alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Dub u Burýšků

Dub u Burýšků je památný strom v obci Dobřív jihovýchodně od Rokycan. Dub letní (Quercus robur) roste spolu s dalším velikánem ve svahu na dvoře za roubenkou čp. 32 v nadmořské výšce 400 m, na pravém břehu říčky Klabavy. Obvod jeho kmene měří 320 cm a strom dosahuje do výšky 15 m (měření 2005). Dub je chráněn od roku 1997 pro svůj vzrůst, věk a jako krajinná dominanta.

Stromy v okolí 
 Dobřívská lípa
 Dub u Houšků
 Laiblova lípa
 Alej u náhonu

Odkazy

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Rokycany

Externí odkazy 
 

Památné duby letní v Plzeňském kraji
Památné duby v okrese Rokycany
Památné stromy v Brdské vrchovině
Dobřív
Laiblova lípa

Laiblova lípa byl památný strom v Dobřívě, obci jihovýchodně od Rokycan v okrese Rokycany v Plzeňském kraji. Přibližně pětisetletá  lípa malolistá (Tilia cordata) rostla na zahradě u domu čp. 36 na severním okraji vsi, v nadmořské výšce 450 m. Měla žebernatý kmen, který se větvil na pět hlavních větví a tvořil mohutnou a širokou korunu. Kmen byl u paty dutý, dutiny v hlavních větvích byly zastřešeny. Obvod jejího kmene měřil 705 cm a koruna dosahovala do výšky 30 m (měření 2005). Lípa byla chráněna od roku 1995 pro svůj vzrůst a věk.

V roce 2000 byla lípa poškozena zásahem blesku do jedné z kosterních větví. Úder blesku způsobil spirální prasklinu zasažené větve, která dosáhla až k hlavní dutině kmenu. Havarijní stav stromu byl vyřešen pokácením poškozené části stromu. Podvečer 29. července 2013 se Rokycanskem prohnaly bouřky a nárazový vítr vylomil kosterní větvě Laiblovy lípy s výjimkou jediné. V roce 2015 zbývalo z lípy jen torzo kmene, které bylo ponecháno z důvodu zachování prostředí pro ptáky, hmyz a houby. O zrušení ochrany bylo rozhodnuto 27. listopadu 2013.

Stromy v okolí 
 Alej u náhonu
 Dobřívská lípa
 Dub u Burýšků
 Dub u Houšků

Odkazy

Reference

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Rokycany

Externí odkazy
 Dobřív – „Laiblova lípa“ (Turistů ráj)

Zaniklé lípy v Česku
Památné lípy malolisté v Česku
Památné lípy v okrese Rokycany
Památné stromy v Brdské vrchovině
Dobřív
Stromy poškozené bleskem
Alej u náhonu

Alej u náhonu je chráněné stromořadí v obci Dobřív jihovýchodně od Rokycan (okres Rokycany). Alej 16 přibližně třistaletých  lip malolistých (Tilia cordata) roste u náhonu, kterým teče voda od vodního hamru pod Huťským rybníkem zpět do říčky Klabavy, na pravém břehu v nadmořské výšce 420 m. Obvod kmenů měří 140–327 cm, výška stromů je v rozmezí 20–22 m (měření 2005). Stromy jsou chráněny od roku 1985 jako krajinná dominanta.

Stromy v okolí 
 Dobřívská lípa
 Laiblova lípa
 Dub u Burýšků
 Dub u Houšků

Odkazy

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Rokycany

Externí odkazy 
 

Chráněné aleje v Plzeňském kraji
Památné lípy malolisté v Česku
Památné lípy v okrese Rokycany
Památné stromy v Brdské vrchovině
Dobřív
Aleje v okrese Rokycany
Pavlík Morozov

Pavlík Morozov, vlastním jménem Pavel Trofimovič Morozov, (rusky Павел Трофимович Морозов, 14. listopadu 1918 Gerasimovka, Rusko – 3. září 1932 Gerasimovka, Sovětský svaz) byl ruský chlapec, z nějž sovětská propaganda vytvořila prototyp prosovětského hrdiny a mučedníka.

Pavlík Morozov v propagandě 
Podle podání sovětské propagandy Pavlík Morozov udal svého otce úřadům jako kulaka. Jeho otec byl pak poslán do Gulagu a Pavlík Morozov byl brutálně zavražděn vesničany.

Pavlík Morozov pocházel z chudé rodiny, žijící v nynější Sverdlovské oblasti, a byl předsedou základní organizace Mladých pionýrů ve vesnické škole. Byl komunistickou propagandou vykreslován jako fanatický stoupenec kolektivizace. Jeho otec byl oblíbeným předsedou místního sovětu a odpůrcem násilného združstevňování. Pavlík ho udal bezpečnostním úřadům a před soudem vypovídal o tom, že jeho otec falšoval dokumenty a podporoval kulaky. Rovněž obvinil své sousedy, že skrývali vypěstované obilí a neplnili státní dodávky v patřičné výši.

Případ Pavlíka Morozova byl symbolem protikladu křesťanské („Cti otce svého a matku svou“) a stalinské komunistické morálky („Buď bdělý a ostražitý“). Po celé období komunismu byl oficiálně dáván za vzor sovětským dětem i dětem v ostatních komunistických satelitech Sovětského svazu, jeho životopis od Vitalije Gubareva patřil mezi nepominutelnou školní četbu. Dle jeho vzoru jej v Československu následoval Tomáš Frejka, který žádal pro svého otce Ludvíka Frejku v Rudém právu dne 25. listopadu 1952 trest smrti.

Jiné verze, realita 

Za Gorbačova byly údajně odtajněny spisy, které odhalují skutečný příběh, podle nějž Pavlíkův dědeček ukrýval v lese saně, které mu chtěl sovchoz zabavit, a Pavlík tento úkryt hlídal. Saně však chtěl ukrást též kdosi jiný, kdo hlídajícího Pavlíka zabil. Pavlík byl údajně slabomyslný.

Jurij Družnikov, který byl průkopníkem v boření sovětského mýtu, přišel s tezí, že Pavlíka nezabili rozhořčení vesničané ani zloději, ale zabiják sovětské tajné policie OGPU Spiridon Kartašov (ve spolupráci s Pavlíkovým nevlastním bratrem Ivanem Potupčíkem, kandidátem bolševické strany) na pokyn šéfa OGPU a pravděpodobně se Stalinovým vědomím. Jiní publicisté a historici (např. Vladimír Bušin v listu Zavtra či britská historička Catriona Kelly v díle Comrade Pavlik: the rise and fall of a Soviet boy hero, Granta, 2005) této teorii oponovali.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 
 Pavlík Morozov
 Jurij Družnikov: Доносчик 001, или Вознесение Павлика Морозова, Overseas Publications Interchange Ltd., London, 1988, 264 pp., on line, 1968–1997
 

Narození v roce 1918
Úmrtí v roce 1932
Zavražděné děti
Muži
Sověti
Propaganda v Sovětském svazu
Neutralita (rozcestník)

Neutralita může označovat:
 neutralita – pojem mezinárodního práva 
 neutrální náboj – nulový elektrický náboj
 neutrální roztok – roztok s neutrálním pH
 neutralizace – chemická reakce kyseliny s hydroxidem
 neutrální prvek – neutralita vztahována k operandům, které při dané operaci nemění druhý operand
 neutrální osa – osa nosného prvku, která není namáhána ani tlakem ani tahem
 neutralita peněz – změna monetární politiky státu nezmění makroekonomické veličiny
 neutralita – spisovná, citově nezabarvená slovní zásoba
 neutralizace (lingvistika) – odborný pojem z lingvistiky: zrušení distiktivního protikladu mezi dvěma rovinami téhož jazykového systému
 síťová neutralita – rovný přístup k datům na internetu bez cenzury a omezení
 synonymum k nezaujatost, nestrannost 
 neutralismus – typ vzájemného soužití dvou či více jedinců
 Neutrální zóna – epizoda seriálu Star Trek: Nová generace
 Neutrální Moresnet – sporné území na hranicích Belgie a Německa
 neutrální filtr, také šedý filtr – fotografický filtr
 neutrální statek, také lhostejný statek – popis statku v teorii spotřebitele
 neutrální území

jiné a související rozcestníky
 objektivita, subjektivita
Skříňový kotel

Skříňový kotel je speciální typ kotle, připomínající skříň s dvojitými stěnami. Je součástí většiny lokomotivních parních kotlů.

