alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Xatranj

El xatranj és el resultat de l'evolució de l'antic joc de tauler indi del xaturanga, que hom creu que va arribar a Pèrsia provinent de l'Índia cap al 530, esdevenint el xatranj.

En els següents 50 anys, va ser conegut tant pels àrabs (ja com a xatranj) com pels bizantins. Per totes dues bandes, hi ha la possibilitat que el joc arribés a Europa, però la més probable és la via àrab. D'aquí van sortir els escacs occidentals. Les regles del xatranj (les explicades aquí ens són conegudes mitjançant els àrabs medievals) són molt similars a les que tenien els escacs originàriament.

Regles 

El tauler consisteix en una quadrícula de vuit per vuit. Tots els quadrats són iguals. Com a peces, se'n poden fer servir unes d'escacs.

La posició inicial és la següent: cada jugador, a la seva segona fila hi té vuit baidaq (peons) i a la primera un ruhk, un faras (cavall de guerra), un fil (elefant), un xa (rei), un firz (primer ministre) i un altre cop un fil, un faras i un ruhk. Un color té el xa a l'esquerra i l'altre a la dreta.

Es juga alternativament, movent una peça pròpia segons les normes següents:

 El shah mou una posició en qualsevol direcció i sentit.
 El firz mou una posició diagonalment en qualsevol sentit.
 El fil mou dues posicions diagonalment en qualsevol sentit (la posició intermèdia pot estar ocupada).
 El faras mou dues posicions ortogonalment i una altra perpendicular a aquestes (els quadrats del mig poden estar ocupats).
 El ruhk mou tantes posicions com vulgui ortogonalment (el camí ha de ser lliure).
 El baidaq mou una posició "endavant", però captura diagonalment "endavant". Quan arriba a la darrera fila del tauler, es transforma en un firz.

No podem moure a una posició ocupada per una peça pròpia, però sí a una ocupada per una peça contrària, que capturem i traiem del tauler.

Si en un cert moment no podem moure cap peça sense deixar el xa amenaçat, o només podem moure el xa, i totes les caselles on pot moure estan amenaçades, o ocupades per peces pròpies, podem, en lloc de moure normalment, intercanviar-lo amb una altra peça pròpia qualsevol, que no estigui amenaçada. Si en una situació així totes les peces amb què podríem intercanviar el xa estan amenaçades, perdem la partida.

També guanya qui captura el xa contrari, o qui deixa l'oponent amb només el xa, tot tenint més peces.

Malgrat que hi ha tres maneres de guanyar, moltes partides acaben en taules.

Vegeu també 
 Abu-Bakr ibn Yahya as-Sulí.

Variacions dels escacs
Història dels escacs
Escacs a l'Iran
APIC

APIC, acrònim en anglès d'Advanced Programmable Interrupt Controller.

És un controlador d'interrupcions, incorporat a la placa base i dissenyat per al multiprocés, concretament per a poder incorporar múltiples microprocessadors a la placa base. Proporciona capacitat multiprocés, més IRQ i maneig més ràpid de les interrupcions. Algunes plaques base suporten "Local APIC" a pesar de ser plaques monoprocesador. L'avantatge és un millor (i més ràpid) maneig dels IRQ.

Maquinari
Empresa

Una empresa és una organització amb personalitat jurídica (definida a l'escriptura), que pretén generar riquesa i ocupació, a través de l'elaboració o comercialització d'un producte o servei que satisfaci les necessitats i demandes de la societat. És la unitat de producció bàsica.

Funcions 
En una economia de mercat, les empreses compleixen diverses funcions:
 Interpreten els desitjos de les persones respecte als béns que els són necessaris, i es dediquen a produir-los, o, si no n'hi ha, produeixen una sèrie de béns que després, a través de la publicitat per exemple, converteixen en necessaris i imprescindibles per als ciutadans.
 A través dels corresponents mercats, posen els béns produïts a disposició de les persones i perceben en compensació la quantitat de diners corresponent al valor de les seves vendes (el preu), que la majoria de vegades no es correspon al cost de producció (és a dir, per exemple, al treball realitzat per totes les persones que han participat en la creació del producte, ja sigui material o un servei).
 Adquireixen o contracten (també a través dels corresponents mercats) els factors productius precisos per a desenvolupar la seva activitat productiva, als quals retribueixen amb diners.

 Algunes empreses simplement es dediquen a servir d'intermediaris entre les persones i altres empreses. És el que s'anomena subcontractació. En aquests casos, l'empresa intermediària contracta a una segona empresa (a vegades aquesta segona a una tercera, etc.) que realitza el servei per menys diners dels que pagaran els consumidors (i per tant, de menys qualitat de la que es pensa el consumidor que està contractant)i així, l'empresa intermediària rep uns diners sense haver estat productiva i a més a més sense tenir cap mena de responsabilitat.

Classificació 
Segons les dimensions, hi ha empreses multinacionals (amb milers de treballadors), empreses mitjanes (que acostumen a tenir més de cent treballadors) i empreses petites (com ara una perruqueria o un taller de fusteria) i segons l'activitat hi ha empreses del sector primari (que es dediquen a l'agricultura, la ramaderia i la pesca), del sector secundari (vinculades a la mineria, la indústria i a construcció) i del sector terciari (que són empreses de serveis, com ara hospitals, transports, ...).

Referències

Vegeu també 
 Organigrama
 Intel·ligència empresarial
 Entorn de l'empresa
 Autoocupació
 Administració de les existències

Bibliografia

Enllaços externs 
 Guia de tràmits i formes jurídiques d'empreses de la Generalitat de Catalunya 

Empresa
Algorisme recursiu

Un algorisme recursiu és aquell que fa ús de la recursivitat. En la pràctica, és un algorisme implementat en una funció que es crida a si mateixa. Li cal una condició de parada per a no entrar en un bucle infinit. Alguns algorismes recursius es poden reescriure com algorismes iteratius.

Alguns exemples de recursivitat:
 En un text:
Per a saber què és la recursivitat, primer s'ha de saber què és la recursivitat.
 En un acrònim:
Què és GNU? → GNU No és Unix.
Què és PHP? → PHP: Hipertext Preprocessor
 En matemàtiques:
f(x) = x * f(x-1)
 En un algorisme:
El càlcul del factorial d'un nombre es pot implementar amb un algorisme recursiu. En pseudocodi és:

 FUNCIÓ F := FACTORIAL (SENCER:N)
 SI N = 0
 F := 1
 SINÓ
 F := N * FACTORIAL (N - 1)
 FI_SI
 FI_FUNCIÓ

És a dir: El factorial de zero val 1; per a nombres més grans que zero, el factorial del nombre és aquest mateix nombre multiplicat pel factorial del nombre sencer immediatament més petit.

