alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Direcția de Investigare a Infracțiunilor de Criminalitate Organizată și Terorism

Direcția de Investigare a Infracțiunilor de Criminalitate Organizată și Terorism (DIICOT) este o direcție în cadrul Ministerului Public din România. DIICOT a fost înființat în anul 2004 prin legea 508/2004 în scopul destructurării grupurilor infracționale organizate, frontaliere și transfrontaliere. DIICOT efectuează investigații în materia infracțiunilor grave, definite de Legea nr. 39/2003 privind prevenirea și combaterea criminalității organizate. DIICOT este independentă în raport cu instanțele judecătorești și cu parchetele de pe lângă acestea, precum și în relațiile cu celelalte autorități publice.

Activitatea Direcției este reglementată în prezent de Ordonanța de Urgență 78/2016.

Competența DIICOT 
Conform Ordonanței de Urgență 78 din 2016 Direcția efectuează urmărirea penală în mod exclusiv pentru următoarele infracțiuni:

 trafic de persoane persoane prevăzut de articolul 210 Cod Penal
 trafic de minori prevăzut de articolul 211 Cod Penal
divulgarea informațiilor secrete de stat prevăzută de articolul 303 Cod Penal
 pornografie infantilă prevăzută de articolul 374 Cod Penal
infracțiunile contra securității naționale a României prevăzute de articolele 394-412 Cod Penal
infracțiunile contra securității naționale a României prevăzute de Legea nr. 51/1991 privind securitatea națională a României
toate infracțiunile de terorism prevăzute de Legea nr. 535/2004 privind prevenirea și combaterea terorismului
toate infracțiunile de trafic de droguri prevăzute de legea 143 din 2000
infracțiunile prevăzute de Legea nr. 194/2011 privind combaterea operațiunilor cu produse susceptibile de a avea efecte psihoactive.
infracțiunile prevăzute de Legea nr. 111/1996 privind desfășurarea în siguranță, reglementarea, autorizarea și controlul activităților nucleare.

Lista șefilor DIICOT 
 Codruț Olaru - 11 ianuarie 2007 - 15 mai 2013
 Alina Bica - 15 mai 2013 - 24 noiembrie 2014
 Daniel Horodniceanu - 19 mai 2015 - 1 mai 2018 
 Felix Bănilă - 23 iulie 2018 - 2 octombrie 2019 (demisie)
 Elena Giorgiana Hosu - 20 februarie 2020 - 24 septembrie 2020
 Oana Daniela Pâțu 25 septembrie 2020- 12 aprilie 2023
 Alina Albu - 13 aprilie 2023 -

Critici
Pentru dobândirea gradului profesional corespunzător procurorii trebuie să treacă un examen. Unii procurori DIICOT aduși direct de la parchetele de judecătorie sunt numiți, fără a fi examinați, în direcția specializată a Parchetului General prin ordin emis de procurorul general al României.

În data de 22 noiembrie 2014 procuroarea-șef a DIICOT, Alina Bica, a fost arestată preventiv, sub acuzația săvârșirii mai multor fapte de corupție, inclusiv în complicitate cu Dorin Cocoș și Crinuța Dumitrean, directoarea ANRP.

Note

Legături externe 
 
 Organigrama DIICOT

Corupție
Ministerul Public
Crimă organizată
Dominique de Villepin

Dominique Marie François René Galouzeau de Villepin (n. 14 noiembrie 1953, Rabat) este un om politic, diplomat, scriitor și avocat francez. Între 31 mai 2005 și 17 mai 2007 a deținut funcția de premier al Franței.

S-a născut la Rabat (Maroc). Tatăl său, Xavier de Villepin, a fost ambasador și senator de centru ales de francezii din străinătate până în septembrie 2004.

Din punct de vedere politic, are o legătură cu Jacques Chirac din anii 1980. Villepin nu a fost numit niciodată în vreo funcție prin vot popular, în schimb a declarat în 2005 că nu exclude candidatura sa în contextul alegerilor prezidențiale din 2007.

Cunoscător al istoriei lui Napoleon Bonaparte, el a publicat o serie de texte despre acesta, printre care și cartea "Cele cinci zile", care relatează perioada în care împăratul a reobținut puterea după ce a evadat din exil.

Parcurs

Carieră profesională 
Dominique de Villepin a studiat la Institutul de Studii Politice din Paris și a frecventat cursurile ENA (École nationale d'administration) (promoția Voltaire). Este licențiat în drept și litere. După terminarea studiilor, Villepin a îmbrățișat o carieră în diplomație. Funcțiile deținute de către el au fost:

 Secretar pentru afaceri africane (1980-1984) 
 Consilier secund în cadrul Ambasadei Franței la Washington (1984-1989) 
 Consilier în cadrul Ambasadei Franței la New Delhi (1989-1992) 
 Director adjunct pentru probleme africane la Paris (1992-1993)

Cariera de ministru 
 1993-1995 : director al cabinetului Ministrului Afacerilor Externe Alain Juppé.
 mai 1995 - mai 2002: secretar general al Președinției. 
 mai 2002 - martie 2004: Ministru al Afacerilor Externe.
 31 martie 2004: Ministru de Interne
 31 mai 2005: Prim-ministru, numit după eșecul referendumului despre Constituția Europeană, ca înlocuitor al lui Jean-Pierre Raffarin.

Citate 

"Varianta războiului pare la prima vedere cea mai rapidă. Dar să nu uităm că odată câștigat războiul, va fi necesară reconstrucția țării" (în consiliul de securitate al ONU la 14 februarie 2003 înainte de invadarea Irakului de către forțele Coaliției, căreia i s-a opus în numele Franței, cu sprijinul lui Joschka Fischer).

Note

Nașteri în 1953
Prim-miniștri ai Franței
Miniștri francezi
Diplomați francezi
Decorați cu Ordinul Gloria Muncii al Republicii Moldova
Număr atomic

În fizică și chimie, numărul atomic al unui element chimic reprezintă numărul de protoni din nucleul atomilor acelui element și se notează de obicei cu Z. Numărul de electroni este egal, în cazul unui atom neutru din punct de vedere electric, cu numărul de protoni. Poziția elementelor chimice în sistemul periodic al elementelor este determinată de numărul Z, motiv pentru care acesta se mai numește și număr de ordine.

Inițial elementele chimice erau ordonate în funcție de masa atomică. Când Mendeleev a grupat elementele cunoscute la vremea lui în funcție de similaritățile lor chimice, a observat că în unele locuri ordonarea după masa atomică ducea la nepotriviri. De exemplu, iodul și telurul se integrau mai bine în tabel dacă ordinea lor era inversată. Această observație a dus la concluzia că nu masa atomică determină proprietățile chimice ale elementelor, ci o altă mărime, necunoscută atunci, care doar era aproximativ corelată cu masa atomică. Printr-o serie de experimente de difracție de raze X, Moseley a constatat că mărimea căutată era sarcina electrică a nucleului, adică numărul de protoni ai acestuia. Abia mai târziu s-a pus în evidență faptul că în nucleu există și particule fără sarcină electrică, neutronii, care împreună cu protonii determină masa atomică.