Skříňový parní kotel se vyvinul z původních kotlů plamencových. Obvykle na něj navazuje válcový kotel. 

Je tvořen dvojitými kotlovými stěnami a má přibližně tvar kvádru se zaoblenými hranami a chybějícím dnem. Je obvykle vyroben z oceli, ale vnitřní kotlové stěny byly často vyráběny i z mědi. V dolní části je kotel zakončen nožním rámem. Prostor uvnitř kotle se nazývá pec. 

Protože mezi kotlovými stěnami je uzavřena voda a pára pod vysokým tlakem, jsou rovné stěny zpevněny desítkami kotlových rozpěrek.

Přední část kotle přechází v kotel válcový. Vnější stěny jsou na něj připojeny pomocí speciálně tvarovaných přechodnic, vnitřní stěna tvoří v těchto místech pecní trubkovnici, v níž jsou zaválcovány kouřové trubky procházející válcovým kotlem. V zadní stěně kotle je dvířkovnice a dvířka.

K nožnímu rámu je upevněn rošt. Na roštu je rozprostřeno hořící palivo (nejčastěji uhlí).

Do modernějších kotlů byl obvykle do prostoru pece zapracován varník, neboli termosifon. Je to dutá vestavba tvaru velké ploutve, která zvyšuje výhřevnou plochu kotle. Kromě varníku procházely prostorem pece i další varné trubky. 

Společně tyto vestavby pomáhaly nést šamotovou klenbu skříňového kotle. 
 
Z vnější strany jsou na skříňovém kotli vymývací otvory, uzavřené vymývacími víčky. V nejnižším místě bývá někdy na kotli odkalovací ventil.

Související články 
 Popelník (spalovací zařízení)
 topeniště 

parní lokomotiva
 Parní lokomotiva

Parní kotel
Kotel
Alonzo Church

Alonzo Church ( Washington, D.C. –  Hudson (Ohio)) byl americký matematik, logik a filozof. Byl jedním z prvních lidí zabývajících se teorií algoritmů. Narodil se ve Washingtonu a vystudoval na Princetonské univerzitě, kde se později stal i profesorem.

Je znám především díky svému lambda kalkulu, který popsal v roce 1936 ve článku ukazujícím existenci nerozhodnutelného problému. Na tento článek později navázal Alan Turing ve své práci o problému zastavení. Church pak společně s Turingem ukázal, že lambda kalkul (a další výpočetní modely) má výpočetní sílu Turingova stroje, což otevřelo cestu k Churchově–Turingově tezi.
 

Američtí matematici
Američtí logici
Američtí filozofové
Matematici 20. století
Filozofové 20. století
Průkopníci počítačů
Absolventi Princetonské univerzity
Narození v roce 1903
Úmrtí v roce 1995
Muži
Narození 14. června
Úmrtí 11. srpna
Narození ve Washingtonu, D.C.
Úmrtí v Ohiu
Američtí presbyteriáni
Seznam měst v Turecku

Tato stránka obsahuje seznamy některých tureckých měst.

Podle počtu obyvatel 
Zdaleka největší městskou aglomerací v Turecku je Istanbul, zahrnující 11 588 545 obyvatel (2008).

Následující tabulka představuje všechna města nad 20000 obyvatel. Údaje vycházejí ze sčítání lidu z 21. října 1990 a 22. října 2000, a 31. října 2007, připojen je odhad k 31. lednu 2008. Počty obyvatel se vztahují k vlastním městům, samostatná předměstí nejsou zahrnuta.

Podle abecedy 
 Adana
 Antalya
 Ankara (hlavní) – 3,5 mil. obyvatel
 Balıkesir
 Batman
 Bolu
 Bursa
 Denizli
 Diyarbakır
 Edirne
 Eskişehir
 Erzincan
 Erzurum
 Gaziantep
 Hakkâri
 İskenderun
 Istanbul (největší) – 8 mil. obyvatel
 Izmir – 1 mil. obyvatel
 Kahramanmaraş
 Kars
 Kayseri
 Kırşehir
 Kocaeli
 Konya
 Malatya
 Manya
 Mersin
 Niğde
 Samsun
 Siirt
 Side 
 Sivas
 Şanlıurfa
 Tarsus
 Trabzon
 Van
 Yozgat
 Zonguldak

Externí odkazy 
 

 
Města
Turecku
Turecko
Vlček etiopský

Vlček etiopský (Canis simensis nebo Simenia simensis) je vzácná psovitá šelma, která žije pouze v Etiopii.

Taxonomie 
Tento vlček není poddruhem vlka, ale jeho příbuzným, ačkoliv ještě donedávna byl považován za druh lišky, a to díky zvláštní stavbě těla a typicky liščím znakům jako jsou dlouhé uši, čenich a nohy, silný huňatý ocas a především hnědo-rezaté zbarvení s kombinací bílých a černých skvrn na ocase a břichu.

Popis 
Jde o jednu z menších psovitých šelem. V dospělosti dosahuje v kohoutku velikosti pouhých 60 centimetrů a hmotnost samců je maximálně 18 kilogramů. U samic platí stejné měřítko rozdílu mezi psy a fenami jako u všech psovitých šelem, velikostí i hmotností jsou mnohem drobnější.
 
Jedním z důvodů je samozřejmě prostředí, ve kterém se vyvíjel a jehož podmínky z něj učinily lehkého a vytrvalého lovce, schopného skrývat se v nízkých keřích a obratně se pohybovat na skalnatém povrchu.

Existuje několik pojmenování: pro svou podobnost s liškou byl dlouho označován jako liška habešská, domorodci jej nazývají ky kebero, což znamená červený šakal.

Rozšíření 
I přesto, že není významným zástupcem psovitých šelem, je výjimečný hned v několika bodech: vyskytuje se pouze ve dvou velmi malých oblastech Afriky – přesněji Etiopie, jak název napovídá. Sem se dostal již na konci poslední doby ledové z oblastí západní Evropy a dnešního Ruska. Žije na horských pustinách v nadmořské výšce až 4 000 m.

Potrava 
Vlčci se specializovali na lov hlodavců, především hlodounů, jež tvoří základ jejich potravy, a myší, dále zajícovců a mláďat větších savců. Také patří mezi mrchožrouty. Tento stav se však mění díky činnosti člověka, jehož stáda dobytka spásají a ničí prostředí, ve kterém se zdržuje přirozená kořist vlčka. Jeho další výjimečnou vlastností, která však napomáhá vyhubení, je fakt, že vlček etiopský nemá přirozený strach z lidí, a tak se stává snadným terčem. Dnešní populace je odhadována na pouhých 500 až 600 jedinců a řadí se tak mezi ohrožené druhy.

