alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Caesar (rozcestník)

Caesar může označovat:

 Caesar – římské cognomen a titul panovníka
 Gaius Iulius Caesar – starořímský politik a panovník, diktátor 
 Julius Caesar (drama) – drama Williama Shakespeara
 Caesar (divadelní hra) – drama Jiřího Voskovce a Jana Wericha
 Caesar (herní série) – série budovatelských videoher s námětem expanzivní éry starověkého Říma od společnosti Impressions Games
 Caesar (výzkumné středisko) – evropské výzkumné středisko v Bonnu
 Caesar (koktejl) – nápoj původem z Kanady

Slovo Caesar se také objevuje v názvech měst.
 Caesarea – rozcestník antických měst

Jinak napsané může také znamenat:
 CAESAR – samohybná houfnice
 César (šifra) – způsob šifrování
 César – francouzskou filmovou cenu
 Cesar (provincie) – provincii v Kolumbii
 Cesar (řeka) – kolumbijskou řeku

slovo se vyskytuje v různých transkripcích v názvech gastronomických podniků:
 Cézar (restaurace) – Ústí nad Labem
 Café Restaurant Caesar a Galerie Caesar Olomouc
 Pizzerie Cesar – Hodonín
Caesarea

Název Caesarea (výsl. [cézarea], latinsky „Caesarova“, „caesarská“) či Kaisareia (řecky Καισάρεια) označuje antická města pojmenovaná k poctě Gaia Iulia Caesara nebo některého z římských císařů:

Levanta (Blízký východ)
 Caesarea (Izrael) – současné izraelské město (Kajsarija) poblíž stejnojmenného starověkého města
 Caesarea Maritima – též Caesarea Přímořská, starověké přístavní město v Palestině, sídlo Piláta Pontského
 Caesarea Philippi – vnitrozemské starověké město, dnes archeologické naleziště Banias v Izraeli
 Caesarea Magna – též Syrská Larisa, antické město, dnes syrský Šajzar

Turecko
 Caesarea in Bithynia – též Germanicopolis, starověké město v Bithýnii
 Caesarea in Cappadocia – starověké hlavní město Kappadokie, původní Mazaka, dnešní Kayseri
 Caesarea Germanica – starověké město, dnešní Kahramanmaraş v jihovýchodním Turecku

 Afrika
Caesarea (Mauretánie) – obchodní město na alžírském pobřeží založené Jubou II., centrum římské provincie Mauretania Caesariensis; zříceniny města leží u dnešního města Cherchell

 ostatní
 Amanita caesarea – houba muchomůrka císařská

Starověká města
Igor Rurikovič

Igor Rurikovič byl vládce Kyjevské Rusi v letech 912–945.

Byl podle některých letopisů synem varjažského vládce Novgorodu Rurika. Někteří historici se však domnívají, že varjažská vláda v Kyjevě po odchodu Olega na sever skončila a v osobě Igora se dostala k moci nová slovanská dynastie. Tomu odporuje fakt, že Igor je obdobou skandinávského jména Ingvar. Igor však mohl být potomkem Varjaga a slovanské ženy. V každém případě se panovnický rod, který založil, označuje jako Rurikovci (na Rusi vládli do roku 1597, posledním vládnoucím příslušníkem roku byl car Fjodor I. Ivanovič.)

Stejně jako jeho předchůdce zaútočil Igor dvakrát proti Konstantinopoli. Roku 941 šlo o pouhý nájezd nepočetné knížecí družiny, během něhož byly ruské lodě spáleny pod hradbami města pověstným „řeckým“ ohněm. Bojovníci, kteří unikli zkáze, pak vydrancovali Bithýnii na jižním pobřeží Černého moře. O tři léta později shromáždil Igor mohutné varjažsko-slovanské vojsko a najal kočovné Pečeněhy, kteří měli současně napadnout Konstantinopol z pevniny. Byzantský císař Roman I. se o tažení Rusů dozvěděl a poslal jim vstříc svoje nejlepší vyjednavače, kteří měli bojovníkům nabídnout stejný tribut, jaký získal pro svoje vojáky v roce 911 Oleg. Výsledkem jednání bylo uzavření nové smlouvy, která byla sice obdobou předešlé dohody, nicméně její podmínky byly výhodnější pro Byzanc a Rusy v mnohém omezovaly. Pokud chtěli na území říše obchodovat, museli platit clo a kromě toho se zavázali hájit byzantskou pevnost Chersonésos na Krymu před útoky nepřátel.

Ve smlouvě z roku 944 vystupuje kyjevský vládce Igor jako veliký kníže, to znamená první mezi dalšími knížaty východních Slovanů. Sám však používal chazarského titulu kagan (stejně jako jeho nástupci až po Jaroslava Moudrého).

Igor se dále snažil rozšiřovat moc kyjevských knížat na další východoslovanská území a přimět zdejší kmeny k poplatné závislosti. Roku 945 byl zabit při vybírání daní u Drevljanů. Vlády za jeho nezletilého syna Svjatoslava se ujala Igorova žena Olga.

Externí odkazy 
 

Kyjevská Rus
Narození v 10. století
Úmrtí v roce 945
Rurikovci
Muži
Lípy na Vyhlídce

Lípy na Vyhlídce jsou památné stromy v Hojsově Stráži na Šumavě. Obě lípy malolisté (Tilia cordata) stojí naproti penzionu Vyhlídka v nadmořské výšce 870 m. Jejich věk je odhadován na 300 a 400 let, obvod jejich kmenů je 630 cm a 523 cm (měření 2003). Chráněny od roku 1985 jako dominanty krajiny, jedna i pro svůj vzrůst.

Stromy v okolí 
 Jezerní jedle
 Stromy u kostela
 Lípa pod čističkou
 Stromy pod čističkou

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Klatovy

Památné lípy malolisté v Česku
Památné lípy v okrese Klatovy
Památné stromy v CHKO Šumava
Památné stromy na Šumavě
Železná Ruda
Jasany na Brčálníku

Jasany na Brčálníku jsou památné stromy u osady Brčálník nedaleko Hojsovy Stráže na Šumavě. Oba jasany ztepilé (Fraxinus excelsior) rostou u chat pod brčálnickým kravínem. Menší má obvod kmene 325 cm a je 18 m vysoký, obvod kmene většího jasanu je 453 cm a výška dosahuje 20 m. Stromy jsou chráněny od roku 1995 pro svůj vzrůst a jako krajinná dominanta.

Stromy v okolí 
 Brčálnický jasan
 Brčálnická lípa
 Brčálnický buk

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Klatovy

Externí odkazy 
 Strom v evidenci památných stromů Agentury ochrany přírody a krajiny ČR

Památné jasany ztepilé
Památné jasany v Plzeňském kraji
Památné stromy v okrese Klatovy
Památné stromy v CHKO Šumava
Památné stromy na Šumavě
Železná Ruda
Jezerní jedle

Jezerní jedle je památný strom u Hojsovy Stráže na Šumavě. Jedle bělokorá (Abies alba) roste v lese a je v dobrém stavu. Obvod jejího kmene je 320 cm (měření 1995). Strom je chráněn od roku 1995 pro svůj vzrůst. Jedle je zároveň významným stromem LČR.