Atomi ai aceluiași element chimic pot adesea să aibă un număr variabil de neutroni, fără ca proprietățile chimice să fie sensibil diferite. Speciile de atomi cu același număr de protoni în nucleu, dar cu numere de neutroni diferite se numesc izotopi. Un exemplu este atomul de carbon (C), care are numeroși izotopi. Dintre aceștia, izotopul cu cea mai mare abundență în natură (98.89%) este 12C (6 neutroni și 6 protoni). Masa absolută a izotopului 12C este etalon pentru definirea unității atomice de masă, care este a 1/12 parte din masa absolută (exprimată în kilograme) a izotopului 12C. Unul dintre izotopii instabili, radioactivi, ai carbonului este 14C (8 neutroni) și este folosit de exemplu în arheologie pentru datarea cu carbon a materialelor biologice (lemn, os etc.) cu o vechime de până la aproximativ 60.000 de ani.

Bibliografie 

 

Chimie nucleară
Fizică nucleară
Proprietăți chimice
Număr de masă

Numărul de masă reprezintă suma dintre numărul de protoni și numărul de neutroni din nucleul atomic, notat cu A. Acesta este un număr întreg, pentru orice specie de atomi.

Bibliografie
 I.G. Murgulescu, J. Păun Introducere în chimia fizică vol I,3 Nucleul atomic. Reacții nucleare. Particule elementare Editura Academiei RSR, București 1982

Vezi și
 Număr atomic

Fizică atomică
Chimie nucleară
Proprietăți chimice
Camera Lorzilor a Parlamentului Regatului Unit

Pentru alte utilizări ale denominării Camera Lorzilor, vedeți Camera Lorzilor (dezambiguizare).

Camera Lorzilor (The Right Honourable The Lords Spiritual and Temporal of the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland in Parliament Assembled sau pe scurt House of Lords) este camera superioară a Parlamentului Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord. Parlamentul cuprinde și Camera Comunelor (camera inferioară) precum și monarhul. Camera Lorzilor este un corp neales (numit) format din 2 arhiepiscopi, 24 episcopi ai Bisericii Anglicane (Lords Spiritual) și 692 de membri ai nobilimii britanice (Lords Temporal). Lorzii spirituali (Lords Spiritual) rămân în funcție atât timp cât își păstrează și funcțiile ecleziastice în timp ce membrii nobilimii (Lords Temporal) își păstrează locul în Cameră pe viață.

Istoric 

Camera Lorzilor a fost înființată în secolul al XIV-lea și de atunci a funcționat neîncetat cu excepția perioadei 1649-1660 când a fost desființată din cauza Războiului Civil Englez. În mod tradițional Camera Lorzilor deținea o putere mai mare decât camera inferioară dar începând din secolul al XIX-lea puterile acesteia au fost reduse substanțial. Conform legilor britanice actuale, Camera Lorzilor are dreptul de împiedica timp de un an orice lege cu excepția celor legate de taxe sau buget. După ce această perioadă de "veto temporar" expiră, legea în cauză poate trece de Parlament chiar dacă are doar aprobarea Camerei Comunelor. 
Camera Lorzilor este instanța judiciară supremă din Marea Britanie.

În prezent, Camera Lorzilor și Camera Comunelor se întrunesc în Palatul Westminster din Londra.

Referințe

Legături externe 
 House of Lords Home Page

Vezi și 

 Parlamentul Regatului Unit
 Sistemul titlurilor nobiliare în Regatul Unit

Regatul Unit
 01
 01
Mitologia etruscă

Mitologia etruscă nu este încă prea bine cunoscută. Pentru că alfabetul etrusc nu este complet descifrat, în primul rând datorită lipsei artefactelor și a izvoarelor scrise, mitologia etruscă este învăluită în mister. Majoritatea datelor cu privire la zeitățile etrusce provin de la autori latini.

Zei
Principalele figuri ale mitologiei etrusce sunt: Tinia, Uni și Menrva, formând o trinitate.
Alte zeități:

Alpan
Ani
Aplu
Cautha
Fufluns
Laran
Maris
Nethuns
Nortia
Summamus
Tages
Thalna
Thesan
Tuchulcha
Turan
Turms
Voltumna

Note

Legături externe
  Etruscan Deities 

Religie
Păgânism
Mitologie
 
Etruscă
Moxhe

Moxhe, este un sat din comuna Hannut, din Provincia Liège din Valonia, Belgia. Are aproximativ 600 locuitori. Până în 1977 a fost o cumună separată.

Istorie 

Satul a fost împărțiti în Evul Mediu între contele de Namur, prințul-episcop de Liège și ducele de Brabant. Biserica satului - cu hramul sfântului Gangolf - se afla în Principatul Liège iar casa parohială aparținea teritoriului Comitatului Namur. Pe vremea ocupației franceze, satul a fost reunit. La 12 august 1914 a avut loc o bătălie sângeroasă la Moxhe.

Economie 

Astăzi satul e preponderent agricol.

Populație 
 1709: 17 locuitori
 1806: 444 locuitori
 1976: 427 locuitori
 2004: 611 locuitori

Lingvistică 
Datorită împărțirii satului în Evul Mediu, rămâne până astăzi o răscruce dialectală: e satul de tranziție între trei dialecte ale limbii valone.

Localități din provincia Liège
Malonne

Malonne () este o localitate din comuna Namur, în Valonia, Belgia. Până în 1977 Malonne era o comună separată, după această dată fiind înglobată in comuna Namur teritoriul fiind organizat ca o secțiune a acesteia.

Istorie
Localitatea s-a dezvoltat pe lângă o mănăstire, înființată de sfântul Bertuin, în secolul al VII-lea. Începând cu 1006, călugării vor aparține de prințul-episcop din Liège, atât din punct de vedere politic, cât și spiritual, și vor deservi biserica sătucului unde locuiau mirenii ce munceau pentru călugări. După invazia normandă, mănăstirea a fost ocupată în 1147 de călugării augustinieni. Datorită faptului că era enclavă a Liège-ului în Comitatul Namur, Malonne devine un loc de refugiu pentru locuitorii Namurului urmăriți de lege. Locuitorii se amestecă și în Războiul vacii. În 1272, prințul-episcop de la Liège se plânge conetabilului din Namur, susținând că locuitorii Namurului intraseră în Malonne și-l bătuseră pe primar, ca să se amuze pe seama lui.

În Evul Mediu, Malonne a avut o economie bună. Exista un târg începând cu secolul al XIII-lea, apoi în 1302 are stingătorie de var; în 1431 o cărămidărie, în 1680 o fabrică de hârtie, apoi o mină de huilă. În epoca modernă apar și trei cariere de piatră și o balastieră.

