alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Copilăria lui Ivan

Copilăria lui Ivan cu titlu alternativː Flăcări și flori, (rus. Ива́ново де́тство) este un film realizat în anul 1962 de către studioul "Mosfilm" (Mocфильм) din capitala Uniunii Sovietice, Moscova (Mocквa). Este primul film de lung metraj al regizorului Andrei Tarkovski (Андрей Тарковский).

Detalii tehnice 

 Durata: 95 minute
 Anul producerii: 1961
 Anul difuzării: 1962
 Culoare: Alb / negru
 Scenariu: Mihail Papava și Vladimir Bogomolov, după teme din nuvela Ivan a lui V. Bogomolov
 Imagine: Vadim Iusov
 Decor: Evghenii Cerneaev
 Muzică: Viaceslav Ovcinnikov
 Dirijor: Emin Haciaturian
 Montaj: Gheorghii Natanson, Ludmila Feighinova
 Redactor: E. Smirnov
 Distribuție:
 Nikolai Burliaev - Ivan
 Valentin Zubkov - căpitan Kolin
 Evghenii Jarikov - locotenent Galțev
 Stepan Krîlov - caporal Katasonîci
 Nikolai Grinko - locotenent-colonel Griaznov
 Valentina Maliavina - Mașa
 Irma Raush Tarkovskaia - mama lui Ivan
 Andrei Mihalkov-Koncealovski - soldatul cu ochelari
 Producător: Mosfilm

Sinopsis 
În timpul celui de-al II-lea război mondial, băiatul Ivan, rămas orfan, se angajează în lupta de front unde, datorită agilității și curajului său, este trimis să investigheze liniile inamice. Pentru a-l feri de pericolele frontului, prietenii săi adulți (Kolin, Galțev și Katasonîci) vor să-l expedieze la școala de ofițeri, însă băiatul se opune vehement, simțindu-și utilitatea alături de camarazi. Cu toate că își vede tovarășii murind în luptă, Ivan nu se descurajează, ci se oferă să le ia locul într-o misiune foarte dificilă: traversarea unei mlaștini pentru a observa pozițiile inamicului. Băiatul dispare în misiune. La sfârșitul războiului, printre arhivele incendiate ale Cancelariei din Berlin, în lista celor executați în lagărele de concentrare, tovarășii săi de front descoperă fotografia lui Ivan.

Vezi și 
 Listă de filme străine până în 1989

Legături externe

Note 

Filme din 1962
Filme regizate de Andrei Tarkovski
Filme rusești
Filme Mosfilm
Filme despre Al Doilea Război Mondial
Filme despre Frontul de Răsărit (Al Doilea Război Mondial)
Michelangelo Antonioni

Michelangelo Antonioni (n. 29 septembrie 1912 în Ferrara, Italia - d. 30 iulie 2007, Roma, Italia) este considerat unul dintre cei mai mari regizori de film ai secolului XX, recompensat cu premiul Oscar pentru întreaga sa carieră.

Biografie 

Antonioni a obținut diploma în economie și, pe lângă faptul că e unul dintre cei mai mari cineaști, este de asemenea, pictor și scriitor, considerând că aceste activități sunt "studii asupra modului în care observăm".

Filmografie 

 1950 Cronica unei iubiri (Cronaca di un Amore) 
 1952 Înfrânții (I Vinti) 
 1953 Dama fără camelii (La Signora Senza Camelie)
 1955 Prietenele (Le Amiche)
 1957 Strigătul (Il Grido) 
 1960 Aventura (L'Avventura) 
 1961 Noaptea (La Notte) 
 1962 Eclipsa - L'Eclisee 
 1964 Deșertul roșu - Il Deserto Rosso 
 1966 Blow-Up 
 1969 Zabriskie Point 
 1972 Chung Kuo Cina 
 1975 Pasagerul (Professione: Reporter) 
 1980 Il Mistero di Oberwald 
 1982 Identificarea unei femei (Identificazione di una Donna)
 1995 Al di la Delle Nuvole 
 2001 Il Filo pericoloso delle cose

Referințe și note

Legături externe 
 

Nașteri în 1912
Nașteri pe 29 septembrie
Decese în 2007
Decese pe 30 iulie
Autori italieni
Câștigătorii premiilor David di Donatello
Câștigătorii premiilor Nastro d'Argento
Câștigători ai premiului Oscar
Pictori italieni din secolul al XX-lea
Pictori italieni din secolul al XXI-lea
Regizori italieni
Regizori ale căror filme au fost premiate cu Palme d'Or
Regizori de film italieni
Scenariști italieni
Scriitori italieni din secolul al XX-lea
Scriitori italieni din secolul al XXI-lea
Leopardul de aur
Absolvenți ai Universității din Bologna
Oameni din Ferrara
Federico Fellini

Federico Fellini () a fost un reputat regizor și scenarist italian, laureat al mai multor premii internaționale, între care și premiul Oscar (pe care l-a câștigat de patru ori, al cincilea primindu-l onorific). Fellini a avut una dintre cele mai mari influențe asupra viziunii cinematografice a secolului trecut.

Date biografice 

Regizor, scenarist și, secundar, actor, Fellini e unul dintre cei mai autobiografici cineaști. "Dac-ar fi să fac un film despre viața unui suflet, ar ieși până la urmă despre mine". Fascinația lui pentru circ și "vaudevill"-uri, educația catolică și slujbele lui de tinerețe: reporter criminalistic și caricaturist, iar mai apoi creator de gag-uri și de asemenea soția sa, Giulietta Masina (care apare în multe dintre filmele lui), sunt tot atâtea influențe puternice în opera regizorului italian.

Filmografie 

 1990 La voce della luna 
 1987 Intervista 
 1986 Ginger și Fred (Ginger e Fred) 
 1983 E la nave va 
 1980 La città delle donne 
 1978 Prova d'orchestra 
 1976 Casanova 
 1973 Amarcord (Îmi amintesc)
 1972 Roma 
 1971 Clovnii (I Clowns) (TV)
 1969 Satyricon 
 1969 Block-notes di un regista 
 1968 Histoires extraordinaires (segmentul "Toby Dammit")
 1965 Giulietta degli spiriti 
 1963 8½ 
 1962 Boccaccio '70 (segmentul "Le tentazioni del dottor Antonio")
 1960 La Dolce vita 
 1957 Nopțile Cabiriei (Le Notti di Cabiria)
 1955 Escrocii - Il bidone 
 1954 La Strada 
 1953 L'Amore in città (segmentul "Agenzia matrimoniale, Un'")
 1953 I Vitelloni 
 1952 Lo Sceicco bianco 
 1950 Luci del varietà

Vezi și
 Gustavo Rol

Note

Legături externe 
 Federico Fellini 
 Fellini sau imaginarul autobiografic, 31 octombrie 2008, Costin Tuchilă, Amos News
 Ciao, Federico!, Silvia Kerim, Formula AS - anul 2008, numărul 845

