alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Clio

Clio (greacă: Κλειώ) este una dintre cele nouă muze, fiica lui Zeus și Mnemosyne.

Mitologie 
În perioada clasică a fost considerată muza istoriei și este reprezentată în diverse picturi drept o tânără cu cărți în mână. Conform unei versiuni legendare, împreună cu Apollo l-a conceput pe fiul ei Hymenaios.

Celelalte opt muze sunt: Calliope, Erato, Euterpe, Melpomene, Polyhymnia, Terpsichore, Thalia și Urania.

Varia 
Un asteroid descoperit pe 25 august 1865 a fost denumit după ea.

Note

Bibliografie 
 Victor Kernbach, Dicționar de mitologie generală, București, Albatros, 1995
 Anca Balaci, Mic dicționar de mitologie greacă si romană, Editura Mondero, București, 1992, ISBN 973-9004-09-2 
 George Lăzărescu, Dicționar de mitologie, Casa Editorială Odeon, București, 1992, ISBN 973-9008-28-3 
 N.A.Kun, Legendele și miturile Greciei Antice, Editura Lider, București, 2003, ISBN 973-629-035-2

Vezi și 
 Lista personajelor mitologice elene
 Listă de eroi din mitologia greacă
 Listă de ființe fabuloase în mitologia greacă
 Mitologie greacă
 Listă de zei
 Listă de zei (pe zone geografice)
 Muze

Legături externe 
 Dicționar mitologic 

Mitologia greacă
Muze (mitologie)
Categorie:Zeițe ale artelor
Eponime ale asteroizilor
Familia Lovinescu

Reprezintă una dintre cele mai importante dinastii literare din literatura română.

Eugen Lovinescu

Ecaterina Lovinescu Bălăcioiu

Monica Lovinescu

Horia Lovinescu

Vasile Lovinescu

Anton Holban
Buran (viscol)

Buran este un vânt puternic din Rusia care traversează estul Asiei, prin Xinjiang, Siberia și Kazakhstan. 

În timpul verii, buran este asociat cu furtuni de nisip iar iarna cu viscol puternic care, adesea, reduce vizibilitatea aproape la zero.

O dată la 5 - 7 ani, vântul buran ajunge și până în Italia, ca de exemplu în iernile anilor 2012 și 2018.

Naveta spațială Buran a fost numit după acesta.

Note

Legături externe
 Viscolul Buran la weatheronline.co.uk

Meteorologie
Guvernatorii Generali ai Canadei, 1613 - 1760

Aceasta este o listă ce conține toți Guvernatorii Generali ai Canadei din perioada Noii Franțe, 1613 - 1760.

   Înapoi la pagina Guvernatorul General al Canadei.

"Preistoria" funcției  

   Circa 1613 -- Exploratorul Samuel de Champlain a devenit primul guvernator neoficial al Noii Franțe.  Mai târziu a fost efectiv numit în funcție de către Regele Louis XIII.

Un singur Guvernator General a fost numit de Ludovic al XIII-lea al Franței  

  1627 - 1635  --  Samuel de Champlain

Guvernatori Generali numiți de Ludovic al XIV-lea al Franței  

  1636 - 1648  --  Charles Hault de Montmagny 
  1648 - 1651  --  Louis d'Ailleboust de Coulonge 
  1651 - 1657  --  Jean de Lauzon  	
  1658 - 1661  --  Pierre de Voyer d'Argenson 
  1661 - 1663  --  Pierre Du Bois d'Avaugour 
  1663 - 1665  --  Augustin de Saffray d'Mesy  	
  1665 - 1672  --  Daniel de Rémy 
  1672 - 1682  --  Louis de Buade de Frontenac 
  1682 - 1685  --  Joseph-Antoine Lefebvre de La Barre 
  1685 - 1689  --  Jacques-Rene de Brisay 
  1689 - 1698  --  Louis de Buade de Frontenac  	
  1698 - 1703  --  Louis-Hector de Callière

Guvernatori Generali numiți de Ludovic al XV-lea al Franței  

  1703 - 1725  --  Philippe de Vaudreuil 
  1726 - 1747  --  Charles de la Boische 
  1747 - 1749  --  René-Michel Barrin 
  1749 - 1752  --  Jacques-Pierre de Taffanel 
  1752 - 1755  --  Ange Duquesne-Menneville 
  1755 - 1760  --  Pierre-François de Rigaud 

   Înapoi la pagina Guvernatorul General al Canadei.

Canada
Guvernatori coloniali
! 01
Istoria Canadei
Istoria Franței
! 01
Canada, Guvernatori 01
Guvernatorii Generali ai Canadei, 1760 - 1867

Această pagină conține Guvernatorii Generali ai Canadei din perioada Canadei de Sus, respectiv a Canadei de Jos, 1760 - 1867, perioada în care Canada a fost o sumă de colonii britanice. 