Stromy v okolí 
 Lípy na Vyhlídce
 Stromy u kostela
 Lípa pod čističkou
 Stromy pod čističkou

Reference

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Klatovy

Externí odkazy 
 
 Strom v evidenci památných stromů Agentury ochrany přírody a krajiny ČR

Památné jedle v Plzeňském kraji
Památné jedle bělokoré
Památné stromy v okrese Klatovy
Památné stromy v CHKO Šumava
Památné stromy na Šumavě
Železná Ruda
Stromy u kostela v Hojsově Stráži

Stromy u kostela v Hojsově Stráži jsou památné stromy v Hojsově Stráži na Šumavě. Dvě lípy velkolisté (Tilia platyphyllos) a dva jasany ztepilé (Fraxinus excelsior) rostou před kostelem Neposkvrněného početí Panny Marie. Všechny stromy mají výšku mezi 20 až 22 m, obvod kmene jasanů je 450 cm a 332 cm, kmeny lip mají obvody 336 cm a 318 cm (měření 2003). Stromy jsou chráněny od roku 1995 jako krajinná dominanta a pro svůj vzrůst.

Ochrana tří ze čtyř stromů byla zrušena.

Stromy v okolí 
 Jezerní jedle
 Lípy na Vyhlídce
 Lípa pod čističkou
 Stromy pod čističkou

Reference

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Klatovy

Památné lípy v okrese Klatovy
Památné lípy velkolisté v Česku
Památné jasany ztepilé
Památné jasany v Plzeňském kraji
Památné stromy v okrese Klatovy
Památné stromy v CHKO Šumava
Památné stromy na Šumavě
Železná Ruda
Lípa pod čističkou

Lípa pod čističkou je památný strom v Hojsově Stráži na Šumavě. Lípa velkolistá (Tilia platyphyllos) roste u bývalé silážní jámy pod čističkou. Obvod jejího kmene je 544 cm a výška 24 m (měření 2003). Chráněna od roku 1995 pro svůj vzrůst a věk.

Stromy v okolí 
 Stromy pod čističkou
 Stromy u kostela
 Lípy na Vyhlídce
 Jezerní jedle

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Klatovy

Externí odkazy 
 
 Strom v evidenci památných stromů Agentury ochrany přírody a krajiny ČR

Památné lípy velkolisté v Česku
Památné lípy v okrese Klatovy
Památné stromy v CHKO Šumava
Památné stromy na Šumavě
Železná Ruda
Plazmon

Plazmon může být: 

 Soubor genů kódujících mimojadernou dědičnost
 Kvazičástice ve fyzice plazmatu
Stromy pod čističkou (Hojsova Stráž)

Stromy pod čističkou jsou skupinou památných stromů v Hojsově Stráži na Šumavě. Čtyři lípy velkolisté (Tilia platyphyllos) a jasan ztepilý (Fraxinus excelsior) rostou nad silnicí u autobusové zastávky pod čističkou. Jasan má obvod kmene 469 cm a dosahuje výšky 26 m (měření 1995). Lípy mají obvody kmene 430, 528, 487 a 540 cm, jejich výšky jsou 30, 34, 27 a 30 m (měření 2003). Všechny stromy jsou chráněny od roku 1995 pro svůj vzrůst a jako krajinná dominanta.

Stromy v okolí 
 Lípa pod čističkou
 Stromy u kostela
 Lípy na Vyhlídce
 Jezerní jedle

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Klatovy

Externí odkazy 
 

Památné lípy v okrese Klatovy
Památné lípy velkolisté v Česku
Památné jasany ztepilé
Památné jasany v Plzeňském kraji
Památné stromy v okrese Klatovy
Památné stromy v CHKO Šumava
Památné stromy na Šumavě
Železná Ruda
Caesarea Maritima

Caesarea Maritima, často jen bez přízviska Caesarea či řecky Kaisareia, bylo důležité starověké město v Palestině, ve středověku pak důležité město křižáků. Archeologické vykopávky v Caesareji patří k nejvýznamnějším v dnešním Izraeli.

Město leží severozápadně od Hadery na severu Šárónské nížiny u Středozemního moře. Nedaleko starověkých vykopávek se nachází také moderní město Caesarea (Kejsarija).

Historie 
Město založil v letech 22 až 10 př. n. l. Herodes Veliký. V roce 6 se stala rezidencí římského místodržícího (prefekta). Po zničení Jeruzaléma v roce 70 se Caesarea stala hlavním městem provincie Judea. Ve 2. století bydlelo ve městě 125 000 obyvatel. Ve třetím století zde působil křesťanský církevní učitel Órigenés. V období dalšího rozkvětu v 5. a 6. století bylo město důležitým námořním přístavem.

Galerie

Odkazy

Reference

Literatura 
 COLPE, C. Caesarea am Meer. In: Der kleine Pauly. Lexikon der Antike. Bd. 1, Sp. 1004n

Související články 
 Caesarea

Externí odkazy 
 
  Informace o vykopávkách

Starověká města
Národní parky v Izraeli
Biblická místa
Svratka (rozcestník)

Název Svratka má více míst:

 Svratka – vodní tok na jihozápadní Moravě, levý přítok Dyje
 Svratka (okres Žďár nad Sázavou) – město na horním toku stejnojmenné řeky v okrese Žďár nad Sázavou
 Moravská Svratka – část města Svratka v okrese Žďár nad Sázavou
 Radešínská Svratka – obec v okrese Žďár nad Sázavou
 Svratka (člun) – malé plavidlo, které používal Dopravní podnik města Brna v lodní dopravě na Brněnské přehradě v letech 1946 – 1955
 Svratka (přírodní památka) – přírodní památka v okrese Žďár nad Sázavou

Externí odkazy
Nomen

Nomen (latinsky jméno) označuje celé jméno Římana, které se typicky skládalo ze tří částí, které tvořily:
 praenomen – vlastní jméno, rodné jméno, vybírané volně ze zavedeného, dosti úzkého seznamu (ani ne 20), pocházejícího z nejstarších dob Říma. Často proto postačovalo zapisovat ho iniciálou
 nomen gentile – rodové jméno, název rodu – gens, odpovídá nynějšímu příjmení, které se dědilo po otci, zpravidla původně přezdívka zakladatele rodu, např. podle povolání
 cognomen – přídomek, původně přezdívka, jméno doplňkové; někdy se přebíralo potomky a časem se z něj stávalo rovněž děděné, druhé příjmení
Ke jménu se někdy připojovalo ještě druhé cognomen, zvané agnomen. 

Muž, který byl adoptován do cizí rodiny, pak na výraz své vděčnosti přibíral jméno adoptující rodiny. Úzus tvorby ženských jmen ve starověkém Římě se od popsaného lišil.

Adopce 
Když byl Říman adoptován jinou rodinou, přejal celé jméno svého adoptivního otce, ke kterému připojil odvozené jméno své vlastní rodiny. Příklady z římských dějin:
 Gaius Iulius Caesar Octavianus (císař Augustus), rozený Gaius Octavius, adoptovaný Gaiem Iuliem Caesarem.
 Mamercus Aemilius Lepidus Livianus (princeps senatus v 1. století př. n. l.), syn jistého Livia, adoptovaný rodinou Aemilii Lepidi.