Nașteri în 1920
Nașteri pe 20 ianuarie
Decese în 1993
Decese pe 31 octombrie 
Actori de film italieni
Actori italieni din secolul al XX-lea
Câștigătorii premiilor David di Donatello
Cineaști ai secolului al XX-lea
Oameni din Rimini
Producători de film italieni
Regizori ale căror filme au fost premiate cu Palme d'Or
Regizori de film italieni
Regizori italieni
Scenariști italieni
Eponime ale asteroizilor
Marx (dezambiguizare)

Marx este un nume de famile german comun. Articolul se poate referi la:

 Karl Marx, filozof politic german (1818-1883)
 Vezi de asemenea Marxism
 Wilhelm Marx, politician german și cancelar (1863-1946)
 Frații Marx, comedianți americani:
Groucho - Julius Henry Marx (1890-1977)
Chico - Leonard Marx (1887-1961)
Harpo - Adolph Arthur Marx (1888-1964)
Zeppo - Herbert Marx (1901-1979)
Gummo - Milton Marx (1892-1977)
 Louis Marx and Company, fabricant american de jucării
 Richard Marx, cântăreț

De asemenea:

Karl-Marx-Stadt (Chemnitz), oraș în Germania (Răsăriteană), (1953-1990)
Borland

Borland este o companie de software americană, fondată în anul 1983, cu sediul în Scotts Valley, California, SUA, cunoscută pentru mediile de programare Turbo Pascal și Delphi.
În noiembrie 2006 compania a anunțat că va separa Grupul Instrumente Dezvoltatori (Borland Delphi etc.) într-o companie mai mică deținută tot de Borland, numită "CodeGear".

La 7 mai 2008 compania a anunțat vânzarea anexei CodeGear. Ea a fost cumpărată de către compania Embarcadero Technologies pentru 23 milioane dolari.

La 6 mai 2009 Borland a fost cumpărată de către compania "Micro Focus", pentru 75 milioane dolari. Tranzacția a fost aprobată de către acționarii lui Borland la 22 iulie 2009, compania fiind vândută cu 1,50 dolari/acțiune. Tranzacția a fost finalizată în iulie 2009.

Actualmente Borland este o companie Micro Focus.

Vezi și

Legături externe
 Situl oficial

Companii de software din Statele Unite
Malmö

Malmö este al treilea oraș ca mărime din Suedia. Dintre metropolele suedeze, Malmö este cel mai sudic, fiind separat de capitala Danemarcei vecine, Copenhaga, prin Podul Øresund peste strâmtoarea Öresund. Malmö este orașul cu cea mai mare populație din regiunea Scania și este centrul economic și cultural al Suediei de Sud.

Malmo a fost unul dintre primele orașe industrializate din peninsula scandinavă. De la finalizarea podului Öresund în anul 2000, Malmö a suferit o transformare majoră, producând noi dezvoltări arhitecturale, sprijinind noi companii de biotehnologie și IT și atrăgând studenți prin Universitatea din Malmö și alte instituții de învățământ superior.

Plaja Ribersborg, numită de către localnici de obicei Ribban la sud-vest de zona portului, este o plajă cu apă de mică adâncime creată de om, care se întinde de-a lungul coastei Malmö. În ciuda climatului rece din Malmö, este uneori denumită „Copacabana din Malmö”. Este locul băilor în aer liber Ribersborg, deschisă în anii 1890.

Demografie
Malmö este un oraș tânăr, aproape jumătate din locuitori având o vârstă de sub 35 de ani (48%).

Populația orașului indică o cifră de 303.873 de locuitori.

Principalele grupuri de imigranți sunt irakienii (9.940), danezii (8.972), sârbii (8.426) și polonezii (7.402).

Note

Legături externe 

 

Orașe din Suedia
Editura Shambala

Editura Shambala se ocupă cu publicarea lucrărilor de spiritualitate, terapie naturistă, metafizică și parapsihologie, pentru evoluția spirituală a omului. Editura Shambala își propune să fie ghidul spiritual al cititorilor care aspiră la cunoașterea realităților profunde ale existenței și la desavârșirea lor ca ființe umane.

Edituri din România
MISA
Comisar al poporului

Din 1919 până în 1946, funcțiile de miniștri în guvernul Rusiei și, mai apoi, în acela al Uniunii Sovietice, au fost îndeplinte de Comisari ai Poporului (în rusa narodnîi comisar, prescurtat narkom). Un minister era numit Comisariat al poporului (narkomat), iar guvernul din care făcea parte era Soviet al Comisarilor Poporului (Sovnarkom). 

Comuniștii voiau să formeze un guvern al muncitorilor și țăranilor. În mod tradițional, un guvern era un consiliu de miniștri numit de rege sau de președinte după câștigarea  alegerilor parlamentare. Aceasta a fost considerată o instituție burgheză, care nu se potrivea noii realități sovietice. Nu exista președinte sau parlament. Revoluția dăduse puterea sovietelor locale ale muncitorilor, soldaților și țăranilor. Al doilea Congres al Sovietelor din întreaga Rusie (1917) a introdus noțiunea și a ales Sovietul Comisarilor Poporului, care urma să conducă Rusia în numele poporului muncitor. Președintele Sovietului Comisarilor Poporului era de asemenea ales de Congresul Sovietelor, având o funcție echivalentă cu cea de prim-ministru. Primul Președinte al Sovnarkomului a fost Vladimir Ilici Lenin.  

În 1946, narkom a fost redenumit minister ca parte a reorganizării Sovnarkomului, redenumit la rândul lui Sovmin.

Articole înrudite

Comisar
Comisar politic
Sovnarkom
Titluri
Frazeologie sovietică
Uniunea Sovietică
Sovietul Comisarilor Poporului

Sovnarkom (din limba rusă СовНарКом,  abreviere  a "Совет народных комиссаров", Sovet narodnîh komissarov", Sovietul (Consiliul) Comisarilor Poporului, uneori în limba rusă СНК – SNK), a fost numele guvernului sovietic până în 1946.

Sovnarkomul, având în frunte ca președinte pe Vladimir Ilici Lenin, a fost format la Congresul al doilea al Sovietelor din întreaga Rusie din 8 noiembrie 1917. 

Constituția sovietică din 1918 a făcut Sovnarkomul RSFSR responsabil în fața Congresului Sovietelor pentru "administrarea generală a afacerilor statului". Constituția împuternicea Sovnarkom să emită decrete cu putere deplină de lege atunci când congresul nu era în sesiune. Congresul aproba apoi aceste decrete în sesiunea următoare. (De fapt, Sovnarkom exercita puterea de-facto în RSFSR din noiembrie 1917, după ce de-al doilea Congres al Sovietelor).

După formarea URSS, SNK al URSS a fost creat conform prevederilor constituției sovietice (vezi și Premier al Uniunii Sovietice pentru lista cronologică a președinților SNK). Republicile sovietice au avut propriile lor guverne, care aveau ca sarcină gestionarea afacerilor locale. Erau denumite de asemenea Sovnarkom.

