alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Guinea (desambiguació)

Toponímia:
Guinea (regió), regió de l'Àfrica 
República de Guinea, estat de l'Àfrica occidental, antiga colònia francesa 
 Guinea Bissau, estat de l'Àfrica occidental, antiga colònia portuguesa 
 Guinea Equatorial, república de l'Àfrica central, l'antiga Guinea Espanyola.
 Guinea Espanyola, colònia africana d'Espanya juntament amb el Protectorat Espanyol del Marroc i el Sàhara Espanyol.
 Nova Guinea, illa de l'oceà Pacífic 
Papua Nova Guinea, estat que ocupa la meitat oriental de Nova Guinea 
Golf de Guinea, part de l'oceà Atlàntic, a l'Àfrica occidental 
 Guinea (moneda), antiga moneda anglesa 
 Gallina de Guinea, una au fasianiforme (Numida meleagris)
Dactilologia

La dactilologia (del grec daktilos, 'dit', i logia, 'discurs', 'parlar amb els dits') és un sistema de comunicació que transmet informació mitjançant l'ús dels dits de la mà. Aquest sistema forma part de la querologia dels llenguatges signats, i també s'utilitza en signes artificials d'informació (àrbitres d'esports, senyals militars, etc.), en formes de càlcul matemàtic manual, etc.

Al llarg de la història de la humanitat, hi ha constància de diferents sistemes dactilològics per a diverses finalitats, la gran majoria concebuts per al recompte numèric, la representació d'alfabets, de sons musicals, o comunicacions xifrades. Tots aquestos s'han classificat en dos tipus principals de dactilologia:

 Dactilologia simbòlica: representa una sèrie de conceptes mitjançant la simbolització de cada part diferent de la mà o del cos, la qual s'assenyala. És a dir, aquest codi únicament és entenedor si ja hi ha una idea preconcebuda o ensenyada que una part del cos signifique quelcom. Per exemple, en l'actual alfabet dialectològic anglès, l'assenyalament amb el dit índex de la mà dominant sobre un dels dits de l'altra mà significa una de les lletres vocals de l'alfabet llatí. Només aquells que hagen après prèviament aquest codi podran entendre el seu significat, per tant, l'alfabet dactilològic anglès és de base simbòlica. També serien de caràcter simbòlic aquells sistemes dialectològics utilitzats en el passat per a fer comunicacions xifrades.

 Dactilologia icònica: representa una sèrie de conceptes mitjançant una configuració de les mans que mira d'imitar visualment el mateix concepte (si és material) o un altre símbol gràfic que representaria el mateix concepte. És a dir, aquest codi té alguna possibilitat de ser entès sense idees preconcebudes ni ensenyament, almenys de manera secundària, atesa la iconocitat del símbol. Per exemple, en l'alfabet dialectològic de Bonet (emprat a Catalunya o al País Valencià), la configuració d'una mà amb la lletra "a" imita el símbol gràfic del sistema d'escriptura emprat a la impremta, especialment en minúscula, de tipus gòtic, i itàlica. Altres exemples en podrien ser: la comunicació no verbal dels futbolistes durant un partit, expressant el concepte material del baló amb les seues mans indicant la seua forma geomètrica; el signe de victòria que es fa amb els dits de la mà imitant la lletra "v", etc.

Vegeu també 
 Alfabet dactilològic
 Llengua de signes

Llengua de signes
Bissau

Bissau és la capital de Guinea Bissau, en la que constitueix un sector autònom. Situada en l'estuari del riu Geba, al costat del oceà Atlàntic, té una població estimada en 395.954 habitants (2010) i una superfície de 77,5 quilòmetres quadrats, la densitat poblacional és de 2.566 habitants per quilòmetre quadrat. És la ciutat més gran del país, així com el major port i el centre militar i administratiu. L'economia es basa en l'exportació, a través del seu port, de cacauets, fusta, copra, oli de palma i cautxú.

La ciutat compta amb un aeroport internacional.

Geografia 
La ciutat està situada en la costa oest de Guinea Bissau, a l'estuari del riu Geba, prop de la desembocadura d'aquest en l'oceà Atlàntic, amb una altitud de metres. Les terres adjacents a la ciutat són de molt baixes altituds, la qual cosa també permet que el riu sigui accessible per grans vaixells, mentre que aquesta capacitat es dona només a uns 80 quilòmetres més enllà de la ciutat.

Història 
La ciutat va ser fundada en 1687 pels conqueridors portuguesos que la van erigir per la seva situació estratègica, i la van establir com a port fortificat i centre comercial. En 1942 es va convertir a la capital de la Guinea Portuguesa.

Quan en 1973 la guerrilla del PAIGC va proclamar la independència del país de la metròpoli portuguesa, va establir com a capital Madina do Boé, encara que Bissau va continuar sent la capital de les regions sota domini portuguès. Finalment l'any 1974 quan Portugal va reconèixer la independència de Guinea Bissau abandonant el país, i es va restituir Bissau com a capital.

Clima 
El clima Bissau pot ser classificat com clima de sabana amb temperatures estables (mitjana de 26 °C), perquè no té la humitat suficient per ser qualificat com a clima monsònic. No obstant això, és un clima més humit que molts altres de la seva espècie. No plou molt en els mesos de novembre a maig, ja que el major volum de precipitacions es concentren en els mesos restants. Bissau rep una mitjana anual de 2.020 mm de pluja. En els mesos de juny a octubre, és temporada de pluges, i fins i tot en els tres mesos anteriors, l'alta humitat provoca una calor considerada extremadament incòmode.

Evolució demogràfica 
 Evolució demogràfica de Bissau

Llocs d'interès 
Bissau és coneguda pel seu carnestoltes anual. Altres atraccions inclouen la Fortalesa d'Amura, l'Institut d'Arts Nacional de Guinea Bissau, el Nou Estadi de Guinea Bissau i les platjas locals. Durant la Guerra Civil de Guinea Bissau, molts edificis van ser destruïts, incloent el Palau Presidencial i el Centre Cultural Francès, per la qual cosa part del centre de la ciutat està encara en construcció.

Agermanaments 
  Águeda
  Moura 
  Dakar
  Lisboa. Des del 31 de maig de 1983.
  Praia 
  Taipei

Referències

Enllaços externs 

 Institut Nacional d'estadística de Guinea Bissau 
 Repartition geographique des communautés

Geografia de Guinea Bissau
Capitals d'estats independents d'Àfrica
Tenzing Norgay

Tenzing Norgay (vall de Kharta, Tibet, 15 de maig de 1914 - Darjeeling, 9 de maig de 1986) fou un muntanyista nepalès/tibetà, que assolí ser el primer ésser humà, juntament amb Edmund Percival Hillary, a fer el cim de l'Everest.