Satul trăiește din lemnărit, dar stareții îi sărăcesc pe săteni; de aceea mai mulți stareți au fost judecați în tribunalul din Liège în 1683 și 1754. În 1792, la Revoluția franceză, călugării sunt alungați, iar satul eliberat. În 1797, mănăstirea va fi cumpărată de episcopia Namurului, care îi va instala pe Frații Școlilor Creștine. Biserica mănăstirii va deveni biserică parohială, iar câteva clădiri vor fi date parohiei.

În ziua de astăzi Malonne are un parc industrial, în decadență.

Cultură și spiritualitate 
Primul propovăduitor creștin a fost sfântul Bertuin, călugăr și episcop irlandez. Moaștele lui se află într-o raclă din fosta biserică mănăstirească.

În secolul al XX-lea a trăit la Malonne fratele Muțian, profesor de muzică la școala creștină. A fost canonizat în 1993 și declarat «patronul educatorilor». Moaștele lui au devenit în ultimul deceniu un loc de pelerinaj.

Namur
Localități din provincia Namur
Statele Unite la Jocurile Olimpice de vară din 2004

Statele Unite ale Americii la Jocurile Olimpice din 2004 a fost reprezentată de Comitetul Olimpic al Statelor Unite (abreviat COSU). Lotul a fost compus din 613 atleți, cea mai mare delegație a Statelor Unite ale Americii.

Statele Unite
Sport în Statele Unite ale Americii
Maximilien de Robespierre

Maximilien François Marie Isidore de Robespierre (n. 6 mai 1758 – d. 28 iulie 1794); (După Calendarul Republican data decesului este 10 thermidor an II). A fost executat prin ghilotinare în Piața Revoluției (place de la Révolution, astăzi place de la Concorde); cunoscut contemporanilor săi ca "Incoruptibilul", este una dintre cele mai cunoscute figuri ale revoluției franceze. A fost unul din discipolii lui Jean-Jacques Rousseau.

Biografie 

Maximilien de Robespierre, unul din simbolurile Revoluției franceze, s-a născut la Arras, într-o familie înstărită. Avocat, el a fost ales deputat al stării a treia în Artois. A devenit cunoscut prin discursurile sale din clubul iacobin și din procesul regelui. A fost ales lider al acestei grupări radicale. A fost supranumit "Incoruptibilul" pentru că ducea o viață simplă. Robespierre rămâne un personaj controversat, prezentat de unii ca idealist iar de alții ca un fanatic. În 1793, a provocat căderea grupului girondinilor. Ca membru al Comitetului Salvării Publice a fost adeptul și apologetul politicii de teroare împotriva adversarilor politici, care a dus la decapitarea prin ghilotinare a multor reprezentanți de frunte ai Revoluției franceze.

Referințe și note

Legături externe 
 Maximilien Robespierre (1758-1794), revoluționarul contrarevoluționar , Robert Carapancea, historia.ro

Nașteri în 1758
Decese în 1794
Nașteri pe 6 mai
Decese pe 28 iulie
Conducători ai Franței
Francmasoni francezi
Revoluția franceză
Politicieni francezi
Oameni ghilotinați în timpul Revoluției franceze
Personalități ale Revoluției Franceze
Absolvenți ai Lycée Louis-le-Grand
Oameni din regiunea Hauts-de-France
Revoluționari francezi
Partidul Comunist Rus (dezambiguizare)

Partidul Comunist Rus se poate referi, în funcție de contextul istoric. la:

Partidul Social Democrat al Muncii din Rusia, predecesorul  
Partidului Comunist al Uniunii Sovietice

sau la dou partide din perioada recentă:

 Partidul Comunist al RSSFR
 Partidul Comunist al Federației Ruse
Petre Iorgulescu-Yor

Petre Iorgulescu-Yor () a fost un pictor român.

A fost un romantic care nu și-a dus revolta până la capăt, un suflet neliniștit, permanent preocupat de înnoirea mijloacelor de expresie. 
Viața sa cunoaște un traseu agitat, într-un climat de efervescență care nu era numai al epocii, ci și al spiritului său neliniștit.

Absolvent al Facultății de Drept din Iași în anul 1914, Iorgulescu se desparte fără regrete de o carieră politică, impusă de familie și se dedică pe deplin artei. În 1919 pleacă la Paris și studiază la Academia Julian, apoi la Academia modernă la clasa profesorilor Othon Friesz și Maurice Denis.

Debutează ca artist la Salonul Oficial francez (1920), unde a organizat prima sa expoziție personală de desene, manifestare elogios primită de presa franceză a vremii.

În anul 1927, Iorgulescu-Yor a pictat, împreună cu prietenul său, artistul Vasile Popescu, într-un sat de pe malul Siretului, iar în perioada cuprinsă între anii 1928 - 1939, a expus la Salonul Oficial București.

Yor excelează ca peisagist, fiind atras îndeosebi de farmecul Balcicului, de atmosfera medievală a Sighișoarei, de satele transilvănene sau de așezările din sudul țării. A fost  un important colorist al perioadei interbelice, folosind o paletă largă de culori, preferatele sale fiind nuanțele calde, liniștitoare.

Ultimii ani de viață îi sunt marcați de o gravă suferință fizică și psihică care l-a dus spre sinucidere. 
Cu toate acestea artistul a continuat să lucreze cu pasiune, participând cu numai câteva luni înainte de moarte la Salonul oficial.

Nașteri în 1890
Decese în 1939
Pictori români
Pictori evrei
Evrei români
Tinerimea artistică
Oameni din Râmnicu Sărat
TIFF

TIFF se poate referi la:
 Festivalul internațional de film Transilvania
 Festivalul Internațional de Film de la Salonic (Thessaloniki International Film Festival)
 Festivalul Internațional de Film de la Toronto (Toronto International Film Festival)
Stil nou

Referindu-se la calendar, expresia stil nou se referă la calendarul gregorian, predominant în acest moment în lume. Denumirea stil nou este dată prin opoziție față de stilul vechi care corespunde calendarului iulian.

Stilul nou acceptă calendarul astronomic real.

România a adoptat oficial stilul nou, calendarul gregorian, pe baza Decretului publicat in Monitorul Oficial nr. 274 din 6 martie 1919, pag 6 114- 6 115, astfel că 1 aprilie a devenit 14 aprilie 1919.

De atunci încoace, calendarul nou merge înainte, pe când cel vechi rămâne în urmă cu 3 zile la fiecare 400 de ani. De aici apare diferența de 13 zile la care s-a ajuns între cele două calendare.

Pentru conversia datelor de naștere de la stil vechi la stil nou (pentru persoanele născute înainte de 1919) trebuie sa se adauge 13 zile în secolul XX și 12 zile în secolul al XIX-lea.

Precizări

Ajustările de la stilul vechi la stilul nou și viceversa.