În 1946, toate Sovnarkom-urile au fost redenumite Consilii de miniștri (Совет Министров  – Sovet Ministrov, sau  Совмин - Sovmin) odată cu schimbarea numelor Comisariatelor poporului: НарКомат (NarKomat) în Ministere și a Comisarilor poporului (НарКом, NarKom) în Miniștri.

Istoria Uniunii Sovietice
Frazeologie sovietică
Comisar

Comisar (din limba rusă:комисса́р) a fost un titlu oficial folosit în  Rusia post revoluționară și în Uniunea Sovietică. Titlul a fost asociat cu un număr mare de funcții politice și militare în guvernul bolșevic.  Pe durata războiului civil rus, membrii Armatei Albe au folosit pe larg termenele colective bolșevici și comisari pentru oponeții lor. 

Sunt două titluri bine cunoscute: Comisar al poporului (membru al guvernului) și Comisar politic (ofițer politic în armată).

(Vezi și articolul despre filmul Comisar).

Istoria Uniunii Sovietice
Armata Albă (dezambiguizare)

Armata Albă se poate referi la:
 Brațul înarmat al Mișcării Albe, o coaliție largă a forțelor antibolșevice în Războiul civil rus
 Alb- (бело), prefix folosit de bolșevici pentru a denumi inamicii reali sau imaginari de toate felurile, prin analogie cu Mișcarea Albă.
 Garda Națională din Arabia Saudită
 Garda Națională din Kuwait
Alb-

Alb- sau alb (în rusește: бело-), este un prefix sau un atribut care a fost folosit de bolșevici pentru a desemna inamicii reali sau imaginari de toate felurile, prin analogie cu Armata Albă:
Alb-gardist (белогвардеец): un membru al Gărzii Albe. Membrii Mișcării albe nu și-au spus niciodată „alb-gardiști". Alb-gardiștii erau denumiți de către oponenții lor simplu „albi" ('белые', 'беляки').
Emigrant alb (белоэмигрант): orice cetățean al Rusiei Țariste care a pătrăsit țara pe durata revoluției din 1917 sau pe durata războiului civil (1917 – 1922). Emigranții albi erau priviți ca o amenințare pentru statul sovietic, o sursă de spioni și complotiști contrarevoluționari.
Polonez alb (белополяк): un termen care a apărut pe durata războiului polono-sovietic și a repărut în timpul luptelor pentru anexarea răsăritului Poloniei în timpul celui de-al doilea război mondial.
Finlandez alb (белофинн): termen introdus pe durata încercării eșuate de inițiere a unei revoluții în Finlanda în 1917 – 1918, iar mai apoi reintrodus ca parte a propagandei legată de pregătirea Războiului de iarnă împotriva Finlandei.
Chinez alb (белокитаец): un termen care denumea forțele chineze care au luptat alături de Armata Albă în Siberia și în Orientul Îndepărtat Sovietic, sau cele care au luptat împotriva comuniștilor chinezi în timpul Războiului civil chinez ca forțe anticomuniste.
Cehi albi (белочехи): membri ai Legiunii Cehe.  
Cazac alb (белоказаки): militar cazac care a luptat împotriva bolșevicilor în Războiul civil rus.
Acești termeni erau folositi pentru a-i distinge pe cei „răi (albi)” prin contrast cu „cei buni (roșii, prosovietici, bolșevici, revoluționari)”. Avea de cele mai multe ori o conotație peiorativă.

Adăugarea prefixului sau atributului „alb” în actele celor urmăriți și întemnițati în Uniunea Sovietică atrăgea automat aplicarea prevedrilor articolului 58 al Codului Penal sovietic.

Represiuni politice sovietice
Frazeologie sovietică
Papa Pius al IX-lea

Papa Pius al IX-lea, născut Giovanni Maria Mastai-Ferretti, () a fost al 255-lea Papă timp de 31 de ani din 16 iunie 1846 până la moartea sa. Este cel mai prelungit pontificat din istoria Bisericii. A convocat Conciliul Vatican I în 1869, care a declarat dogma infailibilității papale. Papa Pius al IX-lea a definit și conceptul a Neprihănitei Zămisliri a Feciorei Maria, care înseamnă că Maria a fost concepută în afara păcatului primordial. A fost beatificat (declarat fericit).

Istoricul pontificatului 
Din punct de vedere politic, pontificatul a coincis cu mișcări revoluționare în Italia și în toată Europa. Inițial papa Pius al IX-lea a fost liberal, eliberând deținuții politici închiși de predecesorii săi. De asemenea a propus Romei un cadru constituțional de guvernare. A devenit conservator după unele asasinate politice, acte teroriste și revoluțiile din Italia, Franța și Germania. În timpul revoluției de la 1848 a fost nevoit să părăsească Roma, iar pe 20 septembrie 1870 Statul Papal a fost ocupat de Regatul Italiei. Papa nu a acceptat Legea Garantării din partea Italiei, care presupunea finanțarea Vaticanului și dependența politică față de Regatul Italiei.

Politica bisericească față de alte țări ca Franța, Germania și Rusia nu a fost mereu reușită și consecventă din cauză că aceste țări au continuat laicizarea instituțiilor publice. A încheiat concordate cu Austro-Ungaria, Portugalia, Spania, Ecuador, Venezuela, Honduras, Salvador și Haiti.

Afacerea Edgardo Mortara, legată de un copil evreu botezat la vârsta de 2 ani de o slujnică a familiei sale, care a fost ulterior educat la o școală catolică și a devenit ulterior misionar, a otrăvit relațiile papei cu comunitățile evreiești și cu cercurile liberale contemporane. Papei i-a fost reproșată protecția lui Edgaro Mortara împotriva voinței familiei sale.

Caracterizarea pontificatului 
Papa Pius al IX-lea a fost deopotrivă iubit, venerat și detestat de contemporani. Apelul său cu privire la „Obolul Sfântului Petru”, care chema la susținerea financiară a Sfântului Scaun, după ce papa a devenit prizonier în Cetatea Vaticanului înconjurată din toate părțile de Italia, a fost suficient pentru a-i menține independența.

Note

Legături externe 
 Scrieri

Arhiepiscopi romano-catolici din secolul al XIX-lea
Papi
Nașteri în 1792
Decese în 1878
Sfinți în Biserica Catolică
Persoane cu epilepsie
Număr întreg

Numerele întregi sunt o mulțime compusă din numerele naturale {1, 2, 3, 4, ...}, împreună cu negativele acestora {−1, −2, −3, −4, ...} și cu numărul zero. Mulțimea numerelor întregi se notează de obicei cu Z (Z îngroșat) sau , care provine de la cuvântul german Zahlen, „numere”.

Ordonare 
Mulțimea numerelor întregi este total ordonată într-o succesiune (șir): ... < −3 < −2 < −1 < 0 < 1 < 2 < 3 ... .

În acest șir este vorba de toate numerele pozitive {1, 2, 3, ...},  numere nenegative {0, 1, 2, 3, ... }, numere negative {... −3, −2, −1}, numere nepozitive {... −3, −2, −1, 0}. Ordonarea numerelor întregi într-o succesiune face posibilă compararea lor, unul cu celălalt, două câte două.