Biografia 
Tenzing Norgay era un xerpa, i els xerpes són coneguts i utilitzats per fer expedicions perquè compten amb l'adaptació a les grans altures.

La primera vegada que va anar professionalment a la muntanya va ser el 1936, amb l'expedició d'Eric Shipton al Garhwal. Posteriorment prengué part en l'expedició britànica a l'Everest el 1938, al Nanga Parbat (1950), Nanda Devi amb els francesos (1951) i dues expedicions suïsses a l'Everest (1952) dirigides per en Raymond Lambert, que foren els primers intents seriosos de pujar a l'Everest pel costat nepalès. A aquesta darrera expedició en Tenzing Norgay va arribar per primera vegada als 8.599 m, alçada mai assolida fins aleshores.

Es va fer famós, quant a les 11:30 del matí del 29 de maig de 1953, va coronar l'Everest, juntament amb Sir Edmund Hillary, formant part de l'expedició britànica que dirigia Sir John Hunt.

El 1978 va fundar una empresa dedicada a oferir serveis als nombrosos alpinistes i excursionistes que visitaven Nepal.

Es va casar tres vegades, la seva primera dona va morir jove, i amb ella va tenir un fill, que morí sent un infant, i dues filles, Nima i Pem Pem. La segona dona era Ang Lahmu. Va prendre la tercera muller quan la segona encara vivia, cosa permesa pels costums xerpes, i hi va tenir el tercer fill Jamling Tenzing Norgay que ha continuat la tradició, i pujà a l'Everest el 1996.

Norgay morí el 9 de maig de 1986 a la ciutat índia de Darjeeling als 71 anys.

Referències 

Alpinistes nepalesos
Escaladors de l'Everest
Morts a l'Índia
Morts d'hemorràgia cerebral
Esportistes indis
Xerpes

Els xerpes són una ètnia originària del Nepal.

Dins el complex mosaic de la població nepalesa, formen part dels pobles mongols i tibetans, i actualment habiten sobretot a Solu Khumbu, a l'est del Nepal, malgrat que també hi ha alguns pobles xerpes a la vall de Helambu, situada al nord de Katmandú. La població estimada és de devers 60.000 persones.

La seva capital és Namche Bazar, i Pangboche es considera el més vell dels pobles xerpes del Nepal i se suposa que va ser construït fa 300 anys. Khunde i Khumjung són dos pobles importants més.

Els xerpes parlen un dialecte tibetà, i com els tibetans també són budistes. Tradicionalment feien de pagesos, traginers i comerciants, fins que a començament del , i sol·licitats per la seva bona adaptació a la vida a les altures, varen començar a fer de guies i portadors per anar a l'Himàlaia.

És costum entre els xerpes que els posin com a nom el dia de la setmana en què varen néixer:
 dilluns: Dawa
 dimarts: Mingma
 dimecres: Lhakpa
 dijous: Phurbu
 divendres: Pasang
 dissabte: Pemba
 diumenge: Nima

Durant molts d'anys l'aïllament de Solu Khumbu va ajudar a mantenir les seves característiques i els seus costums, i ara, malgrat que estiguin en contacte amb gent de tot el Nepal i d'arreu del món, mantenen els seus trets físics gràcies a una tradició de matrimonis entre membres de l'ètnia xerpa però amb membres de clans (18) diferents al seu.

La paraula xerpa es va donar a conèixer a tot el món quan en Tenzing Norgay va pujar a l'Everest amb Sir Edmund Percival Hillary el 1953.

També és un xerpa Ang Rita Xerpa, el que ha pujat més vegades a l'Everest, i dos xerpes més, Pemba Dorjie i Lhakpa Gelu, competeixen per veure qui d'ells dos fa més via a pujar-lo.

Actualment, malgrat que no tots els xerpes fan de guies o portadors d'alçada, la paraula xerpa es fa servir incorrectament a Occident per a designar, en general, els guies i portadors, malgrat que no siguin xerpes.

Referències 

Cultura del Nepal
Grups sinotibetans
Keikogi

El keikogi és el vestit que s'utilitza en moltes arts marcials japoneses (aikido, judo, karate, jujutsu…).

Està compost per uns calçons, que s'ajusten a la cintura amb una veta, i una jaqueta sense botons, que s'ajusta a la cintura amb un cinturó anomenat obi.

Normalment sol ser de cotó i de color crema (si no ha estat blanquejat artificialment), o blanc (si ha estat blanquejat). En les arts marcials que utilitzen armes (kendo, iaido, jodo, ect) sol ser de color blau fosc, i en el judo, els competidors en fan servir un de blanc i un de blau perquè l'àrbitre els pugui identificar. En karate, és blanc i se'l coneix amb el nom de karategi.

Algunes arts marcials (aikido, kendo, iaido, kyudo, jodo, bojutsu) també fan servir la hakama.

A occident és també anomenat erròniament com a kimono.

Arts marcials del Japó
Peces de roba d'esport
XUL

XUL són les sigles de XML-based User-interface Language, llenguatge basat en XML per la interfície d'usuari. És una aplicació de XML feta per Mozilla, i es fa servir en els seus projectes i en d'altres. Forma part de Gecko. XUL només proporciona la part gràfica, per tant, s'ha de fer servir altres llenguatges de programació per al funcionament d'un programa.

Llenguatges de programació
Mozilla
Mosaic (informàtica)

El navegador Mosaic o NCSA Mosaic va ser el segon navegador web gràfic disponible per visualitzar pàgines web en sistemes operatius com Unix, Macintosh i Microsoft Windows.

Va ser creat l'any 1993 de la mà de Marc Andreessen i Eric Bina, membres del National Center for Supercomputing Applications (NCSA). La primera versió (v1.0) funcionava en sistemes Unix i fou publicada el 22 d'abril de 1993. Va ser tal el seu èxit que l'agost de 1993 es van crear versions per a Microsoft Windows i Macintosh.

Mosaic es va convertir, juntament amb ViolaWWW, en un dels referents clàssics de la tecnologia World Wide Web. Va servir com a base per a les primeres versions de Mozilla Application Suite i Spyglass (posteriorment adquirit per Microsoft i reanomenat a Internet Explorer). La seva popularitat es va deure gràcies al funcionament del programari en diversos sistemes operatius, a la seva capacitat per accedir a serveis web mitjançant HTTP en la seva versió primitiva (HTTP 0.9), al seu aspecte gràfic i a la possibilitat d'accés addicional a Gopher, File Transfer Protocol (FTP) i Usenet News mitjançant NNTP.