Chování 
Co se týče společenského života, i tady existuje zvláštnost. Vlček etiopský je ve dne lovec samotář a po setmění se instinktivně sdružuje do smeček o maximálně sedmi jedincích, aby si zajistil bezpečí.

Páří se na přelomu podzimu a zimy. Vrh čítá přibližně sedm vlčků, jejichž rodiči může být pouze alfa-pár (vůdci smečky – samec s družkou) a jejich výchova začíná v norách a za přítomnosti členů smečky, což jsou již shodné znaky s ostatními psovitými.

Ochrana 
Vlčky ohrožují ničení životního prostředí, choroby a pronásledování ze strany lidí. Organizace na ochranu přírody mají proti tradičním zvykům etiopských obyvatel malou šanci na zlepšení situace, ale snaží se cílenými ochrannými prostředky a sledováním jednotlivých smeček dospět alespoň ke stagnaci přežívajících kusů a zajištění jejich klidného rozmnožování.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 
 
 ETHIOPIAN WOLF CONSERVATION PROGRAMME
 WILDRU – Ethiopian Wolf Conservation Programme

Psovití
Fauna Afriky
Václav Šimerka

Václav Šimerka (také Wenzel Schimerka) (20. prosince 1819 Vysoké Veselí – 26. prosince 1887 Praskačka) byl český matematik, fyzik, filosof a kněz.

Život 
Po zakončení gymnázia v Jičíně studoval filozofii v Praze a teologii v Hradci Králové. Roku 1845 byl vysvěcen na kněze a přijal práci kaplana ve Žlunicích u Jičína. Nakonec v roce 1852 složil zkoušky učitelské způsobilosti z matematiky a začal v Praze se studiemi fyziky, po kterých pracoval jako pomocný učitel na gymnáziu v Českých Budějovicích. Od roku 1862 byl farářem ve Slatině u Žamberka a od roku 1886 farářem v Jenšovicích u Vysokého Mýta. V této době začal uveřejňovat mnoho děl a článků, většinou s přírodovědeckými tématy a částečně psaných v němčině. Některé výsledky jeho studií byly použity při sestavování školních učebnic.

Objevy 
Václav Šimerka se ve svých pracích mimo jiné zabýval tzv. Carmichaelovými čísly. Již v roce 1885 objevil prvních 7 těchto čísel (561-8911), ovšem jeho práce nevešla mezi soudobými matematiky ve známost. Až v roce 1899 zformuloval jeho německý kolega Alwin Korselt kritérium definující tato čísla, aniž by současně uvedl nějaké příklady. Nakonec roku 1910 bylo první takovéto číslo (561) připsáno americkému matematikovi Robertu Carmichaelovi, po kterém byla všechna tato čísla pojmenována.

Dílo 
 Die Perioden der quadratischen Zahlformen bei negativen Determinanten (Praha, 1858)
 Die Lösungen zweier Arten von Gleichungen (Wien, 1859)
 Die trinären Zahlformen und Zahlwerthe
 Přispěvky k neurčité analytice
 Die rationalen Dreiecke (Praha, 1869)
 Součty celých v lomené arithmetické posloupnosti
 Řetězové pravidlo u shod
 Jednočlenná perioda zbytků z mocnin bes předchozích členů...
 Jednočlenná perioda zbytků z mocnin s předcházejícími členy
 Zbytky z arithmetické posloupnosti
 Die Kraft der Ueberzeugung. Ein mathematisch-philosophischer Versuch (Wien, 1883)
 Dampfkessel und Dampfmaschinen und ihre Wartung (Plzeň, 1889)

Reference

Externí odkazy 
 
 
 
 Krátký životopis

Čeští matematici
Čeští římskokatoličtí duchovní
Narození 20. prosince
Narození v roce 1819
Narození ve Vysokém Veselí
Úmrtí 26. prosince
Úmrtí v roce 1887
Úmrtí v Praskačce
Praskačka
Muži
Válcový kotel

Válcový kotel je nejjednodušší a jeden z nejstarších používaných typů parních kotlů. Později byl postupně zdokonalován, stával jen součástí složitějších kotlových konstrukcí a byl vytlačen především trubnatými kotli.

Původně byl kotel tvořen jen jednoduchým válcem s polokulovitými dny. Válec je proti geometricky výhodnější kouli (či jiným tvarům) výrobně jednodušší, proto se proti nim brzy prosadil.

Konstrukce válcového kotle
Válcové kotle se vyráběly z ocelového plechu o tloušťce typicky 10-20 mm. Obdélníkové plechy délky 1-3 m a šířky obvodu kotle byly stočeny do tzv. kotlových kroužků, jednotlivé kroužky pak pospojovány do požadované délky kotle a na konce byla připevněna kotlová dna, trubkovnice, nebo pomocí přechodnic skříňový kotel. Ke spojování se do začátku 20. století používalo nýtování, později byly díly svařovány.

Jednoduché stabilní válcové kotle
Velkou nevýhodou jednoduchého válcového kotle je malá výhřevná plocha vzhledem k objemu a to, že kotel musí být zahříván z vnějšku a tak plameny neefektivně vyhřívají i prostor mimo kotel. To nevadilo u stabilních kotlů, kde bylo možno okolí izolovat stavebními úpravami. Jednoduché stabilní válcové kotle byly postupem času spojovány do složitějších soustav a byly stavěny ještě počátkem 20. století.

Plamencový kotel
Prvním významnějším vylepšením válcového kotle byl plamencový kotel.

Trubnatý válcový kotel
Dalším zdokonalením válcového kotle, které vedlo k podstatnému zvýšení jeho výhřevné plochy, byla montáž kouřových trubek, procházejících kotlem. Horké plyny v tomto případě neprocházejí kolem stěn kotle (u některých stabilních kotlů ano, ale ne nutně), ale trubkami uvnitř vodního prostoru. Typicky bylo toto řešení voleno u kotlů dopravních prostředků (lokomotivy, lodě). Čela kotle, kterými procházejí trubky, se nazývají trubkovnice.

Lokomotivní válcový kotel
Válcový kotel na lokomotivách je střední částí kompletního lokomotivního parního kotle. Procházejí skrz něj kouřové a žárové trubky ze skříňového kotle do dýmnice, s nimiž tvoří pevně spojený celek. Na válcovém kotli jsou různé nástavby, z nichž nejdůležitější je parní dóm.

Parní kotel
Kotel
TrueType

TrueType je standard pro popis vektorových počítačových písem – fontů, vyvinutý koncem 80. let společnostmi Microsoft a Apple jako konkurenční formát k fontům Adobe Type 1, používaných v jazyce PostScript.

Technologie TrueType používá polynomy 2. stupně (B-spline funkce) pro rychlejší rastrování, probíhající na úrovni operačního systému (daní za to je cca dvojnásobná velikost souborů), zatímco Type 1 je popsáno polynomy 3. stupně (tzv. Bézierovy křivky) a původně předpokládalo rastrování písma až v postscriptové tiskárně. Zpočátku vznikalo mnoho truetypových fontů převodem právě z Adobe Type 1, jichž existovaly rozsáhlé knihovny.