Ordonarea se poate vizualiza utilizând o reprezentare geometrică prin axa numerelor.

Utilizare 
Numerele întregi se întâlnesc în practică peste tot, de exemplu la exprimarea valorilor numerice ale mărimilor: temperaturi (3 K; −12 °C), altitudine față de nivelul mării (2544 m; −312 m = 312 m sub nivelul mării) și multe altele.

Plus (+) și minus (−) 
Dacă numărul este precedat de simbolul „+” se spune că numărul întreg este pozitiv, iar dacă este precedat de simbolul „−” se spune că numărul întreg este negativ. De obicei semnul „+” din fața numerelor întregi pozitive se poate omite la scris. Simbolurile „+” și „−” se mai numesc și semne (aritmetice).

Valoarea absolută a unui număr întreg; opusul unui număr întreg 
Valoarea absolută a unui număr întreg, numită și modulul numărului, reprezintă distanța de la origine până la poziția acestuia pe axa numerelor. Modulul numărului  se notează  și este definit astfel:

Exemple: |−1| = 1, |−1 000 000| = 1 000 000, |3| = 3.

Două numere întregi diferite care au același modul se numesc numere „opuse”. Suma lor este elementul neutru al adunării, originea axei numerelor.

Exemple: −7 și 7; 3 și −3; −1 și 1.

Valoarea absolută sau modulul unui număr pozitiv este numărul însuși, iar valoarea absolută a unui număr negativ este opusul lui.

Dintre două numere întregi, pe axa numerelor, întotdeauna cel mai mic se află la stânga.

Operații cu numere întregi 
Din punct de vedere algebric, mulțimea numerelor întregi este un inel comutativ față de adunare (operația principală) și înmulțire (operația secundară).
Inelul numerelor întregi prezintă aplicații deosebite în teoria numerelor.
        
Spre deosebire de adunarea numerelor naturale, adunarea numerelor întregi are proprietatea existenței unui element opus pentru fiecare număr.
Comisar politic

Un  comisar politic  este un ofițer numit de partidul comunist pentru a supraveghea o unitate militară. Au fost prima oară folosiți în Armata Roșie  de către Lev Troțki, care a trebuit să facă față sarcinii de a integra soldații și ofițerii țariști în proaspăta armată revoluționară și de a se asigura într-un fel de loialitatea lor.

Comisarii politici erau numiți de Partidul Comunist al Uniunii Sovietice pe lângă unitățile militare pentru a îndeplini sarcinile de propagandă și pentru a se asigura că deciziile politice ale partidului sunt puse în practică așa cum s-a cerut. În acest sistem, fiecare unitate avea propriul ei comisar politic, care nu era încadrat în ierarhia militară de comandă, dar răspundea în fața superiorilor din partidul comunist. Scopul acestui aranjament era de a asigura loialitatea comandanților militari și de a preveni orice eventuală lovitură de stat. Comisarii politici aveau autoritatea să treacă peste orice decizie a ofițerilor militari și puteau chiar să-i destituie, dacă era necesar. De aceea, comisarii politici uzurpau uneori funcția comandantului militar dar, de obicei, asta nu era necesar, prezența neîntreruptă a comisarului făcea ca ofițerii comandanți să urmeze fară crâcnire directivele politice. Astfel, munca de zi cu zi a comisarilor politici se reducea numai la propaganda și la ridicarea moralului trupelor.

După 1942, ofițerii politici din armată nu au mai fost numiți de loc comisari, noul lor titlu fiind acela de politruk (политру́к), o abreviere pentru "conducător politic" iar mai târziu zampolit, o abreviere pentru "заместитель командира по политработе", "adjunctul comandantului în problemele muncii politice", schimbarea reflectând nivelul autorității: zampolitul nu mai avea voie să se amestece în ordinele operative ale comandantului. Poziția a fost abolită după căderea Uniunii Sovietice în 1991. 

Pe durata Războiului civil rus, Stalin a fost comisar politic al Frontului de Vest împotriva unităților Armatei Albe a baronului Wranghel.

Armata chineză 

Funcția de comisar politic a existat și mai există în Armata Populară de Eliberare din China. De obicei, comisarul politic este o persoană nefamiliarizată cu treburile militare, deși s-a încercat ca celor din această poziție să li se facă o minimă educație ostășească. Comisarii politici erau șefii celulelor de partid din armată, însă, accesul în rândul partidului a fost restricționat numai la gradele inferioare de la sfârșitul anilor 80. În ziua de azi, comisarii politici sunt responsabili în mare parte de sarcinile administrative.

Armata Uniunii Sovietice
Partidul Comunist al Uniunii Sovietice
Fizica stării solide

Fizica stării solide este o ramură a fizicii care se ocupă de studiul substanțelor solide, folosind mai ales metodele mecanicii cuantice, cristalografiei, metalurgiei și ale fizicii statistice. S-a dezvoltat incepând din anii 1930 și a influențat în mare măsură dezvoltarea tehnicii, de exemplu prin fizica semiconductorilor.

Stările de agregare ale substanței depind de energia internă a sistemului, când parametrii externi sunt menținuți constanți în timp. În funcție de valoarea energiei interne stările posibile de agregare sunt: plasmă (energie foarte mare), gazoasă, lichidă și solidă. Corpurile solide pot avea o structură cristalină sau pot fi și amorfe.

Stările de agregare lichide și solide se numesc stări condensate.

În cadrul fizicii stării solide se sistematizează proprietățile corpurilor, interdependențele lor și dependența de parametrii externi, reacțiile lor la radiație și la câmp fizic de diverse naturi. Se analizează structura cristalină și comportarea atomilor și mai ales a electronilor în cadrul acestei structuri.

Teme din fizica stării solide:
 Rețele cristaline și cvasicristale
 Supraconductibilitate
 Efectul Hall

Vezi și 
 dispozitive de stocare a datelor de tip solid-state drive (SSD)
Ș.a.m.d.

Ș.a.m.d. reprezintă o prescurtare de tip acronim (a se vedea noțiunile abreviere și/sau acronim) a expresiei foarte cunoscută și des folosită "și așa mai departe."

Limba română prezintă și alte acronime ce au aceeași semnificație semantică precum cea a ș.a.m.d.-ului, aceea de a recunoaște recurența unei reguli de orice natură ce permite cititorului sau vorbitorului să continue prin extrapolare seria începută anterior.

   ș.c.l. -  și celelalte
   etc.  -  prescurtare provenită din expresia din limba latină, et caetara, însemnând "și celelalte" în limba română
   ș.a. -  și altele

Desigur, de-a lungul timpului, din varii motive, unele sau altele din aceste abrevieri au devenit preponderent utilizate, atât în limba vorbită cât și în cea scrisă, sau au căzut în desuetudine.

Vezi și 

  etc.
  d.p.d.v.
  Ș.a.
  Ș.c.l.