Mosaic era programari amb drets d'autor de The Board of Trustees de la Universitat d'Illinois.

L'última versió per a Windows, NCSA Mosaic v3.0, data de 1996. Era capaç de renderitzar imatges PNG, a diferència de les imatges en format JPEG i GIF. El llenguatge per a documents web que interpretava era l'HTML 2. El gener de 1997 es va abandonar oficialment el desenvolupament d'aquest navegador per donar pas a Netscape Navigator (Pertanyent a l'empresa Netscape Communications, fundada pels mateixos creadors de Mosaic).

Referències 

Navegadors web
Tità (desambiguació)

Astronomia: Tità (satèl·lit) és el major satèl·lit de Saturn.
 Mitologia: en la mitologia grega, els Titans eren unes divinitats, fills d'Urà i de Gea.
Malabo

Malabo és la capital de la Guinea Equatorial, situada a la costa nord-oriental de l'illa de Bioko (abans anomenada Fernando Poo). Té una població estimada de 187.302 habitants (2012).

Història 
La ciutat fou fundada pels britànics el 1827, que van arrendar l'illa a Espanya durant el període colonial. Anomenada Port Clarence, fou usada com a estació naval en l'intent de suprimir el tràfic d'esclaus. S'hi van establir molts dels esclaus acabats d'alliberar, abans de l'establiment de Sierra Leone com a colònia per a lliberts. Mentre que molts d'ells, més endavant, van anar a parar a Sierra Leone, alguns dels seus descendents, anomenats fernandinos, encara es poden trobar a Malabo i la seva rodalia, on constitueixen un grup ètnic propi, que parla el seu propi dialecte crioll afroportuguès.

Quan l'illa va tornar a estar sota control espanyol, Malabo va rebre el nom de Santa Isabel. Fou escollida per reemplaçar la ciutat continental de Bata com a capital del país el 1969, i va rebre el nom de Malabo el 1973 com a part de la campanya del president Francisco Macías Nguema de reemplaçar els topònims europeus per noms "autènticament" africans.

Durant el seu "regnat de terror", Macías Nguema va dur a terme un quasigenocidi de la minoria bubi del país, que eren majoria a l'illa de Bioko, i va portar molta gent de la seva pròpia ètnia, els fangs, a Malabo. Durant els anys finals del seu mandat, quan la Guinea Equatorial era coneguda de vegades com l'"Auschwitz de l'Àfrica", molta població de la ciutat va abandonar-la, igual com va fer gairebé un terç de la població de tot el país. Malabo encara s'ha de recuperar de les seqüeles d'aquell període, tot i que el descobriment de petroli al país ha fet duplicar la població de la ciutat de pocs anys ençà.

Agermanaments 
 Guadalajara (Mèxic).

Vegeu també 
 Catedral de Santa Isabel de Malabo

Referències 

Malabo
Georgetown

Toponímia:
 Georgetown, nom de la població menorquina des Castell durant la dominació britànica.
 Georgetown (Ascensió), la capital de l'illa britànica de l'Ascensió.
 Georgetown (Guyana), capital de l'estat de Guyana.
 Georgetown (Gàmbia), ciutat gambiana anomenada oficialment Janjanbureh
 George Town (illes Caiman), capital de les illes Caiman, dependència britànica de l'Amèrica Central.
 George Town (Penang), capital de Penang, un dels estats de Malàisia
 Estats Units:
 Georgetown (Arkansas)
 Georgetown (Califòrnia), concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia.
 Georgetown (Carolina del Sud)
 Georgetown (comtat de Chatham), població dels Estats Units a l'estat de Geòrgia.
 Georgetown (Colorado), població dels Estats Units a l'estat de Colorado
 Georgetown (Connecticut)
 Georgetown (Delaware), població dels Estats Units a l'estat de Delaware.
 Georgetown (comtat de Floyd), població dels Estats Units a l'estat d'Indiana 
 Georgetown (Idaho)
 Georgetown (Comtat de Vermilion), localitat a l'estat estatunidenc d'Illinois
 Georgetown (Comtat de Carroll), localitat a l'estat estatunidenc d'Illinois
 Georgetown (Kentucky)
 Georgetown (Louisiana)
 Georgetown (Maine)
 Georgetown (Massachusetts), població dels Estats Units a l'estat de Massachusetts.
 Georgetown (Minnesota)
 Georgetown (Mississipí)
 Georgetown (Ohio)
 Georgetown (Pennsilvània)
 Georgetown (comtat de Quitman), població dels Estats Units a l'estat de Geòrgia.
 Georgetown (Texas)
 Georgetown (Washington DC), barri a la ciutat de Washington DC, als Estats Units.
 Universitats: Universitat de Georgetown, universitat catòlica de Washington, DC, als Estats Units.
Corsari

Els corsaris eren mariners als quals un estat havia concedit una patent de cors. Aquest document els autoritzava a atacar els vaixells de països enemics i apoderar-se de la nau i de la seva càrrega.

En molts casos aquesta activitat era complementària del trànsit comercial però, en altres, va arribar a ser més important que la primera, acabant amb dedicació exclusiva al cors.

El corsari es diferenciava del pirata en què no atacava qualsevol vaixell, com aquest últim, sinó únicament aquells que la seva patent autoritzava i mai els del mateix estat.

L'activitat dels corsaris es va abolir a Europa el 16 d'abril de 1856 amb la Declaració de París, un document annex al Tractat de París (1856) que posava fi a la Guerra de Crimea, però que mai no va ser ratificat pels Estats Units, Espanya ni Mèxic.

També es va utilitzar durant la Segona Guerra Mundial per la Kriegsmarine.

Corsaris famosos 
 Sir Francis Drake
 Sir Henry Morgan
 Amaro Pargo
 Jean Bart
 Antoni Barceló i Pont de la Terra (1717-1797)
 Antoni Riquer i Arabí.

Corsarisme als Països Catalans 
 Corsarisme balear
 Coca Sant Climent
 Ordinacions sobre lo fet de la mar

Referències

Enllaços externs 

 En guàrdia! 2 - Pirates i corsaris 
 Pirati, Corsari e loro Cacciatori nel Mediterraneo (XIII secolo-XVII secolo): Dizionario biografico 
 Declaració de París
Arxipèlag

Un arxipèlag o arxipèleg és un conjunt d'illes sovint amb característiques geogràfiques o geomorfològiques similars, per exemple l'origen volcànic, un conjunt d'atols...