Pentru a deplasa o anumită dată a lunii dintr-un an pe stilul vechi la data corespunzătoare pe stilul nou, este necesar:
să se adauge 10 zile la datele dintre 5 octombrie 1582 - 19 februarie 1700
să se adauge 11 zile la datele dintre 19 februarie 1700 - 18 februarie 1800
să se adauge 12 zile la datele dintre 18 februarie 1800 - 17 februarie 1900
și să se adauge 13 zile la datele dintre 17 februarie 1900 - mai departe.
Pentru o deplasare inversă, adică pentru a deplasa o anumită dată a lunii dintr-un an pe stilul nou la data corespunzătoare pe stilul vechi, este necesar:
să se scadă 10 zile din datele dintre 15 octombrie 1582 - 1 martie 1700
să se scadă 11 zile din datele dintre 1 martie 1700 - 1 martie 1800
să se scadă 12 zile din datele dintre 1 martie 1800 - 1 martie 1900
și să se scadă 13 zile din datele dintre 1 martie 1900 - mai departe.

Iată un exemplu pentru transformarea datei de 19 februarie 1700 pe stil vechi în data pe stil nou:
18 februarie 1700 SV = 28 februarie 1700 SN (se adună 10 zile)
19 februarie 1700 SV = 1 martie 1700 SN (se adună 11 zile, numărînd în februarie pînă la 29)
La fel și celelalte zile aflate la limita intervalelor. Problema se pune similar și la transformarea inversă.

Note

Măsurarea timpului
Literatura poloneză

Literatura poloneză este literatura scrisă în limba poloneză sau scrisă de scriitori polonezi. Majoritatea literaturii poloneze este scrisă în limba poloneză, deși există și alte limbi  în Polonia vorbite de secole (cum  ar fi latina, idiș, lituaniana, ucraineana, bielorusa și germana) care au contribuit la dezvoltarea tradițiilor literare poloneze.

Istorie
Monumente mai vechi ale literaturii poloneze datează din evul mediu. Cea mai mare parte a lor erau tratate religioase transcrise de copiști locali din limba latină.

Primă propoziție cunoscută în limba poloneză – day ut ia pobrusa, a ti poziwai (în poloneză veche – a fost o parafrază a unei maxime latine sine, ut ego etiam molam.

Literatura poloneză după perioade 
 Literatura poloneză în Evul Mediu (sec. X-XXV.)
 Literatura poloneză - Renașterea (1500-1620)
 Literatura poloneză - barocul (1620-1764)
 Literatura poloneză - iluminismul (1764-1822)
 Literatura poloneză - romantismul (1822-1863)
 Literatura poloneză - pozitivismul (1864-1891)
 Literatura poloneză - Tânăra Polonie (1891-1918)
 Literatura poloneză - perioada interbelică (1918-1939)
 Literatura poloneză - în Al Doilea Război Mondial (1939-1945)
 Literatura poloneză - în perioada 1945-1956
 Literatura poloneză - în perioada 1956-1989
 Literatura poloneză - după 1989

Laureați polonezi cu Premiul Nobel pentru Literatură 
 Henryk Sienkiewicz (1905)
 Władysław Reymont (1924)
 Isaac Bashevis Singer (1978)
 Czesław Miłosz (1980)
 Wisława Szymborska (1996)
 Olga Tokarczuk (2019)

Scriitori 

Wincenty Kadłubek
Jan Długosz
Biernat z Lublina
Mikołaj Rej
Jan Kochanowski
Klemens Janicki
Mikołaj Sęp-Szarzyński
Hieronim Morsztyn
Maciej Sarbiewski
Jan Andrzej Morsztyn
Wespazjan Kochowski
Franciszek Bohomolec
Ignacy Krasicki
Jan Ursyn Niemcewicz
Jan Potocki
Adam Mickiewicz
Juliusz Słowacki
Zygmunt Krasiński
Cyprian Kamil Norwid
Henryk Sienkiewicz
Bolesław Prus
Eliza Orzeszkowa
Kazimierz Przerwa-Tetmajer
Stanisław Wyspiański
Leopold Staff
Jan Kasprowicz
Władysław Reymont
Stefan Żeromski
Stanisław Przybyszewski
Tadeusz Boy-Żeleński
Stanisław Ignacy Witkiewicz (Witkacy)
Joseph Conrad
Julian Tuwim
Bolesław Leśmian
Jarosław Iwaszkiewicz
Antoni Słonimski
Bruno Schulz
Witold Gombrowicz
Krzysztof Kamil-Baczyński
Jerzy Andrzejewski
Józef Czechowicz
Zofia Nałkowska
Rafał Wojaczek
Marek Hłasko
Edward Stachura
Zbigniew Herbert
Miron Białoszewski
Czesław Miłosz
Tadeusz Róźewicz
Gustaw Herling-Grudziński
Wisława Szymborska
Tadeusz Konwicki
Adam Zagajewski
Stanisław Barańczak
Stanisław Lem
Ryszard Kapuściński
Karol Wojtyła
Jarosław Marek Rymkiewicz
Leszek Engelking
Marcin Świetlicki
Manuela Gretkowska
Olga Tokarczuk
Eustachy Rylski
Wiesław Myśliwski
Michał Witkowski
Dorota Masłowska

Note

Vezi și
 Festivalul Internațional de Literatură Conrad de la Cracovia
 Editura Albatros (Polonia)
 Fabryka Słów
Władysław Reymont

Władysław Stanisław Reymont (n. 7 mai 1867, Radomsko - d. 5 decembrie 1925) a fost un romancier și nuvelist polonez, laureat al Premiului Nobel pentru Literatură în 1924. Cea mai cunoscută lucrare a sa este romanul în patru volume pentru care i s-a decernat premiul, Chłopi (Țăranii).

Motivația Juriului Nobel 

"pentru grandioasa sa epopee națională "Țăranii" ".

Date biografice 

Władysław Reymont, pe numele său adevărat Władysław Stanisław Rejment, era al cincilea din cei șapte copii ai organistului Józef Rejment și ai Antoninei (n. Kupczyński), ce provenea dintr-o familie de șleahtici. S-a născut în Kobiele Wielkie, nu departe de Piotrków. O autobiografie târzie evocă atmosfera încărcată de severitate și bigotism din familie, ca și tentația scriitorului spre evadare. 

Școala cu rigorile ei îl îndepărtează de învățătura sistematică. Încearcă să învețe o meserie, revine de câteva ori la școală, fuge în două rânduri cu trupe de actori provinciali. Nu-l atrage nici viața monahală a ordinului Paulinilor, nici cea de funcționar la căile ferate, de unde trimite corespondențe la revista poporaniștilor polonezi, "Głos".