Abrevieri
Sunet

Sunetul constituie din punct de vedere fiziologic senzația produsă asupra organului auditiv de către vibrațiile materiale ale corpurilor și transmise pe calea undelor acustice. Urechea umană este sensibilă la vibrații ale aerului cu frecvențe între 20 Hz și 20 kHz, cu un maxim de sensibilitate auditivă în jurul frecvenței de 3500 Hz. Acest interval depinde mult de amplitudinea vibrației și de vârsta și starea de sănătate a individului. Sub amplitudinea de 20 μPa vibrațiile nu mai pot fi percepute. Odată cu vârsta, intervalul de sensibilitate se micșorează, în special frecvențele înalte devin inaudibile.

Din punct de vedere fizic, sunetul are o definiție mai largă, el nefiind legat de senzația auditivă: orice perturbație (energie mecanică) propagată printr-un mediu material sub forma unei unde de presiune se numește sunet. În această definiție se includ și vibrații la frecvențe din afara domeniului de sensibilitate al urechii: infrasunete (sub 20 Hz) și ultrasunete (peste 20 kHz).

Din punct de vedere muzical (sau estetic), sunetul este o entitate caracterizată de patru atribute: înălțime, durată, intensitate și timbru. Înălțimii îi corespunde frecvența (măsurată în Hz). Intensității îi corespunde nivelul de intensitate sonoră (măsurat în dB).

Viteza sunetului 
Articol principal: Viteza sunetului.

Viteza cu care se propagă undele sonore depinde de mediul de propagare, în particular de elasticitatea și densitatea acestuia. În fluide (gaze și lichide) participă la propagarea sunetului numai deformarea volumică a mediului; la solide mai intervin și forțele de forfecare.

Exemple:
 aer: 343 m/s (la 20 °C);
 apă dulce: 1435 m/s;
 oțel: 5100 m/s.

Vezi și 
 Acustică
 Spectrogramă

Legături externe 
 

 
 Ecolocația umană - fantasticul simț al oamenilor-lilieci, 30 mai 2011, Mihaela Stănescu, Descoperă
Prim-ministrul Uniunii Sovietice

Premierul Uniunii Sovietice sau Președinte al Sovietului Comisarilor Poporului al URSS  (Председатель Совета Народных Комиссаров СССР) (1923-1946) și Președinte al Consiliului de miniștri al URSS (Председатель Совета Министров СССР) (1946-1991), a fost șeful guvernului în Uniunea Sovietică.

Adevărata putere se afla însă în Politburo al Comitetului Central al Partidului Comunist al Uniunii Sovietice. După moartea lui Lenin, poziția principală în Politburo și în țară a fost Secretarul General. Unii lideri sovietici au avut amândouă funcțiile în același timp.

În presa occidentală, Secretarul General al Partidului Comunist era denumit "premier al uniunii Sovietice" indiferent dacă același personaj deținea sau nu funcția de prim-ministru. De exemplu, Leonid Brejnev a fost deseori numit "premier" deși el nu a deținut niciodată această funcție.

Președinte al Sovietului Comisarilor Poporului al URSS 
 Vladimir Ilici Lenin (1923-1924); de asemenea Președinte al Sovietului Comisarilor Poporului al RSSFR (1917-1924)''
 Alexei Ivanovici Rîkov (1924-1930)
 Viacheslav Mihailovici Molotov (1930-1941)
 Iosif Vissarionovici Stalin (1941-1946)

Președinte al Consiliului de miniștri al URSS 
 Iosif Vissarionovici Stalin (1946-1953)
 Gheorghi Maksimilianovici Malenkov (1953-1955)
 Nikolai Aleksandrovici Bulganin (1955-1958)
 Nikita Sergheevici Hrușciov (1958-1964)
 Alexei Nikolaevici Kosîghin (1964-1980)
 Nikolai Aleksandrovici Tihonov (1980-1985)
 Nikolai Ivanovici Rîjkov (1985-1991)

Primul-ministru al URSS 
 Valentin Pavlov (14 ianuarie 1991-22 august 1991)
 Ivan Silaev (24 august 1991-26 decembrie 1991)

Vezi și 
 Lista conducătorilor Uniunii Sovietice

P
Anii 750 î.Hr.

Secole: Secolul al IX-lea î.Hr. - Secolul al VIII-lea î.Hr. - Secolul al VII-lea î.Hr.

Decenii: Anii 790 î.Hr. Anii 780 î.Hr. Anii 770 î.Hr. Anii 760 î.Hr. - Anii 750 î.Hr. - Anii 740 î.Hr. Anii 730 î.Hr. Anii 720 î.Hr. Anii 710 î.Hr. 

Anii: 759 î.Hr. | 758 î.Hr. | 757 î.Hr. | 756 î.Hr. | 755 î.Hr. | 754 î.Hr. | 753 î.Hr. | 752 î.Hr. | 751 î.Hr. | 750 î.Hr.

Evenimente 
 753 î.Hr. - Fondarea Romei, potrivit legendei.

Anii 750 î.Hr.
753 î.Hr.

Secole: Secolul al IX-lea î.Hr. - Secolul al VIII-lea î.Hr. - Secolul al VII-lea î.Hr.

Decenii: Anii 800 î.Hr. Anii 790 î.Hr. Anii 780 î.Hr. Anii 770 î.Hr. Anii 760 î.Hr. - Anii 750 î.Hr. - Anii 740 î.Hr. Anii 730 î.Hr. Anii 720 î.Hr. Anii 710 î.Hr. Anii 700 î.Hr.

Anii: 760 î.Hr. 759 î.Hr. 758 î.Hr. 757 î.Hr. 756 î.Hr. 755 î.Hr. 754 î.Hr. 753 î.Hr. 752 î.Hr. 751 î.Hr. 750 î.Hr.

Evenimente 

 21 aprilie Fondarea Romei, potrivit legendei, de către Romulus și Remus

753 î.Hr.
Bexley

Bexley poate fi:

 o localitate în Londra Mare, vezi Bexley, Londra
 un burg (diviziune administrativă) al Londrei Mari, vezi Bexley (burg) 
 o suburbie a orașului Sydney, vezi Bexley, Sydney
 Bexley, New South Wales
 Bexley North, New South Wales
Camden (dezambiguizare)

Camden se poate referi la:

 o zonă din Londra, vezi Camden, Londra
 un burg al Londrei Mari, vezi Camden (burg)
 Camden, o suburbie a orașului Sydney, Australia;
 Camden, oraș reședință a comitatului cu același nume din Carolina de Nord, SUA;
 Camden, oraș în statul New Jersey, SUA.

Vezi și 

 Comitatul Camden, numele dat mai multor comitate din Statele Unite ale Americii și al unuia din Australia
Barnet (dezambiguizare)

Barnet se poate referi la:
 "Burgul" londonez Barnet, în nordul Londrei Mari;
 High Barnet, localitate în burgul mai sus amintit;
 Stația de metrou High Barnet;
 Barnet, Vermont, oraș în SUA
Ivan Silaev

Ivan Stepanovici Silaev (Ива́н Степа́нович Сила́ев; ) a fost un politician rus. A ocupat funcția de Prim-ministru al Rusiei din 15 iunie 1990 până în  septembrie 1991.