   Înapoi la pagina Guvernatorul General al Canadei

Guvernatori Generali numiți de Regele George al III-lea  

  1760 - 1763  --  Jeffrey Amherst 
  1764 - 1768  --  James Murray 
  1768 - 1778  --  Guy Carleton 
  1778 - 1786  --  Frederick Haldimand  
  1786 - 1796  --  Guy Carleton 
  1796 - 1807  --  Robert Prescott 
  1807 - 1811  --  James Craig 
  1812 - 1815  --  George Prevost 
  1816 - 1818  --  John Coape Sherbrooke 
  1818 - 1819  --  Charles Lennox

A existat doar un singur Guvernator General numit de Regele George al IV-lea 

  1820 - 1828  --  George Ramsay

A existat doar un singur Guvernator General numit de Regele William al IV-lea  

  1830 - 1835  --  Matthew Whitworth

Guvernatori Generali numiți de Regina Victoria  

  1835 - 1838  --  Archibald Acheson 
  1838 - 1840  --  John George Lambton 
  1840 - 1841  --  Charles Poulett Thomson 
  1842 - 1843  --  Charles Bagot 
  1843 - 1845  --  Charles Metcalfe 	
  1846 - 1847  --  Charles Murray 
  1847 - 1854  --  James Bruce 
  1854 - 1861  --  Edmund Walker Head 
  1861 - 1867  --  Charles Stanley Monck 

  Înapoi la pagina Guvernatorul General al Canadei

Canada
Guvernatori coloniali
! 02
Istoria Canadei
Istoria colonială a Angliei
! 02
Canada, Guvernatori 02
Guvernatorii Generali ai Canadei, 1867 - prezent

Această pagină cuprinde Guvernatorii Generali ai Canadei, din perioada Dominionului Canada, perioada modernă din istoria Canadei, 1867 - 2005, perioadă în care Canada a funcționat ca un stat independent. 

   Înapoi la pagina Guvernatorul General al Canadei.

Guvernatori Generali numiți de Regina Victoria 

 44 - 01 --- 1867 - 1869  --  Charles Stanley Monck 
 45 - 02 --- 1869 - 1872  --  John Young 
 46 - 03 --- 1872 - 1878  --  Frederick Temple 
 47 - 04 --- 1878 - 1883  --  John Campbell 
 48 - 05 --- 1883 - 1888  --  Henry Charles Keith Petty-Fitzmaurice 
 49 - 06 --- 1888 - 1893  --  Frederick Arthur Stanley 
 50 - 07 --- 1893 - 1898  --  John Campbell

Un singur Guvernator General a fost numit de Regele Eduard VII  

 51 - 08 --- 1898 - 1904  --  Gilbert John Elliot-Murray-Kynynmound

Guvernatori Generali numiți de Regele George al V-lea  

 52 - 09 --- 1904 - 1911  --  Albert Henry George Grey 
 53 - 10 --- 1911 - 1916  --  Arthur William Patrick Albert 
 54 - 11 --- 1916 - 1921  --  Victor Christian William Cavendish 	
 55 - 12 --- 1921 - 1926  --  Julian H.G. Byng 
 56 - 13 --- 1926 - 1931  --  Freeman Freeman-Thomas 
 57 - 14 --- 1931 - 1935  --  Vere Brabazon Ponsonby

Un singur Guvernator General a fost numit de Regele Eduard al VIII-lea 

 58 - 15 --- 1935 - 1940  --  John Buchan

Guvernatori Generali numiți de Regele George al VI-lea  

 59 - 16 --- 1940 - 1946  --  Alexander Cambridge 
 60 - 17 --- 1946 - 1952  --  Harold Alexander

Guvernatori Generali numiți de Regina Elisabeta a II-a 

 61 - 18 --- 1952 - 1959  --  Vincent Massey  		
 62 - 19 --- 1959 - 1967  -- Georges Vanier 
 63 - 20 --- 1967 - 1974  --  Roland Michener 
 64 - 21 --- 1974 - 1979  -- Jules Léger 
 65 - 22 --- 1979 - 1984  -- Edward Schreyer 
 66 - 23 --- 1984 - 1990  -- Jeanne Sauvé 
 67 - 24 --- 1990 - 1995  -- Ramon John Hnatyshyn 
 68 - 25 --- 1995 - 1999  -- Roméo LeBlanc (8 februarie 1995 - 7 octombrie 1999)
 69 - 26 --- 1999 - 2005  --  Adrienne Louise Clarkson (7 octombrie 1999 - 27 septembrie 2005)
 70 - 27 --- 2005 - 2010 -- Michaëlle Jean (27 septembrie 2005 - 1 octombrie 2010)
 71 - 28 --- 2010 - prezent -- David Johnston (1 octombrie 2010 - prezent)

  Înapoi la pagina Guvernatorul General al Canadei.

Canada
Guvernatori coloniali
! 03
Istoria Canadei
! 03
Canada, Guvernatori 03
Stalin (dezambiguizare)

Stalin se poate referi la:

Iosif Vissarionovici Stalin, Secretar General al Partidului Comunist al Uniunii Sovietice
Vasili Stalin, fiul lui I. V. Stalin și a lui Nadejda Allilueva, frate al lui Iakov Djugașvili, (fiul din prima căsătorie a lui Stalin cu Ekaterina Svanidze) și al lui Svetlana Allilueva.
Orașul Stalin, fostul nume al orașului Brașov , (România), centru administrativ al Regiunii Stalin între 8 septembrie 1950 și 24 decembrie 1960.
 Qyteti Stalin, 1950-1990 — Kuçovë, Albania
 Stalin, 1949-1956 — Varna, Bulgaria
 Stalinabad, 1929-1961 — Dușanbe, Tadjikistan
 Stalingrad, 1925-1961 — Volgograd, Rusia
 Stalingrad — Karviná-Nové Město lângă Ostrava, Republica Cehă
 Staliniri, 1934-1961 — Tskhinvali, Georgia
 Stalino, 1924-1961 — Donețk, Ucraina
 Stalinogorsk, 1934-1961 — Novomoskovsk, Rusia
 Stalinogród, 1953-1956 — Katowice, Polonia
 Stalinsk, 1932-1961 — Novokuznețk, Rusia
 Stalinstadt, 1953-1961 — Eisenhüttenstadt, Germania Răsăriteană
 Sztálinváros, 1951-1961 — Dunaújváros, Ungaria