Vegeu també 
 Bubble-sort

Referències

Enllaços externs 
 Dictionary of Algorithms and Data Structures del NIST 

Recursiu
Economia de mercat

L'economia de mercat és un sistema econòmic que centra l'organització i assignació de la producció i el consum de béns i serveis en la llei d'oferta i demanda. L'economia de mercat acostuma a estar lligada al capitalisme i a un tipus d'estat que intervé en política econòmica d'una manera limitada o, en casos d'intervenció massiva, amb la finalitat de salvaguardar l'estabilitat del sistema i corregir l'anomenada competència imperfecta. S'oposa doncs a les economies planificades i a les antigues economies d'excedents o familiars.

Segons economistes com Adam Smith, l'economia de mercat, regida per les lleis de l'oferta i demanda, la competència i la maximització del benefici, (benefici únicament monetari, perquè mai parlem d'un benefici social per exemple, igual que amb el cost de producció, també únicament monetari, perquè no es consideren costos destruir una part del planeta, saltar-se lleis, pagar menys del que es mereixen als treballadors...) està "naturalment" present en el comportament humà i dirigeix, si es deixa lliure de restriccions, les iniciatives econòmiques. En contra d'aquesta teoria, diverses crítiques han estat arrasades pels que no suporten ni els arguments ni els pressupostos ideològics.

Entre aquests crítics es troba l'antropòleg i economista Karl Polanyi. Polanyi va veure en les economies de mercat en una realitat fa poc temps, característica de la societat capitalista industrial del  i , sinó per les pràctiques d'empreses estrangeres i les relacions econòmiques abans.

Aquesta va ser una resposta força empenta social i es van organitzar d'acord amb dos principis fonamentals: la de la reciprocitat, que proporciona el comerç recíproc de béns considerats com equivalents a un valor simbòlic i social, i el de la redistribució, el que equilibra la distribució de béns imposada per les normes venen a passar pel govern.

Referències 

Sistemes econòmics
Alquerc

L'alquerc (de l'àrab al qirkat) o marro de dotze és un joc de tauler similar a les dames que se suposa que va néixer a l'antic Egipte, i n'hi ha taulers gravats en pedres de diversos temples de la Mediterrània antiga. Arribat amb els àrabs a la península Ibèrica, en arribar a Occitània es va fusionar amb el tauler d'escacs i va donar lloc a les dames. És molt possible que també hagi donat lloc al joc malgaix fanorona.

La primera menció del joc en la literatura és de finals del , quan Abu al-Faraj al-Isfahani en parla a la seva obra Kitab al-Aghani («El llibre de les cançons»). Tot i així les regles més antigues conegudes són les que apareixen al  a l'obra Libro de axedrez, dados e tablas, d'Alfons X de Castella.

Regles 
El tauler està format per quatre quadrats posats de manera que en formen un altre de més gran, tots ells amb les diagonals i les meitats horitzontal i vertical marcades. A més calen 24 peces, 12 d'un color i 12 d'un altre.

Es comença amb les peces posades com indica la figura. Alternativament, els jugadors mouen una de les seves peces a una posició buida adjacent, unida per una recta. En lloc de moure, també podem capturar. Es fa amb un salt curt sobre una peça contrària, la qual traurem del tauler. Les captures es poden encadenar, sempre amb la mateixa peça inicial. En segons quina versió de les regles és obligatori capturar. Així, si en el nostre torn no ho fem, l'oponent té el dret de bufar-nos la peça amb què ho haguessim pogut fer, que es retira del joc.

Guanya qui captura totes les peces de l'oponent o li impedeix moure-les.

Variants 
L'alquerc ha donat lloc a un gran nombre de variants, com el fetach marroquí o el terhüchü indi, ambdós amb taulers quadrats com els de l'alquerc original, l'awithlaknannai dels indis zuni de Nou Mèxic, amb un tauler rectangular, o el perali kotuma de Ceilan.

Altres variants, com el srand o dahmet sahrauí i el dablot prejjesne lapó, són derivacions més complexes, amb tres tipus de fitxes en el segon cas o restriccions de moviment i coronament de les fitxes que arriben a l'extrem oposat (com a les dames) en el primer cas.

Referències 

 Comas, Oriol. El món en jocs. La Magrana, Barcelona 2005.  

Jocs abstractes
Bover

El terme bover (també bouer) fa referència originalment a un pastor encarregat de vigilar vaques i bous, però també a:
 Caragol bover
 Bover (constel·lació)
 El Bover edifici del municipi de Riudaura a la comarca de la Garrotxa.
 Lo Bover, cançó tradicional occitana.
Alfanumèric

En general el terme alfanumèric es refereix a qualsevol cosa que consisteix només en lletres i nombres, i de vegades alguns altres caràcters com símbols matemàtics elementals i marques de puntuació. Per exemple "ABC123" i "a+b=39" són expressions alfanumèriques.

Històricament, cada caràcter alfanumèric és representat per un byte d'informació, podent així representar un total de 256 caràcters diferents (el codi ASCII). Actualment, la necessitat d'usar molts més caràcters, lletres accentuades, ideogrames,... ha motivat la utilització de més d'un byte d'informació per cada caràcter.

El terme alfanumèric, s'usa a vegades per a distingir una informació de les que només són numèriques "0123456789" i les que només són textuals "a"-"z" i "A"-"Z".

Dades informàtiques
Simple Mail Transfer Protocol

SMTP és l'acrònim de Simple Mail Transfer Protocol, és a dir protocol simple de transferència de correu i és un protocol de xarxa basat en text utilitzat per a l'intercanvi de missatges de correu electrònic entre ordinador i/o diversos dispositius (PDAs, mòbils, etc.). Per poder adaptar-se a les necessitats sorgides del creixement i la popularitat d'Internet s'han creat diverses ampliacions d'aquest protocol, com ara poder enviar text amb format o fitxers adjunts.

SMTP es basa en el model client-servidor, on un client envia un missatge a un o a diversos receptors.

En el conjunt de protocols TCP/IP, l'SMTP va per damunt del TCP i utilitza normalment el port 25 al servidor per establir la connexió.

Exemple de comunicació 
En primer lloc cal establir una connexió entre l'emisor (client) i el receptor (servidor). Això es pot fer automàticament amb un programa client de correu o mitjançant un client TELNET.