A absolvit Institutul Aviatic din Kazan în 1954, cu specializarea de inginer mecanic. A lucrat la fabrica de avioane din Gorki, (Gorki este redenumit Nijni Novgorod), avansând de la nivelul de bază de unde a început munca în 1954 până în consiliul de administrație al fabricii (1971-1974). După ce s-a mutat la Moscova, el a lucrat în guvernul Uniunii Sovietice. A fost Adjunct al ministrului Industriei Aeronautice (1974-1977), Prim-adjunct al ministrului Industriei Aeronautice (1977-1980), Ministru al Industriei Construcției de Mașini Unelte și Scule (1980-1981), Ministru al Industriei Aeronautice (1981-1985), Prim-vice Prim-ministru al Uniunii Sovietice (1985-1990). După ce a fost înlocuit din funcția de Prim-ministru al Rusiei de către președintele Boris Elțân, a ocupat funcția de Reprezentant al Rusiei la Comunitatea Europeană (1991-1994).

Note 

Nașteri în 1930
Decese în 2023
Politicieni ruși
Prim-miniștri ai Rusiei
Comuna Moara, Suceava

Moara este o comună în județul Suceava, Bucovina, România, formată din satele Bulai, Frumoasa, Groapa Vlădichii, Liteni, Moara Carp, Moara Nica (reședința), Vornicenii Mari și Vornicenii Mici.

Prezentare 

Cu o vechime de 58 de ani, comuna se află la 7 km de municipiul Suceava și are în componență 7 sate:
 Bulai
 Frumoasa
 Liteni
 Moara Carp
 Moara Nica
 Vornicenii Mari
 Vornicenii Mici

Oameni iubitori de artă și folclor din această comună au format ansamblul Ciobănașul din Moara, dar și renumitul cor bisericesc, ambele nelipsind de la principalele activități culturale din județ, chiar și din țară, mai ales în perioada sărbătorilor de iarnă.

Începând cu anul 2009 la Moara Nica în data de 21 mai de sărbătoarea „Sfinților Împărați Constantin și Elena” se organizează un festival folcloric „Ograda cu dor”.

Pe plan sportiv există o echipă de fotbal Spicul Moara.

Pe linie economică, baza principală este agricultura, unde cartoful ocupă un loc fruntaș, nu demult aprovizionând Bucureștiul, iar apoi Iașiul.

Obiective turistice 
 Rezervația floristică Frumoasa
 Mănăstirea Hagigadar – lăcaș de cult armenesc cu hramul Nașterea Maicii Domnului, construit în anul 1512; se află pe dealul din satul Bulai
 Biserica de lemn din Moara Nica – monument istoric din anul 1774; se află în centrul satului

Demografie 

Conform recensământului efectuat în 2021, populația comunei Moara se ridică la 5.932 de locuitori, în creștere față de recensământul anterior din 2011, când fuseseră înregistrați 4.384 de locuitori. Majoritatea locuitorilor sunt români (81,81%), cu o minoritate de polonezi (4,82%), iar pentru 13,03% nu se cunoaște apartenența etnică. Din punct de vedere confesional, majoritatea locuitorilor sunt ortodocși (67,9%), cu minorități de penticostali (9,64%) și romano-catolici (6,25%), iar pentru 13,84% nu se cunoaște apartenența confesională.

Politică și administrație 
Comuna Moara este administrată de un primar și un consiliu local compus din 15 consilieri. Primarul, , de la , este în funcție din . Începând cu alegerile locale din 2020, consiliul local are următoarea componență pe partide politice:

Note 

Moara
Ortodoxism

În contextul religiilor, ortodoxism, sau ortodoxie, se poate referi la:
 Creștinismul ortodox sau Bisericile ortodoxe, ramura răsăriteană a creștinismului separată de catolicism în urma Marii Schisme din 1054.

 Iudaismul ortodox, ramură a iudaismului.
Ulianovsk

Ulianovsk (Улья́новск, fost Simbirsk (Симби́рск)) este un oraș pe râul Volga în Rusia.  

Coordonate geografice: 54o 19' N; 48o 22' E

Populație(2002): 635.600

Ulianovsk este centrul administrativ al Regiunii Ulianovsk.

Orașul a fost fondat în 1648 pentru a consolida prezența rusă în aceasta regiune împotriva triburilor nomade. Orașul a purtat  numele de Simbirsk până în anul 1924, când a fost redenumit în cinstea lui Vladimir Ilici Ulianov, mai bine cunoscut sub numele său revoluționar, Lenin.

Personalități
 Vladimir Ilici Lenin (1870 - 1924), revoluționar comunist 
 Alexandr Kerenski  (1881 - 1970), jurist și om politic
 Ivan Alexandrovici Goncearov (1812 - 1891) , prozator

Vezi și 
 Listă de orașe din Rusia

Legături externe 

 photos 

Orașe din Rusia
Eponime ale asteroizilor
Tensiune arterială

Tensiunea arterială sau presiunea arterială este forța exercitată de sânge asupra unității de suprafață a arterelor. Inima, prin activitatea sa, întreține o diferență de presiune de-a lungul arborelui circulator. Presiunea are un maxim în aortă, iar pe măsură ce sângele se îndepartează de inimă, presiunea arterială scade, astfel că în venele din apropierea atriului drept ea este 0. Diferența de presiune permite circulația sângelui de la artere spre vene.

Factori 
Presiunea arterială depinde de următorii factori:
 Debitul cardiac, care reprezinta volumul de sânge pompat de inimă timp de un minut. Presiunea arterială crește odată cu debitul cardiac.
 Rezistența periferică, care depinde de calibrul vaselor sangvine. Presiunea arterială este direct proporțională cu aceasta.
 Elasticitatea vaselor. Datorită elasticității, vasele se pot destinde în sistolă si pot să revină la forma inițială in diastolă, comprimând sângele din circulație. În cazul arteriosclerozei, vasele devin rigide și presiunea arterială crește.
 Viscozitatea sangvină
 Volumul de sânge. Creșterea acestuia duce la creșterea presiunii arteriale.

Valori numerice în diverse stări fiziologice 
Presiunea arterială crește fiziologic la efort fizic, în stări emoționale puternice, la trecerea de la ortostatism la clinostatism, în somnul cu vise și diferă de la sex la sex, precum și de la vârstă la vârstă. Ea scade în timpul somnului liniștit. Patologic, crește în cazuri de febră sau hipertensiune arterială.

Valorile normale sunt 100 - 130 mmHg pentru bărbați si 90 - 120 mmHg pentru femei.

Hipertensiunea este Presiunea sistolică a sângelui egală sau mai mare de 130 mmHg și/sau Presiunea diastolică mai mare de 80 mmHg la persoanele care nu iau medicamente antihipertensive.

Măsurare 
Măsurarea tensiunii arteriale poate fi realizată invaziv și neinvaziv.