Alte locuri
Regiunea Geografică Stalin, înainte de1986 — Regiunea Geografică Hansen, Ontario, Canada 
Pik Stalina Vârful Stalin, 1932-1962 — Vârful Ismail Samani,  Tadjikistan
Andrei Corbea Hoișie

Andrei Corbea-Hoișie ()  un diplomat, filolog, germanist și pedagog român, unul dintre cei mai autoritari critici ai operei lui Paul Celan.

În aprilie 2007, Andrei Corbea-Hoișie a primit din partea CNSAS verdictul de colaborator al poliției politice, în urma căruia și-a dat demisia din funcția de ambasador al României la Viena.

Traiectorie profesională 
 Este profesor de literatura germană la Universitatea „Alexandru Ioan Cuza” din Iași.

 Între 1998 și 1999 a fost titular la Chaire Internationale de Recherche Blaise Pascal de la Fondation de l'École normale supérieure, Paris.
 În perioada iunie 2005 - mai 2007 a îndeplinit funcția de ambasador extraordinar și plenipotențiar al României în Austria.
 Începând din martie 2008 „Gastprofessor” (profesor invitat/profesor oaspete) la Institutul de Romanistică al Universității din Viena
 În iulie 2008, invitarea sa la o academie de vară la Berlin în organizarea Institutului Cultural Român a provocat protestul foștilor disidenți anticomuniști Herta Müller  și Richard Wagner, originari din România.

Premii și distincții 

I-au fost decernate premiile:
 Johann Gottfried Herder (1998) și
 Jakob und Wilhelm Grimm (2000).
 Titlul de Doctor honoris causa acordat de către Universitatea Konstanz din Germania (2004).

Opere publicate 

 La Editura Polirom a publicat: Paul Celan și „meridianul” său. Repere vechi și noi pe un atlas central-european
 Metropole und Provinzen in Altösterreich (1880 - 1918) (împreună cu Jacques le Rider)
 A coordonat de asemenea volumul Paul Celan. Biographie et interpretation/Biographie und Interpretation A coordonat volumul de esseuri al lui Valeriu Marcu, Ein Kopf ist mehr als vierhundert Kehlköpfe. Gesammelte Essays'' („Un cap valorează mai mult decât 400 de laringe”), Konstanz, 2002

Note

Vezi și 
 Premiul Herder
  Articol despre A. Corbea-Hoișie 
  Berliner Zeitung despre A. Corbea-Hoișie
 

Nașteri în 1951
Filologi români
Diplomați români
Germaniști români
Laureați ai premiului Herder
Profesori universitari români
Profesori români în viață
Ieșeni
Colaboratori ai Securității
Ambasadori ai României în Austria
Sturmabteilung

Batalioanele de asalt (în , acronim SA), cunoscute și sub denumirea de Cămășile brune, au fost o organizație paramilitară nazistă care a jucat un rol-cheie în ascensiunea la putere a lui Adolf Hitler. A fost fondată de Adolf Hitler la München, în 1921, la început recrutând membri din Freikorps. Purtând uniforme de culoare maro, după exemplul Cămășilor Negre (purtate de fasciștii italieni), trupele SA asigurau ordinea la reuniunile Partidului Național-Socialist și organizau atacuri asupra adversarilor politici.

În 1931, Ernst Röhm a preluat conducerea trupelor SA. Până în 1932, acestea au devenit o forță, numărând peste 400.000 de membri. Röhm a intenționat să le comaseze sub comanda sa, ca armată regulată, dar Hitler era îngrijorat de puterea crescândă a organizației și, în 1934, a ordonat „purificarea prin sânge" a organizației, serie de asasinate cunoscută sub numele de Noaptea cuțitelor lungi. După acest eveniment, organizația a jucat un rol politic minor.

Vezi și 
 Cămășile negre

Antisemitism
Germania nazistă
Istoria Germaniei
Nazism
Euterpe

Euterpe este una dintre cele nouă muze, fiica lui Zeus și Mnemosyne.
Numele Euterpe provine din cuvintele grecești εὖ (bun, bine) și τέρπ-εω (a face plăcere) și înseamnă "cea care face multă plăcere".

Mitologie 
În perioada clasică, Euterpe era considerată muza poeziei lirice și era portretizată cu un fluier. Euterpe l-a conceput pe Rhesus, după ce a rămas însărcinată de zeul-fluviu Strymon.

Euterpe este menționată de Hesiod, Apollodor, Cicero și Diodorus Siculus.

Celelalte opt muze sunt: Calliope, Clio, Erato, Melpomene, Polyhymnia, Terpsichore, Thalia și Urania.