 Servidor: 220 Servidor ESMTP
 Client: HELLO
 Servidor: 250 Hello, please meet you
 Client: MAIL FROM: jo@dominio.com
 Servidor: 250 Ok
 Client: RCPT TO: destinatari@sudomini.com
 Servidor: 250 Ok
 Client: DATA
 Servidor: 354 End data with <CR><LF>.<CR><LF>
 Client: Subject: Camp d'assumpte
 Client: From: jo@domini.com
 Client: To: destinatari@subdomini.com
 Client: 
 Client: Hola,
 Client: Això és una prova.
 Client: Adéu.
 Client: .
 Servidor: 250 Ok: queued as 12345
 Client: quit
 Servidor: 221 Bye

A l'exemple es poden veure les ordres bàsiques d'SMTP: 

 HELO per obrir una sessió amb el servidor 
 MAIL FROM per indicar qui envia el missatge 
 RCPT TO per indicar el destinatari 
 DATA per indicar l'inici del missatge, que finalitzarà quan hi hagi una línia amb tan sols un punt.
 QUIT per tancar la sessió 

Les respostes que dona el servidor poden ser de diverses classes: 

 2XX per a una resposta afirmativa 
 3XX per a una resposta temporal afirmativa 
 4XX per a una resposta d'error. S'espera fins que es repeteixi la instrucció 
 5XX per a una resposta d'error 

Un cop el servidor rep el missatge finalitzat amb un punt el pot:

 Emmagatzemar si és per a un destinatari que pertany al seu domini 
 Retransmetre'l a un altre servidor perquè finalment arribi a un servidor del domini receptor

Protocols de xarxa
Correu electrònic
Telnet

En informàtica, telnet és un protocol que emula un terminal remot per a connectar-se a una màquina multiusuari. Igual que amb el protocol FTP, cal el programari necessari i un protocol específic per aquest servei.

El port que s'utilitza és generalment el 23. Només serveix per accedir-hi en mode terminal, és a dir, sense gràfics, però va ser una eina molt útil per arreglar problemes remotament. També s'ha fet servir per consultar dades a distància, com dades personals accessibles a través de la xarxa, informació bibliogràfica, etc. Els requisits per accedir a aquest servei són molt senzills: conèixer el nom i l'adreça del servidor remot i estar habilitat per a poder utilitzar-lo mitjançant un identificador d'usuari i una contrasenya. Normalment es crida a una aplicació externa que és la que realitza la connexió. En aquest cas s'ha d'indicar la màquina i el login: telnet://maquina.domini@login.

El seu principal problema és de seguretat, ja que tots els noms d'usuari i contrasenyes necessàries per entrar a les màquines viatjaven per la xarxa sense xifrar. Això feia que qualsevol persona que espies el tràfic de la xarxa pogués obtenir aquestes dades i d'aquesta manera accedir també a les màquines. Es va deixar de fer servir quasi totalment, fa uns anys, quan va aparèixer i es va popularitzar l'SSH, que es pot descriure com una versió xifrada de Telnet.

Protocols de xarxa
Programari de xarxa
Protocol trivial de transferència de fitxers

El Protocol trivial de transferència de fitxers o TFTP (de l'anglès Trivial file transfer protocol), és un protocol de transferència molt simple similar a una versió bàsica d'FTP. El TFTP sovint s'utilitza per a transferir petits arxius entre ordinadors en una xarxa, com quan una terminal X Window o qualsevol altre client lleuger arranca des d'un servidor de xarxa.

Alguns detalls de TFTP: 

 Utilitza UDP (port 69) com a protocol de transport (a diferència d'FTP que utilitza el port 21 TCP).
 No pot llistar el contingut dels directoris.
 No existeixen mecanismes d'autenticació o xifrat.
 S'utilitza per a llegir o escriure arxius d'un servidor remot.

Protocols de xarxa
Maine (desambiguació)

USS Maine, cuirassat dels EUA, enfonsat a L'Havana fou l'excusa dels EUA per declarar la guerra de Cuba a Espanya.
 Toponímia: 
 Maine, estat dels Estats Units d'Amèrica amb capital a Augusta.
 Maine (França), regió de França
 Comtat del Maine, jurisdicció feudal de França amb capital a Le Mans.
 Riu Maine a França.
 Biografies:
 Maine de Biran (1766-1824), filòsof francès
 Mack Maine (n. 1985), el raper i cantant nord-americà
 Dinasties:
 Casa del Maine, nissaga franca que va governar al comtat del Maine i es va estendre per llaços familiars a altres territoris.
Xarxa (pesca)

Una xarxa, xàrcia, eixàrcia, ret o filat és un ormeig de pesca constituït d'un teixit de fils nuats que forma una retícula quadrada o rombal. Els fils utilitzats avui dia són de fibres sintètiques com el polietilè. Les xarxes estan documentades des del 8300 aC i actualment és un estri de pesca utilitzat arreu del món. És el mètode principal de la pesca moderna per a la captura de peixos i crustacis.

Característiques 

Les xarxes de pesca tenen diferents característiques, les quals depenen del tipus d'animal aquàtic a capturar, així com del seu hàbitat i de la tècnica pesquera a utilitzar.

En funció de l'espècie que es vol capturar i el tipus de pesca que hom vol fer s'utilitza una xarxa de mides diferents. La mida de malla ha de ser l'apropiada per a l'espècie a capturar i acostuma a estar regulada. Per exemple: una xarxa d'arrossegament pelàgic acostuma a mesurar uns 150 metres de llarg i presenta una obertura d'entre 50 i 70 metres en sentit vertical i uns 80 metres en sentit horitzontal. Amb aquest tipus de xarxa es captura anxova, sardina, sorell o verat entre altres espècies.

Segons la tècnica emprada la xarxa de pesca pot ser:

 Passiva (xarxa de cortina, xarxa parany), immòbil, requereix que el peix s'embulli en ella
 Activa (xarxa de cèrcol, xarxa d'arrossegament, etc), mòbil

La malla, i les cordes poden ser fabricadess amb fibra natural com el cànem, cotó, o amb fibra sintètica com nailon, kuralón, etc.

Un dels tipus de xarxes més tradicionals és la nansa. Un altre tipus és la xarxa de cèrcol,etc. N'hi ha de molts tipus i la seva denominació vària segons el lloc. Hi ha xarxes de pesca tradicionals, esteses arreu del món, com les denominades a Catalunya, Rall o Esparver.

