alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Cedr Na Balkáně

Cedr Na Balkáně je památný strom v jihozápadní části Vysočan ležící v Praze 3, parcela č. 1919/1, v areálu tenisových kurtů TJ Spoje, ul. Na Balkáně 990/21a. Tento cedr atlaský (někdy i cedr atlantský, Cedrus atlantica) patří mezi památnými stromy k mladším – odhadované stáří je jen 110 let.

Základní údaje 

 rok vyhlášení: 1998
 odhadované stáří: 110 let (2018)
 obvod kmene: 253 cm (2009), 265 cm (2013)
 výška: 20 m (2009)
 výška koruny: 17 m (2009)
 šířka koruny: 16 m (2009)

Stav stromu a údržba 
Strom je dvoják, zdravý, nepoškozený. Údržba - redukce postranních větví rostoucích do plotu (2002).

Další zajímavosti 
Cedr Na Balkáně je asi 550 m od zastávky MHD Chmelnice. Byl přivezen jako semenáček z Holandska, v rámci činnosti Dendrologické společnosti, která vznikla v roce 1908 ve Vídni pro podporu zahradního umění a nauky o dřevinách v Rakousku-Uhersku.

V Praze se můžeme s cedry setkat poměrně vzácně a cedr Na Balkáně je jediným památným cedrem na území Prahy. Navíc tu jde o méně se vyskytující druh – obvyklejší jsou v naší oblasti cedry libanonské (Cedrus libani): atlaský cedr pochází z pohoří Atlas na území Maroka a Alžírska, zatímco libanonský cedr je rozšířen především na Blízkém východě v Libanonu, Sýrii, Turecku a na Kypru (pozoruhodný libanonský cedr, vícekmen s rozložitou korunou vysazený někdy po roce 1913, roste v ulici U dubu v Praze 4 a je jedním z nejmohutnějších cedrů v ČR).

Atlaský cedr Na Balkáně je také zatím jediným památným stromem v Praze 3 (2019).

Odkazy

Reference

Literatura

Související články 
 Cedr libanonský na Dobešce

Externí odkazy 
 
 Cedr atlaský Na Balkáně . In: Pražské stromy. Evidenční číslo MHMP: 9. Ing. Aleš Rudl, 2016.

Památné cedry v Praze
Památné cedry atlaské
Památné stromy v Pražské plošině
Životní prostředí ve Vysočanech (Praha 3)
Bambasův dub

Bambasův dub je památný strom na louce u bývalého zámečku Spiegel u silnice nedaleko Arnoltova na severozápadní hranici CHKO Slavkovský les. Solitérní dub letní (Quercus robur) má měřený obvod 470 cm, výšku 30,5 m (měření 2003) a odhadovaný věk je 300 let. Za památný byl vyhlášen v roce 1994 pro svůj věk, vzrůst, estetickou hodnotu a jako krajinná dominanta.
Je zároveň uveden na seznamu významných stromů Lesů České republiky.

Stromy v okolí 
 Lípa v Arnoltově
 Javory v Arnoltově
 Kleny v Kostelní Bříze
 Lípy u Vondrů
 Lípa u kostela (Kostelní Bříza)
 Lípa v Kostelní Bříze

Odkazy

Reference

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Sokolov

Externí odkazy 
 
 Informace na webu Lesů ČR

Památné duby letní v Karlovarském kraji
Památné duby v okrese Sokolov
Památné stromy v CHKO Slavkovský les
Příroda v Březové
Památné stromy ve Slavkovském lese
Cluster

Cluster či klastr může být označení pro:

 cluster (pevný disk) – část pevného disku
 počítačový cluster – skupina spolupracujících počítačů
 cluster (kosmonautika) – koordinovaná skupina modulů nosných raket
 klastr (ekonomika) – módní označení pro sdružení spolupracujících ekonomických subjektů
 klastr (statistika) – skupina objektů vydělujících se ze statistického pozadí
 klastr (epidemiologie) – skupina osob vymezená dle regionů či lokalit, vizte Vzorkování populace (epidemiologie)
 klastr (hudba) – velmi úzký shluk těsně sousedících tónů
 cluster headache – neurologické onemocnění projevující se záchvatovými bolestmi hlavy
 hvězdokupa ()
 kazetová puma (), letecká puma obsahující větší počet submunice

Externí odkazy
Svinesundský most

Svinesundský most (švédsky Svinesundsbron; norsky Svinesundsbroen) je jméno dvou mostů přes mořskou úžinu Svinesund, která je přirozenou hranicí mezi Norskem a Švédskem. Po mostech vede evropská silnice E6.

Starší, dvoupruhový most (Gamla Svinesundsbron) je dlouhý 420 metrů, vysoký 58 metrů a stavěl se v letech 1939 až 1942. Je v provozu od roku 1946.

Nový, čtyřpruhový most (Nya Svinesundsbron) byl otevřen 10. června 2005 za přítomnosti švédského i norského královského páru. (Původně se plánovalo otevření již 7. června při stém výročí osamostatnění Norska). Je to nejdelší jednoobloukový most světa. Je dlouhý 704 metrů, samotnou úžinu překračuje díky 247 m dlouhému betonovému oblouku vysokému 92 metrů s mostovkami 61 metrů na mořskou hladinou.

Fotogalerie

Odkazy

Reference

Externí odkazy

Související články 
 Seznam nejdelších mostů v Norsku

Betonové mosty ve Švédsku
Betonové mosty v Norsku
Obloukové mosty
Postaveno ve Švédsku 1942
Postaveno v Norsku 1942
Postaveno ve Švédsku 2005
Postaveno v Norsku 2005
Zavazadlo

Zavazadlo je například vak, taška, kufr, batoh, kabelka, aktovka nebo jiný podobný obal určený k nošení věcí.

Zavazadlo v přepravním řádu 
Zavazadlo je věc přepravovaná na základě přepravní smlouvy spolu s cestujícím. Pokud se věc přepravuje bez cestujícího, jde o zásilku.

Podle přepravního řádu pro silniční a drážní přepravu osob (vyhláška č. 175/2000 Sb.) cestující obvykle může vzít s sebou do vozidla jedno nebo více zavazadel.

Podle způsobu přepravy rozlišuje tento český přepravní řád tyto druhy zavazadel:
 Ruční zavazadlo je snadno přenosná věc, kterou má během přepravy cestující u sebe a kterou lze podle potřeby snadno umístit nad sedadlem nebo pod sedadlem cestujícího. Dopravce může ve Smluvních přepravních podmínkách určit, co se rozumí ručním zavazadlem.
 Spoluzavazadlo je věc, která je větší než ruční zavazadlo a vyžaduje umístění na zvlášť určeném místě vozidla v prostoru pro cestující. Dohled na spoluzavazadlo přísluší cestujícími. Na přepravu spoluzavazadla se neuzavírá samostatná přepravní smlouva, je možno však za jejich přepravu účtovat stanovenou cenu. Podmínky přepravy spoluzavazadel určuje dopravce ve Smluvních přepravních podmínkách.
 Cestovní zavazadlo se přijímá k přepravě na základě samostatně uzavřené přepravní smlouvy, cestuje-li cestující nejméně do stejné stanice (pokud se cestující se zavazadlem nepřepravuje, jedná se o zásilku). Doklad o přijetí cestovního zavazadla dopravcem se nazývá zavazadlový lístek. Cestovní zavazadla se nepřepravují v městské hromadné dopravě a na lanových drahách. Cestovní zavazadlo se může skládat až ze tří kusů, z nichž žádný nesmí být těžší než 15 kg, pokud Smluvní přepravní podmínky nepřipustí větší hmotnost nebo větší počet kusů. Na celostátní nebo regionální železniční dráze může dopravce jako cestovní zavazadlo přepravovat i živá zvířata nebo osobní automobil. Rozsah přepravy cestovních zavazadel nebo vyloučení jejich přepravy má dopravce označit v jízdním řádu.
 Živé zvíře lze za určitých okolností přepravovat za podmínek stanovených pro zavazadla jako ruční zavazadlo, spoluzavazadlo nebo cestovní zavazadlo. Do vozidla může cestující s sebou vzít jen drobná domácí a jiná malá zvířata, jsou-li zcela uzavřena ve snadno přenosných klecích, koších nebo jiných vhodných schránách s nepropustným dnem, bez schrány může vzít cestující pouze psa, pokud je opatřen bezpečným náhubkem a je na krátkém vodítku.