Note

Bibliografie 
 Victor Kernbach, Dicționar de mitologie generală, București, Albatros, 1995
 Anca Balaci, Mic dicționar de mitologie greacă si romană, București, Editura Mondero, 1992, ISBN 973-9004-09-2 
 George Lăzărescu, Dicționar de mitologie, București, Casa Editorială Odeon, 1992, ISBN 973-9008-28-3 
 N. A. Kun, Legendele și miturile Greciei Antice, București, Editura Lider, 2003, ISBN 973-629-035-2
 J. C. Belfiore, Dictionnaire de mythologie grecque et romaine, Paris, Larousse, 2003

Vezi și 
 Lista personajelor mitologice elene
 Mitologie greacă
 Listă de zei
 Listă de zei (pe zone geografice)
 Muze

Legături externe 
 Dicționar mitologic 

Mitologia greacă
Zeițe ale artelor
Zeițe grecești
Eponime ale asteroizilor
Muze (mitologie)
Melpomene

În mitologia greacă, Melpomene este considerată una dintre cele nouă muze, fiica lui Zeus și Mnemosyne.

Mitologie 
Numele muzei provine de la cuvântul grec echivalent cu a celebra cu dans și cântec. La început, Melpomene era muza cântării, dar în perioada clasică a devenit muza tragediei. În picturi, apare cu o mască tragică.

Melpomene este menționată de Hesiod, Apollodorus, Lycophron și Diodorus Siculus.

Celelalte opt muze sunt: Calliope, Clio, Erato, Euterpe, Polyhymnia, Terpsichore, Thalia și Urania.

Note

Bibliografie 
 Victor Kernbach, Dicționar de mitologie generală, București, Albatros, 1995
 Anca Balaci, Mic dicționar de mitologie greacă si romană, Editura Mondero, București, 1992, ISBN 973-9004-09-2 
 George Lăzărescu, Dicționar de mitologie, Casa Editorială Odeon, București, 1992, ISBN 973-9008-28-3 
 N. A. Kun, Legendele și miturile Greciei Antice, Editura Lider, București, 2003, ISBN 973-629-035-2

Vezi și 
 Lista personajelor mitologice elene
 Mitologie greacă
 Listă de zei
 Listă de zei (pe zone geografice)
 Muze

Legături externe 
 Dicționar mitologic 

Mitologia greacă
Zeițe ale artelor
Muze (mitologie)
Eponime ale asteroizilor
Terpsihora

Terpsihora este una dintre cele nouă muze, fiica lui Zeus și Mnemosyne.

Mitologie 
Numele ei provine din unirea cuvintelor grecești τερπέω – „delectare” și χoρός – „dans”. În epoca clasică era considerată muza dansului și a muzicii de cor.

Terpsihora este menționată de Hesiod, Pindar, Apollodorus, Apollonius Rhodius, Platon, Diodorus Siculus.

Celelalte opt muze sunt: Calliope, Clio, Erato, Euterpe, Melpomene, Polyhymnia, Thalia și Urania.

Note

Bibliografie 
 Victor Kernbach, Dicționar de mitologie generală, Editura Științifică și Enciclopedică, 1989
 Anca Balaci, Mic dicționar de mitologie greacă si romană, Editura Mondero, București, 1992, ISBN 973-9004-09-2 
 George Lăzărescu, Dicționar de mitologie, Casa Editorială Odeon, București, 1992, ISBN 973-9008-28-3 
 N.A.Kun, Legendele și miturile Greciei Antice, Editura Lider, București, 2003, ISBN 973-629-035-2

Vezi și 
 Lista personajelor mitologice elene
 Listă de eroi din mitologia greacă
 Listă de ființe fabuloase în mitologia greacă
 Mitologie greacă
 Listă de zei
 Listă de zei (pe zone geografice)
 Muze

Legături externe 
 Dicționar mitologic 

Mitologia greacă
Zeițe ale artelor
Zeițe grecești
Eponime ale asteroizilor
Muze (mitologie)
Erato

În mitologia greacă, Erato (Ερατώ) este una dintre cele nouă muze, fiică a lui Zeus și a Mnemosynei.

Mitologie 
Erato era muza elegiei și a poeziei erotice. Era reprezentată cu o liră în mână. A avut un fiu, Azan, cu Arcas, regele arcadienilor.

Celelalte opt muze sunt: Calliope, Clio, Euterpe, Melpomene, Polimnia, Terpsihora, Thalia și Urania.

Note

Bibliografie 
 Victor Kernbach, Dicționar de mitologie generală, București, Albatros, 1995
 Anca Balaci, Mic dicționar de mitologie greacă si romană, București,Editura Mondero, 1992, ISBN 973-9004-09-2 
 George Lăzărescu, Dicționar de mitologie, București,Casa Editorială Odeon, 1992, ISBN 973-9008-28-3 
 N. A. Kun, Legendele și miturile Greciei Antice, Editura Lider, București, 1996, ISBN 973-9154-51-4
 Kevin Osborn, Dana L. Burgess, Ghid esențial de mitologie clasică, Editura Paralela 45, Pitești, 2005, ISBN 973-697-869-9
 J. C. Belfiore, Dictionnaire de mythologie grecque et romaine, Paris, Larousse, 2003

Vezi și 
 Muze
 Lista personajelor mitologice elene
 Listă de eroi din mitologia greacă
 Mitologie greacă

Legături externe 
 Dicționar mitologic 

Mitologia greacă
Zeițe ale artelor
Zeițe grecești
Eponime ale asteroizilor
Muze (mitologie)
Polimnia

Polimnia, ortografiată uneori și Polymnia (Πολυμνία) (Cea bogată în imnuri), este una din cele nouă muze, fiica lui Zeus și a zeiței Mnemosyne. Numele Polyhymnia provine de la reuniunea fonetică a cuvintelor grecești poly, „multe”, și hymnia, „imnuri”. Polimnia era muza pentru retorică, compunerea de imnuri, dans, pantomimă, geometrie și agricultură. În perioada clasică, Polimnia era considerată muza imnurilor religioase.