Podpora TrueType je implementována v operačních systémech Microsoft Windows (od verze 3.1) a GNU/Linux (FreeType).

Soubory TrueType v operačním systému Windows mají příponu .ttf, .tte (TrueType Collections, balíčky fontů, mají .ttc), v OS X .dfont.

Jeho nástupcem je OpenType, který v sobě spojuje to nejlepší z TrueType a konkurenčního standardu PostScript Type 1 a má mnohem lépe řešené problémy s lokalizací písem.

Je-li tento typ správně definován pro použití na postscriptových tiskárnách, dosahuje stejné kvality jako Adobe Type 1.

Související články 
 OpenType
 PostScript

Reference

Externí odkazy 
 
 
 Specifikace TrueType (Microsoft) (anglicky)
 Specifikace TrueType (Apple) (anglicky)
 Projekt FreeType (svobodná implementace) (anglicky)

Souborové formáty
Typografie
Apple
Command & Conquer: Renegade

Command & Conquer: Renegade je akční počítačová hra typu FPS, vyvinutá společností Westwood Studios. Je to jediná hra ze série Command & Conquer, která používá pohled první osoby. Plánovaný port po konzoli PlayStation 2 byl zrušen, a stejně tak i pokračování Command & Conquer: Renegade 2.

Hratelnost 
Hra nás ve 12 levelech zavede do známých lokací světa Command & Conquer. Společně s Havokem navštívíme vnitřky notoricky známých budov, provětráme nejedno vozidlo GDI i Nodu a zejména vystřílíme tuny munice. Havoc si totiž s ničím příliš hlavu neláme a využívá veškerý dostupný zbrojní arzenál. Pistolí počínaje, přes samopal, sniperku, rotačák, granátomet či bazuku se dostaneme k laserovám zbraním, chemickým na bázi Tiberia až k iontovému kanónu. Zdraví si doplňujeme pomocí lékáren a nechybí samozřejmě ani dostatek přídavného brnění zvyšující naší odolnost.

Během jednotlivých misí nás provází EVA, od níž dostáváme nové úkoly. Ty jsou rozděleny do tří kategorií: primární, sekundární a terciární. Splnění primárních úkolů je nezbytné k dokončení levelu. U sekundárních úkolů je na našem zvážení, zda ho chceme splnit. Dokončení těchto úkolu nijak neovlivňuje průběh hry, jen se odrazí na konečném hodnocení po skončení levelu. Poslední terciární úkoly nedostáváme přímo zadány. Jen na ně bývá nepřímý odkaz v komunikaci a je tak jen na našem důvtipu, zda je zaznamenáme.

Příběh 
Příběh hry se odehrává v posledních dnech První Tiberiové války, tedy se dějově překrývá s událostmi hry Command & Conquer: Tiberian Dawn. Bratrstvo nod se zmocnilo trojice prominentních vědců na výzkum Tiberia, které hodlá zneužít při dokončení projektu Re-Genesis. To samozřejmě nemůže zůstat bez reakce GDI. Po stopách Dr. Mobiuse, jeho dcery Sydney a Dr. Petrova se vydává elitní komando Nicka „Havoc“ Parkera.

Havoc nikdy nevynikal dodržováním vojenského drilu, avšak pokud dojde na delikátní mise hluboko v nepřátelském území, je osobou na správném místě. Navíc v honbě za unesenými vědci napříč celým světem ho žene i osobní záležitost. Ve službách generála Raveshawa působí i Sakura Obata, s níž ho pojí společná minulost.

Externí odkazy 
 České fan stránky o hře
 COMMAND & CONQUER - Česko-Slovenská Webová Aliance
 
 

Renegade
Akční videohry
Hry pro Windows
Videohry z roku 2002
Videohry od Electronic Arts
Kyselina trihydrogenarseničná

Kyselina trihydrogenarseničná (mimo chemii psáno dle PČP trihydrogenarzeničná), též kyselina orthoarseničná (dle PČP ortoarzeničná), je jednou ze tří kyselin pětimocného arsenu.
Vyrábí se oxidací arsenu kyselinou dusičnou:

3 As + 5 HNO3 + 2 H2O → 3 H3AsO4 + 5 NO.

Z roztoku krystaluje ve formě lístkovitých bezbarvých krystalků jako hemihydrát H3AsO4.1/2H2O, které jsou velmi dobře rozpustné ve vodě.

Další formy kyseliny arseničné, kyselina metaarseničná HAsO3 a kyselina diarseničná (nespr. pyroarseničná) H4As2O7 přecházejí v roztoku adicí molekul vody na kyselinu trihydrogenarseničnou:

HAsO3 + H2O → H3AsO4

H4As2O7+ H2O → 2 H3AsO4.

Všechny formy kyseliny arseničné jsou prudce jedovaté a to jak při vdechnutí prachu, tak při požití ústy nebo při kontaktu s pokožkou. V menších dávkách mají mutagenní účinky.

Použití 
Kyselina trihydrogenarseničná se používá v chemii jako oxidační činidlo. Je také používána jako složka prostředků pro hubení myšovitých hlodavců (rodenticidů) a roztočů (akaricidů) a jako přísada jiných pesticidů.

Reference

Literatura

Externí odkazy 
 

Arseničnany
Trihydrogenarseničná
Oxidační činidla
Mutageny
Kyselina selenová

Kyselina selenová je jednou ze dvou kyslíkatých kyselin selenu. Získáváme ji oxidací kyseliny seleničité nebo práškového selenu chlorem: Jejím anhydridem je oxid selenový.

H2SeO3 + Cl2 + H2O → H2SeO4 + 2HCl,

resp.

Se + 3Cl2 + 4H2O → H2SeO4 + 6HCl,

nebo kyselinou chlorečnou případně zahříváním s koncentrovaným peroxidem vodíku.

Kyselina selenová je bezbarvá krystalická látka, která se vyznačuje oxidačními vlastnostmi. Je málo stálá. Snadno odštěpuje kyslík. Ve vodě se zejména za tepla dobře rozpouští a jako pevná látka je silně hygroskopická. S vodou tvoří hydráty, zejména monohydrát H2SeO4.H2O, který tvoří jehlicovité krystaly, tající při 25 °C. Její tavenina při ochlazování snadno tvoří podchlazenou taveninu, která se chová jako silně viskózní kapalina.

Zahříváním par na vysokou teplotu se rozkládá na oxid seleničitý, vodu a kyslík:

2H2SeO4 → 2SeO2 + 2H2O + O2.
 
Soli kyseliny selenové se nazývají selenany a jsou podobné síranům (solím kyseliny sírové). Zajímavou vlastnost má směs kyseliny selenové a kyseliny chlorovodíkové. Tato směs má podobné účinky na vzácné kovy jako směs kyseliny chlorovodíkové a kyseliny dusičné, která se nazývá lučavka královská, neboť z chlorovodíku uvolňuje aktivní chlor za současné redukce na kyselinu seleničitou (opak přípravy kyseliny selenové, viz první rovnice shora).

Reference

Externí odkazy 
 

Selenany
Selenová
Oxidující kyseliny
Nepoziční číselná soustava

Nepoziční číselná soustava je způsob reprezentace čísel, ve kterém není
hodnota číslice dána jejím umístěním v dané sekvenci číslic. Tyto způsoby zápisu
čísel se dnes již téměř nepoužívají a jsou považovány za zastaralé.