Reference

Externí odkazy 
 
 

 
Přepravní vztahy
Oktávo

Oktávo je kniha z fiktivního světa Zeměplocha stvořeného Terrym Pratchettem. Je to grimoár samotného Stvořitele, a tedy nejsilnější magická kniha na světě. Přestože je nesmírně důležitá, nevypadá nějak zvláštně; je to velká, nezajímavě vypadající kniha svázaná černou kůží. Na titulní straně je ilustrace Bel-Shamharotha.

Poté, co Stvořitel dokončil většinu práce, neprozíravě ponechal Oktávo na Ploše. Osm kouzel zapsaných v knize si za čas vytvořilo vlastní mysl.

Neznámým způsobem se pak dostalo do budovy Neviditelné univerzity, konkrétně do malého sklepa pod knihovnou. Přestože jsou stěny a podlaha doslova přeplněny ochrannými symboly, není doporučeno se v místnosti doporučeno zdržovat se déle než 4 minuty a 32 sekund.

Oktávo je připoutáno k podstavci řetězem s osmi zámky (každý pro klíč hlavy jednoho magického řádu) a zajištěno kovovými přezkami.

Když byl Mrakoplaš na univerzitě prvním rokem, vsadil se, že Oktávo otevře; takřka zázračně pak prošel všemi bezpečnostními mechanismy a sázku splnil, přičemž jedno z Osmi kouzel přešlo z knihy do Mrakoplašovy hlavy. Žádný mág ho nemohl odstranit, proto byl Mrakoplaš vyloučen z univerzity. Později, na konci Lehkého fantastična Mrakoplaš připojil „své“ kouzlo k dalším sedmi, a společně je přečetl, čímž zachránil svět. Zavazadlo poté grimoár spolklo, ale po několika dnech je opět vyplivlo a Oktávo se pravděpodobně vrátilo na Neviditelnou univerzitu.

Zeměplocha
Fiktivní předměty
Obdélník

Obdélník patří mezi čtyřúhelníky. Je to rovnoběžník, který má všechny vnitřní úhly pravé. Zvláštní případ obdélníku je čtverec, jehož všechny strany jsou stejně dlouhé.

Vlastnosti 
 Vzájemně protilehlé strany jsou rovnoběžné a mají shodnou délku.
 Úhlopříčky obdélníku se půlí a jsou stejně dlouhé.
 Obdélníku lze opsat kružnici se středem v průsečíku úhlopříček a poloměrem rovným polovině délky úhlopříčky.
 Obdélníku nelze vepsat kružnici – výjimkou je pouze speciální případ obdélníku – čtverec.
 Obdélník je středově souměrný podle průsečíku úhlopříček.
 Obdélník je v obecném případě osově souměrný podle dvou os. Osami souměrnosti jsou rovnoběžky se stranami procházející průsečíkem úhlopříček. Speciální případ obdélníku - čtverec - je osově souměrný podle čtyř os, dalšími dvěma osami jsou jeho úhlopříčky.

Vzorce 

Pokud označíme  délky stran obdélníku ABCD, kde , pro výpočet

obvodu  platí: ,

obsahu  platí: 

délku úhlopříčky  platí:  (Pythagorova věta),

poloměr kružnice opsané: .

Ke konstrukci obdélníku, jsou třeba dvě hodnoty. Je-li je uvedena jedna ze dvou délek stran a délka úhlopříčky, nebo délky obou stran, lze obdélník narýsovat.

Zlatý obdélník 

Platí-li pro délky stran  obdélníku rovnost: , pak se nazývá zlatý obdélník. Poměr stran je 1:1,62 = 1,618033…, strany obdélníku odpovídají zlatým řezem rozdělené úsečce.

Reference

Související články 
 Geometrický útvar
 Čtverec
 Rovnoběžník
 Deltoid
 Kvádr

Externí odkazy 
 
 
  Kalkulátor pro řešení výpočtů týkajících se obdélníku

Čtyřúhelníky
Lehké fantastično

Lehké Fantastično (anglicky The Light Fantastic) je humoristická fantasy kniha Terryho Pratchetta, druhá ze série Zeměplocha.

Obsah 
Mrakoplaš na konci Barvy kouzel spadl z okraje Zeměplochy, v této knize je jeho život však záhadným způsobem zachráněn. Mezi tím Ankh-Morporští mágové zjistí, že pokud nebude přečten grimoár Oktávo, bude pravděpodobně zničen svět. Mnoho čarodějů však chtělo kouzla z Oktáva pro získání moci, a protože jedno z kouzel bylo ukryto v Mrakoplašově hlavě, několik magických řádů pod vedením bývalého spolužáka hlavního hrdiny Trémona se snažilo nedostudovaného mága zabít.
Po Mrakoplašově shledání s Dvoukvítkem je zřejmé, že se Velká A’Tuin, velká želva nesoucí Zeměplochu, blíží k novému cíli: rudé hvězdě s osmi měsíci. K dvojici hrdinů se přidává Barbar Cohen, stárnoucí hrdina, a Bethan, obětní panna Cohenem zachráněná.

Mrakoplaš se stává jedním z mála osob, které pronikly do Smrťovy říše a zůstaly naživu. Je téměř zabit při setkání se Smrťovou adoptivní dcerou Ysabell, ale je na poslední chvíli zachráněn Zavazadlem.

Postupem času se Trémon snaží o použití pouhých sedmi kouzel Oktáva a získaní neomezené moci. Kouzla však, díky své síle, vytvoří bránu do Podzemních rozměrů, uvolňující tak řadu nestvůr a příšer. Poté, co s nimi Mrakoplaš vyhraje souboj, přečte všech osm kouzel, osm měsíců praskne a z každého se vyklube malá vesmírná želva, následující svého rodiče na cestě vesmírem. Oktávo je pozřeno Dvoukvítkovým Zavazadlem.

Kniha končí loučením Dvoukvítka s Mrakoplašem, který se vrací do rodné Agateánské říše. Dvoukvítek, předtím než odjede dá jako dárek Mrakoplašovi Zavazadlo.

Poznámky 
 Název je vypůjčen z básně Johna Miltona a v původním významu jde o lehký, extravagantní tanec.
 Události v této knize navazují na knihu předchozí, Barvu kouzel. Je to jediné přímé pokračovaní v celé Zeměplošské sérii.
 Lehké fantastično bylo, spolu s předcházejícím dílem, zfilmováno.