Odkazy

Reference

Související články 
 praenomen
 nomen gentile
 cognomen
 agnomen

Externí odkazy 
 

Starověká římská jména
Scholastika (rozcestník)

Termín scholastika může znamenat: 

 Scholastika – název pro specifickou středověkou křesťanskou filosofii
 Scholastika (jméno) – dívčí jméno
 Svatá Scholastika – svatá katolické církve, sestra Benedikta z Nursie
Nomen (rozcestník)

Původně latinské slovo nomen („jméno“) může mít následující významy: 

 nomen – česky jméno, gramatický termín pro slovo patřící do slovního druhu podléhajícímu skloňování (tj. podstatné jméno, přídavné jméno a některé druhy zájmen a číslovek)
 nomen – římské vlastní jméno
 nomen – termín, který ve středověké scholastické filozofii znamená jazykové abstraktum vytvořené v mysli z různých vjemů a označující celou třídu res čili věcí samých. Vztah mezi nomen a res řešily různě především dva filozofické směry, realismus a nominalismus
 nomen gentile – rodové jméno, ve starověku druhá část římských jmen
 nomen conservandum – biologický taxon, jehož název zůstává uznáván, přestože z různých důvodů odporuje nomenklaturním pravidlům
 nomen dubium – označení názvu, který nemůže být s jistotou připsán žádné taxonomické skupině
 nomen nudum – označení neplatného názvu biologického taxonu
 nomen oblitum – označení nepoužívaného názvu taxonu

Externí odkazy
4'33"

4'33" je hudební kompozice avantgardního skladatele Johna Cage, často (nepřesně) zvaná jako Čtyři a půl minuty ticha.

Původ inspirace 

V druhé polovině 40. let 20. století Cage navštívil mrtvou komoru na Harvardově univerzitě. Mrtvá komora je zvukotěsná místnost, jejíž stěny pohlcují všechny zvuky a žádné neodrážejí. Cage do ní vstoupil očekávaje, že uslyší ticho, ale jak napsal později, I heard two sounds, one high and one low. When I described them to the engineer in charge, he informed me that the high one was my nervous system in operation, the low one my blood in circulation. („Slyšel jsem dva zvuky, nízký a vysoký. Když jsem to popsal místnímu technikovi, řekl mi, že vysoký zvuk vytváří můj nervový systém a nízký můj krevní oběh.“) Jakkoli je toto vysvětlení pravdivé, Cage přišel, aby nic neslyšel, ale stejně něco slyšel. Until I die there will be sounds. And they will continue following my death. One need not fear about the future of music. („Do mé smrti tu budou zvuky. A až zemřu, budou tu stále. Nemusíme se obávat o budoucnost hudby.“) Vytvoření podle něj neuskutečnitelného ho vedlo k napsání slavné skladby 4'33".

Jiné zdroje uvádí, že inspirace přišla z oblasti vizuálního umění. Cageův přítel a občasný spolupracovník Robert Rauschenberg vytvořil sérii „bílých“ kreseb, zdánlivě „prázdné“ plátno se mění podle světelných
podmínek a stínu osob. Toto inspirovalo Cageho k užití podobné myšlenky ticha jako zvukově prázdného plátna, které by odráželo proud zvuků z okolí.

Přednes 

Premiéra proběhla 29. srpna 1952 ve Woodstocku při recitálu současné hudby předváděném pianistou Davidem Tudorem, dlouholetým interpretem Cageových kompozic. Skladba proběhla, aniž by Tudor či kdokoli jiný něco zahrál. Jen Tudor podle stopek otáčel listy notového zápisu.

Délka 4 minuty 33 sekund ve skutečnosti není dána notovým zápisem. V zápise je jen, že skladba má tři části a pro každou z nich je jediná instrukce tacet, značící klid pro daného umělce. Je tedy na každém hudebníkovi, jak dlouhé ticho zvolí. Cage sám prohlásil, že délku zvolil náhodně, ale občas se tvrdí, že byla zvolena úmyslně. 4 minuty 33 sekund je 273 sekund, což odkazuje na teplotu absolutní nuly, −273 °C. Při této teplotě by bylo absolutní ticho, neboť částice by se nehýbaly – ale není jí možné dosáhnout.

Nahrávky 

4'33" byla nahrána v několika „variantách“. „Nazpíval“ ji Frank Zappa (na desce A Chance Operation: The John Cage Tribute, 1993). Orchestrální verze 4'33" v podání Symfonického orchestru BBC byla vysílána v únoru 2004 na BBC Radio 3. Trochu sarkastickou verzi, zachycující nahrávku londýnského pouličního hluku (tedy „ticha“ na londýnské ulici), nahráli pracovníci britského listu Guardian 16. února 2004. Koluje i pověst (pravděpodobně apokryf), že verze 4'33" byla populární v jukeboxech mnoha barů, protože dávala posluchačům možnost oddechnout si od jinak nezdolných rock and rollových hitů.

Reference 

Cage, John
Skladby aleatorní hudby
Množné číslo

Množné číslo je varianta gramatická kategorie čísla, která označuje skutečnost, že se jedná o více než o jeden kus. Používá se jak u jmen (podstatné jméno, přídavné jméno, zájmeno), tak u sloves. V některých jazycích včetně češtiny vedle množného čísla existuje nebo existovalo i dvojné číslo či jeho pozůstatky.

Standardním latinským označením množného čísla je termín plurál, který pochází z latinského plures a znamená více; zkratka je obvykle pl.

Množné číslo se v některých případech používá i k označení jednotlivé osoby, přičemž může zesílit nebo naopak oslabit její význam: vykání nebo onikání je projevem úcty, královský plurál (plural maiestaticus) zdůrazňuje funkci mluvčího, autorský plurál je vykládán jako projev skromnosti, který oslabuje důraz na autora.

V první osobě (my) může být plurál buď exkluzivní (nezahrnuje adresáta sdělení) nebo inkluzivní (zahrnuje jak mluvčího, tak adresáta sdělení). V některých jazycích je exkluzivní a inkluzivní plurál gramaticky odlišen (kluzivita). Zvláštním případem inkluzivního plurálu je empatický plurál, který personální transpozicí nahrazuje druhou osobu (mluvčího nezahrnuje fakticky, ale jen jako symbolický projev spoluúčasti).

Gramatická kategorie jména, které má tvary jen v množném čísle, i když označuje jednotlivou věc, se označuje jako pomnožné číslo a takové jméno se označuje jako pomnožné jméno. Větší počet takových věcí je pak vyjádřen použitím souborových číslovek (např. dvoje dveře, šestery Vánoce).

Externí odkazy 

Mluvnické číslo
Románské jazyky

Románské jazyky je rodina jazyků, které se vyvinuly z latiny. Stejně jako latina náleží do skupiny indoevropských jazyků. Někdy se označují také jako novolatinské. Tyto jazyky vznikly především tam, kde se kdysi rozkládala Římská říše, v níž byla latina úředním jazykem. Každá oblast byla přitom ovlivněna původními jazyky obsazených území a národů. Často tedy vznikaly různé pidžiny nebo kreolské jazyky.

Románskými jazyky mluví 800 miliónů lidí po celém světě.