Măsurarea neinvazivă se poate face foarte ușor cu ajutorul unui tensiometru (digital sau mecanic). Tensiometrul digital are un microprocesor care, prin intermediul unui senzor de presiune, măsoară vibrațiile rezultate din umflarea și dezumflarea unei perne de aer așezate pe arteră. Monitoarele digitale de tensiune arterială sunt utilizate de obicei acasă, astfel încât oamenii își pot verifica cu ușurință tensiunea arterială oricând din zi.

Note

Bibliografie 
V. Ranga, I. Teodorescu Exarcu. Anatomia și fiziologia omului, Editura Medicală, București 1970
A Policec ș.a. Aparate electronice medicale pp. 34-41, Editura Dacia, 1988

Legături externe 
  What is blood pressure? 
  Blood Pressure Association (UK)
  Ce este tensiunea arteriala?
  Înțelegerea valorilor de tensiune arterială

Fiziologie animală
Presiune
Sânge
Torr

Torrul este o unitate de măsură non-SI a presiunii, denumită după fizicianul italian Evangelista Torricelli. Simbolul torrului este Torr.

Unul dintre modurile prin care se poate defini presiunea este măsurând înălțimea coloanei de fluid care poate fi suportată de acea presiune, sau mărimea coloanei de fluid care apasă cu această presiune la bază. Deși manometrele pot folosi, în principiu, orice fluid, fluidele obișnuite, precum apa, au nevoie de coloane de înălțimi mari, ce nu pot fi realizate într-o încăpere normală. Astfel, pentru a măsura presiunea atmosferică dintr-un anumit loc ar fi nevoie de o coloană de apă de ordinul a 10 metri înălțime. În practică se folosește mercurul, deoarece e un lichid foarte dens. Presiunea atmosferică normală poate să mențină aproximativ 760 mm de mercur în poziție verticală. De aceea, o unitate de măsură convenabilă pentru presiunea atmosferică este 1/760 dintr-o atmosferă, sau un milimetru coloană de mercur (mmHg). 1 mmHg e numit uneori și torr.

Un torr echivalează cu 101325/760 ≈ 133,3223684 Pa (pascali). Deși torrul este încă folosit în ingineria de presiune mică, pascalul este acum unitatea de masură recomandată.

Această unitate, cu denumirea uzuală de 1 mmHg, rămâne cea mai utilizată unitate de măsură și pentru presiunea arterială, în majoritatea lumii.

Unități de măsură
Acid

Acidul este o substanță chimică mai mult sau mai puțin solubilă în apă, care odată dizolvată, formează o soluție al cărei pH este mai mic decât 7. Una dintre teoriile acido-bazice definește acidul ca fiind substanța capabilă să cedeze unul sau mai mulți protoni în reacția cu o bază (vezi și teoria acido-bazică). Acizii pot fi anorganici (hidracizi, oxoacizi etc.) sau pot fi organici (acizi carboxilici).

Acidul si ionul corespunzător 
 HF-acid fluorhidric	 F- ion fluorură
 HCl-acid clorhidric	Cl- ion clorură
 HBr-acid bromhidric	Br- ion bromură
 HI-acid iodhidric	I- ion iodură
 HNO3-acid azotic	NO3- ion azotat
 HNO2-acid azotos	NO2- ion azotit
 H2CO3-acid carbonic	HCO3- ion carbonat acid
	CO32- ion carbonat
 HClO4-acid percloric	ClO4- ion perclorat
 HClO3-acid cloric	HClO3- ion clorat
 HClO2-acid cloros	ClO2- ion clorit
 HClO-acid hipocloros	ClO- ion hipoclorit
 H2SO4-acid sulfuric	HSO4- ion sulfat acid
	SO42- ion sulfat
 H2SO3-acid sulfuros	HSO3- ion sulfit acid
	SO32- ion sulfit
 H3PO4-acid fosforic	H2PO4- ion fosfat biacid
	HPO42- ion fosfat monoacid
	PO43- ion fosfat
 H3PO3-acid fosforos	H2PO3- ion fosfit biacid
	HPO32- ion fosfat monoacid
	PO33- ion fosfit
 H2S-acid sulfhidric	HS- ion sulfură acidă
	S2- ion sulfura
 CH3-COOH=acid acetic	CH3COO- ion acetat
 HCN-acid cianhidric	CN- ion cianură
 HCOOH-acid formic	HCOO- ion format
 HOOCCOOH-acid oxalic	COO- acid oxalat

Acizi tipici

Acizi anorganici tari 

 acid azotic, HNO3
 acid bromhidric, HBr
 acid clorhidric, HCl
 acid cloric, HClO3
 acid iodhidric, HI
 acid percloric, HClO4
 acid sulfuric, H2SO4

Acizi anorganici slabi și de tărie medie 

 acid boric, H3BO3
 acid carbonic, H2CO3 (numit pur și simplu „acid” atunci când intră în componența unor ape minerale sau a unor băuturi răcoritoare precum Fanta)
 acid fluorhidric, HF
 acid fosforic, H3PO4
 acid silicic, H2SiO3

Acizi organici slabi 

 acid acetic, CH3 CO OH
 acid butiric, CH3 CH2 CH2 CO OH
 acid benzoic, C6 H5 CO OH
 acid citric, (C6 O7 H8)
 acid formic, HC O OH
 acid lactic, CH3 CH OH CO OH
 acid malic, HO O C CH2 CH OH CO OH
 acid oxalic, HO O C CO OH
 acid piruvic, CH3 CO CO OH
 acid propionic, CH3 CH2 CO OH
 acid valerianic, CH3 (CH2 )3CO OH

Vezi și 
 Superacid
Teoria acido-bazică

De-a lungul vremii, au existat diferite definiții pentru acizi și baze, concretizate în trei teorii acido-bazice.

Teoria disociației electrolitice 

A fost elaborată de Svante Arrhenius și Wilhelm Ostwald. Potrivit acestei teorii, acizii sunt acele substanțe care, în soluție apoasa, dau naștere la ioni H+, iar bazele sunt substanțele care, în aceleași condiții, dau naștere la ioni hidroxid HO-. Dezavantajul acestei teorii este că într-un solvent neapos, aceste substanțe sunt considerate nedisociate, deci fără proprietăți acido-bazice.

Exemple conform acestei teorii: 

 acizi: acid clorhidric (HCl), acid sulfuric (H2SO4), acid acetic (CH3COOH)
 baze: hidroxid de sodiu (NaOH), hidroxid de potasiu (KOH), hidroxid de calciu (Ca(OH)2), hidroxid de aluminiu

Teoria protolitică 

A fost introdusă de către Johannes Nicolaus Brønsted și, independent, de către chimistul englez Thomas Martin Lowry. Conform teoriei protolitice, acidul este specia chimică cu tendința de a ceda un proton (H+), iar baza este specia care are tendința de a accepta sau fixa un proton. Pierzând un proton, acidul se transformă într-o bază, numită baza conjugată, iar baza care acceptă un proton, se transformă într-un acid, numit acidul conjugat.

Orice acid Arrhenius este și acid Brønsted și analog pentru baze. 