Externí odkazy 
 
 Česky:
 Zeměplocha.info
 DiscWorld.cz 
 Ankh.ic.cz
 Anglicky na L-Space.org:
 Podrobný obsah
 Anotace (vysvětlení různých narážek v textu)

Knihy z roku 1986
Knihy o Zeměploše
Virtuální sex

Virtuálním sexem nazýváme spojení dvou nebo více lidí nějakou formou komunikačního zařízení pro vzájemné sexuální vzrušení posíláním sexuálně explicitních zpráv. Bez ohledu na typ komunikačního zařízení se tento jev nazývá „virtuální sex“ nebo též hot chat (žhavý pokec).

 Počítačový sex (cybersex) je virtuální sex přes internet, např. IRC, e-mail, instant messaging, chat, RPG hry atd. 
 Sex po telefonu je virtuální sex přes telefon. Lidé též zkoušejí virtuální sex přes zprávy SMS a MMS. Rozšíření mobilů se zabudovaným digitálním fotoaparátem přineslo do těchto aktivit novou dimenzi.

Růst internetové konektivity, dostupnost širokopásmového připojení a rozmach webových kamer měl též důsledky pro nadšence virtuálního sexu. V těchto aktivitách se stává obvyklým výměna fotografií nebo videa.

Sociologové přirovnávají virtuální sex k hraní si na kyborga (fiktivní postava člověk-robot), protože přirozená lidská aktivita (sexuální styk) je zprostředkována technologií. Proto se v určitém smyslu technologie stává částí osobní identity.

Virtuální sex je relativně nový jev, i když existují historky o telegrafních operátorech vyměňujících si sexuálně explicitní zprávy z konce 19. století.

Hardware pro vzdálený sex 

Jedná se o umělou vaginu či penis, se zabudovanými senzory pohybu, vibračními motorky a elektronikou pro připojení k Internetu. Každý partner aplikuje na své tělo jedno zařízení a pak oba provozují vzdálený sex. Pohybová data z jednoho čidla se přes Internet přenáší v reálném čase na druhé zařízení, které tyto pohyby vykonává, a naopak. V kombinaci s přenášeným obrazem a zvukem mezi partnery vzniká intenzivnější prožitek. Zařízení se vyrábí například pod komečním označením LovePalz.

Související články 
 Počítačový sex
 Sex po telefonu
 Bezpečný sex

Sexuální praktiky
Telekomunikace
Sjednocená socialistická strana Německa

Jednotná socialistická strana Německa (německy Sozialistische Einheitspartei Deutschlands, SED) byla do roku 1990 vládnoucí komunistická strana v Německé demokratické republice.

Vznikla roku 1946 v tehdejší sovětské zóně okupovaného Německa násilným sloučením komunistické (KPD) a sociálnědemokratické (SPD) strany Německa.

V roce 1989 přejmenována na SED-PDS a v roce 1990 na Strana demokratického socialismu (Partei des Demokratischen Sozialismus, PDS). Od roku 2005 Die Linkspartei (Levice).

Vedoucí představitelé strany

Odkazy

Literatura 
 Nefjodov V. V. SED a kultura NDR. Historická monografie. Hradec Králové, 2009.

Externí odkazy 
 
 

Zaniklé politické strany v Německu
Zaniklé komunistické strany
Politika Německé demokratické republiky
Politické strany založené roku 1946
Donovan

Donovan Phillip Leitch (* 10. května 1946) je skotský zpěvák a básník.

Narodil se v Glasgow, ale v roce 1956 se přestěhoval do Anglie. Do svých zhruba 15 let byl bezproblémové dítě, kolem tohoto roku začal utíkat z domova.

Se zpíváním začínal v klubech, kde se doprovázel na kytaru a foukací harmoniku, tam byl také objeven pro nahrávací studia a stal se velmi populárním.

V r. 1970 se zcela nečekaně usadil na britském venkově, kde se i oženil. Své hudební aktivity značně omezil, zaměřil se na tvorbu dětských písní. Do povědomí se vrátil roku 1996 albem Sutras. Koncertuje sporadicky a když už, tak pouze na hudebních festivalech či jednorázových akcích.

V roce 1984 vystoupil v Praze v Paláci kultury (Kongresové centrum Praha) na hudební akci Planeta míru, která byla součástí XII. ročníku Festivalu politické písně Sokolov 1984. Jeho píseň To live in peace vyšla spolu s nahrávkami dalších interpretů na desce nazvané Planeta lidí – XII. Ročník Festivalu politické písně Sokolov, kterou vydal Supraphon roku 1985.

Dílo 
Jeho texty jsou o větru, lásce, květinách atp. čímž se někdy dostal poměrně blízko k beat generation. Často je označován za britskou obdobu Boba Dylana, přestože instrumentace, vokální prezentace, melodika i textová vyhraněnost obou dvou interpretů se velmi liší.

Jeho nejznámější písní je pravděpodobně Catch the Wind z roku 1965, která jej proslavila. Mezi další hity z 60. let se řadí i např. Colours, Jennifer Juniper, Hurdy Gurdy Man, Sunshine Superman, Atlantis, Mellow Yellow či Goo Goo Barabajagal (Love Is Hot). Již od počátků se nebál experimentovat s elektrickými nástroji. Od roku 1966 výrazně ovlivněn indickou hudbou i filozofií, jež se projevily jak v jeho hudbě, tak i životním stylu. Příznivec buddhismu.

Diskografie 
 What's Bin Did and What's Bin Hid / v USA pod názvem Catch the Wind
 Fairytale - 1965
 Sunshine Superman - 1966
 Mellow Yellow - 1967
 A Gift from a Flower to a Garden - 1967
 Donovan in Concert - 1968
 The Hurdy Gurdy Man - 1968
 Barabajagal - 1969
 Open Road - 1970
 H.M.S. Donovan - 1971
 Cosmic Wheels - 1973
 Live in Japan: Spring Tour 1973 - 1973
 Essence to Essence - 1973
 7-Tease - 1974
 Slow Down World - 1976
 Donovan - 1977
 Neutronica - 1980
 Love Is Only Feeling - 1981
 Lady of the Stars - 1984
 Rising / The Classics Live 1990
 One Night in Time - 1993
 Sutras - 1996
 Rising Again - 2001
 Greatest Hits Live Vancouver 1986 - 2001
 Pied Piper - 2002
 Sixty Four - 2004
 Brother Sun Sister Moon - 2004
 Beat Cafe - 2004

Odkazy

Související články 
 Zpívaná, recitovaná a experimentální poezie
 Anglická literatura

Externí odkazy 
 
 Donovan Home Page

Britští zpěváci
Skotští básníci
Zpěváci folkové hudby a písničkáři
Folkrockoví zpěváci
Narození v roce 1946
Žijící lidé
Rock and Roll Hall of Fame
Držitelé ceny Premio Tenco
Narození 10. května
Muži
Narození v Glasgow
Donovan (rozcestník)

Příjmení Donovan nosí více různých osobností:

 Donovan (* 1946) – skotský zpěvák, písničkář a básník
 Edward Donovan (1768–1837) – anglo-irský spisovatel, cestovatel a amatérský zoolog
 James B. Donovan (1916–1970) – americký právník, důstojník a politický vyjednávač
 Jason Donovan (* 1968) – australský zpěvák a herec
 Landon Donovan (* 1982) – americký fotbalista
 Marion Donovan (1917–1998) – americká podnikatelka, známá svými vynálezy
 Shaun Donovan (* 1966) – americký politik
 Tate Donovan (* 1963) – americký herec a režisér
 William Joseph Donovan (1883–1959) – americký voják, právník a zpravodajský důstojník, který v době druhé světové války vedl OSS

jiné významy
 Michael Donovan – fiktivní postava z povídek spisovatele Isaaca Asimova
 Ray Donovan – hlavní postava a zároveň název amerického kriminálního televizního seriálu z let 2013–2020

Irská příjmení
SED

Zkratka (značka) SED může znamenat: 

 Sjednocená socialistická strana Německa
 Surface-conduction Electron-emitter Display – typ displeje

Externí odkazy
Kritický bod

Kritický bod je bod na fázovém diagramu, který zakončuje křivku vypařování (bod K na obrázku). Tento bod určuje kritický stav látky. Stavové veličiny ,  a  v tomto bodě se nazývají kritický tlak, kritická teplota a kritický objem.

Vlastnosti 
V kritickém stavu mizí rozdíl mezi kapalinou a její párou. Při teplotě vyšší než kritická teplota  nemůže látka existovat v kapalném skupenství. Plyn, který má teplotu vyšší než je kritická teplota, nelze žádným stlačováním zkapalnit.

Zobrazením izoterm v p-V diagramu (viz obrázek) je vidět, že v oblasti sycení (označeno barevně) dochází k vypařování kapaliny (popř. kapalnění par). Nad kritickým bodem  však již oblast sycení neexistuje a k fázové změně tam tedy nemůže dojít. Izoterma , která prochází kritickým bodem , je kritickou izotermou. Při vyšších teplotách , tzv. nadkritických, již izotermy neprochází oblastí sycení a nelze provést zkapalnění a látka existuje pouze v plynné fázi.

Související články 
 Trojný bod
 Fázový diagram
 Vypařování
 Binodála

Externí odkazy 
 

Fázové přeměny
Tlak
Letecká archeologie

Letecká archeologie je druh archeologické prospekce. Řadí se mezi nedestruktivní archeologické metody. Pomocí leteckého pozorování a fotografického snímkování jsou na základě půdních, vegetačních, stínových a jiných příznaků vyhledávány, identifikovány a evidovány archeologické objekty. Letecká archeologie se rovněž zabývá vyhodnocením leteckých snímků, které nebyly pořízeny pro archeologické účely. Archeologická letecká fotografie vychází z metod vojenského leteckého průzkumu. V méně častých případech využívá i dálkového průzkumu Země pomocí družic.

Technika leteckého průzkumu 
Počátky letecké archeologie jsou spojeny s použitím horkovzdušných balónů při průzkumu megalitů Stonehenge v jižní Anglii na počátku 20. století. Velký rozvoj nastal v období mezi světovými válkami, kdy už bylo možné ve větší míře použít také letadel. Za jednoho z hlavních průkopníků a propagátorů letecké archeologie je považován britský archeolog Osbert Crawford, který za první světové války sloužil na frontě ve Francii jako letecký průzkumník.

Levnější metodou pro získání detailních leteckých snímků představuje snímkování z modelu dálkově řízeného letadla nebo draka.

Metody a letecko-archeologického průzkumu

Vegetační příznaky 
Objekty zahloubené v minulosti pod zemský povrch (např. příkop nebo zemnice) byly po zániku jejich funkce opět zaneseny nějakou výplní. Výplň bývá odlišná od podloží, do kterého jsou objekty zahloubeny. Tento rozdíl má vliv na růst vegetace na povrchu. Výplň je většinou humóznější, obsahuje tedy více živin a déle zadržuje vodu. Například v obilném poli jsou pak při leteckém průzkumu patrná místa, na kterých je porost vyšší, zelenější nebo jinak odlišný od okolního.

Stínové příznaky 
Snímkováním nebo pozorováním při velmi šikmém slunečním světle jsou odhalovány stíny, které indikují mírné vyvýšeniny terénu a tudíž relikty zaniklého osídlení.

Půdní příznaky 
Objekty zahloubené v minulosti pod zemský povrch (např. příkop nebo zemnice) byly po zániku jejich funkce opět zaneseny nějakou výplní, která má jiný charakter a často i jinou barvu než okolí. Pokud jsou vlivem hluboké orby rozorány výplně velkých objektů, například příkopů, je tato rozoraná jinak zbarvená výplň na povrchu viditelná.

Další příznaky 
Dále existují například „vlhkostní“ nebo „vypráhlostní příznaky“ (výplň má jinou schopnost akumulovat vodu) a „sněžné příznaky“ (tenká vrstva sněhu odtaje v závislosti na jiných fyzikálních vlastnostech výplně zahloubeného objektu rychleji nebo naopak pomaleji než nad okolním nedotčeným povrchem).

Odkazy

Související články 
 Fotografická interpretace

Externí odkazy 
 
 
 
 
 

Archeologické podobory
Fotografické žánry
Letectví
Grand Prix San Marina 2004

Grand Prix San Marina 24o Gran Premio Foster's di San Marino

 Typ: Formule 1
 25. duben 2004
 Okruh Imola
 62 kol x 4,933 km = 305,609 km
 717. Grand Prix
 74. vítězství Michaela Schumachera
 171. vítězství pro Ferrari

Výsledky

Nejrychlejší kolo 
 Michael SCHUMACHER Ferrari 	1'20.411 - 220.850 km/h

Vedení v závodě 
 1-8 kolo Jenson Button
 9-62 kolo Michael Schumacher

Postavení na startu 
 Červeně – výměna motoru / posunutí o 10 příček na startu

Zajímavosti 
 Jenson Button startoval do 70 GP Felipe Massa a Cristiano Da Matta zase do své 20 GP.
 Stáj BAR stejně jako Jenson Button zajela své 1 pole positions.
 Pneumatiky Bridgestone zajeli 75 nej. kolo
 Motor Honda stal po 75 na pole positions

Externí odkazy 
 

Grand Prix San Marina
Gianmaria Bruni

Gianmaria Bruni (* 30. květen 1981, Řím) je italský pilot formule 1.

Gianmaria Bruni začínal na motokárách ve věku 10 let a od počátku patřil mezi nejlepší. Ve čtrnácti skončil třetí na mistrovství Evropy. Rok 1997 odstartoval Bruniho kariéru automobilového závodníka, když se zúčastnil Formule Campus při testování před novou sezónou. Rok 1998 přinesl Brunimu titul italského šampiona Formule Campus. Tento úspěch mu zajistil účast na Mistrovství Evropy Formule Renault 2000 v následujícím roce. Společně s týmem JD Motosport se Bruni okamžitě prodral mezi nejlepší. Série závodu začala v Silverstone, kde Bruni skončil po havárii. Následující závod v Jaramě přinesl první úspěch – třetí místo, další čtyři závody byly již plně v rukou Bruniho, ve všech vítězí a zajistil si tak titul mistra Evropy. Boloňský časopis Autospirit mu udělil titul stříbrné přilby pro nejnadanějšího pilota roku. V letech 2000–2001 byl účastníkem britské série Formule 3 a mezi jeho soupeře patřili Antonio Pizzonia a Takuma Sató. V letech 2002–2003 se zúčastnil Euro série Formule 3000 a koncem roku 2003 se stal testovacím jezdcem týmu Minardi ve Formuli 1. Následující rok se již stal pilotem v celém ročníku mistrovství světa Formule 1. Pro rok 2005 podepsal smlouvu s týmem Coloni pro nově vzniklou sérii GP2.