V nejjednodušším systému stačí sečíst hodnoty jednotlivých číslic. Pokud by
například byly hodnoty symbolů následující: A=1, B=10, C=100, D=1000, pak by
vyjádřením čísla 3542 mohl být například řetězec „AABBBBCCCCCDDD“, ale stejně dobře i „ACDABBCCCCDDBB“ apod. (z hlediska hodnoty, ale za cenu horší srozumitelnosti).

Nevýhody 
 Často neobsahovaly symbol pro nulu a záporná čísla
 Dlouhý zápis čísel, která výrazně převyšují hodnotu největšího symbolu soustavy

Výhody 
 Jednoduché sčítání a odečítání

Příklady nepozičních číselných soustav 
 Římské číslice
 Egyptské číslice
 Řecké číslice
 Etruské číslice
 Jedničková soustava
 Soustava zbytkových tříd

Kombinace s poziční soustavou 
Typickým příkladem praktické realizace takové soustavy je kuličkové počítadlo. V jednotlivých řádcích jsou čísla vyjadřována nepozičně počtem kuliček. Celé počítadlo pak může fungovat jen pro zobrazení čísel daných počtem kuliček na jedné straně drátů (nepozičně), nebo mohou být jednotlivé řádky (dráty) chápány jako vyjádření řádů (pozičně).

Související články 
 Číselná soustava
 Poziční číselná soustava

Numerická matematika
Teorie čísel
Číselné soustavy
Unreal II: The Awakening

Unreal II: The Awakening je počítačová hra z roku 2003. Jde o pokračování hry Unreal.

O hře 
Hra se proti Unreal 1 změnila už proto, že nastala změna prostředí, a také je to poznat ve zbraních. Misí je 23, pokud se počítají jako mise (a mezi mise se také započítávají podle Load game a tlačítka missions) i chvilky, kdy jste na Atlantisu před klasickou misí. Jednotlivé úrovně jsou provedeny opravdu precizně. 

Všechny mise jsou výborně ozvučeny, výkřiky, zvuky zbraní atd. Co se týče grafiky, v tehdejší době neměla moc konkurence, a nároky na hardware byly vyšší. Detaily zbraní a charakterů vypadají na svojí dobu dobře (detaily charakterů poznáte třeba na Aidě). Mise jsou provedeny klasicky. Větším minusem je nízká životnost. Grafika, hudba, hratelnost nasazují opravdu vysokou laťku.

Předměty 
Zbraně
Od začátku hráč disponuje disperzivní pistoli (známá z U1), assault riflí (známá z UT2k3), granátometem (celkem se 6 typy nábojů, jako klasický granát, EMP, toxický atd.). Později ukořistí další zbraně, a to brokovnici (v sekundáru zápalná), raketomet, plamenomet, pistoli od Aidy (něco jako Enforcer z UT), sniperku (výborný zoom), elektrickou pušku (funguje jako Ripper z UT, ale střílí elektrické projektily), laserovou pušku (jako Pulse z UT nebo Link z UT2k3), biozbraň (střílí minialieny), takkru – létající a střílející kouli, a nakonec artefaktovou zbraň, při které zásah znamená smrt. V některých misích hráč brání např. vědce a používá přitom vojáky (boty), kterým dává různé rozkazy.
 Dispersion Pistol (Dispersní pistole)
 CAR
 Grenade Launcher (Granátomet)
 Shotgun (Brokovnice)
 Flamethower (Plamenomet)
 Magnum
 Rocket Launcher (Raketomet)
 Sniper Rifle (Odstřelovačská puška)
 Energy Rifle (Energetická puška)

Další předměty
 Heal Station (Zdravotnická stanice)
 Power Station (Energetická stanice)
 Munice

Příběh 
Jste bývalý mariňák John Dalton a po odchodu ze základny Avalon se ocitáte na palubě vesmírné lodi společnosti TCA-na Atlantisu. Úkolem je posbírat 7 artefaktů, ze kterých vznikne super zbraň. Nebudete tedy bojovat pouze proti mimozemšťanům jako Skaarjové nebo Drakkové a další, ale také proti vojákům (např. Izanagiům). Též budou vašimi soupeři automatické raketomety a podobně. Budete bojovat jak ve vojenských komplexech, tak v podzemních jeskyních a dalších prostředích. 

Vesmírná loď Atlantis je hlavní útočiště po dobu hry, právě odtud začínají mise a probíhá tu brífink. Na Atlantisu jsou ještě tři postavy: pilot Ne'Ban, mechanik Isaak a Aida, která působí jako operátorka. Na lodi se hráč může pohybovat, jak je mu libo, například se může podívat do kabin posádky.

Externí odkazy 
 Oficiální stránky
 
 

Unreal
Střílečky z pohledu první osoby
Hry pro Windows
Hry pro Xbox
Videohry z roku 2003
Videoherní sequely
Videohry od Atari
I.G.I. 2: Covert Strike

I.G.I. 2: Covert Strike je taktická střílečka z pohledu první osoby s prvky stealth, kterou vyvinula společnost Innerloop Studios a vydalo Codemasters dne 3. března 2003. Jedná se o pokračovaní hry Project I.G.I. z roku 2000.

Postavy 
 David Jones
 Major Rebecca Anya
 Senátor Pat Lenehan
 Jach Priboi
 Poručík Philip White
 Seržant Robert Quest
 Čínský Generál Wu Xing

Zbraně a výbava 
 Chladné zbraně: bojový nůž
 Pistole: Glock 17 SD, Mk23 Tactical, Colt Anaconda, Desert Eagle, Makarov
 Samopaly: MP5A3, SMG2, Mac10, Uzi, Double Uzis, Type 64
 Útočné pušky: M16A2/M203, G36A, AUG, G11, AK47
 Brokovnice: SPAS12, M1014, Jackhammer Mk3A1
 Ostřelovačské pušky: M82, PSG1, PSG1 SD, SVD
 Výbušniny: HE granát, flashbang, kouřový granát, nástěnná mina, trhavina C4
 Těžké zbraně: M249, LAW80, RPG7

Vybavení: dalekohled, satelitní mapa, termální brýle, laserový zaměřovač cíle, injekce

Akční videohry
Norské videohry
Hry pro Windows
Hry pro Xbox
Videohry z roku 2003
Americium

Americium (chemická značka Am) je sedmým členem z řady aktinoidů, třetím transuranem, silně radioaktivní kovový prvek, připravovaný uměle v jaderných reaktorech především z plutonia.

Základní fyzikálně-chemické vlastnosti 
Americium je radioaktivní kovový prvek stříbřitě bílé barvy, která se působením vzdušného kyslíku mění na šedavou. Po mechanické stránce je tvárnější než příbuzný uran nebo neptunium. Vyzařuje α a γ záření a je proto nutno s ním manipulovat za dodržování bezpečnostních opatření pro práci s radioaktivními materiály.

Ve sloučeninách se vyskytuje v mocenství od Am2+ po Am6+, přičemž nejstálejší jsou sloučeniny v oxidačním čísle +3.