Anul 1893 este hotărâtor pentru viitorul lui Reymont. Atunci revistele "Prawda" și "Głos" îi  publică două nuvele cu tentă naturalistă Cățeaua și Moartea, ceea ce îl determină să se dedice scrisului. Pleacă la Varșovia și vreme de un an îndură mari privațiuni. Abia după publicarea  reportajului Pelerinaj la Jasna Góra (1895), dar mai ales după încasarea despăgubirilor de pe urma accidentului de cale ferată suferit în 1899, situația materială a lui Reymont se schimbă radical.

Cel mai important roman al său este "Țăranii"( tetralogie formată din romanele "Toamna", "Iarna", "Primăvara" și "Vara"), roman ce poate fi comparat cu romanul "Ion" de Liviu Rebreanu.

Îi apare în perioada 1913 - 1918 trilogia istorică "Anul 1794", alcătuită din romanele "Ultimul seim al Republicii", "Nil desperandum" și "Insurecția", ecou al luptelor care au dus la invadarea Poloniei. La 57 de ani, în 1924, Władysław Reymont primește Premiul Nobel pentru epopeea "Țăranii".

La 5 decembrie 1925, moare, la Varșovia, Władysław Reymont, se pare în urma unui atac de cord. Osemintele i-au fost înhumate în Catedrala Sf. Ioan.

Opera

Romane 

 Komediantka (Comedianta) (1895)
 Fermenty (Frământări) (1896)
 Ziemia obecana (Pământul făgăduinței) (1897 - 1898)
 Chłopi - tetralogia Țăranii (Toamna, Iarna, Primăvara, Vara)(1902 - 1908)
 Wrazenia (Visătorul) (1909)
 Wampir (Vampirul) (1911)
 trilogia istorică Rok 1907 (Anul 1794) (Ultimul seim al Republicii, Nil desperandum, Insurecția) (1913 - 1918)

Nuvele 

 În ajunul Crăciunului (1892)
 Moartea (1893)
 Întoarcerea (1921)
 Prințesa (1922)
 Spovedania (1922)

Note

Legături externe 

  Wladyslaw Reymont – Autobiografie

Nașteri în 1867
Nașteri pe 7 mai
Decese în 1925
Decese pe 5 decembrie
Laureați ai Premiului Nobel pentru Literatură
Laureați polonezi ai Premiului Nobel
Organizatori de cooperative
Nuveliști polonezi
Scriitori polonezi
Tânăra Polonie
Dole, Jura

Dole este un oraș în Franța, sub-prefectură a departamentului Jura, în regiunea Franche-Comté.

Personalități născute aici 
 Beatrice de Burgundia (c. 1144 - 1184), contesă de Burgundia;
 Suzanne Douvillier (1778 - 1826), balerină;
 Simon Bernard (1779 - 1839), general, adjunct al lui Napoleon;
 Louis Pasteur (1822 - 1895), om de știință, pionier în domeniul microbiologiei;
 Marie Émile Antoine Béthouart (1889 - 1982), general din timpul celor două războaie mondiale;
 Michel Léon Chapuis (1930 - 2017), organist;
 Hubert-Félix Thiéfaine (n. 1948), cântăreț.

Comune din Jura
Laval, Mayenne

Laval este un oraș în Franța, prefectura departamentului Mayenne, în regiunea Pays de la Loire.

Educație 
 École supérieure d'informatique, électronique, automatique

Note

Vezi și 

 Listă de orașe în Franța

Comune din Mayenne
Dunkerque

Dunkerque (, flamandă: Duynkercke, , ) este un oraș în nordul Franței, sub-prefectură a departamentului Nord, în regiunea Nord-Pas de Calais.

Vezi și 
 Listă de orașe în Franța

Comune din Nord
Localitate-martir din Franța‎
Lens

Lens este un oraș în Franța, sub-prefectură a departamentului Pas-de-Calais, în regiunea Hauts-de-France.

Personalități născute aici 
 ZywOo (n. 2000), jucător profesionist de Counter-Strike: Global Offensive.

Vezi și 
 Listă de orașe în Franța

Comune din Pas-de-Calais
Vienne, Isère

Vienne este un oraș în Franța, sub-prefectură a departamentului Isère, în regiunea Ron-Alpi. Este cu La Tour-du-Pin, unul din cele două sub-prefecturi ale departamentului. Locuitorii săi se numesc Viennois.

Motto-ul de oraș 
Stema veche avea motto-ul Vienna, Civitas Sancta, care înseamnă "Vienne, Oraș Sfânt". Acest motto-ul a apărut în secolul al șaselea pentru a evoca creștinarea locuitorilor săi, 3 secole mai devreme. În secolul al șaselea arhiepiscopul orașului purta un titlu de onoare, fiind numit «Primat al Galiei». La Vienne au existat mulți martiri creștini, între care Sfântul Dezideriu, episcop de Vienne.

Dar în 1887 primarul Camille Jouffray a decis să schimbe deviza orașului, pentru a respecta  secularismul (sau „laicitatea”). A ales motto-ul Vienna, Vrbs Senatoria, o reminiscență a construcției sale de romani. În perioada în care Vienne a fost în Imperiul Roman, a dat o mulțime de senatori pentru Senatul roman.

Geografie 

Vienne, galo-roman oraș, declarat oraș de artă și istorie, este situat în departamentul Isère. Este la 30 de kilometri sud de Lyon, la 79 de kilometri nord de Valence, și 88 de kilometri nord-vest de Grenoble. Orașul se află pe malul estic al râului Rhone. In partea opusa, pe malul vestic, sunt orașe mici de Sainte-Colombe (Sfânt-Porumbel) și Saint-Romain-en-Gal (Sfânt-Roman-în-Galia). În plus,  se află la confluența între Rhone-ul și un mic afluent: Gere. Orașul pare a fi "strangulat" între Rhone și cinci dealuri de granit care-l înconjoară. De la nord la sud, sunt:
- Muntele Salomon (Le Mont Salomon), pe care sunt ruinele castulului La Bâtie,
- Muntele Arnaud (Le Mont Arnaud),
- Muntele Pipet (Le Mont Pipet), pe care este capela Doamna Noastră de Pipet (Notre-Dame de Pipet).
- Muntele Sfânt Just (Le Mont Saint Just),
- Muntele Sfânta Blandina (Le Mont Sainte Blandine).
Acest oraș este blocat în defileul epigenetic Rhonului, care curge prin hercinic blocul Masivului Central.

Demografie 

Surse:Cassini (EHESS), INSEE (Institut Național de Statistică și Studii Economice, în Franța).

Personalități născute aici 
 Laurent Guétal (1841 - 1892), pictor.

Bibliografie 
„Vienne en Dauphiné: étude de géographie urbaine” - Georgette Revol(1935) Vol.11

Vezi și 

 Listă de orașe în Franța

Comune din Isère
Quod erat demonstrandum

Expresia Quod erat demonstrandum (adesea redusă la acronimul Q.E.D.) este folosită în terminologia matematică însemnând în română „ceea ce era de demonstrat”. La rândul său, expresia latină este echivalentul expresiei grecești ὅπερ ἔδει δεῖξαι (hoper edei deixai), folosită frecvent de mulți matematicieni greci antici, precum Euclid sau Arhimede.