Kompletní výsledky

Formule 1

GP2 Series

Externí odkazy 
 

Italští piloti F1
Piloti F1 stáje Minardi
Piloti GP2
Narození v roce 1981
Žijící lidé
Muži
Narození 30. května
Mistři Itálie
Narození v Římě
Čaroprávnost

Čaroprávnost (anglicky Equal Rites) je humoristická fantasy kniha Terryho Pratchetta, třetí ze série Zeměplocha a první, kde hlavním hrdinou není Mrakoplaš. Do série uvádí čarodějku Bábi Zlopočasnou, která se objevuje v řadě pozdějších knih.

Stručný obsah 
Mág Podomní Kšaft ví, že brzy zemře. Proto cestuje na místo, kde se má narodit osmý syn osmého syna, neboť takoví synové se stávají mágy. (Na Zeměploše je osmička magické a okultní číslo.) Kšaft mu proto chce předat svou magickou hůl jako svému nástupci.

Narozené dítě je však dívka - Eskarína. Protože si toho Kšaft všimne příliš pozdě, hůl je již definitivně předána.

Jak Eskarína roste, začínají se u ní projevovat různé nevysvětlitelné schopnosti. Místní čarodějka, Bábi Zlopočasná, s ní proto cestuje na Neviditelnou univerzitu v Ankh-Morporku. Dívka-mág je však v univerzitních kruzích něco neslýchaného.

Eskarína je při prvním pokusu dostat se na univerzitu neúspěšná, Bábi jí ale nakonec místo na NU najde - Esk pracuje jako služebná. Sleduje přitom vzestup mladého mága Simona, kterého potkala cestou do Ankh-Morporku. Simon je mág schopný vytvářet nová, silná kouzla. Ta však otevřou bránu do temných a neprozkoumaných oblastí mnohovesmíru.

Poznámky 
Z nevysvětlených důvodů - snad proto, že jde o rané dílo, v němž ještě nebyly fiktivní reálie a kontinuita tak ustálené - se Eskarína objevuje až v knize Obléknu si půlnoc, jako vedlejší, ale výrazná pomoc Toničky Bolavé. Navíc jediná postava z Čaroprávnosti, která se objeví i v dalších knihách (kromě Smrtě a Eskaríny), je Bábi Zlopočasná; události z Čaroprávnosti však nejsou nikde později ani naznačeny. Další kniha s čarodějkami, Soudné sestry, začíná prakticky s „čistým kontem“. Jediné dvě možné zmínky jsou v knize Dámy a pánové, kde Bábi říká, že na Neviditelné univerzitě už byla dříve, a také ta, že Bábi se naučila létat na koštěti až v pozdním věku - to se stalo právě v Čaroprávnosti.

Audiokniha 
V roce 2008 vyšly první tři knihy jako audiokniha v interpretaci samotného překladatele. Čaroprávnost na 8 CD má 8,5 hodiny.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 DiscWorld.cz 
 L-Space Web 

Knihy z roku 1987
Knihy o Zeměploše
Bílov (okres Plzeň-sever)

Bílov () je malá obec v severní části okresu Plzeň-sever. Obec má  obyvatel. Obec je součástí Mikroregionu Kralovicko.

Poloha 
Vesnice se rozkládá v nadmořské výšce 560 m na jihovýchodním úpatí kopce Bukovce v Žihelské pahorkatině. Bílov leží 5,5 km severozápadně od Kralovic.

Historie 
Ves byla pravděpodobně založena mezi roky 1175 a 1197 z pověření plaského kláštera. Své jméno získala po svém zakladateli Bílovi. Ves čítala 16 nájemných rolníků, roku 1404, kdy je ves poprvé písemně připomínána, získali rolníci od opata Bohumíra právo zákupní na obhospodařovanou půdu.

Roku 1419 začaly husitské války, během kterých byl vypleněn klášter v sousedním Potvorově a roku 1420 i samotný plaský klášter. Osiřelý klášter nepřinášel králi Zikmundovi žádný zisk a tak jej spolu s Kralovicemi a 14 vesnicemi včetně Bílova připsal bratřím Hanušovi a Bedřichovi z Kolovrat. Bratří byli nepřáteli Táborů a sirotků, kteří roku 1425 vtrhli do kraje a jejich majetek vyplenily. V Bílově shořely 4 z 16 statků, dva z nich byly obnoveny teprve roku 1570.

Po smrti Bedřicha z Kolovrat roku 1432 připadl Bílov k Hanušově krašovskému panství a Bílov zůstal v držení Hanuše až do jeho smrti. Jeho syn a dědic Hanuš II. z Kolovrat, toho času probošt kapituly pražské a administrátor arcibiskupství, roku 1480 postoupil Újezd s dalšími vesnicemi a polovinou městečka Kralovic nazpět plaskému klášteru za 1 600 kop. K roku 1556 byl Bílov jednou z pěti vsí, které byly v majetku kláštera. V roce 1558 bylo v Bílově uváděno 12 usedlostí, za třicetileté války byla ves z části poničena.

Ke klášteru ves patřila s malými přestávkami až do jeho zrušení roku 1785, poté přešla do správy Náboženského fondu. Roku 1826 koupil plaské panství i s Bílovem kancléř kníže Metternich. V letech 1909 a 1931 postihly katastrofální požáry celý Bílov a většina dřevěných stavení s doškovými střechami shořela.

Od 1. července 1985 do 31. prosince 1992 byla vesnice součástí města Kralovice a od 1. ledna 1993 je samostatnou obcí.

Památky 
 Kaple z roku 1882
 Kamenné baby s vytesanými kříži
 Dřevěná sýpka čp. 17
 Boží muka z 1549 se smírčím křížem v sousedství

Rodáci 
 Matěj Ondřej Kondel – stavitel plaského kláštera

Okolí 
Bílov sousedí na východě s vesnicí Vysoká Libyně, na jihu se Sedlcem a na západě s Potvorovem. Jihovýchodně od vsi pramení Sedlecký potok, na severu je hranice přírodního parku Jesenicko.

Galerie

Reference

Literatura 
 
 Kralovicko – kronika regionu, ročník 2002/2003, číslo 2, Karel Rom, 2002

Externí odkazy 
 
 
 Obec Bílov

 
Vesnice v okrese Plzeň-sever
Obce v okrese Plzeň-sever
Mikroregion Kralovicko
Dobrovolný svazek obcí silnice I/27
MAS Světovina
Sídla v Rakovnické pahorkatině
Sedlecký potok (přítok Kralovického potoka)

Sedlecký potok je krátký potok v okrese Plzeň-sever patřící do povodí Střely.

Průběh toku 
Pramení jihovýchodně od vsi Bílov, stéká údolím mezi kopci Březina a Bukovec k Sedleckému rybníku pod vesnicí Sedlec. Z rybníka teče do nedalekého většího Olšanského rybníka, v němž se spojuje s Olšanským potokem a Kralovickým potokem.