Výskyt, výroba, vlastnosti 
Americium se v přírodě přirozeně nevyskytuje. Je to uměle připravený kovový prvek, tzv. transuran. Avšak množství americia bylo uvolněno do prostředí v důsledku černobylské havárie, kde se vyskytuje především v oblasti Uzavřené zóny Černobylské jaderné elektrárny (Ukrajina) a Poleské státní radiačně-ekologické rezervace (Bělorusko). Izotop 241Am s poločasem rozpadu 432,6 let vzniká rozpadem 241Pu s poločasem rozpadu 14,4 let. 241Am je tak jediný radioizotop, jehož koncentrace v půdě se s časem zvyšuje, navíc je jako alfa zářič vzhledem k 241Pu (beta zářič) mnohem toxičtější. Očekává se, že jeho koncentrace v Poleské státní radiačně-ekologické rezervaci se bude zvyšovat přibližně až do roku 2060.

Americium bylo poprvé připraveno roku 1944 bombardováním 239Pu neutrony v jaderné laboratoři chicagské university. Za jeho objevitele jsou označováni Glenn T. Seaborg, Leon O. Morgan, Ralph A. James a Albert Ghiorso. Prvek byl poté pojmenován podle světadílu, na kterém byl vyroben.

Kovové americium se připravuje redukcí fluoridu americitého AmF3 parami barya.

Je charakterizováno 20 izotopů americia z nichž jsou nejstabilnější 243Am s poločasem rozpadu 7364 let a 241Am s poločasem 432,6 let. Všechny zbývající radioaktivní izotopy mají poločas rozpadu méně než 51 hodin a většina z nich dokonce méně než 100 minut:

Všechny izotopy americia jsou radioaktivní.

Využití, sloučeniny 
Americium se používá v přesných měřících přístrojích a v detektorech kouře jako zdroj α-částic nebo γ-záření. V lékařství se používá při léčbě nádorů štítné žlázy.

Nejdůležitější sloučeninou americia je oxid americičitý AmO2, který je výchozí surovinou pro přípravu ostatních sloučenin tohoto prvku. Další v praxi významnou sloučeninou je fluorid americitý AmF3.

Dalším využitím jsou externí neutronové zdroje pro startování jaderných reaktorů, například reaktoru LR-0 v CV Řež.

Odkazy

Reference

Literatura 
 Cotton F. A., Wilkinson J.: Anorganická chemie, souborné zpracování pro pokročilé, ACADEMIA, Praha 1973
 N. N. Greenwood – A. Earnshaw, Chemie prvků II. 1. díl, 1. vydání 1993

Externí odkazy 
 
 
 
 

 
Chemické prvky
Kovy
Aktinoidy
Transurany
Stěnava

Stěnava (, , ,  nebo ) je řeka, která protéká Broumovským výběžkem v severovýchodních Čechách a Kladskou kotlinou v Polsku (Dolnoslezské vojvodství). Celková délka řeky činí 62 km. Plocha povodí měří 594 km².

Průběh toku 
Pramení na polském území v nadmořské výšce 718 m na jihozápadních svazích hory Borowa (jinak též Czarna Góra) v pohoří Góry Wałbrzyskie, asi 5 km jižně od Valbřichu. Zprvu plyne západním směrem přes Unisław Śląski, odkud tok až na české hranice sleduje železniční trať Valbřich - Meziměstí, v jižním směru protéká městem Mieroszów, za nímž se definitivně stáčí k jihovýchodu. Hranice ČR Stěnava překračuje u Starostína, protéká Meziměstím a Broumovem a české území opouští u Otovic. Dále pokračuje skrze obce Tłumaczów, Ścinawka Górna, Ścinawka Średnia a Ścinawka Dolna a vlévá se zleva do Kladské Nisy u Ścinawice, zhruba 4 km severně od Kladska, v nadmořské výšce 280 m.

Větší přítoky 
Seznam přítoků, L=přítok zleva, P=přítok zprava. Uvedeny jen pojmenované významnější toky. Uvedeno také přibližně místo ústí, podle nejbližší obce.
 Sokolowiec (L)
 Starostínský potok (L) - Starostín
 Dobrohošťský potok (L) - Meziměstí
 Vernéřovický potok (P) - Meziměstí
 Ruprechtický potok (L) - Ruprechtice
 Uhlířský potok (L) - Hynčice
 Heřmánkovický potok (L) - Heřmánkovice
 Kravský potok (L) - Olivětín
 Svinský potok (L) - Olivětín
 Liščí potok (P) - Hejtmánkovice
 Křinický potok (P) - Křinice
 Martínkovický potok (P) - Martínkovice
 Černý potok (L) - Otovice
 Božanovský potok (P) - Otovice
 Šonovský potok (L) - Tłumaczów
 Włodzica (L) -Ścinawka Górna
 Piekło (P) - Ścinawka Górna
 Szczyp (L)
 Dzik (L)
 Bożkowski Potok (L)
 Czerwionek (L)
 Pośna (P)
 Roszycki Spław (P)

Vodní režim 
Průměrný průtok Stěnavy při odtoku z území České republiky v profilu Otovice činí 2,30 m³/s.

Hlásné profily:

Mlýny 
 Umlaufův mlýn – Otovice, kulturní památka

Odkazy

Reference

Literatura

Externí odkazy 
 
 Otovice – aktuální vodní stav

Řeky protínající česko-polskou státní hranici
Řeky v okrese Náchod
Řeky v Dolnoslezském vojvodství
Vodstvo v Broumovské vrchovině
 
Stěnava
Okres Valbřich
Vernéřovice
Meziměstí
Jetřichov
Hynčice (okres Náchod)
Hejtmánkovice
Heřmánkovice
Broumov
Martínkovice
Otovice (okres Náchod)
Okres Kladsko
Výhřevná plocha

Výhřevná plocha je jednou ze základních charakteristik parního kotle. Je to plocha kotle, na níž dochází k předávání tepla spáleného paliva do vody a páry. Udává se v m2.

Vnitřní a vnější výhřevná plocha 
Výhřevnou plochu můžeme rozdělit na vnitřní a vnější. Vnitřní je ta, která je ve styku s vodou anebo párou, vnější přichází do styku s plameny nebo horkými spalinami. Tyto dvě plochy jsou obvykle mírně rozdílné, protože velká část výhřevné plochy má zaoblený tvar a materiál kotle má nenulovou tloušťku. U kotlů, kde procházejí spaliny trubkami uvnitř vodního prostoru je větší vnitřní výhřevná plocha, u vodotrubých kotlů naopak vnější.

Přímá a nepřímá výhřevná plocha 
Přímá výhřevná plocha je ta, která přichází do styku s plameny. Nepřímá přichází do styku jen s horkými spalinami. 

Přímá výhřevná plocha umožňuje několikanásobně vyšší přenos tepla na jednotku plochy, než nepřímá. Je to způsobeno jednak tím, že na přímou výhřevnou plochu může být teplo přenášeno i sáláním, jednak tím, že v její blízkosti probíhá spalování a tudíž jsou plyny teplejší než v blízkosti nepřímé výhřevné plochy.

Tento poznatek měl velký význam zvláště pro konstrukci kotlů, kde byla vyžadována malá velikost kotle na jednotku výkonu (kotle s vysokým zatížením kotlové plochy), jako jsou například lokomotivní kotle. U stabilních kotlů bylo vždy možno řešit problém výkonu kotle jeho zvětšením a stavbou větší kotelny.

Zvyšování výhřevné plochy lokomotivních kotlů 
Přímou výhřevnou plochu lze zvyšovat především zvětšováním rozměrů samotného kotle. U lokomotivních kotlů byla ale tato možnost omezena maximální možnou velikostí lokomotivy. Další cestou byla montáž přídavných ploch do skříňového kotle: varníků a varných trubek. U některých kotlů (zvláště posledních typů parních lokomotiv) byla velikost přímé výhřevné plochy zvětšena montáží spalovací komory, což bylo zvětšení prostoru skříňového kotle na úkor válcového kotle posunutím pecní trubkovnice.