Uns arxipèlags destacats 

 l'arxipèlag de Txagos (Territori Britànic de l'Oceà Índic)
 l'arxipèlag de Chiloé (Xile)
 l'Arxipèlag dels Chonos (Xile)
 l'arxipèlag d'Estocolm (Suècia) 
 l'arxipèlag de Göteborg (Suècia)
 l'arxipèlag de Mergui (Myanmar)
 l'arxipèlag de Turku (Finlàndia)
 l'arxipèlag de Nordenskiöld (Mar de Kara)
 l'arxipèlag de Fernando de Noronha (Brasil)
 les Açores (Portugal)
 les Bahames
 Cap Verd
 les Filipines
 les illes Åland (Finlàndia)
 les illes Aleutianes (Estats Units)
 les illes Àrtiques (Canadà)
 les Illes Balears (Espanya)
 les illes Canàries (Espanya)
 les Illes Anglonormandes (Regne Unit i Irlanda)
 les illes Fox (Estats Units)
 les illes Galápagos (Equador)
 les illes Hawaii (Estats Units)
 les illes Kerguelen (França)
 les illes Malvines o illes Falkland (Regne Unit))
 les Illes Òrcades (Regne Unit)
 les Illes Shetland (Regne Unit)
 Insulíndia (Indonèsia, Malàisia i Papua Nova Guinea)
 el Japó
 Juan Fernández (Xile)
 els Keys de Florida (Estats Units)
 les Lakshadweep (Índia)
 les Andaman (Índia)
 les Nicobar (Índia)
 les Maldives
 la Polinèsia Francesa
 Nova Zelanda
 la Terra de Francesc Josep
 la Terra del Foc

Referències
Diacetilè

El Diacetilè (IUPAC: buta-1,3-dií o butadií) és un hidrocarbur insaturat de fórmula química C₄H₂. És un alquí, format per una cadena de quatre carbonis amb dos triples enllaços;
H-C≡C-C≡C-H

Presència 
El diacetilè s'ha identificat a l'atmosfera de Tità i en la nebulosa protoplanetària CRL 618 pel seu característic espectre vibracional. Es proposa que s'ha originat per una reacció entre l'acetilè i el radical etinílic (C₂H), que es produeix quan l'acetilè se sotmet a fotòlisi. Aquest radical pot, al seu torn, atacar el triple enllaç de l'acetilè i reaccionar de forma eficient fins i tot a baixes temperatures. El diacetilè també s'ha detectat a la Lluna.

Síntesi 
El diacetilè es pot preparar mitjançant la deshidrohalogenació de l'1,4-dicloro-2-butià amb hidròxid de potassi (en medi alcohòlic) a baixa temperatura:

 ClCH₂C≡CCH₂Cl + 2 KOH → HC≡C-C≡CH + 2 KCl + 2 H₂O

El compost derivat bis(trimetilsilil)diacetilè pot ser preparat a partir del trimetilsililacetilè mitjançant l'acoblament de Hay:

2 TMS-C≡CH → TMS-C≡C-C≡C-TMS

Referències 

Alquins
Fonologia

La fonologia és la ciència que estudia els fonemes, les classes de sons considerats distintius en un sistema lingüístic concret, i les relacions entre ells. És una branca de la filologia i té relació amb la síntesi de la veu i la lingüística computacional. Estableix quins són els fonemes d'una determinada llengua, és a dir, els sons distintius que serveixen com a trets bàsics per a diferenciar unes paraules d'altres. També estudia els fenòmens de contacte entre els sons i la seva constitució en síl·labes. La transcripció fonològica dels fonemes es posa entre // per distingir-la de la fonètica, dels fons, entre claudàtors [ ].

Desenvolupament i adquisició del sistema fonològic 
La fonologia estudia el contacte entre els sons d'una paraula, ens posa en alerta  quan un nen té problemes fonològics importants i li cal un tractament logopèdic individualitzat. Fins als tres primers anys de vida els infants aprenen el codi lingüístic i sovint trobem assimilacions, omissions i substitucions de caràcter no estable però cal vigilar-ne l'evolució. Més enllà dels quatre anys les omissions de les consonants inicials i intervocàliques ja no es consideren evolutives i és convenient fer una valoració del seu perfil fonològic (La prova del desenvolupament fonològic de Laura Bosch és un test molt adequat). Si s'observen trets greus en el perfil, cal recomanar un tractament logopèdic. El nen que frontalitza els sons i transforma les velars (/c/ /g/) i la fricativa (/s/) en el fonema /t/ necessita una intervenció aviat. Als cinc anys són processos fonològics preocupants la simplificació dels grups consonàntics directes, la no diferenciació entre els sons /l/ /r/ /d/, l'omissió de consonants i síl·labes inicials i la simplificació de diftongs. Als sis anys el desenvolupament fonològic ha d'estar completat perquè és necessari per a l'adquisició de la lectoescriptura.

Referències

Bibliografia 
 

Fonologia
Patent de cors

Una patent de cors (del llatí cursus, 'carrera') era un document atorgat pels monarques o els dirigents de les ciutats estat pel qual el beneficiari (el corsari) obtenia llicència de l'autoritat per atacar vaixells i altres pertinences dels enemics d'aquells. D'aquesta manera, el beneficiari esdevenia part de la marina de guerra de l'estat que l'atorgava.

Les patents de cors foren molt utilitzades durant l'edat mitjana i l'edat moderna quan els estats no podien mantenir marines pròpies o no prou grans.

Les patents de cors en temps de guerra es van escampar per la major part d'Europa al . També van ser utilitzades per les nacions americanes durant les guerres d'independència. Es van abolir el 1856 en el tractat de París, que va posar fi a la Guerra de Crimea. Malgrat això, estats com Espanya, els EUA i Mèxic en continuaren donant durant una quarantena d'anys.

Drets d'una patent de cors 
Per al propietari 
 Poder utilitzar els ancoratges i ports de l'estat que l'atorgava.
 Tenir accés a les vitualles i subministraments d'una manera igual o similar a aquella de què disposaven les naus regulars de la marina de guerra del país en qüestió.
 Poder-la mostrar a l'exèrcit enemic, en cas de ser capturat, i sol·licitar ser tractat com a presoner de guerra, en lloc de com a pirata.
 Ascendir al grau de corsari i sentir-se membre de la marina reial.
 Mostrar-la com a reclam per al reclutament de la tripulació.