Potoky v Rakovnické pahorkatině
Potoky v okrese Plzeň-sever
Povodí Kralovického potoka
Správní obvod obce s rozšířenou působností Židlochovice

Správní obvod obce s rozšířenou působností Židlochovice je od 1. ledna 2003 jedním ze sedmi správních obvodů rozšířené působnosti obcí v okrese Brno-venkov v Jihomoravském kraji. Čítá 24 obcí.

Město Židlochovice je zároveň obcí s pověřeným obecním úřadem, přičemž oba správní obvody jsou územně totožné.

Seznam obcí 
Poznámka: Města jsou vyznačena tučně, městyse kurzívou.
 Blučina
 Bratčice
 Holasice
 Hrušovany u Brna
 Ledce
 Medlov
 Měnín
 Moutnice
 Nesvačilka
 Nosislav
 Opatovice
 Otmarov
 Popovice
 Přísnotice
 Rajhrad
 Rajhradice
 Sobotovice
 Syrovice
 Těšany
 Unkovice
 Vojkovice
 Žabčice
 Žatčany
 Židlochovice

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 ORP Židlochovice, Veřejný dálkový přístup do Registru územní identifikace, adres a nemovitostí
 SO ORP Židlochovice, Český statistický úřad

Židlochovice
Geografie okresu Brno-venkov
Židlochovice
Přístav

Přístav je soustava ploch a zařízení, nacházející se na vhodném místě břehu řeky nebo moře. Jeho účelem je umožnit bezpečné kotvení, manipulaci s plavidly, zajištění snadné nakládky a vykládky zboží a naloďování a vyloďování osob a dopravu zboží a osob dál do vnitrozemí. Základní stavbou přístavu je přístavní molo.

Podle umístění se dělí přístavy na říční a námořní. Námořní přístavy jsou přizpůsobeny k přijímání větších lodí. Říční přístavy přijímají lodě, jejichž velikost i ponor jsou omezeny ostatními stavbami na řekách.

České právní předpisy obsahově rozlišují pojmy přístav, přístaviště, překladiště, vývaziště a kotviště.

Přístavy v Česku 

Na české vnitrozemských vodních cestách se nachází několik přístavů. Přístavy se dělí na veřejné a neveřejné; přístav může mít též ochrannou funkci, která má zajistit bezpečné stání nebo stání při povodních či zámraze nebo chodu ledu. Povolení k provozování přístavu uděluje Plavební úřad. Veřejné přístavy jsou evidovány v systému říčních informačních služeb.

V Praze jsou veřejné přístavy v Libni a na druhé straně řeky v Holešovicích, na Smíchově a v Radotíně. Další přístavy jsou na Labi v úseku mezi Mělníkem a Hřenskem. Protože se ale v ČR provozuje jen říční plavba, jejich význam je relativně malý. Nezanedbatelným elementem je také skutečnost, že Česká republika doposud výrazně nepokročila při realizaci plavebních stupňů Přelouč a Děčín, které by umožnily trvalejší splavnost řeky Labe.

Česká republika se zavázala k rozvoji vnitrozemských vodních cest, jejichž součástí jsou i přístavy, např. v nařízení TEN-T nebo dohodě AGN.

Reference

Související články 
 Seznam největších přístavů kontejnerové námořní dopravy
 Námořní základna
 Vodní doprava
 Přístaviště
 Vývaziště
 Kotviště
 Rejda
 Marina

Externí odkazy 
 
 
 

Vodní dopravní stavby

Stanice, zastávky a terminály
Pobřeží
Theora

Theora je patentově nezatížený formát komprese digitálního videa, který byl vyvinut nadací Xiph.org jako součást projektu Ogg. Theora je původně založená na kodeku On2 VP3 a měla by konkurovat formátům MPEG-4, RealVideo, Windows Media Video a jiným.

Referenční implementace, video kodek libtheora, je napsán v jazyku C a uvolněn pod licencí BSD. Jako kontejner se přednostně používá Ogg a na zvukovou vrstvu je určen Vorbis.

Korektní přípona souboru používajícího formát Theora v kontejneru Ogg je .ogv (Ogg Video).

Přehrávače podporující formát Theora 

 MPlayer
 xine
 RealPlayer
 VLC
 DirectShow filtry pro všechny přehrávače ve Windows, které tento systém podporují

Historie 

 25. září 2002 je vypuštěna první alfa verze referenční implementace (libtheora).
 16. a 27. prosince 2002 byla ve dvou etapách vypuštěna druhá alfa verze.
 20. března byla vypuštěna třetí alfa verze.
 1. června 2004 byl formát Theora zmražen. To znamená, že specifikace formátu nebude změněna a tak je zajištěno, že všechny soubory zakódované třetí alfa verzí referenční implementace libtheora půjdou přehrát i s verzí novější.
 15. prosince 2004 byla zveřejněna specifikace formátu Theora (Theora I Specification)
 16. dubna 2008 vypuštěna libtheora verze 1.0 beta 3.
 3. listopadu 2008 vydání libtheora verze 1.0 - referenční implementace formátu Theora.
 24. září 2009 byla vypuštěna libtheora verze 1.1 s kódovým označením Thusnelda

Commons 

Ogg Theora byl jediný formát videa, který bylo povoleno uploadovat na Wikimedia Commons. Později přibyl formát WebM s videem ve formátech VP8 a VP9 a zvukem ve formátu Vorbis nebo Opus.

Externí odkazy 
 
 Theora.org
 Xiph.org

Video kodeky
Svobodné kodeky
Kompresní videoformáty
Windows 98

Windows 98 je operační systém vydaný společností Microsoft 25. června 1998, součást řady operačních systémů Microsoft Windows. Systém Windows 98 je velice podobný o něco staršímu systému Windows 95, mezi novinky patří lepší podpora sběrnic AGP a USB, podpora pro více monitorů.

Na rozdíl od řady Windows NT se stále jedná o hybridní 16/32bitový systém, který měl časté problémy s nestabilitou a pády do modré obrazovky s chybovým hlášením, které se přezdívalo „Modrá obrazovka smrti“ (Blue screen of death, BSOD). Dědí se ještě podpora DOSu.

Windows 98 Second Edition 
Windows 98 Second Edition (Windows 98 Druhé vydání, běžně označováno jako „Windows 98 SE“) je mírně vylepšená verze tohoto operačního systému, vydaná 10. června 1999. Druhé vydání obsahovalo opravy mnoha menších chyb, novou (pátou) verzi prohlížeče Windows Internet Explorer, podporu pro sdílení připojení k Internetu (Internet Connection Sharing), vylepšenou podporu USB, Netmeeting verze 3 a podporu pro DVD.

Konec podpory ze strany Microsoftu 
Dne 11. července 2006 vydala společnost Microsoft poslední aktualizaci a ukončila oficiálně podporu pro tento operační systém. „Toto je poslední upozornění pro všechny ty, kteří odkládali přechod z Windows 98/ME na Windows XP,“ uvedl Microsoft v tiskové zprávě, která informuje o ukončení podpory starých programů.