Tipus de xarxes 

Es poden distingir els següents tipus de xarxes:

 Xarxes senzilles de deriva o flotants com el Sardinal, Jeito o Albareque, Xarxes de güeldejar o Sardineres i altres.
 Xarxes senzilles de fons, com Caçonals, Corbineres o Corredores, Rasos, Raeires, Volantins, etc.
 Xarxes senzilles de tir, com Rapets, Tretes, Traínes, Barquies, Tretes d'alt, Rapetons, Rall o Atarraies, etc.
 Les Xarxes de tir amb floc, com les xàbegas, els sedals,, les Rentades i xinxorros i les xarxes d'a peu, les cintes, etc.
 Les Xarxes de rastreig a la vela amb floc, com a Parelles, Ganguiles, Tartanes, etc.
 Les Xarxes mixtes o compostes, com Traíñas, Sedassos o Cèrcols Reials, els Tremalls, les Saltades, etc.
 Les Xarxes amb armadures, com Cercotes, Dreceres, Vels, Almadraves, Anessis, Samaruqueres, Llolles, etc.
 Les Xarxes de batre o copejar les aigües, com Trabuquetes, Visgales, Betes, etc.

No obstant això d'aquest ordre general, sol haver-hi mètodes particulars per fer i armar les xarxes segons els ports i les regions.

Referències

Vegeu també 
 Almorrefa
 Parany
 Xarxa xinesa
 Encerclament

 Tarrafa
 Art de pesca
 Tirar l'art

 Calador
 Traïnya
 Almadrava

Pesca
IP

Internet Protocol, protocol no orientat a connexió usat tant per l'origen com per la destinació de la comunicació de dades
 IPv4
 IPv5, protocol experimental definit el 1979.
 IPv6, estàndard de nivell de xarxa que s'encarrega de dirigir i encaminar els paquets commutats, dissenyat per a substituir IPv4 a Internet
 Adreça IP, número que identifica inequívocament i de forma única un dispositiu lògic connectat a la xarxa
 IP, acrònim d'iniciativa popular, vegeu iniciativa legislativa popular
 Telefonia IP
Rabassa morta

El contracte de rabassa morta era un contracte molt estès a Catalunya, pel qual s'establia un conreu en règim emfitèutic semblant a un arrendament d'un tros de terra per a conrear-hi vinya, amb la condició de restar dissolt en haver mort dos terços dels primers ceps plantats, anomenat també “establiment a primers ceps”.

Al  es va produir un augment del valor de les terres i, alhora, una inflació creixent. Els propietaris es consideraven perjudicats per la millora dels mètodes agrícoles que perllongaven la vida dels ceps, mentre l'arrendament perdia valor si s'estenia per diverses generacions. El conflicte fou resolt a favor dels propietaris per l'Audiència de Barcelona, que fallà el 1756 que el contracte es dissolia per la mort dels ceps o als cinquanta anys. Aquest sistema fou origen de moltes disputes amb l'arribada de la fil·loxera, originària d'Amèrica del Nord a finals del  i principi del , que va matar un gran nombre de ceps. També sortiren disputes perquè els rabassaires sostenien que el cep que resulta del capficat era el mateix cep antic, en contra de l'opinió dels propietaris.

L'article 1.656 del codi civil espanyol de 1889, malgrat que admetia les operacions de colgat i capficat, consagrava la durada de cinquanta anys pel contracte. El pagesos s'uniren en la Unió de Rabassaires.

El Parlament de Catalunya, amb la Llei de Contractes de Conreu, el 1934, havia de permetre als rabassaires, mitjançant prèvia indemnització als terratinents, de fer-se els amos de la terra, però aquesta llei fou abolida per la pressió dels grans propietaris catalans (Institut Agrícola Català de Sant Isidre) i anul·lada pel Tribunal de Garanties Constitucionals amb el suport, sobretot, per la Lliga Regionalista, i afavorits per l'arribada al poder de la CEDA i després per la Guerra Civil.

Referències

Bibliografia

Enllaços externs 
 En guàrdia! 46 - El conflicte rabassaire 

Agricultura
Contractes
Dret civil català
Drets reals limitats
Viticultura
Felip V

Felip V d'Espanya (Versalles, 1683 - Madrid, 1746), Rei d'Espanya (1700-46), Nàpols (1700-07), Sicília (1700-13) i duc de Milà (1700-06) 
 Felip V de França "el Llarg" (Lió, 1294 - Longchamps, 1322), comte de Borgonya (1315-22); regent de França i Navarra (1316) i rei (1316-22) 
 Felip V de Borgonya dit "el Prudent" (Valladolid, 1527 - l'Escorial, 1598), rei de Nàpols i Sicília (1554-98); de Castella i Lleó, València, Aragó i comte de Barcelona (1556-98); i rei de Portugal (1580 -98) 
 Felip V de Macedònia (237 aC-179 aC), rei de Macedònia
 Felip V de Girona (Madrid, 1968), Príncep de Girona
Idaho

Idaho és un estat dels Estats Units d'Amèrica situat al nord-oest del país, vertebrat per les muntanyes Rocoses. Al nord fa frontera amb Canadà, mentre que a l'est amb Montana i Wyoming, al sud amb Utah i Nevada i a l'oest amb Oregon i Washington. La seva capital és Boise.

Les principals ciutats i la zona agrícola més important es troben en la depressió anomenada Snake River Plain.

Al sud-est d'aquest estat hi ha una franja del Parc Nacional de Yellowstone (contingut en la seva major part a l'estat de Wyoming).

Clima 
El clima d'Idaho varia molt. Encara que la frontera occidental de l'estat es troba a unes 350 milles (560 km) de l'Oceà Pacífic, la influència marítima encara se sent a Idaho, especialment a l'hivern quan la cobertura de núvols, la humitat i la precipitació estan en la seva màxima extensió. Aquesta influència té un efecte moderador a l'hivern on les temperatures no són tan baixes com s'esperaria d'un estat del nord amb elevacions predominantment altes. La influència marítima és menys prominent a la part oriental de l'estat, on sovint s'inverteixen els patrons de precipitació, amb estius són més humits i els hiverns més secs, i les diferències de temperatura estacional són més extremes, mostrant un clima continental més semiàrid.

Idaho pot resultar càlid, encara que els períodes prolongats de més de 98 ° F (37 °C) per a la temperatura màxima són rars, excepte els punts de més baixa altitud com Lewiston. Els dies calents d'estiu són temperats per la baixa humitat relativa i les tardes més fredes durant els mesos d'estiu, ja que, per a la major part de l'estat, la diferència diürna més alta de la temperatura és sovint a l'estiu. Els hiverns poden ser freds, El clima fred sota zero és inusual. La temperatura més alta de 118 ° F (48 °C) de Idaho va ser registrada a Orofino el 28 de juliol de 1934; la temperatura més baixa de -60°F (-51 °C) es va registrar a la presa de l'illa Park el 18 de gener de 1943.

