoz csatlakozva megnövelt idővel rendelkezett). A próbarepülés során az űrhajó nem rendelkezett összekapcsoló egységgel. A berepülés sikeres volt, folytatódhatott az űrállomás-program.

Szeptember 29-én belépett a légkörbe, a leszállás hagyományos módon – ejtőernyős leereszkedés – történt, Karaganditól 400 kilométerrel délnyugatra értek Földet.

Személyzet 
 Vaszilij Grigorjevics Lazarev
 Oleg Makarov

Tartalék személyzet
 Alekszej Alekszandrovics Gubarjev parancsnok
 Georgij Mihajlovics Grecsko pilóta

Mentő személyzet
 Pjotr Iljics Klimuk parancsnok
 Vitalij Ivanovics Szevasztyjanov pilóta

Források

Külső hivatkozások 

Szojuz 7K–T
Szojuz-024