Nepřímou výhřevnou plochu bylo možno zvyšovat montáží většího množství trubek a prodlužováním válcového kotle, ale i u této metody se brzy narazilo na různá konstrukční omezení. Kompromis, který konstruktéři nalezli, je vidět na existujících lokomotivách.

Parní kotel
Konstrukce parních lokomotiv
Eskišehir

Eskišehir () je město v Turecku. Má 700 000 obyvatel, leží ve stejnojmenné provincii na spojnici mezi Ankarou a Istanbulem.

Ve městě jsou stavební a potravinové závody, také se zpracovávají rudy těžené v nedalekých dolech. Eskišehir má šest muzeí, nedaleko se navíc nacházejí ruiny starého římského města. Za posledních několik desítek let zaznamenal velký růst, v roce 1985 měl jen 390 000 obyvatel, což je proti dnešnímu stavu téměř polovina. Protože Eskišehir leží na spojnici mezi oběma největšími městy v zemi má dobré železniční spojení; velkou stanici i s opravnami. Ve městě je v provozu tramvajová síť s několika linkami.

Je to také studentské město. Jsou zde dvě velké univerzity. Ta větší z nich se jmenuje Anadolu University. Město poslední dobou zažívá rozmach – staví se zde hlavně obytné domy, hotely a nákupní centra.

Partnerská města 
  Čchang-čou, Čína
  Gjandža, Ázerbájdžán
  Frankfurt nad Mohanem, Německo
  Kazaň, Rusko
  Kišiněv, Moldavsko
  Linec, Rakousko
  Oral, Kazachstán
  Padžu, Jižní Korea
  Paterson, Spojené státy americké
  Simferopol, Ukrajina

Reference

Související články 
 Anatolie
 Malá Asie
 Mustafa Kemal Atatürk

Externí odkazy 
 

Města v Turecku
Alexander Payne

Constantine Alexander Payne (* 10. února 1961 Omaha, Nebraska) je americký filmový režisér a scenárista. Za film Bokovka získal v roce 2005 Oscara za nejlepší adaptovaný scénář. Je jedním z mála hollywoodských režisérů, kteří si udrželi proti tlaku studií právo rozhodovat o podobě definitivního sestřihu svých filmů.

Absolvoval Stanfordovu univerzitu, kde studoval španělštinu a historii, a roku 1990 filmovou fakultu Kalifornské univerzity v Los Angeles, kde byl jeho učitelem český režisér Jiří Weiss. Počátkem 90. let byl zaměstnán jako scenárista ve studiu Universal, ale žádný z jeho scénářů nebyl natočen.
V roce 2003 se po několikaleté známosti oženil s herečkou Sandrou Ohovou; na jaře 2005 ohlásili rozvod.

V červenci 2005 navštívil Mezinárodní filmový festival Karlovy Vary, kde byl příznivě přijat jeho živý zájem o diskuse s publikem.

Filmografie 
 Paříži, miluji tě (Paris, je t'aime, 2006)
 Bokovka (Sideways, 2004) – za tento film získal Zlatý glóbus za režii
 O Schmidtovi (About Schmidt, 2002)
 Kdo s koho (Election, 1999)
 Občanka Ruth (Citizen Ruth, 1996)
 The Passion of Martin (1991)

Tyto filmy, které režíroval i psal k nim scénář (od Občanky Ruth vždy ve spolupráci s Jimem Taylorem, s nímž se přátelí od dob, kdy byli spolubydlícími v Los Angeles; od Kdo s koho jde o adaptace románových předloh), získaly řadu oborových a festivalových cen.

Kromě toho v začátcích své kariéry přispěl do povídkového hororově-erotického videofilmu z produkce Playboye Inside Out (1992) epizodou „My Secret Moments“ (scénář – spolu s Taylorem – i režie); v pokračování Inside Out III (1992) pouze zrežíroval cizí epizodu „The Houseguest“.

Později s Taylorem provedl poslední úpravy scénáře filmu Fotr je lotr (Meet the Parents, 2000), kde nebyli uvedeni v titulcích, a Juského parku III (2001).

V roce 2006 spolupracoval na povídkovém filmu Paříži, miluji tě. Jako režisér povídky 14e arrondissement, i jako herec v epizodě Père-Lachaise, kde si zahrál ducha Oscara Wilda.

Externí odkazy 
 
 
 Stručný přehled Payneova díla na Novinky.cz
 Stručný životopis mezi přehledem ostatních hostů na webu MFF KV
 Záznam ze setkání s novináři
 Minirozhovor s Paynem v Hospodářských novinách
  - fanouškovské stránky
 
  Rozhovor na BBC mj. o „leštění“ cizích scénářů

Američtí režiséři
Američtí scenáristé
Absolventi Kalifornské univerzity v Los Angeles
Absolventi Stanfordovy univerzity
Držitelé Oscara za nejlepší adaptovaný scénář
Držitelé ceny BAFTA za nejlepší adaptovaný scénář
Držitelé ceny Zlatý glóbus za nejlepší scénář
Držitelé ceny Critics' Choice Movie Awards za nejlepší scénář
Narození v roce 1961
Narození 10. února
Narození v Omaze
Žijící lidé
Muži
Antakya

Antakya (, Anṭākyä; z řeckého Ἀντιόχεια, latinsky Antiocheia) je hlavní město Hatayské provincie v jižním Turecku, nedaleko hranic se Sýrií v údolí řeky Ásí, asi 20 km od jejího ústí do Středozemního moře.

Historie 

Území bylo osídleno již v 6. tisíciletí př. n. l. Město leží v místech významného antického historického města Antiochie.
Makedonský král Alexandr Veliký po vítězství nad Peršany v bitvě u Issu v roce 333 př. n. l. následoval Oronty na jih do Sýrie a obsadil také tuto oblast. Město Antiochie však bylo založeno až po Alexandrově smrti v roce 300 př. n. l., založil je helénský král Seleukos I. Níkátor. Město svou polohou a významem sehrálo důležitou strategickou roli v říších Seleukovské, Římské i Byzantské. Byzantinci se utkali s perskými Sásánovci při obléhání Antiochie. Perský král Šapúr I. porazil římskou armádu, ale v bitvě u Antiochie v roce 613 Peršané město dobyli.
Křesťanství zde zapustilo kořeny již v době apoštolské, zejména syrská a antiochijská pravoslavná církev, stejně jako během vzestupu islámu, k němuž došlo po dobytí města Araby, kteří je přejmenovali na Anatakyi. Byzantintští císaři vládli městu od roku 969, Seldžukové v roce 1084, nad nimiž zvítězili roku 1098 křižáci a v roce 1268 Mamlúkové.

V roce 1517 se město stalo součástí Osmanské říše, která je začlenila do Aleppského ejáletu. Po první světové válce a zániku říše bylo součástí mandátních území Francie, v roce 1939 se na základě referenda stalo součástí Turecka.

Obyvatelstvo 
Dnešní město má  převážně tureckých a menšinově arabských obyvatel.