Seznam románských jazyků 

 západorománské jazyky
 ibersko-románské jazyky
 galicijsko-portugalské jazyky
 galicijština – 3 mil. mluvčích v Galicii
 falština – 10 tis. mluvčích ve Španělsku
 portugalština – 230 mil. mluvčích v Portugalsku a Brazílii, několik tisíc v Asii, 26 mil. v Africe
 judeo-portugalština – vymřelá
 aragonština – 10 tis. v Aragonii
 asturština (mirandština, leónština)
 extremadurština – v Extremaduře
 španělština – 360 mil. mluvčích ve Španělsku a Americe
 ladino – židovský dialekt španělštiny
 portuñolština (portunhol, fronterizo) – okolo 100 tis. mluvčích v Uruguay a jižní Brazílii
 gallo-románské jazyky
 okcitánsko-katalánské jazyky
 katalánština – 6,5 mil. mluvčích ve Španělsku, Andoře, Francii a Itálii
 okcitánština – 2 mil. mluvčích ve Francii
 franko-provensálština – především ve městě Lyon a okolí
 rétorománské jazyky
 furlanština – Furlansko-Julské Benátsko, Argentina, Kanada, Austrálie atd.
 ladynština – Dolomity
 rétorománština – 66 tis. mluvčích ve Švýcarsku
 oïlské jazyky
 poitevin-saintongeaiština
 burgundština
 champenoiština
 franko-komtoiština
 lotrinština
 francouzština – 70 mil. v Evropě a 12 mil. v Americe
 galština
 normanština
 jerseyština – na ostrově Jersey
 picardština
 valonština
 gallo-italské jazyky
 ligurština
 monégasqština
 piemontština
 lombardština
 emilijština
 venetština
 dalmatština – vymřelý jazyk v Chorvatsku
 východorománské jazyky
 italské jazyky
 italština – 60 mil. v Itálii
 korsičtina
 neapolština – 8 mil. ve středojižní Itálii
 sicilština – 5 mil. na Sicílii
 romanesco
 istrijština
 judeo-italština – 4 tis. v Itálii
 rumunština
 arumunština
 moldavština
 jihorománské jazyky
 africká románština – vymřelý jazyk v Maroku a Alžírsku
 mozarabština – vymřelý jazyk v jižním Španělsku a Portugalsku
 sardština – 300 tis. na Sardinii

Jelikož se např. jihoitalské dialekty vyvinuly samostatně z latiny, je možné je z lingvistického a komparativního hlediska považovat také za samostatné jazyky, i když jako takové nejsou uznány.

Odkazy

Související články 
 Romanistika

Externí odkazy 
 

 
Klasické indoevropské jazyky
Jazyky
Binární relace

Binární relace je pojem z matematiky, vyjadřuje vztah (relaci) prvků jedné množiny k prvkům v množině druhé.

Příklad: Mějme množiny čísel , . Definujeme vztah (binární relaci) „je větší“ prvků z  k prvkům z . Vidíme, že číslo  (z množiny ) „je větší“ než číslo  z . A říkáme, že prvek  je v binární relaci „je větší“ s prvkem , zkráceně  „je větší“ . Většinou prvky, které jsou v binární relaci, značíme jen jako uspořádanou dvojici . Binární relaci z tohoto příkladu lze popsat jako množinu uspořádaných dvojic
. Na množinu  lze nahlížet jako na podmnožinu kartézského součinu . Množiny  lze použít jako definici binární relace.

Definice 
Binární relace je uspořádaná trojice   , kde  a  jsou libovolné množiny a  je podmnožina kartézského součinu .
Množině  se říká definiční obor, množině  obor hodnot a množinu  nazýváme graf relace.

Binární relace značíme uspořádanou dvojicí  , nebo pokud chceme rozlišit, o kterou relaci se jedná, pak   , kde  a  je označení příslušné množiny z definice.

Druhy relací 
Binární relace je:

 symetrická, pokud platí   , pak platí   .
Příkladem může být relace  „je sourozenec“. Je-li  i  množinou všech mých příbuzných, pak musí existovat (já  sestra) a také (sestra  já). Pokud sourozence nemám, je množina relací prázdná, i taková relace je symetrická.

 antisymetrická pokud    a současně   , pak platí .

 tranzitivní, pokud    a současně   , pak platí   .
Příkladem může být už zmíněná relace "je sourozenec" nebo relace "je vyšší". Já jsem vyšší než Petr a současně Petr je vyšší než Ondřej, z toho plyne: Já jsem vyšší než Ondřej. Tranzitivní relací například není relace "být kamarád". Já jsem kamarád Petra, on je kamarád Ondřeje, z toho ale nevyplývá kamarádství mezi mnou a Ondřejem.

 reflexivní, pokud pro každé  platí   . (Prvek  je v relaci sám se sebou.)
Příklad reflexivní relace je "je stejný", příklad nereflexivní relace je "je vyšší". Neplatí, já "je vyšší" (než) já.

Relaci, která je reflexivní, symetrická, a tranzitivní nazýváme relace ekvivalence.

Relaci, která je reflexivní, antisymetrická a tranzitivní nazýváme částečné uspořádání.

Další typy: úplné uspořádání, dobré uspořádání.

Operace s relacemi 
Na množině binárních relací jsou definovány následující operace, jejichž výsledkem je opět relace:

 Inverzní relace k relaci  mezi množinami  a  je relace 

 Relace složená z relací  a  je relace 

 Průnik relací  a  je relace 

 Sjednocení relací  a  je relace

Literatura

Externí odkazy 
 

Matematické relace a zobrazení
Kenneth Taylor

Kenneth Nathaniel Taylor (8. května 1917 v Portlandu, stát Oregon, USA - 10. června 2005 ve Wheatonu, stát Illinois, USA), byl americký teolog, spisovatel a nakladatel.

Jeho nejslavnějším dílem je The Living Bible (Bible parafrázovaná a přeložená do moderní živé angličtiny). Založil nakladatelství Tyndale House Publishers, v současné době jedno z největších nakladatelství orientovaných na křesťanskou literaturu na světě.

 

Evangelikální teologové
Američtí náboženští spisovatelé
Američtí nakladatelé
Narození v roce 1917
Úmrtí v roce 2005
Zemřelí na srdeční selhání
Muži
Ireflexivní relace

V matematice se binární relace R na množině X nazývá ireflexivní, právě když pro každé a z množiny X platí, že a není v relaci s a.

Formálně zapsáno:

 nebo 

Příkladem ireflexivní relace je relace „je ostře větší než“ (<).

Je-li ireflexivní relace také tranzitivní a silně antisymetrická, nazýváme ji ostré uspořádání.

Ireflexivní relace mohou být nazývány také areflexivní nebo antireflexivní.

Vlastnosti matematických relací
Mendelevium

Mendelevium či mendělevium nebo mendělejevium (chemická značka Md) je třináctým členem z řady aktinoidů, devátým transuranem, silně radioaktivní kovový prvek, připravovaný uměle (v přírodě se nevyskytuje) ozařováním jader einsteinia.

Fyzikálně-chemické vlastnosti 
Mendelevium je radioaktivní kovový prvek, který doposud nebyl izolován v dostatečně velkém množství, aby bylo možno určit všechny jeho fyzikální vlastnosti.

Vyzařuje α a γ záření a je silným zdrojem neutronů, proto je nutno s ním manipulovat za dodržování bezpečnostních opatření pro práci s radioaktivními materiály.

O jeho sloučeninách a jejich chemickém chování je známo velmi málo. Předpokládá se, že nejstabilnější mocenství mendelevia je Md+3 a sloučeniny Md+2 jsou málo stálé.