Expresia Q.E.D. este relativ frecvent folosită în zilele noastre la sfârșitul unei demonstrații matematice pentru a sublinia completitudinea demonstrației și pentru a arăta că s-a ajuns la rezultatul dorit. Totuși, prezența acestei abrevieri nu este atât de frecventă azi așa cum a fost de-a lungul a multor secole trecute, când limba latină a fost preponderent limba științifică a europenilor și nu numai a acestora.

Mai puțin frecvent era folosită și expresia quod erat faciendum (ceea ce trebuia făcut), prescurtată Q.E.F., și aceasta o traducere din limba greacă, ὅπερ ἔδει ποιῆσαι (hoper edei poiēsai).

În lucrările moderne de matematică se folosesc în același scop simboluri speciale, de exemplu ■ (pătrat plin), □ (pătrat gol) sau caracterul Unicode specializat U+220E ∎, numit End of Proof (sfârșitul demonstrației).

Printre alții, au folosit în lucrările lor expresia quod erat demonstrandum următorii oameni de știință:

 Bartholemew Zamberti în 1505 - cea mai veche folosire într-o tipăritură;
 Galileo Galilei în 1632 (Dialogo sopra i due massimi sistemi del mondo);
 Benedictus de Spinoza în 1665 - într-o lucrare de etică demonstrată geometric;
 Isaac Barrow;
 Isaac Newton.

Terminologie matematică
Cuvinte și expresii în limba latină
Villeneuve d'Ascq

Villeneuve-d'Ascq este un oraș în Franța, în departamentul Nord, în regiunea Nord-Pas de Calais. Este unul dintre orașele limitrofe ale orașului Lille.

Vezi și

Universitatea Lille I
Listă de orașe în Franța

Comune din Nord
Sertã

Sertã este un oraș din Districtul Castelo Branco, Portugalia.

Serta
Florence Aubenas

Florence Aubenas (n. 6 februarie 1961 în Belgia) este o jurnalistă franceză, reporter la cotidianul Libération. Ea a fost ținută ostatică în Irak din 5 ianuarie până în 11 iunie 2005.

Biografie 

Absolventă a Centrului de Formare a Jurnaliștilor din Paris (promoția 1984), Aubenas a lucrat pentru cotidianele Le Matin și Le Nouvel Économiste, înainte să ajungă la Libération. Ea a fost corespondent jurnalistic în Ruanda, Kosovo, Algeria, Afganistan și Irak, dar și în cadrul unor evenimente majore în Franța.

Răpirea 

Florence Aubenas a fost răpită în Bagdad, împreună cu ghidul său irakian, Hussein Hanoun al-Saadi. Ei au fost eliberați după cinci luni de captivitate (157 zile, mai precis). Mai multe declarații de după eliberare confirmă faptul că ea a fost ținută ostatică în același loc cu jurnaliștii români Marie Jeanne Ion, Sorin Mișcoci și Eduard Ovidiu Ohanesian, răpiți in Irak.

Caseta video din data de 1 martie 2005 

O casetă video filmată în Irak și difuzată la 1 martie o înfățișa pe Florence Aubenas, vorbind în limba engleză timp de 26 de secunde.

Ea părea foarte afectată de detenție. Tânăra femeie declara: Sănătatea mea este foarte proastă. Stau rău și pe plan psihic. La sfârșitul casetei, Aubenas cerea ajutorul deputatului francez Didier Julia.

Mărturiile lui Christian Chesnot și Georges Malbrunot, jurnaliști răpiți anterior în Irak, pun la îndoială această casetă. Se pare că răpitorii folosesc un proiector de lumină verde, pentru a accentua oboseala victimei lor, și o forțează pe aceasta din urmă să învețe un text pe de rost, pentru a-l reproduce în fața camerei.

Autoritățile și familia lui Florence Aubenas au declarat că un alt clip video le fusese trimis cu o săptămână înainte (pe suport CD-Rom).

Susținere 

Pe durata captivității s-au constituit o serie de comitete de susținere. După 100 de zile, la 15 aprilie 2005, numeroase instituții de media au organizat un protest. De asemenea au fost depuse mai multe petiții.

Eliberare 

Un comunicat al ministerului Afacerilor Externe din dimineața lui 12 iunie 2005 anunța eliberarea lui Florence și a ghidului său Hussein Hanoun în cursul după-amiezii zilei precedente, și întoarcerea acesteia în Franța în seara zilei respective în jurul orei 20h.

Vezi și 
 Răpirea jurnaliștilor români în Irak

Legături externe 
 Cazul Aubenas - Și francezii fac scenarii, 14 iunie 2005, Marina Constantinoiu, Jurnalul Național

Nașteri în 1961
Jurnaliști francezi
Ostatic
Marie Jeanne Ion

Marie Jeanne Ion (n. 27 septembrie 1972, Buzău) este o jurnalistă română la televiziunea Prima TV, răpită în Irak la 28 martie 2005 împreună cu cameramanul său Sorin Mișcoci și jurnalistul Ovidiu Ohanesian. Ei au fost eliberați la 22 mai, chiar dacă cererea inițială a răpitorilor (Brigăzile Mouadh Ibn Jabal), și anume retragerea celor 860 de soldați români din Irak, nu a fost îndeplinită.
Este absolventă a Facultății de Jurnalism și Științele Comunicării din cadrul Universității din București.
În 1993 și 1994, a urmat cursurile Colegiului de Comunicare Socială la Universitatea de Stat din Quito, Ecuador.
Are o specializare în jurnalism politic-campanii electorale - Bakee, Londra, Marea Britanie, în 2000.
A fost reporter, pe rând, la Cronica Română, Antena 1 și Prima TV.
Din noiembrie 2000 este Editor general la Departamentul de știri al Prima TV.
În 2002 și 2003 a avut colaborări cu postul EuroNews. Ca editor general, a coordonat toate transmisiunile speciale Prima TV - ziua alegerilor, referendum, 11 septembrie, Afganistan și razboiul din Irak.
A fost producător delegat la Praga, pentru summitul NATO 2001. 

Este fiica omului politic Vasile Ion.

Note

Vezi și 
 Răpirea jurnaliștilor români în Irak

Legături externe 
 Astăzi e ziua ta... Marie-Jeanne Ion!, 26 septembrie 2009, Roxana Vintila, Jurnalul Național

Interviuri

 Marie-Jeanne Ion: Intalniri de gradul zero, 30 iunie 2005, Jurnalul Național

Nașteri în 1972
Ostatici
Jurnaliști români în viață
Jurnaliste din România
Rwanda

Rwanda (uneori Ruanda) este o țară în est-centrul Africii, în zona Marilor Lacuri. Capitala este Kigali. Rwanda se învecinează la sud cu Burundi, în est cu Tanzania, în nord cu Uganda și în vest cu Republica Democrată Congo.