Població 
Segons el cens dels EUA del 2000, hi havia censats 28.021 amerindis nord-americans (2,2%). Entre les tribus més nombroses, destaquen els xoixon-bannock (4.335) cherokees (3.598), nez percé (2.310), sioux (989), coeur d'alene (894), navahos (886), chippewa (664), xoixon (579), blackfoot (571), choctaw (541), paiute-xoixon (473), apatxes (433), colville (204), paiute (151) i kutenai (120).

Vegeu també 
 Llista de peixos d'Idaho
 Bandera d'Idaho
 Territori d'Idaho

Referències

Enllaços externs 

Àrees protegides del National Park Service a Idaho 
 Parc Històric Nacional Nez Perce  
 Reserva Nacional de la Ciutat de Roques  
 Monument i Reserva Nacionals dels Cràters de la Lluna  
 Monument Nacional dels Jaciments de Fòssils de Hagerman  
 Lloc Històric Nacional de Minidoka
Illinois

Illinois constitueix el 21è estat dels Estats Units d'Amèrica, situat a l'antic territori del nord-oest. Els exploradors francesos li donaren aquest nom en honor del poble Illiniwek, un consorci de tribus algonquines que poblaven aquesta àrea.

La capital d'Illinois és Springfield encara que la ciutat més gran és Chicago, a la riba del Llac Michigan. La major part de la població de l'estat viu a Chicago i la seva àrea metropolitana. Illinois és considerat l'estat més representatiu dels Estats Units en diversos aspectes.

Etimologia 
El seu nom prové del riu Illinois, donat pels exploradors francesos. El van anomenar així per la tribu illiniwek, una coalició de tribus algonquines nadiues de l'àrea.

A més, la paraula Illiniwek va donar lloc en espanyol terme Ilinués o Ilinés, usat antany per referir-se al riu Illinois i a les ciutats que est travessa, com a Sant Luis de Ilinués. Posteriorment, ja al , es va usar amb freqüència el nom dIlinés per referir-se a l'estat d'Illinois en castellà.

Població 
Segons el cens dels EUA del 2010, la composició demogràfica de l'estat era d'un 71,5% de blancs, un 14,5% de negres, un 4,6% d'asiàtics i un 0,3% d'amerindis, mentre que la resta de la població pertanyia a un grup ètnic diferent o múltiples grups ètnics.

Referències

Vegeu també 
 Territori d'Illinois
 Bandera d'Illinois
 Llista de comtats d'Illinois
 Llista de peixos d'Illinois
 Segell d'Illinois

Enllaços externs 

 Lloc Històric Nacional de la Casa de Lincoln
CamelCase

CamelCase és la pràctica d'escriure frases o paraules compostes eliminant els espais i posant en majúscula la primera lletra de cada paraula. El nom ve de la semblança d'aquestes majúscules, entre les altres lletres, amb els geps d'un camell.

Vegeu també 
 Snake case

Enllaços externs 
 Exemples històrics del CamelCase (en anglès)

Programació
Morihiro Saito

Morihiro Saito (31 de març de 1928 - 13 de maig de 2002) fou un professor japonès d'aikido, alumne directe d'O Sensei juntament amb Tadashi Abe, Hikitsuchi Michio i Nobuyoshi Tamura.

Va començar a practicar aikido amb el fundador Morihei Ueshiba (també anomenat O-Sensei), a Iwama el 1946 després d'haver practicat kendo, judo i karate, i va viure de forma permanent al costat del dojo fins a la mort d'O Sensei (1969), passant després a ser-ne el responsable fins a la seva pròpia mort.

Alumnes destacats 
 Ulf Evenas
 Paolo Corallini
 Patricia Hendriks
 Tristao da Cunha
 Hitohiro Saito
 Daniel Toutain

Referències

Enllaços externs 
 Aikido Journal
 Enciclopedia de l'Aikido 

Saito, Morihiro
Persones de la Prefectura d'Ibaraki
Morts al Japó
Naixements del 1928
Morts el 2002
Protocol

Protocol notarial recopilació anual de documents notarials
 Protocol (precedència) manera d'ubicar-se segons la precedència, de comportar-se i d'actuar en una situació social, especialment en el camp de la diplomàcia
 Protocol (procediment), sinònim de procediment o metodologia
 Protocol d'emergència
 Protocol mèdic
 Protocol de seguretat
 Protocol sinònim per a anomenar un tractat internacional
 Protocol de Kioto
 Protocol de comunicació
 Protocol d'Internet 
 Protocol de transferència d'hipertext
 Protocol trivial de transferència de fitxers
 Protocols del Model OSI i Model TCP/IP
 Enllaç
 ARP o Address Resolution Protocol
 Xarxa
 IP o Adreça IP
 ICMP o Internet Control Message Protocol
 Transport: 
 UDP o User Datagram Protocol 
 TCP o Transmission Control Protocol
 Sessió
 RPC o Remote Procedure Call
 Presentació
 ASCII
 Aplicació
 FTP o Protocol de transferència de fitxers
 SMTP o Simple Mail Transfer Protocol
 HTTP o Protocol de transferència d'hipertext
 LDAP o Lightweight Directory Access Protocol
 TelNet
 Protocol invers de resolució d'adreces
Brugent

Brugent del Ter, riu de les comarques de la Selva i la Garrotxa, afluent del Ter
 Brugent del Francolí, riu afluent del Francolí
El Brugent (del Ter)

El Brugent és un riu de les comarques de la Garrotxa i la Selva; és afluent del riu Ter per l'esquerra. La seva conca s'estén bàsicament pels municipis de Sant Feliu de Pallerols, les Planes d'Hostoles i Amer i queda emmarcada entre les muntanyes més orientals de la serralada de Collsacabra i el vessant occidental de la cadena muntanyosa que conformen la Serra de les Medes i els Cingles de Sant Roc. Com a afluent destaca per ser el primer a desembocar en el riu Ter dins del seu curs baix i de ser un del més importants en aportació hídrica.

El Brugent presenta un bon estat dels hàbitats naturals i conté molta biodiversitat. Té assignada la figura de Zona Especial de Conservació (ZEC) dins la Xarxa Natura 2000 i que formi part, des de l’any 1985, de la xarxa d'Espais Naturals Protegits de Catalunya.

Un riu de gorgs 
Al llarg del seu recorregut, s'hi poden trobar una multitud de gorgs, majoritàriament a la part volcànica del seu curs (des de Sant Feliu fins al gorg de santa Margarida), passat el poble de les Planes d'Hostoles. Cal destacar els gorgs següents:
 "Miami"
 Gorg d'en Valls
 Gorg de la Mola, inclòs dins del conjunt de les "balmes de la Torra"
 Gorg Negre
 Gorg de la Plana
 Gorg del Duran o de la Pedrera d'en Biel
 Gorg de Santa Margarida

Afluents importants 
 Riera de Cogolls

Referències 

Rius de la conca del Ter
El Brugent (del Francolí)

El Brugent és un afluent del marge dret del Francolí. Neix a les Muntanyes de Prades. Les seves aigües eren molt aprofitades per a molins de gra i molins paperers.