Per a l'estat o ciutat 
 Poder controlar de certa manera el propietari. Tant és així que Lluís XIV i altres monarques francesos exigien fortes fiances per evitar que els armadors obliguessin els seus oficials a realitzar accions impròpies d'un membre de la marina nacional.
 Disposar d'una armada sense necessitat d'invertir en la construcció de vaixells, reclutament de tripulació, armament, etc.
 Tenir dret a part dels beneficis obtinguts.
 Poder al·legar que les accions realitzades contra països contra els quals no s'estava en guerra, però als quals hom volia molestar, eren obra de pirates aliens a la seva voluntat.

Referències

Vegeu també 
 Pirateria marítima

Documents jurídics
Pirateria
Alfabet dactilològic

L'alfabet dactilològic o el sil·labari dactilològic és la representació visual en l'espai d'una llengua oral mitjançant la seua representació escrita amb els dits de les mans (dactilologia). S'utilitza en combinació amb el llenguatge signat per a substantius, noms propis, adreces, o per a aprofitar una paraula oral d'una unitat semàntica el signe del qual tampoc no es coneix. Tot i això, no s'utilitza per a conversar normalment per la lentitud que implica en les converses.

En el cas de les llengües orals en què el sistema d'escriptura és l'alfabet llatí, existeix un signe per a cadascuna de les lletres, algunes de les quals s'assemblen a la traça de la lletra. Així, en el cas del català, consta de vint-i-nou posicions amb les seves variants de moviment de mà. En les llengües de signes dels Països Catalans, l'alfabet dactilològic es fa amb la mà dominant, principalment a l'altura de la barbeta, i es complementa amb l'articulació oral, amb la cara i la boca visibles.

Enllaços externs 

 Alfabets o sil·labaris dactilològic català

Dactilològic
Llengua de signes
Compost organometàl·lic

Un compost organometàl·lic és un compost orgànic en el qual els àtoms de carboni formen enllaços covalents, és a dir, comparteixen electrons, amb un àtom metàl·lic. No es consideren organometàl·lics aquells compostos en els quals un metall s'uneix a una molècula o fragment per un àtom diferent del carboni.

Tenen propietats molt diverses i el seu estudi està entre la Química Orgànica i la Química inorgànica. Es consideren organometàl·lics els compostos amb semi-metalls com el bor i el silici.

És a dir un compost és considerat organometàl·lic si com a mínim té un enllaç carboni-metall. En aquest context el sufix "metàl·lic" és interpretat àmpliament per a incloure tant alguns no metalls (como el fòsfor) i metal·loids tals como B, Si i As així come els metalls veritables. En tots els casos es tracta d'elements menys electronegatius que el carboni.

Des del punt de vista de la Química Orgànica els compostos organometàl·lics són molt útils en síntesi orgànica per aconseguir treballar amb un carboni nucleofílic molt o poc reactiu segons el metall que es faci servir, utilitzant-se principalment com a catalitzadors en la síntesi industrial i de laboratori.

Des del punt de vista de la química inorgànica s'estudia, principalment, els compostos organometàl·lics dels metalls de transició, els quals es comporten segons la química de coordinació però amb lligands orgànics.

Aplicacions 
N'hi ha moltes d'industrials amb ús en reaccions catalítiques, isomerització, oligomerització, polimerització, addició oxidant, eliminació reductora, transmetal·lació, inserció migratòria, transferència electrònica, catàlisi, entre d'altres.

Referències

Vegeu també 
 Química organometàl·lica
Metilacetilè

El metilacetilè o propí és un alquí de fórmula química C₃H₄ (H-C≡C-CH₃). És un gas que es pot emmagatzemar en bombones i s'usa en soldadura i com a combustible per a coets.

Referències 

Alquins
Combustibles de coet
Hakama

La hakama (袴) és una falda-calçons que duien els samurais quan anaven a cavall per protegir-se les cames. No es va concebre, com alguns pretenen, per dissimular les cames, ja que de fet la hakama s'arromangava i es fermava a la cintura quan s'havia d'entrar en combat, de la mateixa forma que les mànigues del kimono es fermaven amb una cinta de tela (tasuki).

La hakama fou la vestimenta tradicional de la noblesa durant tota la història del Japó, i fou durant el període Edo que va adoptar la forma definitiva que coneixem avui en dia.

La hakama s'utilitza normalment per la pràctica de les arts marcials més arrelades a la tradició (aikido, kenjutsu, kendo, iaido, kyudo, jodo, bojutsu).

«Els set plecs de la hakama simbolitzen les set virtuts del budo, que són: jin (仁, benaurança, generositat); gi (義, honor, justícia); rei (礼, cortesia, etiqueta); chi (智, saviesa, intel·ligència); shin (信, sinceritat); chu (忠, lleialtat); i koh (孝, pietat). Trobem aquestes qualitats al samurai d'abans. La hakama ens incita a reflectir la vertadera naturalesa del bushido. El fet de dur la hakama simbolitza les tradicions que s'han perpetuat de generació en generació. Com que l'aikido ha sortit de l'esperit del bushido, ens hem d'esforçar dins la nostra pràctica per polir les set virtuts tradicionnals.» (Morihei Ueshiba)

Plegar la hakama 

Arts marcials del Japó
Indumentària del Japó
Accra

Accra (pronunciat "acrà") és la capital de Ghana. És la ciutat més gran del país i el seu centre administratiu, econòmic i de comunicacions. Hi té importància la indústria alimentària, la de la fusta, tèxtil i química. Segons el cens de 2021 [2], el districte metropolità d'Accra (de 20,4 km²), tenia una població de 284.124 habitants, i la regió més gran del Gran Accra (de 3.245 km²) tenia una població de 5.455.692 habitants. En l'ús comú, el nom "Accra" sovint es refereix al territori del districte metropolità d'Accra tal com existia abans de 2008, quan cobria 199,4 km². Des d'aleshores, aquest territori s'ha dividit en 13 districtes de govern local: 12 districtes municipals independents (179,0 km²) i el reduït districte metropolità d'Accra (20,4 km²), que és l'únic districte de la capital al qual se li atorga l'estatus de ciutat. Aquest territori de 199,4 km² tenia una població de 1.782.150 habitants al cens de 2021, i serveix com a capital de Ghana. El districte sota la jurisdicció de l'Assemblea Metropolitana d'Accra pròpiament dita (20,4 km²) es distingeix de la resta de la capital com la "Ciutat de Accra".

