Oliva (Safor)

Oliva és una ciutat del País Valencià, la segona més gran de la comarca de la Safor. Les primeres notícies d'ocupació humana es remunten a l'època del paleolític mitjà.

Toponímia 
El topònim prové de l'àrab اوربة (Awrabatu), de possible origen preromà. Posteriorment es va denominar Awriba o Awruba, i en valencià s'alternaren els termes Oriva i Oliva fins al . Va prevaldre l'últim finalment .

L'antic malnom dels habitants d'Oliva era pixapolits.

Geografia 
El municipi d'Oliva és en el límit meridional de la província de València. Pel seu relleu geogràfic es pot dividir en tres zones ben diferenciades: la muntanya, la plana ocupada per l'horta i la zona pantanosa al sud-est. La muntanya és tota ella de domini cretaci i la prefiguren diversos plecs d'orientació bètica, SO-NE, prolongacions de les serres Gallinera i Mustalla. En la primera d'elles hi ha les majors altures: Covatelles (365 msnm), Tossal Gros (293 m), Cavall Bernat (206 m) i Penya de l'Àguila (170 m), en la segona, a l'extrem meridional, destaquen la Lloma d'Enmig (238 m) i Penyalba (154 m). La zona central, entre la muntanya i la costa, està formada per un pla quaternari fruit de la sedimentació de materials erosionats i arrossegats per les aigües, la majoria dels sediments, sobretot els ocupats avui per l'horta, corresponen al Plistocè. Al costat de les zones pantanoses els materials són més recents, de l'Holocé. La tercera zona està encara en fase de dessecació i l'ocupen els marjals. Part del seu terme municipal està integrat en el Parc Natural del Marjal de Pego-Oliva.

Platges 
El municipi d'Oliva té més d'11,8 km de costa baixa i arenosa (excepte a l'extrem més meridional, on comença la comarca de la Marina Alta), amb platges amb duna mediterrània, on gaudir del sol i de la mar. Són platges d'arena fina i aigua neta poc profundes vorejades per les dunes que separen els horts de tarongers i la mar. El turista aprecia llargues platges d'arena, d'ambient familiar. És un municipi d'horta i costa que ha desenvolupat tota classe de serveis per a passar-hi les vacances. Les principals platges són:
 Platja de Terranova
 Platja Pau Pi
 Les Aigües Blanques
 L'Aigüa Morta
 Platja de Rabdells
 Platja de les Deveses

Municipis limítrofs

Hidrografia 
El terme municipal d'Oliva no té grans corrents d'aigua: el riu Gallinera es perd abans d'arribar al mar; el riu Bullent, conegut també com a riu de la Revolta, fa de límit natural amb el terme de Pego, i, després de rebre l'aportació d'aigües del Racons, passa a anomenar-se riu Molinell, el qual fa de frontera entre els termes d'Oliva i Dénia abans de desembocar a la Mediterrània. Entre els barrancs d'Oliva cal citar els del Carritxar, Benirrama i Elca, entre les seues fonts, les de Sant Antoni, Pusa i de l'Om.

Clima 
Oliva té un clima mediterrani, amb hiverns suaus i estius càlids. Entre novembre i febrer poden arribar-hi borrasques i baixades de temperatures fins als 5°-6°, o 4° com a màxim en fredorades extraordinàries. La temperatura mitjana anual és de 18.5 °C i les gelades i nevades hi són molt poc freqüents. Entre maig i setembre poden arribar onades de calor, especialment a l'estiu (per exemple, un dia d'agost amb 32°, i al sendemà 38°), durant el qual són freqüents les temperatures superiors a 35°, que arriben puntualment a superar els 40°.

Les precipitacions superen els 743 mm anuals, amb màximes a la primavera i, sobretot, a la tardor (142 mm al novembre) i inundacions periòdiques a causa dels temporals de llevant, que solen descarregar gran quantitat de pluja en poques hores. Oliva té el rècord oficial de precipitació màxima en vint-i-quatre hores de tota Espanya, amb 817 mm, registrats el 3 de novembre de 1987.

Història 
Els primers rastres de poblament humà que s'han trobat a Oliva daten del Paleolític mitjà i provenen de la Cova Foradada. Ací també s'han trobat materials del Paleolític superior de l'Edat del Bronze. Del Paleolític i el Mesolític s'han trobat restes en el Collado. Durant l'edat del bronze sorgiren poblats com Almuixich i el Pic dels Corbs. Destaca sobretot el poblat del Castellar, ja d'època ibèrica. S'han trobat un bon nombre de restes i inscripcions romanes. Així com les instal·lacions d'un forn romà, que han estat excavades i es poden visitar.