Poblacions 
 Capafonts
 la Riba
 Farena

Afluents 
 Torrent de l'Abellera
 Barranc de la Llenguaeixuta
 Barranc de la Llúdriga
 Riera del Barral
 Barranc de l'Escolta
 Barranc del Tossal Gros
 Barranc del Mas d'en Verd
 Barranc de Comallonga
 Barranc del Tous
 Barranc de Pinró
 Mal Torrent

Referències 

Rius de la conca del Francolí
Rius de les Muntanyes de Prades
Riu Anoia

LAnoia és un riu de Catalunya, afluent del Llobregat pel marge dret. El riu neix a l'Altiplà de la Segarra en quatre punts en els municipis de Calaf, Sant Martí Sesgueioles, Montmaneu i Argençola; quan s'ajunten les aigües al municipi de Jorba es pot parlar pròpiament de riu Anoia. A la seva llera hi ha viles com ara Igualada, Capellades, Sant Sadurní d'Anoia, Gelida i, finalment, Martorell, on desemboca al riu Llobregat.

L'únic embassament de la conca és el pantà de Sant Martí de Tous, un petit embassament d'1,3 hm³ a la riera de Tous, però entre 1880 i 1973 s'havia projectat la construcció de la presa de Jorba al mateix Anoia, i fins i tot va arribar a ser inclòs al pla d'Obres Públiques del 1943 i a licitar-se les obres el 1951. Si s'hagués construït, hauria estat de 4,5 hm³ de capacitat i hauria permès regar 1.270 hectàrees.

El riu Anoia és un riu bastant contaminat, degut a les fàbriques tèxtils, les quals abocaben residus químics, que van estar en funcionament el segle passat.

Economia 
El riu Anoia va ser un eix vertebral de la indústria paperera a Catalunya. En el moment de màxima esplendor van arribar a conviure 65 molins paperers, entre ells els de Capellades, per exemple.

Afluents 
 Riera de Carme
 Riera Gran. S'uneix a Copons.
 Riera de Miralles
 Riera de Lavernó, situada entre Espiells i la Torre-ramona.
 La Rierussa. S'uneix vora Gelida.
 Riu de Bitlles
 Riu de Gost
 Torrent de Can Llopard
 Torrent de Santa Maria

Poblacions 
 Jorba
 Igualada
 Santa Margarida de Montbui
 Vilanova del Camí
 la Pobla de Claramunt
 Capellades
 Cabrera d'Anoia
 Vallbona d'Anoia
 Piera
 Sant Sadurní d'Anoia
 Gelida
 Martorell

Referències 

 
Anoia
Geografia de l'Alt Penedès
Geografia del Baix Llobregat
Capa de transport

En informàtica, la capa de transport es troba entre la capa d'aplicació i la capa de xarxa del model TCP/IP. Dins del model de referència OSI, la capa de transport es trobaria entre la capa de sessió i la capa de xarxa.

Funcions de la capa de transport 
La capa de transport és la part del protocol TCP/IP encarregada de garantir la transmissió de les dades.

La capa de xarxa transfereix datagrames entre dos ordinadors per la xarxa utilitzant com a identificadors les adreces IP. La capa de transport és l'encarregada d'afegir la noció de port. Dins d'una mateixa computadora hi pot haver més d'una aplicació que estigui accedint simultàniament a la xarxa (podem tenir l'Emule funcionant, i el Messenger, i la pàgina del correu electrònic, i...). Per aquest motiu, quan s'envia un datagrama no en tenim prou amb l'adreça IP de la màquina de destí, necessitem també indicar a quina aplicació estem enviant la informació. Cada aplicació que estigui esperant un missatge utilitzarà un port diferent; estarà a l'espera d'un missatge en un port concret (escoltant un port). S'utilitzarà també un port concret per a l'enviament de missatges.

Els ports tenen una memòria intermèdia (buffer, en anglès) situada entre els programes d'aplicació i la xarxa, de tal manera que les aplicacions transmeten la informació als ports, aquí es van emmagatzemant fins que pugui enviar-se per la xarxa. Un cop transmès arribarà al port destí on s'anirà guardant fins que l'aplicació estigui preparada per a rebre-la.

A més, la capa de transport proporciona un mecanisme per intercanviar les dades entre sistemes finals. El servei de transport orientat a connexió assegura que les dades s'entreguin lliures d'errors, en ordre i sense pèrdues ni duplicacions. És més, la capa de transport pot estar involucrada en l'optimització de l'ús dels serveis de xarxa. És a dir; pot proporcionar la qualitat del servei que s'hagi sol·licitat. Per exemple, l'entitat de sessió pot sol·licitar una tassa d'error determinada, un retard màxim, una prioritat i un nivell de seguretat donat.

Existeixen dos protocols principals dins d'aquesta capa: 
 TCP (Transfer Control Protocol). Ofereix una transferència fiable i orientada a connexió.
 UDP (User Datagram Protocol). Ofereix una transferència no fiable i no orientada a connexió.

Referències 

Model OSI
Capa de xarxa

La capa de xarxa, també anomenada capa d'internet, es troba entre la Capa d'enllaç de dades i la capa de transport en el model TCP/IP i s'encarrega d'adreçar missatges i traduir adreces lògiques i noms en adreces físiques. També determina la ruta des de l'origen cap al destí i gestiona problemes de trànsit i controla la congestió de paquets de dades.

Aquesta capa és la que permet als clients posar paquets de dades dins d'alguna xarxa i viatjar als seus destins. És a dir, ofereix el servei d'encaminament dels missatges i de traducció de les adreces lògiques en adreces físiques. També efectua el control de la congestió de la xarxa i la reordenació de paquets un cop arribats a la màquina de destí.

És aquí on es defineix un format de paquet de xarxa oficial i un protocol anomenat IP.

Exemples 
 IP
 DVMRP
 ICMP
 IGMP
 PIM-SM
 PIM-DM
 SLIP
 IPSec
 IPX
 RIP
 NLSP
 X.25
 X.75
 DDP

Vegeu també 
 Encaminador

Referències

Bibliografia

Enllaços externs 
 OSI Reference Model—The ISO Model of Architecture for Open Systems Interconnection, Hubert Zimmermann, IEEE Transactions on Communications, vol. 28, no. 4, April 1980, pp. 425 – 432. (PDF-Datei; 776 kB)

Model OSI
Capa d'aplicació

En informàtica, la capa d'aplicació és el nivell més alt del model de capes TCP/IP i també del model OSI, tot i que ofereixen serveis diferents. El model OSI defineix, en els nivells més alts, a part de la capa d'aplicació, les capes de sessió i presentació. A TCP/IP, la capa d'aplicació reflecteix la funcionalitat de les tres capes esmentades del model OSI.