Historie 

Mendelevium bylo poprvé připraveno na počátku roku 1955 v laboratořích kalifornské university v Berkeley za pomoci cyklotronu bombardováním jader einsteinia 253Es částicemi alfa. Za jeho objevitele jsou pokládáni Albert Ghiorso jako vedoucí výzkumného týmu a dále Glenn T. Seaborg, Bernard Harvey a Greg Choppin, kteří prvku vyrobili pouhých 17 atomů. Prvek byl pojmenován na počest ruského chemika Dmitrije Mendělejeva.

 Es + He → Md + n

Je známo celkem sedmnáct izotopů mendelevia, z nichž je nejstabilnější (z těch, u nichž je poločas přeměny znám) jsou 258Md s poločasem přeměny 51,5 dne, 260Md s poločasem 31,8 dne a 257Md s poločasem 5,52 hodin. Zbývající izotopy mají poločas rozpadu kratší než 100 minut.

Odkazy

Reference

Literatura 
 N. N. Greenwood – A. Earnshaw, Chemie prvků II. 1. díl, 1. vydání 1993

Související články 
 Aktinoidy
 Jaderná fyzika

Externí odkazy 
 
 

 
Chemické prvky
Aktinoidy
Kovy
Transurany
Jana I. Navarrská

Jana I. Navarrská ( Joana de Navarra,  Jeanne de Champagne , 14. ledna 1273, Bar-sur-Seine – 2. dubna 1305, Vincennes) byla hraběnka ze Champagne a Brie (1273–1305) a také královna navarrská (1274–1305) a francouzská (1285–1305).

Život 

Byla dcerou navarrského krále Jindřicha I. a Blanky, dcery Roberta z Artois. Údajně nebyla příliš půvabná, nevynikala štíhlostí a v rysech její tváře se odrážela maurská krev předků. Po smrti bratra Theobalda († 1273) a otce o rok později se jako tříletá stala posledním příslušníkem rodu ze Champagne. Oslabené království lákalo sousední Kastílii a také Aragonii, což podnítilo zájem francouzské koruny. Jednání s Blankou z Artois, která byla po dobu Janiny nezletilosti regentkou, se ujal Karel z Anjou a roku 1275 bylo završeno orleánskou smlouvou, ve které se Blanka vzdala regentství nad Janou ve prospěch francouzského krále Filipa III.

V srpnu 1284 byla inteligentní a zbožná Jana provdána za francouzského následníka Filipa a tím se Navarra a Champagne dostala pod správu francouzské koruny. O rok později, po smrti krále Filipa III., byl mladý pár korunován v Remeši.

Manželství bylo pravděpodobně šťastné. Královna doprovázela manžela při cestách po království, neměla však na něj téměř žádný politický vliv. Intenzivně se zajímala o správu svých zděděných území. Roku 1304 založila v Paříži Collège de Navarre. Zemřela za záhadných okolností a jeden kronikář dokonce obvinil jejího manžela, že ji dal zabít. Dalším obviněným byl Guichard, biskup z Troyes, kterého král roku 1308 pohnal před soud, že Janě přivodil předčasnou smrt pomocí jedu a černé magie. Byla pohřbena v klášteře menších bratří. Všichni tři její dospělí synové se postupně stali francouzskými králi a dcera Izabela anglickou královnou.

Vývod z předků

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 Janina socha na Collège de Navarre
  Genealogie
 Královnina pečeť

Dynastie z Blois
Kapetovci
Navarrské infantky
Francouzské královny
Navarrské královny
Hraběnky ze Champagne
Narození v roce 1273
Narození 14. ledna
Narození v Grand Est
Úmrtí v roce 1305
Úmrtí 2. dubna
Úmrtí ve Vincennes
Pohřbení v klášteře minoritů v Paříži
Ženy
Kružnice opsaná

Kružnice opsaná je kružnice, na níž leží všechny vrcholy rovinného útvaru.

Kružnice opsaná trojúhelníku 
Střed kružnice opsané trojúhelníku je průsečík os stran trojúhelníku, poloměr se rovná vzdálenosti středu od libovolného vrcholu. Každému trojúhelníku lze opsat kružnici.

Vlastnosti kružnice opsané trojúhelníku 
 Velikost poloměru opsané kružnice určuje vztah

 Spojnice středu kružnice opsané a jednotlivých vrcholů trojúhelníka jsou kolmé k jednotlivým stranám jeho ortického trojúhelníka (tzv. Nagelova věta).
 Kružnice devíti bodů je stejnolehlým obrazem kružnice opsané se středem stejnolehlosti v těžiště trojúhelníka a koeficientem κ = - 0,5.
 Středem úsečky spojující střed kružnice opsané a Lemoinův bod je zároveň středem první Lemoinovy kružnice.

Simsonova přímka 

Pokud z libovolného bodu X kružnice opsané spustíme kolmice k jednotlivým stranám, paty kolmic leží na přímce. Nazývá se Simsonova přímka. Pokud tento bod X spojíme s ortocentrem (průsečík výšek trojúhelníka), pak Simsonova přímka prochází středem této úsečky. Simsonova přímka se jmenuje podle anglického matematika Roberta Simsona (1687-1768). Někdy se označuje také jako Wallaceova přímka.

Popis obrázku 
Kružnice opsaná a Simsonova přímka:
 ABC
 a, b, c – strany
 oa, ob, oc - osy stran,
 O – průsečík os stran (střed kružnice opsané),
 X – libovolný bod, ležící na kružnici opsané
 ka, kb, kc – kolmice na strany, spuštěné z bodu X
 Sa, Sb, Sc – paty kolmic ka, kb, kc
 s – Simsonova přímka
 va, vb, vc – výšky,
 V – průsečík výšek (ortocentrum)
 S – střed úsečky VX

Thaletova kružnice 

Kružnice opsaná pravoúhlému trojúhelníku se nazývá Thaletova kružnice. Střed Thaletovy kružnice leží ve středu přepony trojúhelníku. Máme-li např. trojúhelník ABC, říkáme, že Thaletova kružnice je sestrojena nad průměrem AB.

Pro každou úsečku AB platí, že Thaletova kružnice sestrojená nad průměrem AB (s vyjmutím bodů A a B) je množinou vrcholů C všech pravoúhlých trojúhelníků ABC s přeponou AB.

Výpočet v kartézských souřadnicích 
Kartézské souřadnice středu opsané kružnice lze vypočíst podle vzorce

přičemž pomocná hodnota D se vypočte

Indexy x a y označují x a y souřadnice vrcholů trojúhelníka (A,B,C) a středu kružnice S.

Kružnice opsaná čtyřúhelníku 
Střed kružnice opsané čtverci nebo obdélníku je průsečík úhlopříček daného rovnoběžníku.

Související články 
 Kružnice vepsaná
 Kružnice připsaná
 Lemoinova kružnice
 Sinová věta

Externí odkazy

Literatura 
 

Geometrie
Kružnice
Trojúhelník
Dub v Klatovech

Dub v Klatovech je památný strom v Klatovech. Zdravý dub letní (Quercus robur) roste v Kollárově ulici mezi chodníkem a vozovkou, nedaleko Drnového potoka. Dub dosahuje do výšky 26 m a obvod jeho kmene měří 365 cm (měření 2004). Chráněn od roku 1997 pro svůj vzrůst a věk.