L'origen de la població d'Oliva segurament és anterior a la invasió musulmana de la península Ibèrica, i es relaciona amb l'Awraba que cita el polític i literat andalusí Ibn al-Abbar. Segons ell, es tractava d'un lloc proper a Dénia i dependent de la seua taifa. A mitjans del  Jaume I la va conquerir, respectant la població musulmana i la va donar en senyoriu a la família Carròs, que tenia el seu centre de poder en el veí castell del Rebollet. Posteriorment fou comprada per la família Centelles, els quals la van separar del Rebollet i en 1449 obtingueren del rei Alfons el Magnànim el títol de comte en la persona de Francesc Gilabert de Centelles-Riu-sec i de Queralt. Aquell comtat incloïa Pego, Murla, la Font d'en Carròs, Potries, Hixber, Alqueria Nova i Rafelcofer. El baró de Nules i comte d'Oliva Serafí de Centelles la va emmurallar a mitjans del  i el seu nebot Francesc va ampliar les fortificacions amb la construcció del palau comtal. Així ho recorda una làpida que es conservava en el palau: 

Quan l'any 1609 tingué lloc l'expulsió dels moriscos, Oliva es va vore afectada per la despoblació i la consegüent pèrdua de mà d'obra al camp, si bé no va ser de les poblacions valencianes més afectades. Una descendent de Francesc Gilabert de Centelles, Magdalena, es va casar amb el que després seria duc de Gandia, Carles de Borja. Eixe matrimoni va suposar la formació d'un sol senyoriu de gran extensió i riquesa, els títols del qual acabarien recaient en la família dels Benavente i, finalment, en la casa d'Osuna el 1777.

En el  Oliva, junt amb el desaparegut Regne de València, iniciarà un període de recuperació econòmica i cultural. A la divisió provincial feta al trienni liberal (1822) fou adscrita a la província de Xàtiva. El 1833 l'inclogueren a la d'Alacant, i no fou fins al 1857 quan, juntament amb Vilallonga, la Font d'en Carròs, Rafelcofer i Potries, passà definitivament a la província de València. En el diccionari de Madoz (1845-1850) apareix la següent descripció:

Urbanisme 

Oliva està edificada al vessant oriental del tossal de Santa Anna, sobre la qual s'assenten les restes del castell i l'ermita que dona nom al tossal. Està formada per un extens nucli antic de morfologia rural amb barris de cases humils i altres agrupacions, completada pels eixamples de traçats rectilinis posteriors al , que s'estenen per la plana.

La població té quatre barris tradicionals: Santa Maria, Sant Roc, el Pinet i Sant Francesc, als quals cal afegir l'eixample dels últims anys. L'àrea més antiga correspon al barri de Santa Maria, on es troba l'església de Santa Maria la Major. En el  este barri va ser emmurallat per orde del compte Serafí de Centelles, i s'hi podia accedir pels portals del Mar, del Molí, del Raval, del Pi i del Carme. A la part més elevada hi havia el palau dels Centelles. L'antic camí real de València a Dénia seguia els carrers de les Moreres i Major. A partir del , a ponent d'eixe nucli es va desenvolupar la moreria o barri del Raval, al voltant de la mesquita que va precedir a l'església de Sant Roc.

Al començament del  les muralles van ser enderrocades per ordre de Felip V com a càstig pel suport d'Oliva a la causa de l'arxiduc Carles d'Àustria en la guerra de Successió. Durant el  l'expansió urbana va seguir ocupant les vessants del tossal, mentre que en direcció a la Font d'en Carròs es va traspassar el barranc i va començar a configurar-se el barri del Pinet. La construcció del ferrocarril Carcaixent - Dénia i de la carretera València - Alacant (actual N-332) per la part baixa de la ciutat van marcar les directrius i, en el cas de la via fèrria, el límit al creixement durant diverses dècades El creixement demogràfic a partir de la dècada de 1950 va potenciar la creació de nous barris en l'entorn dels carrers del Barranc i de les Covatelles, alhora que s'anava omplint l'espai intermedi entre la carretera i la via fèrria, prenent com a referència principal l'avinguda de València. El tancament de la línia fèrria en 1974 va marcar l'inici d'una nova etapa urbana, amb la transformació del vell traçat en una àmplia avinguda arbrada al voltant de la qual han anat multiplicant-se en les tres últimes dècades els grans blocs d'habitatges. Perpendicular a eixa gran artèria s'ha desenvolupat una altra de nova en direcció al mar, al costat del qual s'ha configurat al seu torn una gran zona estiuenca i residencial, on alternen els blocs d'apartaments amb els xalets i adossats.