Systémové požadavky 
 Procesor i486 DX 66 MHz nebo vyšší
 minimálně 16 MB operační paměti, 24MB doporučeno
 VGA monitor schopný zobrazit rozlišení minimálně 640×480
 CD-ROM nebo DVD-ROM (k instalaci je možné využít také diskety, ovšem proces instalace je tak velmi zdlouhavý)
 Místo na disku:(doporučeno min. 500 MB)
 Ze systému Windows 3.1 nebo Windows 95: 120–295 MB (obvykle 195 MB)
 Nová instalace – FAT16: 165–300 MB (obvykle 225 MB)
 Nová instalace – FAT32: 140–220 MB (obvykle 175 MB)

Windows 98 neumí obsloužit paměť nad 1024 MB. Jde to obejít záměnou Himem.sys programem třetí strany – Himemx.exe. Zde jde pomocí parametrů omezit adresovanou RAM na 1024 MB, i když je v PC více než 1 GB RAM.

Pokud se uživateli podaří obejít při instalaci kontrolu hardwarových komponent, lze tento systém spustit i na sestavách s procesorem 386.

Nejvýkonnější možná sestava pro Windows 98 SE 
 Základní deska s chipsetem nForce 3 Ultra se Socketem 939
 Procesor AMD FX-57 (2,8 GHz) 104W TDP /passmark 517
 1 GB operační paměti
 grafická karta do slotu AGP 8× – ATI Radeon 9800 (neoficiálně až ATI Radeon X850) nebo NVIDIA GeForce 6800
 137 GB pevný disk
 Základní deska s chipsetem i865 se Socketem 775
 procesor intel Core 2 Duo E6700 (2.66 GHz) 65W TDP /passmark 1089

Reference

Externí odkazy 
 
 – Podpora pro Win 98
 Oficiální stránky  vydavatele
 bezplatný online návod pro Win 98 
 Podrobný popis systému Win 98 jako video na YouTube

Operační systémy
Microsoft Windows
Speex

Speex je svobodný formát ztrátové komprese zvukových souborů, zaměřený na kompresi lidské řeči. Je součástí projektu ogg. Jeho specializace mu umožňuje dosahovat velmi dobrých kompresních poměrů při zachování srozumitelnosti. Není primárně určen (jako ostatní podobné kodeky) na kompresi telefonních hovorů, ale na VoIP (Voice over IP).

Speex byl navržen pro použití se třemi vzorkovacími frekvencemi 8 kHz, 16 kHz, a 32 kHz (narrowband, wideband a ultra-wideband). Kvalita se nastavuje jako parametr od 0 do 10. CBR se nastavuje celočíselným parametrem, VBR reálným parametrem.

Speex má několik zajímavých postupů, které jsou speciálně určeny pro kompresi lidské řeči:
 Voice Activity Detection (VAD) – česky detekce aktivity hlasu. Tato technologie má za úkol rozpoznat, zda řečník právě mluví, nebo dělá přestávku (mezi slovy, větami), nebo prostě jen čeká. V tom případě je produkováno jen velmi malé množství bitů, které stačí na generování šumu.
 Discontinuous Transmission (DTX) – rozšíření předchozí technologie, která detekuje delší odmlčení. V tom případě úplně zastavuje přenos dat.
 Perceptual enhancement – Snaží se zeslabit šum vytvořený kódováním/dekódováním. Objektivně (tedy měřením) tato technologie vzdaluje výstupní zvuk od originálu, ale subjektivně je zvuk lepší.

Externí odkazy 
 Penguin.cz - Speex
 Speex.org (anglicky)
 Xiph.org (anglicky)

Hlasové kodeky
Svobodné kodeky
Kompresní audioformáty
Adygejsko

Adygejsko či Adygsko, plným názvem Adygejská republika, je republika Ruské federace, tvořící enklávu v Krasnodarském kraji v jihozápadní části země, v historickém regionu Kubáň poblíž Černého moře. Má rozlohu pouze 7 600 km² a čítá 497 000 obyvatel (2023). Hlavním městem je Majkop.

Přírodní podmínky 
Adygejsko má dosti nepravidelný protáhlý tvar ve směru jih-severozápad. Severní část země je rovinatá, směrem k jihu se zvedá předhůří Velkého Kavkazu, dosahující horou Čuguš na hlavním kavkazském hřebeni výšky 3 238 m. Hlavními vodními toky jsou Kubáň, velká splavná řeka s Krasnodarskou přehradou, tvořící severozápadní hranici republiky a její přítoky Laba, ohraničující Adygejsko ze severovýchodu, a Belaja, která protéká středem země i hlavním městem Majkopem. Listnaté lesy (buk, dub, habr a javor) pokrývají 40 % Adygejska. Podnebí je mírné s průměrnými teplotami v lednu – 2 °C a v červenci 22 °C, roční úhrn srážek se pohybuje kolem 700 mm.

Historie 
Území na levém břehu Kubáně odedávna obývali Adygejci, kteří se dělili na několik kmenových skupin. V 6. století přijali křesťanství, ale v 17.–18. století ho vytlačil islám. Poměrně dlouho se zachovali přežitky rodového zřízení a dědičné občiny. Do 19. století v hospodářství převládal chov dobytka a zemědělství, dávnou tradici zde má domácí výroba (výšivky zlatem, rytiny, výrobky ze stříbra, řezbářství). 

Od 24. srpna 1922 do 13. srpna 1928 Adygejská (Čerkeská) autonomní oblast v rámci SSSR, poté Adygejská autonomní oblast v rámci Krasnodarského kraje; od 3. července 1991 Adygejská republika v rámci Ruské federace.

Obyvatelstvo 
Obyvatelé jsou Adygejci, zvaní též Čerkesové, vyznávající sunnitský islám (23 %), a Rusové (67 %). Ruština a adygejština jsou úředními jazyky republiky. Dále zde žijí Arméni a Ukrajinci.

 Počet obyvatel: 447 109 (2002)
 ve městech: 234 900 (52,5 %)
 na venkově: 212 209 (47,5 %)
 muži: 208 019 (46,5 %)
 ženy: 239 090 (53,5 %)
 Žen na 1000 mužů: 1 149
 Průměrný věk: 37 let
 ve městech: 36,6 let
 na venkově: 37,4 let
 muži: 34 let
 ženy 39,6 let

Hospodářství 
Nejdůležitější a hlavní složkou je zemědělství, které má dostatek úrodné půdy. Pěstuje se tabák, čaj, cukrová řepa, slunečnice, zelenina a ovoce. Těží se zde ropa a zemní plyn, bohaté jsou i zásoby zlata, stříbra a wolframu. Na Kavkazu se také chovají ovce a koně. Rozvinutý je potravinářský, dřevozpracující a papírenský průmysl, částečně též strojírenství. Hlavním ekonomickým centrem a téměř jediným sídlem adygejského průmyslu je metropole Majkop, kde jsou i dvě univerzity. V Jablonkovském jsou konzervárny a Natyrbově se zpracovávají aromatické oleje.

Odkazy

Reference

Související články 
 Adygejská vlajka

Externí odkazy 
 
 
 Oficiální stránky Adygejska  (rusky)
 Oficiální stránky Adygejské univerzity (anglicky)
 Oficiální stránky Adygejské univerzity (rusky)

 
Republiky Ruské federace
Kavkaz
Regiony Evropy s více úředními jazyky
Otec prasátek

Otec prasátek (anglicky Hogfather) je humoristická fantasy kniha Terryho Pratchetta, dvacátá ze série Zeměplocha. Pojmenovaná je po hlavní postavě, jakési zeměplošské obdobě fikční postavy z vánočních tradic Santy Clause, resp. Otce Vánoc.