Zemětřesení 2023 
Město leží v seismickém pásmu. 6. února 2023 utrpěla Antakya katastrofální škody v důsledku zemětřesení mezi Tureckem a Sýrií. Nejméně 1200 budov v centru města a ve čtvrtích Kirikhan a İskenderun bylo srovnáno se zemí. Zřítily se „téměř všechny“ domy v okrese Cebrail, zničeny byly historické kostely a mešity, včetně kostela sv. Petra a Pavla.

Památky 
 Skalní kostel sv. Petra a Pavla, zdejších následovníků Ježíše, kteří byli podle Nového zákona jako první nazýváni „křesťany“, patří řecké ortodoxní církvi.
 Kostel sv. Pavla
 Klášter sv. Simeona
 Mešita Habib'i Neccar
 Hrad Bagras postaven křižáky a templáři
 Hatayské archeologické muzeum je známé svou sbírkou římských a byzantských mozaik.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 

Města v Turecku
Hatay (provincie)
Křížové výpravy
Města na hedvábné stezce
Tromba

Tromba je atmosférický vír s nehorizontální osou rotace. Průměr tromb se pohybuje v rozmezí decimetrů po stovky metrů.

V historii meteorologie byl pojem tromba používán různě. V české meteorologii se rozeznávají malé a velké tromby. Oba termíny přinesl do české meteorologie Stanislav Hanzlík, který je přejal od Alfreda Wegenera.

Malé tromby 
Jsou menší přízemní víry, s rozměry od několika decimetrů po jednotky metrů. Jejich existenci signalizuje přítomnost vířícího prachu, písku, listí, apod. Malé tromby vznikají při přehřátí zemského povrchu (poušť, pole, letištní plocha, apod.). V pojetí Stanislava Hanzlíka byly jako malé tromby označovány od země rostoucí víry, které způsobují škody. Současný Meteorologický slovník výkladový a terminologický definuje malou trombu pouze z pohledu jejího vzniku – nikoli škod, proto mohou být za malou trombu pokládány i malé drobné víry, které jsou lidově označovány jako rarášci, raraši, čertíci či polednice.

Písečné víry a prašné víry jsou malé tromby, které vznikají u rozpáleného zemského povrchu a mají vzestupnou tendenci. Jsou zbarvené prachem či pískem, který zdvihají. Ve výjimečných případech může tato tromba „vyrůst“ až do výšky několika kilometrů. Mohou vznikat i za úplně jasného počasí a jejich účinky většinou nejsou nikterak ničivé (ve výjimečných případech však mohou být velmi nebezpečné).

Velké tromby 
Vyskytují se nejčastěji v souvislosti s výskytem bouřkových oblaků cumulonimbus (kumulonimbus). Podmínky pro vznik tromby jsou velmi specifické. Musí dojít ke střetnutí velmi vlhkého vzduchu (většinou oceánského) se vzduchem velmi teplým a suchým (pevninským). Vzhled tromby je nálevkovitý, popř. trychtýřovitý. V počátečním stádiu, kdy se tromba nedotýká zemského povrchu, je označována jako tuba (zvláštnost oblaku). V případě, že byla pozorována tuba, která způsobí na zemském povrchu nějaké škody, což lze považovat za důkaz, že tromba dosáhla země, je klasifikována stupněm F0 až F5 Fujitovy stupnice (podle závažnosti škod které způsobí).

Ani meteorologové nejsou v používání pojmu tromba nijak důslední, děje se tomu nejen pod vlivem médií, ale také díky faktu, že jednoslovný pojem tromba v současnosti zahrnuje dva atmosférické jevy, které se velice liší svým vznikem. Pojem tromba v určitém období odpovídal nyní vcelku zdomácnělému pojmu tornádo, jehož užívání ovšem někteří jazykoví puristé i vědci berou jako selhání meteorologie, jež by se měla zasazovat o české názvosloví.

Odkazy

Reference

Literatura

Externí odkazy 
 
 
 Pojednání o tornádech na stránkách Českého hydrometeorologického ústavu

Větry
Víry
Okrasná rostlina

Okrasná rostlina je rostlina pěstovaná pro svůj atraktivní vzhled (např. květy, listy, plody, habitus). Slouží jako dekorace. Okrasnými rostlinami obecně se zabývá zahradnictví. Okrasné rostliny mohou být byliny, nebo dřeviny, které mají i jiné technické využití. Okrasné rostliny jsou předmětem šlechtění a obchodu.

Okrasné rostliny mají velkou tradici - první zmínky pochází z egyptských hrobek, které se datují 1500 př. n. l. Jsou také prvkem zahradní architektury používaný v sadovnické tvorbě.

Mezi nejznámější okrasné rostliny patří růže, tulipán, narcis, třapatka, kopretina a další druhy.

Literatura 
 D. G. Hessayon: Okrasné stromy a keře v zahradě, Pavel Dobrovský - BETA, 2002, ,
 Lenka Křesadlová, Stanislav Vilím : Cibuľovité okrasné rastliny, Computer Press, 2004, ,
 Lenka Křesadlová, Stanislav Vilím: Hľuznaté okrasné rastliny, Computer Press, 2004, ,
 Alena Nováková : Okrasné trávy, Grada, 2004, ,
 A. Kamenická a kolektív: Rozmnožovanie okrasných drevín, VEDA, 2004, ,
 Martin Haberer: Atlas okrasných rostlin, Brázda, 2005, ,
 Radoslav Šrot: Okrasné dřeviny, Aventinum, 2005, 
 Lenka Křesadlová, Stanislav Vilím: Hlíznaté okrasné rostliny, Computer Press, 2005, ,
 Eva Petrová: Pěstujeme okrasné cibuloviny, Brázda, 2005, ,

Externí odkazy 
 
 Galerie rostlin na zahradnickém portále Zeleň.cz
 Okrasné dřeviny
 Osvětlování rostlin v interiéru
 Rozmnožování okrasných stromů a keřů
 Zahradní okrasné rostliny a trvalky

Okrasné rostliny
Botanika
Prvky zahradní architektury
Plamencový kotel

Plamencový kotel vznikne montáží plamence do vnitřku válcového kotle. V plamenci je obvykle umístěno topeniště.

Plamencový kotel je jedním z prvních významnějších konstrukčních zdokonalení válcového kotle.
Vzniká vytvořením válcové dutiny uvnitř kotle. Osa této dutiny je rovnoběžná s osou kotle. Tato dutina se nazývá plamenec. Plamenec buď prochází celou délkou kotle, nebo je připevněn jen k jedné straně kotle a na druhé straně je zakončen trubkovnicí s kouřovými trubkami procházejícími zbytkem délky kotle.

Plamencový kotel zajišťuje podobně jako skříňový kotel prakticky úplné obalení topeniště vodou, a tak minimalizuje tepelné ztráty. Byl velmi oblíbený až do začátku 20. století pro svou výrobní nenáročnost ve srovnání se skříňovým kotlem.

Počet plamenců 
Některé plamencové kotle byly vybaveny více (typicky dvěma) plamenci. Toto řešení se uplatňovalo zvláště u lodních kotlů.
Protože konstrukce plamencových kotlů pochází z Anglie, používalo se i označení cornwallský kotel pro kotle s jedním plamencem a lancashirský kotel pro kotel se dvěma plamenci.

Stěna plamence byla často vlnitá, což zvyšovalo výhřevnou plochu a zlepšovalo schopnost přizpůsobení tepelné dilataci kotle.

Reference

Související články 
 Richard Trevithick

Externí odkazy 
 

Parní kotel
Kotel
Cornwall