Polimnia era considerată cea mai serioasă dintre femei. În unele picturi este arătată ca persoană gânditoare, uneori cu un deget dus la gură, îmbrăcată într-o manta lungă, purtând un voal. Se spunea că ar aduce celebritate scriitorului care o clasează ca nemuritoare.

Polimnia este menționată de Hesiod, Apollodorus, Ovidiu și Diodorus Siculus.

Celelalte opt muze sunt: Erato, Euterpe, Calliope, Clio, Melpomene, Terpsichore, Thalia și Urania.

Note

Bibliografie 
Victor Kernbach, Dicționar de mitologie generală, București, Albatros, 1995
Anca Balaci, Mic dicționar de mitologie greacă si romană, Editura Mondero, București, 1992, ISBN 973-9004-09-2 
George Lăzărescu, Dicționar de mitologie, Casa Editorială Odeon, București, 1992, ISBN 973-9008-28-3 
N. A. Kun, Legendele și miturile Greciei Antice, Editura Lider, București, 2003, ISBN 973-629-035-2

Vezi și 
Lista personajelor mitologice elene
Mitologie greacă
Listă de zei
Listă de zei (pe zone geografice)
Muze

Legături externe 
Dicționar mitologic 

Mitologia greacă
Zeițe ale artelor
Zeițe grecești
Eponime ale asteroizilor
Muze (mitologie)
Urania

Urania (în ) era una din cele nouă muze, fiica lui Zeus și Mnemosyne.

Mitologie 
Urania înseamnă în greacă ceresc. Urania era muza cântecului, a muzicii și a dansului; a devenit muza astronomiei și a astrologiei. Este deseori legată de dragostea universală și Spiritul Sfânt. În perioada Renașterii, Urania a început să fie considerată drept muza poeților creștini.

Urania este menționată de Hesiod, Pindar, Platon, Apollodorus, Diodorus Siculus, Pausanias și Scidas.

În Antichitate, Urania era și una din însoțitoarele Persefonei.

Celelalte opt muze sunt: Calliope, Clio, Erato, Euterpe, Melpomene, Polyhymnia, Terpsichore și Thalia.

Note

Bibliografie 
 Victor Kernbach, Dicționar de mitologie generală, București, Albatros, 1995
 Anca Balaci, Mic dicționar de mitologie greacă si romană, Editura Mondero, București, 1992, ISBN 973-9004-09-2 
 George Lăzărescu, Dicționar de mitologie, Casa Editorială Odeon, București, 1992, ISBN 973-9008-28-3 
 N. A. Kun, Legendele și miturile Greciei Antice, Editura Lider, București, 2003, ISBN 973-629-035-2

Vezi și 
 Lista personajelor mitologice elene
 Mitologie greacă
 Listă de zei
 Listă de zei (pe zone geografice)
 Muze

Legături externe 
 Dicționar mitologic 

Mitologia greacă
Zeițe ale artelor
Zeițe grecești
Zeițe ale cunoașterii
Eponime ale asteroizilor
Muze (mitologie)
Calliope

În mitologia greacă, Calliope sau Caliope (în greacă: Καλλιόπη, Kalliope, „Voce frumoasă”) este una dintre cele nouă muze.

Mitologie 

Calliope este fiica lui Zeus și Mnemosyne. Este considerată primogenitura părinților ei precum și cea mai înțeleaptă dintre muze.

Calliope este muza genului epic și a elocvenței.

Calliope era  mama lui Orpheus și Linus, fiii lui Apollo sau Oeagrus, regele Traciei.

În general, apare în picturi cu un instrument de scris sau o liră în mână. După Hesiod (Theogonia), Calliope inspira regi și prinți. În epoca clasică, Calliope era considerată muza poeziei epice. Conform unei tradiții a pitagoreicilor, Calliope era și muza filosofiei.

Calliope este menționată de autori antici între care Hesiod, Pindar, Platon, Strabo, Ovidiu și Cicero.

Celelalte opt muze sunt: Clio, Erato, Euterpe, Melpomene, Polyhymnia, Terpsichore, Thalia și Urania.

Note 
 Cf. Victor Kernbach, Dicționar de mitologie generală

Referințe

Bibliografie 
 Victor Kernbach, Dicționar de mitologie generală, București, Albatros, 1995
 Anca Balaci, Mic dicționar de mitologie greacă si romană, București, Editura Mondero, 1992, ISBN 973-9004-09-2
 George Lăzărescu, Dicționar de mitologie, București, Casa Editorială Odeon, 1992, ISBN 973-9008-28-3
 N. A. Kun, Legendele și miturile Greciei Antice, București, Editura Lider,  2003, ISBN 973-629-035-2
 J.C.Belfiore, Dictionnaire de mythologie grecque et romaine, Paris, Larousse, 2003

Vezi și 
Lista personajelor mitologice elene
Mitologie greacă
Listă de zei
Listă de zei (pe zone geografice)
Muze

Legături externe 
Dicționar mitologic 

Mitologia greacă
Zeițe ale artelor
Zeițe grecești
Eponime ale asteroizilor
Muze (mitologie)
Teodor Mazilu

Teodor Mazilu (sau Theodor Mazilu, n. 11 august 1930, București, d. 18 octombrie 1980) a fost un dramaturg român, autor de piese de teatru și scheciuri pentru televiziune. S-a născut ca al patrulea copil într-o familie de muncitori.