Istorie 

Înainte de a fi colonizată, Rwanda a fost locul unui sistem politic complex ce avea la bază monarhia. Pământul rwandez a fost locuit încă de la început de către tribul twa. Urmează apoi o perioadă de migrații, în urma cărora, populația twa este absorbită de triburile bantu. În 1895, Rwanda devine provincie germană, păstrându-și sistemul de organizare. După primul război mondial, Rwanda trece sub administrare belgiană cu mandat din partea Națiunilor Unite. Sub administrația belgiană, lucrurile încep să se schimbe. Păstrând în mare vechile forme de organizare, belgienii au făcut totuși câteva schimbări în structurile de conducere ale Rwandei. Aceste schimbări vor constitui o cauză importantă a genocidului rwandez. Astfel, coloniștii belgieni se vor folosi de etnicii tutsi pentru a domina populația formată în cea mai mare parte din etnici hutu.

Politică 
Articol principal: Politica Rwandei

Districte 
Articol principal: Districtele Rwandei

Geografie 
Articol principal: Geografia Rwandei

Suprafața totală a Republicii Rwanda este de 26.003 km², fiind astfel a 148-a țară din lume ca întindere. Relieful Rwandei este preponderent de podiș înalt (alt. 1.500 - 2.000 m), dominat de munți cu caracter vulcanic (alt. max. 4.507 m - Mount Karisimbi, situat în Munții Virunga). Frontiera de vest trece prin apele lacului meromictic Kivu. Principalul râu ce drenează Rwanda este Ruzizi. Capitala Rwandei, Kigali, este situată în centrul geografic al țării. Rwanda are un climat ecuatorial musonic, cu temperaturi mai scăzute decât este normal pentru țările ecuatoriale, fiind datorate mai ales altitudinilor ridicate ale reliefului. Fauna Rwandei este diversă și este constituită în marea majoritate de lei, leoparzi, rinoceri, zebre și alte animale tipice unei țări ecuatoriale.

Economie 
Articol principal: Economia Rwandei

Demografie 
Articol principal: Demografia Rwandei

Cultură 
Articol principal: Cultura Rwandei

Note

Legături externe 

 Rwanda, altfel, 15 ianuarie 2008, Diana Pavlenco, Descoperă

 
Africa Centrală
Marele Rift African
State fără ieșire la mare
Țări din Africa
Michel Foucault

Michel Foucault (n. 15 octombrie 1926, Poitiers – d. 25 iunie 1984, Paris) a fost un filosof și istoric francez a cărui operă, catalogată drept postmodernistă sau poststructuralistă, a avut puternice ecouri în filosofia și istoria științei, psihanaliză, sociologie.

Biografie 
Foucault s-a născut în 1926, la Poitiers, Franța.

În 1946, la vârsta de douăzeci de ani, a fost admis la École Normale Supérieure, unde a studiat filosofia cu Merleau-Ponty și a obținut trei diplome: în filosofie (1948), psihologie (1950) și psihopatologie (1952). În 1954-1960 a predat franceza la Universitatea din Uppsala, apoi a lucrat pentru scurtă vreme la universitățile din Varșovia și Hamburg. În 1960 s-a întors în Franța ca titular al departamentului de filosofie al Universității Clermont-Ferrand, iar din 1970 a fost profesor la College de France din Paris. A murit în 1984, bolnav de SIDA.

Opere 
 Maladie mentale et personnalité (1954)
 Histoire de la folie à l'âge classique - Folie et déraison (Istoria nebuniei în epoca clasică, nebunie și nesăbuință), (1961)
 Naissance de la clinique - une archéologie du regard médical (1963) 
 Raymond Roussel (1963)
 Les mots et les choses - une archéologie des sciences humaines (Cuvintele și Lucrurile, o arheologie a științelor umane), (1966)
 La pensée du dehors (1966)
 L'archéologie du savoir (Arheologia științei), (1969)
 L'ordre du discours (Ordinea discursului), (1971)
 Ceci n'est pas une pipe (1973)
 Surveiller et punir (A supraveghea și a pedepsi. Geneza închisorii), (1975)
 Histoire de la sexualité (Istoria sexualității) 
 Vol I: La Volonté de savoir (Voința de a cunoaște), (1976) 
 Vol II: L'Usage des plaisirs (1984)
 Vol III: Le Souci de soi (1984)

Vezi și 
 Heterotopie.

Note

Legături externe 
 Foucault, info.
 Foucault Resources 
 Michel Foucault
 

Nașteri în 1926
Nașteri pe 15 octombrie
Decese în 1984
Decese pe 26 iunie
Absolvenți ai Lycée Henri-IV
Absolvenți ai École Normale Supérieure
Atei francezi
Decedați de SIDA
Filozofi ai istoriei
Filozofi atei
Filozofi francezi
Filozofi LGBT
Istorici francezi
Oameni din Poitiers
Persoane LGBT din Franța
Postmodernism
Poststructuralism
Post-Postmodernism
Profesori ai Collège de France
Scriitori francezi din secolul al XX-lea
Scriitori francezi postmoderni
Teorie queer
Universitatea Berkeley din California
Limbaj de marcare

Un limbaj de marcare (în engleză: markup language) este o metodă de formatare a unui text de pe o pagină web, care combină textul cu informațiile suplimentare despre acel text. Informațiile suplimentare (de exemplu despre structura sau prezentarea textului) sunt exprimate utilizând așa numiți marcatori (sau instrucțiuni de marcare).

O trăsătură comună a multor limbaje de marcare este amestecarea textului cu instrucțiunile de marcare (numite în engleză tag, etichetă) în același fișier.

Exemple: limbajele de marcare HTML, XML, XHTML și altele.

 
Limbaje de programare
Anton Zaharia

Anton Zaharia este un artist român născut în 1953 în București. A efectuat studii libere de artă în București și Brașov.

A avut mai multe expoziții de grup la Saloanele Uniunii Artiștilor Plastici Români din Brașov în 1978, 1979, 1985, mai multe lucrări ale sale fiind expuse în colectii particulare si institutii din România, Franța, Anglia, Belgia, Germania și Canada.

Tehnica folosită in realizarea lucrarilor este a uleiului pe pânză pentru picturi, respectiv tehnica mixta pe hartie pentru desene.

Legături externe 
 Site de prezentare

Artiști români
Râul Argeș

Râul Argeș este un curs de apă din S-SE României, afluent al Dunării la Oltenița. Are 350 km iar suprafața bazinului hidrografic este de 12.550 km2. Izvorăște din partea central-vestică a culmii principale a Munților Făgăraș prin doi afluenți: Buda și Capra.