Exemple conform acestei teorii: 

 acizi: ion amoniu(NH4+), ion hidroniu(H3O+)
 baze: amoniac (NH3), ion acetat (CH3COO-); baze organice, care nu conțin hidroxil, ca: metilamină (CH3NH2), anilină (C6H7N), piridină 
(C5H5N)

Teoria acido-bazică Lewis 
Conform acestei teorii, orice substanță care are o pereche de electroni neparticipanți ce pot fi puși în comun cu altă substanță, deficitară în electroni, formându-se o legătură covalentă coordinativă, se numește bază Lewis, iar orice substanță care poate accepta o pereche de electroni pentru a forma o legătură coordinativă se numește acid Lewis. Teoria a fost elaborată de către Gilbert Newton Lewis în anul 1923 și este susținută de metoda orbitalilor moleculari. În general, un acid poate accepta o pereche de electroni în orbitalul neocupat de energie cea mai joasă (LUMO), și orice bază poate ceda electronii din orbitalul molecular de energie cea mai înaltă (HOMO).

Orice acid Brønsted este și acid Lewis și analog pentru baze.

Exemple conform acestei teorii:

acizi: clorură de aluminiu (AlCl3), clorură de fier (III) (FeCl3), fluorură de bor (BF3)
baze: amoniac, piridină, α-dimetil-glioximă

Vezi și 
 pH
 Reacție acido-bazică

Bibliografie 
 C. D. Nenițescu, Chimie Organică, vol. I-II, ediția a VIII-a, Editura Didactică și Pedagogică, 1980

Chimie analitică
Chimie fizică
Teorii
Reacții acido-bazice
Liceul Teoretic „Ovidius” Constanța

Liceul Teoretic Ovidius este o instituție de învățământ din Constanța, România. Liceul a fost fondat în 1955 de către Alexandru Ștefănescu (care a fost și primul director al acestei școli).

Istorie 

Liceul "Ovidius", prezență prestigioasă în peisajul tomitan, a cunoscut o evoluție interesantă în cei peste 50 de ani de existență. Înființat în 1955 sub denumirea de școala medie nr. 3, devine în 1965 Liceul nr. 3, odată cu trecerea la învățământul de cultură generală de 12 ani. În 1972, în prezența unor personalități culturale din 17 țări (Italia, Franța, Canada, Statele Unite ale Americii, etc) și a primarilor orașelor Sulmona (Italia), locul de naștere al poetului Publius Ovidius Naso, și Constanța, conducerea liceului propune atribuirea numelui "Ovidius". Demersurile întreprinse nu s-au finalizat, astfel încât numele nu s-a oficializat. În 1975 a căpătat numele de Liceul de Matematică-Fizică nr. 1, în 1982 se transformă în Liceul Industrial nr. 10, iar din 1 septembrie 1990 devine liceu teoretic, cu numele "Ovidius", de data aceasta oficial. 

În ciuda numeroaselor schimbări de nume și profil, Liceul "Ovidius" și-a păstrat prestigiul de liceu de elită. Elevii liceului, indiferent de perioada istorică, au obținut rezultate remarcabile atât la olimpiadele școlare naționale cât și la cele internaționale, precum și la admiterea în învățământul universitar, acoperind o largă paletă profesională.

Legături externe 
 Liceul Teoretic „Ovidius” Constanța - Site oficial

Licee din Constanța
Laur Gheorghievici Kornilov

Laur Gheorgievici Kornilov (; ) a fost un general de armată rus care a ajuns cunoscut datorită așa-numitei Afaceri Kornilov, o tentativă eșuată de lovitură de stat îndreptată împotriva guvernului provizoriu al lui Kerenski în timpul Revoluției Ruse din 1917. Kornilov era descris de unii dintre contemporanii săi ca o persoană cu „o inimă de leu și un creier de oaie”.

Kornilov s-a născut într-o familie de cazaci din Kazahstan și a fost ofițer de carieră în armata imperială rusă.
A fost atașat militar în China în perioada 1907-1911. La începutul primului război mondial a comandat o divizie de infanterie, dar a fost capturat de austrieci în aprilie 1915. A evadat în iulie 1915 și a primit comanda Districtului Militar Petrograd în 1917, iar în iulie 1917 a devenit Comandantul suprem al forțelor armate ale Guvernului provizoriu.

După lovitura de stat eșuată în septembrie 1917, Kornilov a fost plasat sub arest la domiciliu. Bolșevicii au pus mâna pe putere la scurtă vreme după aceea. Kornilov a reușit o nouă evadare, s-a strecurat până în regiunea râului Don, unde l-a ajutat pe generalul Mihail Alexeev în Novocerkask, la formarea unităților contrarevoluționare Armata Voluntarilor. A fost ucis în timpul luptelor cu Armata Roșie din capitala Kubanului, Ekaterinodar, în aprilie 1918, când un obuz a căzut peste cartierul său general.

Note

Vezi și 
 Războiul civil rus

Nașteri în 1870
Decese în 1918
Contrarevoluționari ruși
Generali ruși
Calheta (Madeira)

Calheta este un oraș situat în nord-vestul insulei Madeira, Portugalia. Are o populație de 2.927 locuitori (date din 2001).

Populație: 11.946 (2001)
Suprafața: 115,65 km²/11.565 ha
Densitate: 78.8/km²
Cod poștal: 92??
Coordonate: 32,71667 (32°43') N, 17,21667 (17°11') V

Vezi și
Listă de orașe din Portugalia
Madeira

Orașe din Madeira
Orașe din Portugalia
Grupul antipartinic

Grupul antipartinic este numele dat de Nikita Hrușciov membrilor grupului stalinist din Prezidiul Partidului Comunist al Uniunii Sovietice, condus de Viaceslav Molotov, Lazar Kaganovici și Gheorghi Malenkov, care a încercat să-l schimbe din funcția de Prim Secretar al Partidului în mai 1957. "Grupul antipartinic" au obținut un vot favorabil în Prezidiu pentru înlocuirea lui Hrușciov din funcția de conducător al partidului cu Premierul Nikolai Bulganin. Hrușciov, cu sprijinul Ministrului apărării Gheorghi Jukov, a afirmat că numai Comitetul Central al Partidului Comunist al Uniunii Sovietice ar putea să-l înlocuiască din funcție. La sesiunea extraordinară a CC-ului ținută la sfârșitul lunii iunie, Hrușciov a afirmat că oponenții săi sunt un grup antipartinic și a câștigat un vot de încredere, fiind reafirmat în funcție.
El a mai reușit să obțină excluderea lui Molotov, Kaganovici și a lui Malenkov din Secretariat și mai apoi și din Partidul Comunist. În 1958, Bulganin a fost forțat să se retragă, Hrușciov ajungând să dețină ambele funcții: cea de Prim-ministru și cea de Prim Secretar.

Legături externe 
 Khrushchev Expels the 'Anti-Party Group' Decretul Comitetului Central cu privire la Grupul Antipartinic, 29 iunie 1957

Partidul Comunist al Uniunii Sovietice
Frazeologie sovietică