La ciutat disposa de l'Aeroport de Kotoka. L'Accra actual es va desenvolupar entorn d'un parell de fortificacions, una de britànica i una d'holandesa, edificades al . El 1877, Accra va substituir Cape Coast com a capital de la colònia britànica de la Costa d'Or. Després de la construcció del ferrocarril per comunicar l'interior miner i agrícola amb el mar, Accra va esdevenir el centre econòmic de Ghana. És la seu del Museu Nacional, l'Acadèmia Ghanesa de Ciències i Arts, l'Arxiu Nacional i la Biblioteca Central. També hi és notable el castell de Christianborg, construït pels danesos al . Als afores de la ciutat hi ha l'Achimota School, l'escola secundària principal del país, i a 13 km al nord, a Legon, la Universitat de Ghana. La Comissió de Defensa de l'Organització de la Unitat Africana (OUA) té la seu a Accra. Accra també és la capital de la Regió del Gran Accra.

Accra és coneguda per oferir als seus hostes una experiència cultural de tota la vida. Amb una àmplia escena de restaurants, una vida nocturna emocionant i una història que s'estenen pels carrers de la ciutat, simplement no és possible quedar-se sense coses per fer a Accra. La capital i ciutat més gran de Ghana, es troba a la costa del golf de Guinea a l'Àfrica occidental. Anomenada pel New York Times "la capital africana de la frescor", Accra té un teixit de colors, l'art contemporani, la vida nocturna popular i les escenes d'entreteniment.El nom de la ciutat deriva de ant que és (nkran) en el llenguatge fante, els terratrèmols gairebé van destruir la ciutat.
Va servir com a capital de la Costa d'Or britànica.
És una ciutat molt jove.
L'edifici capital és un castell.
La zona solia ser la llar dels pobles de Ga.
El cacau va ajudar a la ciutat a créixer ràpidament.

Grups ètnics i llengües 
 Els gameis, que parlen la llengua ga, són els membres del grup ètnic majoritari del Gran Accra.

Persones il·lustres 
 Brimah Razak

Referències
Geobotànica

La geobotànica, fitogeografia, o geografia vegetal, és la branca de la biogeografia que estudia la distribució de les espècies vegetals sobre la Terra i allò que motiva aquesta distribució.

Les dades bàsiques de la geobotànica són les de la presència o absència de les espècies acompanyats de la seva localització geogràfica (situades en un mapa i amb les seves coordenades geogràfiques). Amb tals dades es construeixen les províncies fitogeogràfiques. El camp d'estudi fitogeogràfic està en gran part compartit amb el de la zoogeografia.

Referències 
 Brown, J.H. & Lomolino, M.V. 1998. Biogeography. 2nd edition. Chapter 1.
 http://www.amjbot.org/collected/systematicsandphytogeography.shtml 
 Wallace, A. R. 1878. Tropical nature and other essays. Macmillan, London.
Sant Tomàs

Biografies: 
 Sant Tomàs apòstol (? - 72 dC?), un dels dotze que acompanyaren Jesús de Natzaret 
 Sant Thomas Becket (Londres, 21 de desembre de 1118 - Canterbury, 29 de desembre de 1170), arquebisbe de Canterbury.
 Sant Tomàs d'Aquino (1225 - 1274), teòleg i filòsof italià 
 Sant Tomàs de Villanueva, bisbe de València al segle XVI
 Sant Tomàs Moro o Thomas More (1478 - 1535), jurista, escriptor i estadista anglès 
 Sant Thomas Cranmer, eclesiàstic anglicà, venerat com a sant per l'anglicanisme
 Catalina de Sant Tomàs de Villanueva (Ciutat de Mallorca, 1664 - 1735), religiosa agustiniana
 Entitats de població:
 Sant Tomàs des Migjorn Gran, urbanització del municipi des Migjorn Gran, a Menorca
 Sant Tomàs de Fluvià, nucli de població del municipi alt-empordanès de Torroella de Fluvià
 Edificis:
 Sant Tomàs de Ventajola, església del poble de Ventajola (Puigcerdà, Baixa Cerdanya)
 Torre de Sant Tomàs, fortificació de l'illa de Malta
 Sant Tomàs de Ca n'Anglada, capella de la masia de Ca n'Anglada a l'Ametlla del Vallès (Vallès Oriental)
 Església de Sant Tomàs de Villanueva de Benicàssim, església parroquial de Benicàssim (Plana Alta)
 Església de Sant Tomàs i Sant Felip Neri, temple d'estil barroc a la plaça de Sant Vicent Ferrer de la ciutat de València
 Sant Tomàs de Riudeperes
 Miscel·lània:
 Sant Tomàs (la Vall de Bianya), serra de la Vall de Bianya a la comarca de la Garrotxa
 Sant Tomàs Parmo
 Sant Tomàs de Calbinyà
 Sant Tomàs de Fluvià
 Sant Tomàs de Roians
 Sant Tomàs (Ardecha)
Tir parabòlic

El tir parabòlic és un model de moviment, que estudia com es mou un cos llançat sota els efectes de la gravetat. El cos descriu llavors una trajectòria  parabòlica. Galileu va demostrar que aquest camí corb és una paràbola, però també pot ser una línia en el cas especial quan es llança directament cap amunt. L'estudi d'aquests moviments es diu balística, i tal trajectòria és una trajectòria balística. L'única força d'importància que actua sobre l'objecte és la gravetat, que actua cap avall, impartint així a l'objecte una acceleració cap avall. A causa de la inèrcia de l'objecte, no es necessita una força horitzontal externa per mantenir la component de velocitat horitzontal de l'objecte.

En aquest model s'utilitza un sistema de referència on l'eix x és horitzontal i l'eix y és vertical. L'origen del sistema se situa en el punt de llançament. S'utilitzen coordenades rectangulars.

El moviment es modelitza com la composició de dos moviments rectilinis, un per cada coordenada. La coordenada x només es mou per l'acció de la velocitat inicial i per tant serà un moviment rectilini uniforme. La coordenada y sofreix l'acció de la gravetat i és un moviment rectilini uniformement accelerat.

Es considera que el cos es llança a una velocitat inicial  i amb un angle  concret.
Les velocitats del cos en les components x i y es troben com segueix:

Les components  i , compleixen la propietat:

La posició del cos en moviment es troba amb les dues expressions:

S'agafa el valor absolut de l'acceleració de la gravetat,, per simplificar.

Amb aquestes dues expressions podem trobar l'equació de la trajectòria:

Dues dades que es calculen habitualment en tir parabòlic són l'abast i l'altura màxima.