Stromy v okolí 
 Beňovská lípa
 Dub u Pazderny - Klatovy
 Dub v Bezděkovském parku
 Javor u klatovské pošty

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Klatovy

Památné duby letní v Plzeňském kraji
Památné duby v okrese Klatovy
Památné stromy ve Švihovské vrchovině
Příroda v Klatovech
CD-ROM

CD-ROM (hovorově Cédéčko) (anglická zkratka pro Compact Disc Read-Only Memory) je nepřepisovatelné optické záznamové médium fyzicky totožné jako audio CD, formát uložení informací je však přizpůsoben uchování a čtení počítačových dat. Na tomto disku jsou data „vylisována“ od výroby a nejde je tak měnit. Kapacita média může být 650 až 900 MB.

Na rozdíl od diskových zařízení (disketa, pevné disky, ZIP disky, magnetooptické disky apod.) nejsou data ukládána do soustředných kružnic, ale do jedné dlouhé spirály podobně jako na gramofonové desce. Záznam na CD-ROM disku je jednostranný, délka celé spirály je zhruba 6 km a hustota dat v ní uložených je konstantní.

Data se zaznamenávají do sektorů, které mají velikost 2352 B. Data mohou být zaznamenána 3 způsoby:
 Mode 1, má 2048 užitečných B/sektor (standard) – MSCDEX podporuje jen 2048B
 Mode 2, 2336 B/sektor
 Audio, 2352 B/sektor

Sektor se skládá z 98 rámců. Každý rámec začíná 24 synchronizačními bity a pak následují 2 bloky s 12 uživatelskými byty a 4 byty CIRC- korekce. Každý bajt začíná trojicí spojovacích nulových bitů a 14bitovým kódem bajtu. Při zakódování nesmí být dvě jedničky vedle sebe. Aby toto nenastalo při spojování bajtů jsou proloženy 3 spojovacími nulovými bity. Každá sekunda záznamu obsahuje 75 sektorů.

Historie CD-ROM sahá do roku 1970 k firmě RCA, která vyvinula oboustranný video disk o průměru 30,5 cm se způsobem zápisu a čtení založeném na optice a odrazu laseru. Vzhledem k vysoké ceně a malé odolnosti se však tento disk mezi veřejností příliš neuchytil. Řada firem ale vyvíjela podobná řešení, situace se změnila až v roce 1980, kdy firmy Philips a Sony uzavřely dohodu o společném standardu. První CD bylo vyrobeno v srpnu roku 1982 v Hannoveru v první továrně na výrobu lisovaných CD, byla na něm vylisována Alpská symfonie Richarda Strausse. Masová výroba pak byla zahájena 17. srpna 1982. Použití pro uložení dat rychle následovalo. Rychlost mechanik se označovala násobkem rychlosti původních audio CD (150 KiB/s). U pozdějších modelů obvykle 52× a více, ale tento údaj označoval maximální možnou rychlost přenosu dat, tedy při konstantních otáčkách dosažitelné pouze na konci (vnějším okraji) disku a neobjeví-li se chyby.

V dnešní době jsou tyto datové nosiče téměř vytlačeny modernějšími médii a technologiemi přenosu dat.

Externí odkazy 
 
 
 
 CD-ROM

Datové nosiče
Distribuce videoher
Optické disky
Zkratky iniciálové - 5 znaků
Einstürzende Neubauten

Einstürzende Neubauten je německá industriální hudební skupina, která vznikla již roku 1980 v Západním Berlíně.

Členové 
 Blixa Bargeld - zpěvák, básník; vlastním jménem Christian Emmerich
 Alexander Hacke - vlastním jménem Alexander von Borsig
 F. M. Einheit - vlastním jménem Frank Martin Strauß
 N. U. Unruh - vlastním jménem Andrew Chudy
 Jochen Arbeit -
 Rudi Moser -

Alba 
 Kollaps (1981)
 Zeichnungen des Patienten O. T. (1983)
 Halber Mensch (1986)
 Fünf auf der nach oben offenen Richterskala (1987)
 Haus der Lüge (1989)
 Tabula Rasa (1993)
 Ende Neu (1996)
 Silence is Sexy (2000)
 Perpetuum Mobile (2004)
 Alles Wieder Offen (2007)
 The Jewels (2008)
 Lament (2014)
 Alles in Allem (2020)

EP 
 Thirsty Animal, (Einstürzende Neubauten & Lydia Lunch), 1982

Kompilace 
 Stahldubversions (1982)
 Strategies Against Architecture 80-83 (1984)
 Tri-Set (1994)
 Ende Neu Remixes (1997)
 Strategies Against Architecture II (1991)
 Strategies Against Architecture III (2001)
 Kalte Sterne -early recordings- (2004)
  Strategies Against Architecture IV (2010)

Musterhaus série 
 Anarchitektur (2005)
 Unglaublicher Laerm (2005)
 Solo Bassfeder (2005)
 Redux Orchestra versus Einstürzende Neubauten (2006)
 Kassetten (2006)
 Klaviermusik (2006)
 Stimmen Reste (2006)
 Weingeister (2007)

Externí odkazy 
 
 http://www.neubauten.org - oficiální stránky skupiny

Německé hudební skupiny
Industriální hudební skupiny
Experimentální hudební skupiny
Hudební skupiny 1980–1989
Hudební skupiny 1990–1999
Hudební skupiny 2000–2009
Hudební skupiny 2010–2019
Hudební skupiny založené v roce 1980
Alyssa Milano

Alyssa Jayne Milano (* 19. prosince 1972 Brooklyn, New York, USA) je americká herečka, producentka a bývalá zpěvačka. Nejvíce se proslavila rolemi v televizních seriálech Who's the Boss? (1984–1992), Melrose Place (1997–1998), Čarodějky (1998–2006) a Mistresses (2013–2014).

Životopis 
Je dcerou módní designérky a manažerky Lin Milano a Thomase M. Milano, který pracuje jako editor filmové hudby. Má mladšího bratra Coryho (narozený 1982), který se také živí herectvím. Má italské předky.

Kariéra

Začátky 
K herectví se dostala úplnou náhodou, když ji chůva jednoho dne vzala s sebou na konkurz do putovního muzikálu Annie, který odstartoval na Broadwayi. Zatímco paní na hlídání odešla s nepořízenou, Alyssa měla tehdy štěstí a dostala svou první roli. V sedmi letech tak s matkou vyrazila na osmnáctiměsíční divadelní turné. Po návratu do New Yorku účinkovala v reklamách, v deseti letech účinkovala v seriálu Who's the Boss?. Ve 12 letech si zahrála dceru postavy Arnolda Schwarzeneggera ve filmu Komando.

V roce 1994 se snažila získat roli Shannen Doherty v úspěšném seriálu Beverly Hills 90210, ale nepodařilo se jí to.

1997–2010 
V roce 1997 získala roli ve filmu Láska na druhý pohled. Roli Jennifer Mancini hrála v seriálu Melrose Place. Získala jednu z hlavních rolí seriálu Čarodějky. Objevila se v deseti epizodách seriálu Jmenuju se Earl.