La capa d'aplicació és l'encarregada de fer d'interfície entre l'usuari i la xarxa. Interacciona directament amb els programes d'aplicació dels usuaris, fent ús de protocols d'alt nivell que resolen aspectes de representació, codificació i control de diàleg.

En aquesta capa apareixen diferents protocols que donen suport a les tasques de xarxa més comunes. Són els següents: 

 HTTP: Hypertext Transfer Protocol. Proporciona el servei de pàgines web, mitjançant el qual podem sol·licitar-les a un servidor i visualitzar-les en navegadors clients.
 FTP: File Transfer Protocol. Aquest protocol permet l'accés al sistema de directoris d'un ordinador remot, així com l'enviament, la descàrrega i la pujada de fitxers. Com a mesura de seguretat, l'accés a aquests directoris està protegit per un sistema de control d'accés de l'estil usuari-contrasenya.
 SMTP: Simple Mail Transport Protocol. Proporciona el servei de correu electrònic, permetent així l'enviament de missatges a altres usuaris de la xarxa. Aquests missatges s'envien primer a uns equips servidors especials (servidors de correu), des d'on poden ser descarregats pel destinatari final.
 DNS: Domain Name Service. Proporciona el servei de traducció de noms de domini en adreces IP reals.
 TELNET: Protocol de Servei de Connexió Remota. És un emulador de terminal que permet accedir als recursos i executar programes en un ordinador remot, actuant sobre ell com si hi estiguéssim físicament connectats.
 TFTP: Trival File Transfer Protocol. Semblant al protocol FTP, però més simple. No implementa el sistema de control d'accés.
 DHCP: Dynamic Host Configuration Protocol. És un protocol de xarxa que permet als nodes d'una IP obtenir els seus paràmetres de configuració automàticament.
 NAT: Network Address Translation. Aquest protocol s'encarrega de traduir les IPs privades de la xarxa en una IP pública per poder enviar paquets a l'exterior; i després traduir aquesta IP pública de nou a la IP privada de l'ordinador que va enviar el paquet per poder rebre'l una vegada arribada la resposta.
 POP: Post Office Protocol. És un protocol bastant senzill que s'utilitza per recuperar correu.
 SSH: Secure SHell. És un protocol i el programa informàtic que l'implementa, i serveix per accedir a màquines remotes a través de la xarxa. Permet gestionar completament l'ordinador mitjançant l'intèrpret de comandes.

Model OSI
Columna

Una columna és un element arquitectònic de suport, molt més alt que ample, caracteritzat pel fet d'ésser de secció circular a diferència del pilar que és de secció quadrada o poligonal

Ambdós elements acompleixen la funció de suportar les pressions verticals i obliqües de l'arquitrau i l'arc. S'anomena semicolumna la que està encastada en un mur projectant-ne la meitat des del pla del parament. Hi ha diferents estils de columnes:
 ordre dòric: Els capitells dòrics són formats, primerament per un àbac, que és un element que corona el capitell i un equí, constituït per una motllura convexa (també es manifesta als capitells d'ordre jònic). Aquesta tipologia es manifesta, per exemple, en el Partenó (els autors foren Ictinos i Cal·lícrates, es construí durant els anys 447-432 aC i fou edificat a l'Acròpolis d'Atenes). La seva base és formada per un estereòbat, el qual és un basament esglaonat i per un estilobat, que és el graó superior de l'esglaonament citat anteriorment.
 ordre jònic: té el capitell format per volutes que són uns elements decoratius en forma d'espiral. Té una base, damunt de la qual s'alça el fust columnari. El fust es troba entre l'estilobat i el capitell i és constituït amb estries d'aresta viva. Exemples d'aquest ordre són: Nike Àptera (arquitectura grega: autor Cal·lícrates), Erectèon (arquitectura grega: autor Mnèsicles, 421-406 aC), Altar de Zeus a Pèrgam (arquitectura grega: autor desconegut, ~188 aC.
 ordre corinti: el capitell corinti és constituït amb fulles d'acant i acabat amb la base on a sobre seu s'alça el fust. Exemple d'aquesta tècnica en trobem a l'arquitectura romana, la Maison Carrée (autor desconegut, 16 aC).
 ordre compost: de caràcter romà, amb elements del capitell jònic i corinti. Un exemple d'aquest tipus seria el Panteó de Roma (autor desconegut, 118-125 dC).
 ordre toscà: de caràcter romà, semblant al dòric, però amb el fust llis i amb base. Un exemple d'aquesta tipologia seria el Colosseu, d'autor desconegut i creat durant els anys 72-80 dC.

Vegeu també 
 Estilita

Referències 

Elements estructurals
Borðoy

Borðoy és una de les 18 illes que constitueixen les Fèroe, situada al nord-est de l'arxipèlag. És una de las sis illes que conformen la regió feroesa de Norðoyar.

Té una superfície de 95 km² i una població de 5309 habitants (2020).

L'illa té 5 muntanyes: Lokki (755 m), Háfjall (647 m), Borðoyarnes (392 m), Depilsknúkur (680 m) i Hálgafelli (503 m).

Població 
Hom creu que aquesta fou la primera illa de les Fèroe a ser habitada. Actualment compta amb 8 assentaments habitats (entre els quals hi ha Klaksvík, segona població en nombre d'habitants de l'arxipèlag) i 3 de deshabitats al nord.

Llista de viles de l'illa (entre parèntesis, nombre d'habitants el desembre del 2002):
 Klaksvík (4645)
 Norðyri (72)
 Ánir (18)
 Árnafjørður (59)
 Strond
 Norðtoftir (8)
 Depil (2)
 Norðdepil (169)
 Skálatoftir (abandonada)
 Múli (abandonada)
 Fossá (abandonada)

Adminsitrativament, l'illa està dividida en dos municipis, el de Klaksvík i Hvannasund.

Vegeu també 
 Llista de fiords de les Illes Fèroe
 Llista de túnels de les Illes Fèroe

Referències 

Illes de les Fèroe
Kansas

Kansas és un estat de l'Oest Mitjà dels Estats Units d'Amèrica. Kansas és una paraula sioux que significa 'gent del vent del sud'.