Postava 
Otec prasátek je také titulní postava z knihy, vystupující i v jiných zeměplošských knihách. Představuje obdobu Santa Clause, který na Den Prasečí hlídky plní dětská přání a přináší dárky. Nosí červený kabát lemovaný kožešinou a pohybuje se na saních tažených čtyřmi divokými prasaty. Za starých časů rozdával domácnostem produkty z vepřového a nezbedným dětem pytel krvavých kostí. V současné době má podobu veselého výrobce hraček, ale pozůstatky mýtů (jako jeho Kostěný hrad) stále přetrvávají.

Obsah knihy 
V knize se Auditoři rozhodnou eliminovat zeměplošský ekvivalent k Santa Clausovi, protože nezapadá do jejich pohledu na vesmír. Setkají se s Lordem Odkragllim, představeným Cechu vrahů, a dohodnou zprostředkování služeb pana Časnačaje (vyslovováno Ča-snač-aj), jehož specificky šílená genialita z něj činí ideálního kandidáta na zavraždění Otce prasátek či jiných antropomorfních personifikací. Smrť se rozhodne Otce prasátek zastoupit. Obleče si dlouhý červený plášť a plnovous, jenže se věci začnou komplikovat, když plní dětská přání až moc doslova. Mezitím jeho vnučka Zuzana musí zjistit, co se stalo se skutečným Otcem prasátek a jak ho zachránit.

Adaptace 
V roce 2006 byl ve Velké Británii podle této knihy natočen stejnojmenný televizní film (režie Vadim Jean).

Reference

Externí odkazy 
 
 Česky o Otci prasátek:
 Zeměplocha.info
 Ankh.ic.cz
 DiscWorld.cz 
 Anglicky na L-Space Web:
 Podrobný obsah
 Anotace (vysvětlení různých narážek v textu)

 Trailer televizní adaptace je k zhlédnutí na YouTube

Knihy z roku 1996
Knihy o Zeměploše
Letiště Kladno

Letiště Kladno je veřejné vnitrostátní civilní letiště poblíž obce Velká Dobrá, 4 km jižně od města Kladna, na jihozápadní straně nevýrazného návrší Kožovy hory (456 m). K letišti vede krátká odbočka ze silnice II/118 Kladno-Beroun. Bylo vybudováno v 50. letech a v minulosti plnilo též funkci záložního letiště vojenského. Jeho jediná vzletová a přistávací dráha je 30 m široká a 980 m dlouhá, travnatá, mírně se svažující směrem na severozápad.

Letiště je domovem Aeroklubu Kladno, který zde pořádá kurzy a vyhlídkové lety v malých letadlech a kluzácích.
Rovněž zde sídlí letecká škola Blue Sky Aviation, poskytující výcvik na letadla a vrtulníky, a škola Franair, poskytující výcvik na ultralehkých letadlech.

Odkazy

Reference

Související články 
 Seznam letišť v Česku

Externí odkazy 
 
 Aeroklub Kladno (plán letiště a základní informace)
 Ceskeletiste.cz: Letiště Kladno

Kladno
Doprava v Kladně
Velká Dobrá
Postaveno ve 20. století
Madla Vaculíková

Marie Vaculíková (25. listopadu 1925 Spešov – 16. ledna 2020 Dobřichovice), známá především pod jménem Madla, byla manželkou českého spisovatele Ludvíka Vaculíka a jako postava se objevuje v mnoha jeho knihách, především v Českém snáři. Byla autorkou dvou knih dopisů českému básníkovi a výtvarníkovi Jiřímu Kolářovi a ze svého vztahu s Vaculíkem, který jí býval často nevěrný, se zpovídala v knize rozhovorů s Pavlem Kosatíkem Já jsem oves.

Osobní život 
Narodila se ve Spešově u Blanska. Její maminka zemřela, když jí bylo sedm let. Vystudovala měšťanskou školu. Poté byla poslána do učení do Baťových závodů ve Zlíně, kde se seznámila s Ludvíkem Vaculíkem. Zde se starala o mládež. Po náletu na Zlín v roce 1944 přešla do závodu ve Zruči nad Sázavou. Poté pracovala jako vychovatelka v příhraniční oblasti ve Františkově, kam za ní přijel Ludvík Vaculík. V prosinci 1949 si Ludvíka Vaculíka vzala za muže. Postupně se jim narodili tři synové – Martin, Ondřej a Jan. V padesátých letech se věnovala zejména výchově dětí. Syn Martin emigroval do Francie.

Profesionální život 
Na počátku 60. let byla zaměstnána jako poslechářka pořadů Českého rozhlasu, na které psala hodnocení. Spolupodílela se na zavedení pořadu o antické knihovně. Stála u zrodu Klub spřízněných duší při divadle Semafor. Pomáhala organizovat debatní večery, na kterých vystupovali například Jaroslav Seifert, Jan Procházka, Vilém Stanovský aj. Pomáhala vydávat klubový zpravodaj, jehož poslední číslo vyšlo v prosinci 1971. Klub pod tlakem změnil název a Madla Vaculíková musela v roce 1972 v Klubu z politických důvodů ukončit činnost. Následně získala práci v manželské poradně ve Slezské ulici na pražských Vinohradech, kde zůstala až do důchodu, do kterého odešla v roce 1973. Nejprve byla zaměstnána jako administrativní pracovnice, později povýšila na vedoucí příjmu. Po Chartě 77 měla zakázáno být v místnosti s klienty sama.

Chartu 77 nepodepsala z důvodu ochrany rodiny, zajištění živobytí a pojištění pro děti i manžela. V Dobřichovicích, kde žila, hostila četné disidentské sešlosti.

Dílo 
 
 Drahý pane Kolář… Mladá fronta, Praha, 1994, 
 Drahý pane Kolář… Kniha druhá, 1993–1999. Mladá fronta, Praha 1999, 
 Pavel Kosatík a Madla Vaculíková: Já jsem oves: Rozhovor s Madlou Vaculíkovou. Dokořán, Máj, Praha 2002, ,  (ukázka z knihy)

Odkazy

Reference

Literatura 
 Daňa Horáková, O Pavlovi, Torst 2020, str. 378, ISBN 9788072155927

Externí odkazy 
 Karel Hvížďala: Marie aneb Madla Vaculíková , Český rozhlas Plus, 24. leden 2020
 Břetislav Rychlík: Láska je to, co je na konci. Ohlédnutí za Madlou Vaculíkovou , Aktuálně.cz, 20. 1. 2020
 Pevnou půdou pod nohama manžela-bouřliváka. Osudové ženy: Madla Vaculíková, Český rozhlas Dvojka, 26. červen 2021

České spisovatelky
Lidé z Dobřichovic
Narození v roce 1925
Narození 25. listopadu
Narození ve Spešově
Úmrtí v roce 2020
Úmrtí 17. ledna
Úmrtí v Dobřichovicích
Ženy
Paralelní redukce

Paralelní redukce je druh výpočetní operace na paralelních počítačích, která soubor n vstupních hodnot redukuje na jedinou výslednou hodnotu. Jedná se o způsob, jakým lze paralelně vypočítat výraz typu
 .

Aby byl výpočet takového výrazu paralelizovatelný, musí být operace * asociativní.

Příkladem paralelní redukce je součet pole – zde je operací * sčítání, které asociativní je.

Paralelní redukce n prvků na p-procesorovém počítači má časovou náročnost .

Informatika