Política i Govern

Composició de la Corporació Municipal 
El Ple de l'Ajuntament està format per 21 regidors. En les eleccions municipals de 26 de maig de 2019 foren elegits 6 regidors de Projecte Oliva (PRO), 6 de Compromís per Oliva (Compromís), 5 del Partit Socialista del País Valencià (PSPV-PSOE), 3 del Partit Popular (PP) i 1 de Ciutadans - Partit de la Ciutadania (Cs).

Alcaldes 
Des del 17 de setembre de 2019 l'alcadessa d'Oliva és Yolanda Balaguer, de Compromís.

Demografia 
L'any 1510 es van censar 710 famílies a Oliva (uns 2.840 habitants), pràcticament les mateixes que a Gandia, la meitat de les quals eren musulmanes. El 1609 tenia 385 cases de cristians vells i 350 de moriscos o cristians nous, que foren expulsats al nord d'Àfrica a través del port de Dénia. El 1646 només tenia 452 cases, que haurien augmentarien un 656 al 1713 i gairebé es duplicaren en el transcurs del , fins a sumar una mica més de 5.000 habitants l'any 1786. Des d'aleshores el seu creixement demogràfic ha sigut constant, encara que menor que a Gandia. El 1887 Oliva tenia 8.779 habitants; el 1950 havia crescut a 13.343 i el 1981 fregava ja els 20.000. El 2003 el padró registrava un total de 22.768 habitants, dels que 20.687 corresponien a la capital municipal, 1.650 a la platja i la resta a cases disseminades pel terme. Oliva tenia una població de 27.374 habitants en 2007 i 28.419 habitants el 2009 (INE), dels quals un 18,32 % està constituït per ciutadans de nacionalitat estrangera.

Economia 
Oliva ha estat tradicionalment una població eminentment agrícola. Els àrabs van introduir el cultiu de la canya de sucre que, juntament amb la seda, fou la base econòmica del municipi durant tota l'edat mitjana i de part de l'edat moderna. L'expulsió dels moriscos de 1609 no va impedir la continuïtat del cultiu de la canyamel fins a mitjans del , com testimonia Gregori Maians, si bé Cavanilles, el 1794, ja no l'esmenta. A partir de llavors fou la morera la que marcaria el paisatge agrari fins a mitjans del , quan va ser substituïda pel taronger i l'arròs. El taronger en l'actualitat constituïx un monocultiu, mentre que l'arròs fou abandonat a la dècada de 1960 i les antigues marjals han tornat al seu estat natural o estan sent transformades en camps de golf. La superfície conreada ocupa unes 3,460 ha, de les quals 3.430 són de regadiu. El secà ha sigut substituït per urbanitzacions o simplement abandonat per ser poc rendible. L'aigua per al reg procedix en part del riu Serpis, que proveïx d'aigua les séquies medievals del Rebollet i Comuna d'Oliva.

La indústria olivera es dedica bàsicament al procés i comercialització de la producció agrícola. En 2001 només ocupava el 10,7 % de la població activa locals, menys que l'agricultura (11,8 %) i que la construcció (18,8 %). Oliva va destacar en el passat per una certa especialització industrial en la branca de la ceràmica, encara que actualment només funcionen algunes d'aquelles velles terriseries. Al sector terciari corresponia el 2001 el 58,7 % de la població activa, on destaquen el comerç i el turisme com a activitats més representatives.

Patrimoni

Patrimoni religiós 

 Església de Santa Maria la Major. Es tracta d'un temple de grans proporcions amb tres naus d'estil neoclàssic, construït al llarg de tot el  (inaugurada oficialment el 1787) en substitució del temple anterior. És església des de l'any 1244, i d'aquella època es conserva una capella gòtica restaurada i l'arc apuntat gòtic-mudèjar d'una porta. Està construïda sobre un gran desnivell, cosa que va facilitar l'obertura d'una espaiosa cripta que ocupa gran part de l'àrea del temple. (s. XVII-XVIII)
 Església de Sant Roc i el Raval morisc. L'església data del  i està edificada sobre un temple anterior, una antiga mesquita convertida en església l'any 1526 i ampliada entre 1582 i 1591. Les petxines de l'església estan pintades al fresc per Antoni Cortina Farinós.
 Església de la Mare de Déu del Rebollet. Es troba dins del conjunt del convent i escola de les Germanes Carmelites, data del  i s'hi venera la imatge traslladada des del castell del Rebollet, datada del  i que constituïx una de les representacions marianes més antigues del territori valencià.
 Església de Sant Francesc d'Assís. Situada al costat de la carretera general N-332, data del  i s'hi venera la imatge de Sant Francesc d'Assís patró d'Oliva, sent el seu dia gran el 4 d'octubre.

 Ermita dels Sants Antonis. Data del .
 Ermita-Portal de Sant Vicent. Es construí l'any 1726 sobre un antic portal de la muralla.
 Creu de terme del .