L'abast és la distància horitzontal recorreguda pel cos quan torna a tenir alçada 0. Per calcular-ho se substitueix per 0 la y a l'equació de trajectòria:

D'on s'extreu que  pot ser 0 (punt de sortida) o ser:

Aquest valor correspon a l'abast.

L'alçada màxima és el màxim valor que agafa la coordenada y. Quan el cos arriba a l'alçada màxima la velocitat vertical és nul·la. La velocitat vertical segueix la següent expressió:

Si substituïm  per 0 i aïllem 

Substituint t a l'equació de l'alçada i simplificant, s'arriba que l'alçada màxima és:

Característiques del tir parabòlic 
 Coneixent la velocitat de sortida (inicial), l'angle d'inclinació inicial i la diferència d'altures (entre sortida i arribada) es coneixerà tota la trajectòria.
 Els angles de sortida i arribada són iguals (sempre que l'altura de sortida i d'arribada són iguals).
 La distància més gran coberta o abast s'aconsegueix amb angles de sortida de 45°.
 Per aconseguir la distància més gran fixat l'angle el factor més important és la velocitat.
 Es pot analitzar el moviment en vertical independentment de l'horitzontal.

Tir parabòlic amb fregament 

Quan considerem el fregament la trajectòria és gairebé una paràbola però no exactament. L'estudi de la trajectòria en aquest cas és considerat per la balística.

Vegeu també 
 Velocitat relativa
 Cinemàtica
 Llei de Stokes
 Caiguda lliure
 Caiguda lliure (esport)
 Velocitat límit

Cinemàtica
Escut de l'Escala

L'escut oficial de l'Escala té el següent blasonament:

Escut caironat partit: 1r d'atzur una torre oberta d'or; 2n faixat d'or i de gules. Per timbre, una corona de vila.

Història 
Va ser aprovat el 3 de setembre del 2004 i publicat al DOGC el 27 del mateix mes amb el número 4226.

L'Escala va néixer com a barri de pescadors de Sant Martí d'Empúries, antiga capital del comtat d'Empúries, per això l'escut de la vila porta, a la segona partició, el faixat d'or i de gules de les armes dels comtes d'Empúries. La torre (de vegades representada com un castell) és un element tradicional de l'escut de l'Escala, i possiblement fa referència a l'antic castell d'Empúries, del .

Vegeu també 
 Bandera de l'Escala
 Escuts i banderes de l'Alt Empordà

Referències 

Escala
Cultura de l'Escala
Nakhitxevan

Nakhtxivan, república autònoma al sud del Caucas pertanyent a l'Azerbaidjan, enclavat entre Armènia, l'Iran i Turquia 
 Nakhitxevan o Naxçıvan, ciutat de l'Azerbaidjan, capital de la república autònoma del mateix nom 
 Kanat de Nakhitxevan, estat que es va constituir al sud-est de l'Armènia sota sobirania persa (1747), incorporat com a estat vassall en l'Imperi rus (1828) i annexionat (1834)
Llengua pluricèntrica

Una llengua pluricèntrica és una llengua amb diverses versions estàndard. Aquesta situació se sol produir sovint quan una llengua i la identitat nacional o el nom (de part) del territori dels seus parlants no coincideix.

Exemples de llengües pluricèntriques són el català, amb els estàndards proposats per l'IEC i l'AVL; el castellà, amb diferents estàndards a Espanya i l'Argentina entre d'altres; l'anglès, amb estàndards diferents per al Regne Unit i els Estats Units d'Amèrica, considerat un pluricentrisme simètric per la importància d'ambdós dialectes; o l'alemany, també una llengua pluricèntrica, amb estàndards diferents per a Alemanya, Suïssa i Àustria, però asimètrica, puix que l'estàndard d'Alemanya és predominant.

Vegeu també 
 Dialecte

Enllaços externs 
 Article de Rudolf Muhr sobre la dominació en llenguatges pluricèntrics (en anglès) Language Attitudes and language conceptions in non-dominating varieties of pluricentric languages (by Rudolf Muhr).

Lingüística
Banjul

Banjul és la capital de Gàmbia, amb una població de 34.598 habitants (2005). Està situada a l'illa de Saint Mary, tocant a l'oceà Atlàntic, a l'estuari del riu Gàmbia. És també la capital de la regió homònima, que comprèn només el municipi estricte de Banjul, de 12 km² de superfície.

Història 
El 1816, els britànics van fundar Banjul com a centre comercial i base per a la supressió del tràfic d'esclaus. Al començament el seu nom va ser Bathurst, en honor de Henry Bathurst, el secretari de l'Oficina Colonial Britànica (British Colonial Office), però va canviar a Banjul el 1973.

Economia 
Banjul és l'àrea urbana principal de Gàmbia, i el seu centre administratiu i econòmic. La principal indústria del país està basada en el cacauet, però des del port de Banjul també s'exporten cera d'abelles, fusta i oli de palma, pells i cuir.

Llocs destacats 
El mercat (Albert Market), la mesquita, l'oficina de Correus, la Casa del Govern i el Museu Nacional.

A l'entrada de la ciutat hi ha l'Arch 22, un monument commemoratiu de la Segona República, establerta el 22 de juliol de 1994 arran d'un cop d'estat. L'arc, situat al mig d'una gran plaça, fa 35 metres d'alt i alberga un museu tèxtil.

Ferri de Banjul 
Banjul resta aïllada i es comunica amb l'altre costat del país (el nord) mitjançant un ferri. La comunicació amb el sud, cap a Serekunda, es fa per carretera.

Referències

Bibliografia 

 
 Matthew James Park, Heart of Banjul: The History of Banjul, The Gambia, 1816-1965 . PhD dissertation, Michigan State University, 2016.
 

Ciutats de Gàmbia
Capitals d'estats independents d'Àfrica
Municipis d'Àfrica
Flevoland

Flevoland és una província al centre dels Països Baixos. Establerta l'1 de gener de 1986 amb Lelystad com a capital, és la més jove de les 12 províncies neerlandeses. La seva població era de 359.904 habitants el 2004, per una superfície de 2412 km², dels quals un 41% correspon a aigua.

Situada al sud-est de l'IJsselmeer, està formada per terres guanyades al mar (pòlders), concretament a l'antic Zuiderzee. Tot i estar inicialment planificada com una zona eminentment agrícola, la seva part occidental es considera ara una zona de futura expansió urbana: ha de permetre el creixement del Randstad. Així, el municipi d'Almere, que voreja amb les províncies d'Holanda Meridional i Utrecht, és una vàlvula d'escapament a la manca d'àrees edificables a aquestes darreres.