Descriere 
Buda (izvorul principal al sistemului hidrografic Argeș) izvorăște de sub vârful Arpașu Mic, de la 2.030 m altitudine, din lacul glaciar Buda, iar râul Capra izvorăște din lacul glaciar Capra, aflat sub vârful Vânătarea lui Buteanu. În aval de confluența pârâului Buda cu Capra, a fost construit barajul Vidraru. De la izvor și până în zona municipiului Pitești, râul Argeș are o direcție de curgere N-S, drenând mai întâi pantele sudice ale Munților Făgăraș, străbate apoi Muscelele Argeșului și Dealurile Argeșului, iar după ce separă Piemontul Cotmeana (în V) de Piemontul Cândești (în E), intră în câmpie, unde udă multe subunități din Câmpia Română. Debitul mediu multianual variază între 19,6 m3/s în cursul superior, 40 m3/s la ieșirea din zona piemontană și 73 m3/s la vărsare. Pe cursul superior al râului Argeș s-a construit un sistem hidroenergetic constituit din 17 hidrocentrale (Argeș, Cerbureni, Oești, Albești, Curtea de Argeș, Zigoneni, Băiculești, Budeasa, Merișani etc.). Valea superioară a râului Argeș se încadrează într-o interesantă și neasemuită zonă turistică străbătută de șoseaua națională Transfăgărășan. Afluenți principali: Vâlsan, Râul Doamnei, Sabar, Dâmbovița, Neajlov.

Pe cursul inferior al râului Argeș a fost construit barajul Mihăilești, situat la aproximativ 20 km de București, în județul Giurgiu, la intrarea în localitatea Mihăilești. Lacul de acumulare are lungimea de 8 km, lățimea maximă de 3 km și adâncimea maximă de 22 de metri.

Izvoare istorice 
Alexandru Vlahuță realizează o descriere armonioasă a cursului râului Argeș in capitolul Pe Argeș. Curtea de Argeș a volumului său de proză România Pitorească: "Numai Argeșul, călător fără odihnă, trece pe spintecătura văilor, și undele lui vorbesc într-una, cînd mai tare, cînd mai încet. Vorbesc undele lui de măreția și frumsețile Negoiului, din coapsa căruia au izvorît [...] Trece bătrînul Argeș pe vale, îndoindu-și albia spre răsărit pe lîngă orașul Pitești... De-aici, din ce în ce mai potolit se lasă în largul neteziș al cîmpiilor, și, după ce-și trage, în matca-i nisipoasă, din stînga Neajlovul și Glavaciorul, din dreapta Vîlsanului, Rîul Doamnei, Sabarul și Dîmbovița, abate spre miazăzi, taie șesul Ilfovului și merge de se toarnă în Dunăre în dreptul Olteniții."

Vezi și 
 Listă de fluvii din Europa

Referințe

Bibliografie 
 Administrația Națională Apele Române - Cadastrul Apelor - București
 Institutul de Meteorologie și Hidrologie - Rîurile României - București 1971
 Trasee turistice - județul Argeș
 Alexandru Vlahuță - România Pitorească - Pe Argeș. Curtea de Argeș 1901

Legături externe 
 În sus și în jos. Pe Argeș, 3 mai 2007, Lucian Vasilescu, Descoperă

Afluenți ai Dunării
Râuri din România
Râuri din județul Argeș
Râuri din județul Dâmbovița
Râuri din județul Ilfov
Râuri din județul Giurgiu
Râuri din județul Călărași
Bazinul Argeș
Alfabetul celtic

Alfabetul celtic (sau Ogham) a apărut în Irlanda cândva între secolul I și II d.Hr. deși unii cercetători afirmă că ar putea avea o istorie mult mai veche.

Dovezile arheologice arată că Ogham era folosit în special în inscripțiile mormintelor și marcarea hotarelor. Alte probe arată că alfabetul era folosit și de druizi pentru notarea poveștilor, legendelor istorice, poeziilor, arborilor genealogici, etc.

Numele alfabetului, Ogham sau Ogam, derivă din numele zeului celt al literaturii și al elocinței, Ogma, căruia i se atribuie în mod tradițional și descoperirea lui. Literele sunt compuse din liniuțe lipite de o linie mediană care le întretaie pe toate. O literă poate conține de la una pâna la 5 liniuțe orizontale. Vocalele erau uneori descrise ca și combinații de puncte. Linia mediană era de obicei muchia obiectului pe care era scris sau încrustat textul. Textul era apoi citit de sus în jos, de la stânga la dreapta.

Fiecare din cele 20 de litere ale alfabetului poartă numele unui arbore dar nu toți acești arbori se găseau în Insulele Britanice în momentul în care istoricii presupun că s-a format acest alfabet. Acest fapt alimentează speculațiile conform cărora alfabetul celtic a apărut înaintea primului secol al erei noastre.

În prezent există 369 de vestigii arheologice inscripționate cu alfabetul Ogham, cele mai multe în Irlanda dar și în Scoția, Insula Man și sudul Țării Galilor, Devonshire și Silichester. Inscripții asemănătoare, vechi de 2500 de ani, au fost găsite în Spania și Portugalia. Se pare că din aceasta zonă a Peninsulei Iberice proveneau celții care mai târziu s-au stabilit în Irlanda. Descoperirea unor inscripții asemănătoare în statul Virginia de Vest din SUA a condus la anumite teorii conform cărora celții ar fi ajuns în Lumea Nouă încă din anul 100 î.Hr.

Legături externe 
 Alfabetul celtic

Celtic, Alfabet
Limbi celtice
Denominare

Denominarea  este procedeul prin care se reduce valoarea nominală a unor însemne monetare. Procedeul este numit popular și „tăierea zerourilor”. Acest lucru se practică atunci când sumele de bani devin foarte mari în valoare absolută, din cauza inflației.

Denominarea nu trebuie confundată cu stabilizarea monetară, care este o acțiune de stopare a inflației ce presupune încetarea emisiunii de sume bănești excedentare și eliminarea surplusului de bani din circulație. În timp de denominarea este o simplă operațiune aritmetică, stabilizarea este o măsură cu efecte mai profunde, însoțită de obicei de interdicția de a schimba sume de bani în noua monedă peste o limită stabilită de lege. 

Leul românesc a trecut prin mai multe etape de stabilizare (o așa-numită „reformă monetară”) imediat după cel de-al doilea război mondial în 1947 și 1952 care au sărăcit populația și au creat un lanț de sinucigași datorită desfășurării acestui proces peste noapte, fără măsuri elementare de protejare a valorii relative.

La 1 iulie 2005, după 15 ani de inflație ridicată, leul a fost denominat, astfel încât 10.000 de lei vechi (simbol bancar ROL) au devenit 1 leu nou (simbol bancar RON).

Turcia a trecut la începutul anului 2005 printr-o denominare. Rusia a trecut în 1998 printr-o denominare, reducându-se trei zerouri.

Note

Legături externe

Denominarea leului - iulie 2005. Sit realizat în colaborare cu Banca Națională 
Site-ul Băncii Naționale a României

Economie