Opera

Teodor Mazilu scrie începând din 1949, mai întâi în periodice pentru ca mai apoi să publice colecții de nuvele și romane. Ceea ce îl caracterizează pe Mazilu este însă teatrul său, adesea asemănat cu cel al lui Caragiale. În ciuda cenzurii severe din acea perioadă el reușește să-și câștige publicul luând în zeflemea absurdul caracteristic regimului despotic. 
Piesa Proștii sub clar de lună, pusă în scenă de Lucian Pintilie în 1963 la Teatrul Bulandra este scoasă de pe afiș pentru o vreme de autorități.
În anul 1972 publica Ipocrizia disperării, eseu în care își prezintă filozofia personală.

Culegeri de nuvele
O plimbare cu barca (1964)
Vara pe verandă (1966)
Pălăria de pe noptieră (1972)
Înmormîntare pe teren accidentat (1973)
Iubiri contemporane (1975)
Elegie la pomana porcului (1976)
Doamna Voltaire (1979)
Pelerinaj la ruinele unei vechi pasiuni (1980)
Soarele si ambianta (1983)

Romane
Bariera (1959)
Aceste zile și aceste nopți (1962)
O singură noapte eternă
prima parte din Într-o casă străină (1975) -- al doilea volum este încă inedit.

Piese de teatru
Proștii sub clar de lună (1963)
Acești nebuni fățarnici (1971)
Mobilă și durere (1980)
Don Juan moare ca toți ceilalți
Somnoroasa aventură
O sărbătoare princiară
Frumos este în septembrie la Veneția
 Amorul unui subaltern

Volum de poezii
Cîntece de alchimist (1972)

Eseu filozofic
Ipocrizia disperării (1972)

Mici schițe morale
Pîinea la loc fix

Referințe și note

Legături externe
Editura Curtea Veche: ”Singurătatea și diavolul milos” 

Nașteri în 1930
Decese în 1980
Dramaturgi români
Scriitori români
Răzvan Rădulescu

Răzvan Rădulescu () este un romancier și scenarist român. Membru al Uniunii Scriitorilor din România.

Date biografice
Răzvan Rădulescu s-a  născut la  23 octombrie 1969, la București. Este absolvent al Facultății de Litere, și al secției de Regie de operă a Academiei de Muzică. A fost membru al cenaclului Universitas, condus de Mircea Martin. În perioada 1991-1994, a fost lider de opinie al cenaclului Central și apoi al cenaclului Litere condus de poetul și prozatorul Mircea Cărtărescu.

A debutat în volumul colectiv Tablou de familie, alături de Mihai Ignat, Sorin Gherguț, T. O. Bobe, Svetlana Cârstean și Cezar Paul-Badescu.

Lucrări publicate
 Închipuita existență a lui Raul Rizoiu (nuvelă) în antologia Tablou de familie
 [[Viața și faptele lui Ilie Cazane]] (roman) (1997)
 Teodosie cel Mic (roman), Editura Polirom, 2006

Autor de scenarii
 A fost coscenarist al filmelor lui Cristi Puiu, Marfa și banii, Moartea domnului Lăzărescu. A scris, în colaborare cu Cristi Puiu, scenariul filmului lui Lucian Pintilie, Niki și Flo și scenariul filmului lui Didi Danquart, Offset.  
 Coscenarist, alături de Alex Baciu și Radu Muntean, al filmelor regizate de Radu Muntean Hîrtia va fi albastră, Boogie, Marți după Crăciun
 Coscenarist alături de Alex Baciu la filmul lui Radu Gabrea Călătoria lui Gruber
 Regizor și scenarist al filmului Felicia inainte de toate (împreuna cu partenera sa de viață Melissa de Raaf)
Scenariul pentru „Niki și Flo” e publicat în format electronic de Respiro.

Filmografie
 Marele singuratic (1976)

Scenarist
 Marfa și banii (2001) - în colaborare cu Cristi Puiu
 Niki Ardelean, colonel în rezervă (2003) - în colaborare cu Cristi Puiu
 Moartea domnului Lăzărescu (2005) - în colaborare cu Cristi Puiu

Note

Bibliografie
 UNIVERSITAS - A fost odată un cenaclu..., coordonator Mircea Martin, Ed. M.N.L.R., 2008

Legături externe
 
 Viata si faptele lui Razvan Radulescu, 14 martie 2008, Andrei Terian, Ziarul de Duminică

Interviuri

 „La noi, orice ai face, esti tratat ca o umbra“. Interviu cu Razvan RADULESCU, Svetlana Cârstean, Observator cultural - numărul 69, iunie 2001
 „Fac foarte multe lucruri din siciiala“. Interviu cu Razvan RADULESCU, Ovidiu Șimonca, Observator cultural - numărul 347, noiembrie 2006
 Răzvan Rădulescu: „Mama a ținut să lămurim relația noastră“, 6 iulie 2010, Ana-Maria Onisei, Adevărul
 RAZVAN RADULESCU - "Sunt un citadin. Ma simt bine in oras. Scriu mai bine", Dia Radu, Formula AS - anul 2011, numărul 990

Nașteri în 1969
Nașteri pe 23 octombrie
Bucureșteni
Premiul Gopo pentru cel mai bun scenariu
Prozatori români
Scenariști români
Scriitori români
Ion Manolescu (scriitor)

Ion Manolescu (15 aprilie 1968 în București) este un prozator, eseist și profesor universitar. Este fiul criticului literar Florin Manolescu. În prezent este conferențiar la Departamentul de Studii Literare din cadrul Universității din București. A fost redactor la revista „Vineri“, supliment cultural al revistei „Dilema“.