Municipis

Política

Enllaços externs 

 Província de Flevoland
Randstad

El Randstad (Ciutat de la Vora) és una aglomeració urbana de l'oest dels Països Baixos. També anomenada Deltametropool (Metròpoli del Delta, referint-se al delta conjunt del Rin i el Mosa), consisteix en una sèrie de ciutats que envolten una àrea menys urbanitzada, anomenada Groene Hart (Cor Verd), i constitueix, amb 7,1 milions d'habitants, una de les aglomeracions més importants d'Europa.

El Randstad abraça àrees de les següents 4 províncies: Holanda Septentrional, Holanda Meridional, Utrecht i Flevoland. Les ciutats més importants són (des del nord, i en sentit horari): Haarlem, Amsterdam, Almere, Utrecht, Rotterdam, Dordrecht, Delft, la Haia i Leiden.

En aquesta àrea s'hi concentra la gran major part de les infraestructures i riquesa dels Països Baixos, des d'aeroports com Schiphol, ports com el de Rotterdam o universitats com les de Leiden, Utrecht o Delft. Les províncies d'Holanda i Utrecht, per exemple, generen la meitat del PIB neerlandès amb només el 44% de la seva població  .

Geografia dels Països Baixos
Ungla

En anatomia, l'ungla és el revestiment de naturalesa còrnia que té la funció de protegir i revestir la part terminal dels dits de molts vertebrats terrestres. Els humans tenen vint ungles, una al final de cada dit, tant de les mans com dels peus. Les ungles van evolucionar des de l'urpa i van perdre part de la seva curvatura per poder adaptar-se a funcions complexes de les mans.

Les ungles creixen una mitjana de 0,01 cm cada dia, de manera que l'ungla d'una mà humana es renova completament en un període d'entre tres i sis mesos, i una ungla dels peus triga entre 12 i 18 mesos. A Occident les ungles llargues i pintades són un atribut tradicional de feminitat. En canvi a Orient significa noblesa, ja que les persones que poden tenir les ungles molt llargues vol dir que no treballen amb les mans.

La manca de ferro en l'organisme pot causar que les ungles s'esfullin i es trenquin en capes. Per solucionar aquest problema hi ha uns tipus de pintaungles que les endureixen i en dificulten el trencament.

Com en tot, les ungles també es poden decorar. La manicura més típica de les ungles llargues és la manicura francesa.

Anatomia 
Les ungles de les mans i dels peus estan compostes de: 
 Matriu o arrel: és la part on s'origina l'ungla, situada sota la pell en la seva part proximal.
 Eponiqui o cutícula o epioniqui: és l'estreta franja del plec de la pell que sembla acabar a la base del cos unguial.
 Paroniqui: és l'estreta franja del plec de la pell als costats de l'ungla.
 Hiponiqui: és el teixit situat sota la vora lliure de l'ungla. Constitueix un segell impermeable que protegeix el llit unguial de les infecciones.
 Cos unguial: és l'estructura còrnia que normalment coneixem com ungla, la porció dura i translúcida composta de queratina.
 Llit unguial: és el teixit connectiu adherent que es troba sota l'ungla i que la fixa al dit.
 Lúnula: és la part blanquinosa en forma de mitja lluna que s'observa gairebé sempre a la base del cos ungueal. No tots els dits la tenen visible. La lúnula és el final de la matriu i, per tant, la part visible de l'ungla viva. La resta del cos ungueal es compon de cèl·lules mortes.

Referències

Vegeu també 
 Repeló
 Exostosi subunguial

Enllaços externs 

 Nail Surgery

Sistema integumentari
Lema

Lema (heràldica), mot o frase sintètica que acompanya una divisa 
 Lema (lingüística), frase curta que sintetitza una idea 
 Lema (matemàtiques), proposició curta que hom usa per auxiliar la demostració d'un teorema
Bandar Seri Begawan

Bandar Seri Begawan, amb una població estimada de 64.000 habitants (2005), és la capital del soldanat de Brunei, port situat al mar de la Xina Meridional. L'economia de la ciutat es basa en la producció de mobles, tèxtils, artesania i fusta. Hi destaquen el Palau del Sultà de Brunei, un dels més grans del món, i la mesquita del Sultà Omar Alí Saifuddín.

Una de les curiositats de la ciutat és un poble proper, Kampung Ayer, construït sobre el mar, com una petita Venècia.

La primera part del nom, Bandar, ve del persa بندر, que significa "port".

Capitals d'estats independents d'Àsia
Brunei
Càlcul (desambiguació)

Lògica:
 Càlcul algorítmic, conjunt finit d'instruccions o passos que serveixen per a executar una tasca o resoldre un problema
 Càlcul de predicats, sistema formal dissenyat per estudiar la inferència en els llenguatges de primer ordre
 Càlcul lògic, algorisme que permet inferir o deduir un enunciat veritable a partir d'altres que es tenen com a vàlidament veritables
 Càlcul proposicional
 Matemàtiques:
 Càlcul, camp de les matemàtiques corresponent a la realització d'operacions numèriques
 Càlcul mental, realització de càlculs numèrics usant només el cervell, sense ajut ce cap altra part del cos, objectes, màquines, etc.
 Càlcul diferencial, estudi de com canvien les funcions quan les seves variables canvien 
 Càlcul infinitesimal, disciplina desenvolupada a partir de l'àlgebra i la geometria, que involucra dos conceptes complementaris el concepte d'integral (càlcul integral) i el concepte de derivada (càlcul diferencial)
 Càlcul numèric, conjunt de càlculs que es realitzen normalment en un sistema informàtic 
 Càlcul probabilístic o Càlcul de probabilitats, estudi matemàtic dels fenòmens caracteritzats per l'atzar i la incertesa 
 Càlcul de superposició, càlcul per a demostració automàtica de teoremes de la lògica equacional de primer ordre 
 Càlcul tensorial
 Càlcul de variacions, problema matemàtic consistent a buscar màxims i mínims (o més generalment extrems relatius) de funcionals continus definits sobre algun espai funcional
 Càlcul vectorial, camp de les matemàtiques que es dedica a l'estudi de l'anàlisi real d'un vector en dues o més dimensions 
 Medicina:
 Càlcul (medicina), pedra que es forma en un òrgan o conducte del cos
 Càlcul biliar, càlcul format en la vesícula biliar
 Càlcul renal, format al ronyó i que es desplaça per les vies urinàries
 Càlcul vesical, càlcul format en la bufeta urinària