Stala se producentkou a sama hrála ve filmu Kluk mojí holky. 19. dubna 2010 měl premiéru seriál Romantically Challanged, kde hrála Rebeccu Thomas, rozvedenou svobodnou matku. Také produkovala a zahrála si ve filmu Neděle u Tiffanyho.

2011–současnost 
Účinkovala ve dvou komediích: Týden bez závazků a Šťastný Nový rok. V červnu 2013 se objevila v roli Savannah Davis v dramatickém seriálu stanice ABC Mistresses. Po druhé řadě se rozhodla seriál opustit. Poté se stala moderátorkou a porotkyní reality show Project Runaway: All Stars. V roce 2017 se připojila k seriálu stanice Netflix Wet Hot American Summer: Ten Years Later.

Osobní život 
V lednu 1999 si vzala Cinjuna Tateho, kytaristu a zpěváka kapely Remy Zero, ale po deseti měsících se dvojice rozvedla.

Po roce vztahu se zasnoubila s Davidem Bugliarim v prosinci 2008 a vzali se 15. srpna 2009 v New Jersey. Mají dvě děti: syna Milo Thomase (narozený 31. srpna 2011) a dceru Elizabellu Dylan (narozená 4. září 2014).

Filmografie

Film

Televize

Video hry

Reference

Externí odkazy 
 
 
 Oficiální web (anglicky)
 
 

Americké herečky
Narození v roce 1972
Narození 19. prosince
Žijící lidé
Ženy
Americké televizní herečky
Američané italského původu
Americké filmové herečky
Američtí římští katolíci
Narození v New Yorku
Členové Demokratické strany (USA)
Versta

Versta (rusky верста) je stará ruská délková míra, někdy se pro ni používá výraz ruská míle. Je definována jako 500 sažení (sáhů), nebo 1500 aršínů (loktů), tj. 1066,781 metrů. Málo používanou jednotkou byla i versta čtvereční, jejíž hodnota byla 1,138 km2.
 
Termín meževaja versta označuje dvojnásobnou délku, než je versta.

Externí odkazy
 Převodové tabulky (anglicky)

Jednotky délky
Rusko
Ruská slova a fráze
Bádensko-Württembersko

Bádensko-Württembersko () je jedna ze 16 spolkových zemí Německa. Zaujímá jihozápadní část státního území; hraničí se Švýcarskem a s Francií. Jak co do rozlohy (přes 35 000 km²), tak do počtu obyvatel (10,7 milionu) je třetí největší spolkovou zemí. Hlavním městem je historická württemberská metropole Stuttgart.

Dějiny

Historické části 
Bádensko-Württembersko se rozkládá převážně na území středověkého kmenového vévodství Švábska, ovšem severní část náležela ke kmenovému vévodství Franky. Dle pozdějšího historického členění zahrnuje tato spolková země historické země Bádensko, Württembersko a Hohenzollernsko.

Vznik současné spolkové země 
Bádensko-Württembersko vzniklo dne 25. dubna 1952 sloučením tehdejších spolkových zemí Bádenska, Württemberska-Bádenska a Württemberska-Hohenzollernska na základě výsledků referenda v těchto spolkových zemích. Až do 31. srpna 1955 byl součástí této země zemský okres Lindau, náležející do roku 1945 k Bavorsku.

Politika 

Spolková země Bádensko-Württembersko má zemskou vládu složenou z ministrů, kterým jsou podřízeni státní tajemníci a úřednický aparát. Šéfem vlády je ministerský předseda (Ministerpräsident). V Bádensku-Württembersku měl po roce 1945 tradičně převahu měšťansko-konzervativní politický směr. V zemském parlamentu měla od roku 1953 většinu Křesťanskodemokratická unie (CDU). Ztratila ji až v zemských volbách roku 2011, po kterých přešel úřad ministerského předsedy na Winfrieda Kretschmanna, politika strany Svaz 90/Zelení.

Ministerský předseda let 1952-1953 Reinhold Meier zastupoval uskupení FDP/DVP (Freie Demokratische Partei/Demokratische Volkspartei), tedy Svobodná demokratická strana/Demokratická lidová strana. DVP posléze působila pouze ve Východním Německu (v Německé demokratické republice).

Kultura a školství 
V Heidelbergu se nachází nejstarší univerzita v Německu, Univerzita Ruprechta Karla.

Galerie

Administrativní členění

Vládní obvody 
Bádensko-Württembersko se člení na 4 vládní obvody
 Freiburg
 Karlsruhe
 Stuttgart
 Tübingen

Městské a zemské okresy 
Výše jmenované 4 vládní obvody se dále člení na 9 městských okresů

a 35 zemských okresů

Města 
Největší města Bádenska-Württnmberska dle počtu obyvatel v roce 2008:

Externí odkazy 
 
 
  Webportal Bádensko-Württembersko

 
Německé spolkové země
Vzniklo 1952
Švábsko
Synoptické evangelium

Jako synoptická evangelia se označují tři evangelia: Matoušovo, Markovo a Lukášovo, která vyprávějí příběh Ježíše Krista podobným způsobem. Liší se tak zřetelně od Janova evangelia, posledního ze svědectví o Ježíšově životě, smrti a zmrtvýchvstání v Novém zákoně.

Synopse 

Termín synoptický pochází z řečtiny (συν syn = "s", „spolu“; οψις opsis = vidění) a znamená přibližně „přehledný“, „porovnatelný“. U těchto evangelií to znamená, že jsou si natolik podobná svou strukturou i obsahem, že je možné jejich texty položit vedle sebe a navzájem je porovnávat. Poslední, čtvrté evangelium (Janovo) je zcela odlišné, má jinou strukturu a obsahuje z velké části jiný materiál, proto je řazeno zvlášť mezi tzv. Janovy spisy.

Vztah evangelií 

Z podobnosti materiálu v synoptických evangeliích je zřejmé, že jejich autoři čerpali ze stejných nebo podobných pramenů, a že jsou na sobě navzájem závislí. Jejich filiaci, tedy vzájemný vztah (lidově řečeno „kdo od koho opisoval“) řeší synoptická otázka.

Zpravidla se předpokládá, že nejstarší je Markovo evangelium. Z něho pak patrně čerpal Matoušův i Lukášův text, které měly oba využít i předpokládanou sbírku Ježíšových výroků. Každé z obou mladších synoptických evangelií obsahují i další, odlišné pasáže a jejich autoři proto čerpali i z dalších zdrojů.

Odkazy

Související články 
 Synoptická otázka
 Sbírka logií Q

Externí odkazy 
 

Řecká slova a fráze
Evangelia
Janovy spisy

Janovy spisy jsou ty spisy Nového zákona, za jejichž autora je považován tradičně svatý Jan Evangelista. Jedná se o následující knihy: 

 Evangelium podle Jana
 První list Janův 
 Druhý list Janův 
 Třetí list Janův 
 Zjevení Janovo (Apokalypsa)

Ve skutečnosti se jedná o několik samostatných autorů. Zatímco Janovo evangelium je z nich pravděpodobně nejstarší (napsal je – snad až na poslední kapitolu – jeden člověk), Janovy listy pocházejí z jiného pera, ale ze stejné školy, neboť odrážejí velmi podobné myšlení a teologii. Naopak Zjevení svatého Jana, paradoxně jediný spis, kde se autor představuje jako „Jan“, bývá často z Janových spisů vydělován pro svůj zásadně odlišný charakter a teologii. Zatímco Janovo evangelium se vyznačuje „uskutečněnou eschatologií“, Zjevení působí dojmem, že eschatologie je otázkou konce časů, který má teprve přijít. Proti tomuto rozšířenému názoru však také zaznívají námitky (viz např. Eugenio Corsini), které vycházejí právě z předpokladu, že Zjevení jako janovský spis odráží stejnou teologii (a eschatologii) jako ostatní Janovy spisy, a vychází z toho i při výkladu knihy Zjevení.