Biografie
A absolvit în 1991 Facultatea de Litere a Universității din București. Este doctor în filologie al aceleiași universități din 2001. În perioada studenției a frecventat cenaclul „Junimea“ al Universității din București, condus de criticul Ovid S. Crohmălniceanu. A condus cenaclul Clubul Literar în cadrul aceleiași facultăți.

Debut editorial
A debutat în anul 1992 cu proză în volumul colectiv Ficțiuni.

Volume publicate
 Ficțiuni, antologie a cenaclului "Clubul Literar", 1992,
 Întîmplări din orășelul nostru, povestiri, 1993,
 Literatura memorialistică, Editura Humanitas, București, 1996
 Bildungsromanul postmodern  „Alexandru , Editura Univers, București, 1998
 În căutarea comunismului pierdut (în colaborare cu Paul Cernat, Angelo Mitchievici și Ioan Stanomir, Editura Paralela 45, 2001), Explorări în comunismul românesc, ed. II., Editura Polirom, Iași, 2003
 O lume dispărută. Patru istorii personale urmate de un dialog cu Horia Roman Patapievici, ed. Polirom, 2004
 Noțiuni pentru studiul textualității virtuale, Editura Ars Docendi, București, 2002
 Videologia. O teorie tehno-culturală a imaginii globale, Editura Polirom, Iași, 2003
 Derapaj, roman, Editura Polirom, Iași, 2006
 Benzile desenate și canonul postmodern, Editura Cartea Românească, București, 2011 (Premiul Salonului Internațional al Benzii Desenate, acordat de Asociația Bedefililor din România și Alliance Française, Constanța, pentru volumul autorului și "pentru contribuția sa deosebită la promovarea benzii desenate în România")
 Cui i-e frică de computer ? (în colaborare, volum coordonat de Liviu Papadima), București, 2013

Prezențe în antologii
Povestirea „Paraphernalia“ din volumul „Întîmplări din orășelul nostru“, tradusă în limba engleză de Georgiana Fârnoagă și Sharon King, este inclusă în volumul „The Phantom Church and Other Stories from Romania“ (University of Pittsburg Press, Pittsburg, 1996).

7 secvențe din România / 7 Szenen aus Rumaenien, traduse în limba germană de Daria Hainz, în volumul "Grenzverkehr III, Aufbruch - wohin" (Klagenfurt, Viena, 2012).

Afilieri
Este membru al Asociației Scriitorilor Profesioniști din România, ASPRO.

Legături externe 
 rumänische-literatur
 Benzile desenate și canonul postmodern 
 Înapoi la argument

Manolescu, Ion
Profesori români în viață
Autori români
Critici literari români
Eseiști români
Scriitori români în viață
Romancieri români
Absolvenți ai Universității din București
Absolvenți ai Facultății de Litere din București
Profesori universitari români
Bucureșteni
Bujor Nedelcovici

Grigore Sergiu (Bujor) Nedelcovici (n. 16 martie 1936, Bârlad) este un romancier și eseist român, stabilit din 1987 la Paris, Franța.

Biografie 
A absolvit în 1959 Facultatea de Drept din București. A fost avocat la Baroul de Avocați din Ploiești, de unde a fost radiat din motive politice (după arestarea tatălui), fiind obligat să muncească timp de 12 ani pe diverse șantiere și uzine din țară: Bicaz, Brașov, București. 

Din anul 1987 alege calea exilului, trăiește la Paris, unde continuă să scrie. Susține un ciclu de conferințe în Statele Unite și publică în Canada (La Revue Cité Libre) eseul Întâlnirea cu secolul al XXI-lea. Din 1987, face parte din colegiul de redacție al revistei Esprit, unde publică articole și eseuri. Este căsătorit cu Carmen Lăzăroiu, fosta soție a lui Dinu Patriciu.

Opera publicată în România 
 Ultimii, roman, 1970
 Fără vâsle, roman, 1972 
 Noaptea, roman, 1974
 Grădina Icoanei, roman, 1977 
 Zile de nisip, roman, 1979
 Somnul vameșului, roman, Biblioteca de proză română contemporană, Editura Eminescu, 1981
 Îmblânzitorul de lupi, roman, 1991
 Oratoriu pentru imprudență, nuvele, 1992
 Noaptea de solstițiu, piesă de teatru, 1992
 Aici și acum, publicistică, 1996 
 Jurnal infidel. Ieșirea din exil 1992-1997, jurnal de exil, 1998
 Iarba zeilor, nuvele, 1998
 2+1, teatru, 1999
 'Lectorul de imagini, album de fotografii, 2006

Opera publicată în Franța 
 Al doilea mesager (Le Second Messager), roman, Éditions Albin Michel, 1985  
 Le matin d'un miracle, roman, 1993
 Le provocateur, 2000

Filmografie

Scenarist
 Întîlnirea (1982)
 Faleze de nisip (1983) - în colaborare cu Dan Pița
 Somnul insulei (1994) - în colaborare cu Mircea Veroiu

Faleze de nisip 
În 1981, romanul Zile de nisip este ecranizat (Faleze de nisip), dar filmul este imediat retras în urma criticilor lui Ceaușescu. În 1982, devine redactorul-șef al "Almanahului Literar" și șeful secției de proză al Asociației Scriitorilor din București.