Història 
Durant milers d'anys el que avui és Kansas va ser la llar de nombroses i diverses tribus natives americanes. Les tribus a la part oriental de l'estat vivien en llogarets al llarg de les valls fluvials, mentre que les tribus en la part occidental de l'estat eren ramaders seminòmades i caçadors de bisons.

En 1803, la major part de la moderna Kansas va ser assegurat pels Estats Units com a part de la Compra de la Louisiana. El sud-oest de Kansas, però, seguiria sent una part d'Espanya, Mèxic i la República de Texas fins a la conclusió de la Intervenció Nord-americana a Mèxic el 1848. De 1812 a 1821, Kansas era part del Territori de Missouri.

Kansas va ser colonitzada pels europeu-americans en la dècada de 1830, però el ritme es va accelerar en la dècada de 1850, enmig de les guerres polítiques sobre el tema de l'esclavitud.

Quan s'obre oficialment l'assentament per part del govern dels EUA el 1854, abolicionistes de Nova Anglaterra i esclavistes de Missouri van acudir al territori per determinar si Kansas s'havia de convertir en un estat lliure o un estat esclavista. Així, l'àrea era un planter de violència i caos en els seus primers dies. Els abolicionistes van prevaldre i el 29 de gener de 1861, Kansas va entrar a la Unió com un estat lliure. Després de la Guerra Civil, la població de Kansas va créixer ràpidament, quan onades d'immigrants convertiren la prada en terres de cultiu.

En 1881 Kansas es converteix en el primer estat dels EUA a prohibir les begudes alcohòliques.

Amerindis 
Segons el cens dels EUA del 2000 a l'estat hi havia censats 49.236 amerindis nord-americans (1,5%). Per tribus les principals són els cherokees (14.215), potawatomi (2.922), choctaws (2.076), sioux (1.523), creek (1.252), blackfoot (927), navahos (898), kickapoo (886), apatxes (861), osage (711), iroquesos (718), lenape (616), chickasaw (517) i kaw (240).

Àrees protegides 
 Lloc Històric Nacional de Brown contra Consell d'Educació
 Lloc Històric Nacional del Fort Larned
 Lloc Històric Nacional del Fort Scott
 Lloc Històric Nacional de Nicodemus
 Reserva Nacional de la Prada d'Herbes Altes

Referències

Vegeu també 

 Bandera de Kansas
 Llista de peixos de Kansas
 Segell de Kansas
 Llei de Kansas-Nebraska
Kentucky

Kentucky és un estat dels Estats Units d'Amèrica considerat un estat del sud. Va ser el 15è estat admès a la unió.

És un topònim iroquès que vol dir «terra de prats, pastura».

Formació 
La majoria dels colons de Kentucky provenien de la Colònia de Virgínia i, a mesura que els assentaments creixien, les demandes al govern també van créixer. Els colons volien la protecció i els serveis que el govern de Virgínia proporcionava a les zones costaneres però els britànics van descuidar els colons i Kentucky es va unir a la resta de la colònia de Virgínia en la rebel·lió de 1776. Buscant explotar el moviment separatista, durant la Guerra de la Secessió, tant Gran Bretanya, que volia un aliat, com Espanya, que volia que Kentucky reconegués les seves reclamacions a la regió del riu Mississipí. Després de la Declaració d’Independència i la transició de Virgínia de colònia a l'estat més gran de la unió, des del 1784 va buscar la separació de Virgínia i l'admissió com a Estat en virtut dels Articles de la Confederació en 1792.

Població 
Segons el cens dels EUA del 2000, a l'estat hi havia censats 25.227 amerindis nord-americans (0,6%). Per tribus, les principals són els cherokees (9.456), blackfoot (754), sioux (487), choctaw (418), apatxes (395), iroquesos (280) i chippewa (271).

Àrees protegides 
 Parc Històric Nacional del Lloc de Naixement d'Abraham Lincoln
 Parc Històric Nacional del Coll de Cumberland (parcial)
 Parc Nacional de la Cova Colossal

Vegeu també 
 Bandera de Kentucky

Referències
Wisconsin

Wisconsin és un estat dels Estats Units d'Amèrica situat al nord del país, entre els llacs Míchigan i Superior.

Població 
Segons el cens dels EUA del 2000, hi havia censats a l'estat 70.657 amerindis nord-americans (1,4%). Per tribus les principals són els chippewa (16.560), iroquesos (9.671), menominee (7.423), winnebago (3.832), cherokees (3.679), stockbridge-munsee (1.725), potawatomi (1.502), sioux (1.398), brotherton (703), i oneida de Wisconsin (485).

Ciutats 
 Milwaukee
 Madison
 Eau Claire

Economia 
L'economia rural es va basar inicialment en el comerç de pells de diversos animals. Després va vindre l'explotació forestal, l'agricultura i la ramaderia vacuna per a llet.

L'agricultura i ramaderia es concentren en els dos terços meridionals de l'estat, mentre que en el terç septentrional domina l'explotació forestal i el turisme.

Malgrat haver estat un important productor de ferro i plom, cap a la fi del segle XX l'única producció mineral significativa de Wisconsin era pedra triturada, sorra i grava, totes elles per a ús en la construcció.

La industrialització va començar a fins del  en el sud-est de l'estat, sent Milwaukee el seu centre més important, i estenent-se principalment pel sud-est de l'estat, al llarg de la riba del llac Michigan, des d'Illinois fins a Green Bay. Destaquen les indústries alimentàries (Oscar Mayer, Kraft Foods, Miller Brewing Company), de maquinària i equip de transport (Harley-Davidson, Johnson Controls, Oshkosh Truck), paperera (Kimberly-Clark), d'instruments mèdics i editorial (Krause Publications).

En les últimes dècades les activitats del sector serveis, especialment les de medicina i educació, han crescut en importància.

Vegeu també 
 Bandera de Wisconsin
 Comtats de Wisconsin
 Llista de peixos de Wisconsin
 Segell de Wisconsin
 Aswang
Esperit (desambiguació)

Esperit, part racional de l'ànima d'una persona
 Esperit (química), denominació alquímica i paleoquímica a les substàncies volàtils que consideraven la part vital d'un cos que podia extreure's per mitjà d'operacions com la destil·lació, la sublimació o la digestió
 Esperit Sant, força divina
 Esperit de nitre o àcid nítric
 Esperit de sal o àcid clorhídric
 Esperit de vi, destil·lat de begudes alcohòliques especialment el vi
 Esperit, ésser incorpori, fantasma
 Esperit angèlic, celeste o àngel
 Esperit infernal, maligne, mal esperit o diable
 Esperit o ànima d’un mort, pot ser equivalent a fantasma