Nový zákon
Biblické knihy
Eschatologie

Eschatologie (z řeckého έσχατος eschatos, „poslední“; λόγος logos, „slovo, nauka“) je nauka o posledních věcech. „Veškeré eschatologie jsou imaginativní konstrukce“, a sice především proto, že se zabývají událostmi, které nelze ověřit (respektive nelze je ověřit běžně chápanými způsoby). Kromě toho se eschatologie mnohdy zabývá něčím, co není ohraničeno časem a tím se  vymyká běžné zkušenosti.

Slovo eschatologie může mít dva základní významy:

 Jedná se o teologickou disciplínu zabývající se buď posledními věcmi člověka (tj. z křesťanského hlediska otázka smrti, nesmrtelnosti lidské duše, soudu, očistce, pekla apod.), nebo posledními otázkami světa (konec časů, vzkříšení, apokatastaze apod.).
 V přeneseném smyslu může eschatologie znamenat samotné poslední věci (obvykle světa); z tohoto hlediska je téměř synonymem pro έσχατον eschaton, což je vlastní termín označující poslední věci.

Eschatologie v křesťanství 
Existence eschatologie v křesťanství znamená (bez ohledu na rozdíly v naukách jednotlivých křesťanských denominací), že křesťanství vyznává pozitivní hodnotu a lineární charakter dějin. To znamená, že dějiny nejsou ani cyklické, ani „bez začátku a bez konce“, ale že mají svůj počátek, směřují ke svému konci, mají svůj cíl a jsou vedeny Bohem. V Bibli se tento lineární charakter dějin, které pod Božím vedením směřují ke svému stanovenému cíli, nalézá především v apokalyptických spisech.

Eschatologie v islámu 
K Muhammadovi al-Mahdímu se váže představa tzv. nepřítomného či skrytého imáma, který přijde na konci věků v ší'itském islámu.

Odkazy

Reference

Související články 
 Pláč a skřípění zubů
 Poslední věci člověka

Externí odkazy 
 

 
Teologické discipliny
Grand Prix Španělska 2004

Velká cena Španělska (Gran Premio Marlboro de España) se v roce 2004 jela 9. května na okruhu v Barceloně. Závod měl 66 kol, jedno kolo měřilo 4,627 km, celkem tedy závodníci ujeli 305,256 kilometrů. Závod byl 718. podnikem Grand Prix. Skončil 75. vítězstvím Michaela Schumachera a 172. vítězstvím pro tým Ferrari.

Výsledky

Nejrychlejší kolo 
 Michael SCHUMACHER Ferrari 	1'17.450 - 215.070 km/h

Vedení v závodě 
 1-8 kolo Jarno Trulli
 9-10 kolo Michael Schumacher
 11-17 kolo Rubens Barrichello
 18-66 kolo Michael Schumacher

Postavení na startu 
 Červeně – výměna motoru / posunutí o 10 příček na startu

Zajímavosti 
 Startovní číslo 1 zajelo 100 nejrychlejší kolo.
 Motor Cosworth nastoupil k 250 GP.
 Michael Schumacher nastoupil k 200 GP
 Toyota i Sauber stály po 75 na startu.

Externí odkazy 
 

Grand Prix Španělska
Atranzitivní relace

V matematice se binární relace R na množině X nazývá atransitivní, právě když pro žádných n  na sebe navazujících přiřazení  neplatí, že je  v relaci s .

Formálně zapsáno:

Vlastnosti matematických relací
Mariánská zjevení

Mariánská zjevení neboli zjevení Panny Marie je označení pro údajně nadpřirozené události, ve kterých se Panna Maria zjevuje některým lidem, nejčastěji křesťanům – ne však vždy, ale často lidem katolického vyznání – aby sdělila nějaké „nebeské poselství“. Zjevení se uskutečňují na různých místech celé planety (někdy se opakují i na místech, kde k nim došlo před několika lety). Výklad zjevení bývá různý. Některá jsou interpretována jako psychologický fenomén (výplod mozku, fantazie), jiná jako náboženský fenomén či teofanie (zjevení Boží).

Popis zjevení 

Panna Maria je často vizionáři popisována jako menší a velmi krásná Paní a vůči předešlým zjevením, s odlišnými znaky, zejména co se účesu a šatů týče.

Zřejmě nejznámějším zjevením je zjevení Panny Marie v Masabielleské jeskyni ve francouzských Lurdech chudé dívce Bernadettě Soubirousové. Zjevení bylo katolickou církví dlouho verifikováno a podrobováno mnohým analýzám. Církev poté přijala postupy a skutečnosti tohoto zjevení k hledání společných znaků ve zjeveních jež následovala. Spisovatel Franz Werfel napsal jako poděkování Panně Marii o zjevení v Lurdech román Píseň o Bernadettě.

Postoj církve 
Římskokatolická církev nenutí své věřící věřit zjevení, tato zjevení nejsou pro věřící žádným způsobem závazná. Církev pouze prohlašuje, že zjevení neodporuje žádnému z článku víry. Často je to nepřesně označováno jako uznání zjevení, ačkoliv o nadpřirozené podstatě takového zjevení církev přímo nic neříká.

Známá mariánská zjevení 
Nejnavštěvovanějšími místy mariánských zjevení jsou:
 Guadalupe (Mexiko, 16. století)
 Fatima (Portugalsko, 1917)
 Lurdy (Francie, 1858)
Mezi další známá místa zjevení patří například
 Filipov (Čechy, 1866)
 Garabandal (Španělsko, 1961–1965)
 La Saletta (Francie, 1846)
 Laus (Francie, 1664)
 Litmanová (Slovensko, 1990–1995)
 Medžugorje (Hercegovina, od 1981)
 Paříž (Francie, 1830)
 Suchý Důl (Čechy, 1892–1895)
 Turzovka (Slovensko, 1958)
 Akita (Japonsko, 1973)

Kritika 
Kritici (zejména ateističtí) popírají pravost zjevení s tím, že se jedná buďto o sugesci, nebo o podvod, a poukazují na to, že zjevení přicházejí někdy velice vhod, aby posílila pozici církve.

Například ve Francii 19. století bylo postavení katolické církve vážně oslabeno francouzskou revolucí, při níž se dostaly do konfliktu s církví nové mocenské struktury. Buržoazie se cítila ohrožena církví, protože mnoho jejího nově nabytého nemovitého majetku patřilo původně katolické církvi, která si na něj stále činila nárok. V této době došlo k údajnému zjevení Marie dívce Bernadettě, což dle kritiků umožnilo katolické církvi uhájit alespoň částečně své pozice.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 Zjevení Panny Marie ve Fatimě
 Zjevení Panny Marie ve Medžugorje
 Centrum Vérité Praha
 Zázračné uzdravení, zjevení Panny Marie ve Filipově