Patrimoni militar i civil 
 Castell de Santa Anna (s. XVI).
 Plaça de l'Ajuntament i voltants amb edificis interessants.
 Xemeneies industrials de Rajolars (s. XX).
 Gasolinera del Rebollet, d'estil organicista de l'any 1962.
 Palau Comtal d'Oliva
 Castell del Castellar
 Torre d'Oliva

Museus 
 Museu Arqueològic d'Oliva. Ocupa l'antiga casa dels Pasqual, palau amb elements que van del  fins al XVIII rehabilitat entre els anys 1997 i 1999. Els seus fons recullen, essencialment, la història d'Oliva i la seua comarca des de la prehistòria fins a l'edat mitjana. Destaquen la col·lecció de fòssils, els materials paleolítics i neolítics, la col·lecció de ceràmica islàmica, així com les peces ceràmiques de reflex metàl·lic del , les escudelles blaves i les rajoles del . Cal ressenyar igualment que el museu exposa una sala monogràfica dedicada al palau Comtal d'Oliva.
 Casa dels Maians, on visqué Gregori Maians i subseu del Museu Valencià de la Il·lustració i la Modernitat.
 Museu etnològic d'Oliva, ocupa les cases de Tamarit.
 Forn romà d'Oliva, espai musealitzat d'un forn ceràmic del segle I d. C.
 Palau Comtal d'Oliva, del que resta la torre del carrer Comare.

Festes i tradicions 
 Festes Patronals. Celebra les seves festes oficials el 3 de maig al Santíssim Crist de la Fe i el 8 de setembre a la Mare de Déu del Rebollet, patrons ambdós de la ciutat.
 Falles.
 Moros i cristians. Se celebren al juliol.

Esports 
En homenatge a l'erudit Gregori Maians, el Club de pilota valenciana d'Oliva organitza cada any el prestigiós Trofeu Gregori Maians de raspall. L'equip de futbol, Unió Esportiva Oliva va ser fundat en 1945.

Personatges destacats 
 Clara Andrés, cantautora en valencià.
 Manel Arcos, periodista, escriptor i historiador.
 Francisco Brines, poeta, Premi de les Lletres Valencianes el 1967, Premi Nacional de les Lletres Espanyoles el 1999 i acadèmic de la Reial Acadèmia de la Llengua Espanyola des de 2006. Premi Cervantes 2021.
 Lluís Casanova Giner, president del València CF.
 Josepa (Pepa) Chesa i Vila, política valencianista i professora d'institut. Regidora de l'Ajuntament d'Oliva (1987-2004). Dirigent de la Unitat del Poble Valencià (1984-1988). Presidenta del Partit Valencià Nacionalista (1989-2000). Presidenta de la Mancomunitat de Municipis de La Safor (1999-2003). Vicepresidenta del Bloc Nacionalista Valencià (2000-2003). Secretària d'organització del Bloc Nacionalista Valencià (2003-2008).
 Gabriel Siscar, matemàtic, almirall de marina i polític.
 Josep Climent Barber (1927), compositor i musicòleg. Prefecte de Música Sacra de la Catedral de València des de 1981.
 David Fuster Torrijos, jugador de fútbol. Campió de 6 superlligues gregues i 4 Copes de Grècia amb l'Olympiakos FC, actualment al Getafe Club de Fútbol.
 Àgueda Llorca Peiró, actriu.
 Gregori Maians i Siscar (1699-1781, erudit il·lustrat.
 Enric Malonda, pilotari de raspall.
 Josep Malonda Sanchis, músic i dolçainer, director Coral Santa Cecília d'Oliva.
 Manolo Mestre (1935-2008), jugador del València CF entre 1955 i 1969.
 Maria Vicenta Mestre Escrivà, catedràtica de Psicologia Bàsica i Rectora de la Universitat de València.
 Esteban Morcillo Sánchez, catedràtic de Farmacologia i Rector de la Universitat de València.
 Enric Morera i Català, polític valencianista. Secretari general del BLOC Nacionalista Valencià, síndic de Compromís i diputat a les Corts Valencianes en les legislatures VII (2007-2011), VIII (2011-2015), IX (2015-2019), X (2019-...), institució que ha presidit durant les legislatures IX i X.
 Jose Antonio Morera Torres, pilotari de raspall.
 Joan Navarro, poeta.
 Vicente Parra, actor de teatre i cinema.
 Carlos Parra Mestre, pilotari de raspall.
 Josep Lluís Roig, poeta.
 Enric Sòria, assagista i poeta.
 Waldo Vila Gilabert, pilotari de raspall.

Notes

Referències

Enllaços externs 

 Web de l'Ajuntament d'Oliva
 Portal de Turisme d'Oliva
 Institut Valencià d'Estadística 
 Portal de la Direcció General d'Administració Local de la Generalitat