Somnul insulei 
Romanul Al doilea mesager, interzis de cenzura din România, apare la Editura Albin Michel de la Paris și obține Premiul Libertății oferit de PEN-Club Français. Acest roman a fost ecranizat în România de regizorul Mircea Veroiu în 1992, pelicula fiind intitulată Somnul insulei.

Premii 
 Premiul Asociației Scriitorilor din București, 1974, pentru romanul Noaptea
 Premiul Uniunii Scriitorilor, 1979, pentru romanul Zile de nisip; 1993, pentru romanul Dimineața unui miracol
 Premiul Libertății, acordat de Pen Club Français, 1986, pentru romanul Al doilea mesager
 Premiul Academiei Româno-Americane de Artă și Știință, 1992, pentru romanul Al doilea mesager
 Chevalier de l'Ordre des Arts et Lettres, 1990

Note

Legături externe 
 Site-ul oficial
 Ed.Paralela 45 -Prezentare autor 

Interviuri 
 „In literatura las o portita de salvare“. Interviu cu Bujor NEDELCOVICI, Ovidiu Șimonca, Observator cultural - numărul 378, iunie 2007
 Cine sunteti Bujor Nedelcovici ?(II), 12 august 2005, România liberă

Nașteri în 1936
Scriitori români în viață
Romancieri români
Bârlădeni
Nașteri pe 16 martie
Serviciul Memorial Austriac

Serviciul Memorial Austriac este o alternativă la serviciul militar obligatoriu din Austria. Participanții la serviciul memorial servesc la principalele instituții memoriale ale Holocaustului.

Serviciul memorial a fost inițiat de către politologul dr. Andreas Maislinger din Innsbruck, Tirol, ideea fiind preluată de la mișcarea germană de reconciliere. Maislinger a fost el însuși voluntar al acestei acțiuni la muzeul Auschwitz-Birkenau.

În anul 1991, Serviciul Memorial a fost aprobat de către guvernul austriac, acesta având statutul unei alternative la serviciul militar obligatoriu, fiind înființată în consecință și o instituție independentă, dar în mare parte finanțată de către Ministerul de Interne austriac.
Aceasta este ideea pe care a lansat-o în ianuarie 1993 fostul cancelar austriac, Franz Vranitzky, în cursul unui discurs la Ierusalim, Israel.

Serviciul memorial austriac este o rețea singulară în întreaga lume care activează în toate memorialele și muzeele Holocaustului din lume și care conlucrează în arhivele și bibliotecile acestor așezăminte. Începând cu anul 1992, peste 100 de tineri în jurul vârstei de 20 de ani au ales această alternativă a serviciului memorial, în detrimentul satisfacerii în țară a serviciului militar obligatoriu.

Legături externe 
 www.gedenkdienst.info
 www.gedenkdienst.org (engleză)

Servicii
Instituții guvernamentale
Austria
Comuna Mărașu, Brăila

Mărașu este o comună în județul Brăila, Muntenia, România, formată din satele Băndoiu, Măgureni, Mărașu (reședința), Nedelcu, Plopi și Țăcău.

Așezare 
Ea se află în Insula Mare a Brăilei, pe malul unuia dintre cele două brațe ale Dunării, Dunărea Veche, reședința ei aflându-se la o distanță de 50 kilometri de orașul Brăila.

Unul din punctele de atracție turistică din apropiere este parcul natural din Insula Mică a Brăilei. Lacul Zăton se află la 4 km de satul Mărașu.

Demografie 

Conform recensământului efectuat în 2021, populația comunei Mărașu se ridică la 2.236 de locuitori, în scădere față de recensământul anterior din 2011, când fuseseră înregistrați 2.913 locuitori. Majoritatea locuitorilor sunt români (89,53%), iar pentru 10,47% nu se cunoaște apartenența etnică. Din punct de vedere confesional, majoritatea locuitorilor sunt ortodocși (89,22%), iar pentru 10,64% nu se cunoaște apartenența confesională.

Politică și administrație 
Comuna Mărașu este administrată de un primar și un consiliu local compus din 11 consilieri. Primarul, , de la , este în funcție din . Începând cu alegerile locale din 2020, consiliul local are următoarea componență pe partide politice:

Istorie 
La sfârșitul secolului al XIX-lea, Mărașu era o târlă (așezare temporară) de pe teritoriul comunei Stăncuța și avea 166 locuitori. Comuna Mărașu s-a constituit în 1931, atunci ea având în compunere satele Agana, Băndoiu, Bou, Cojocaru, Frecăței, Iapa, Mărășu, Nedeicu, Salcia, Strâmba, Tacan și Zagna.

În 1950, comuna a fost arondată raionului Măcin din regiunea Galați și apoi (după 1956), raionului Hârșova din regiunea Dobrogea. Satul Strâmba a luat în 1964 numele de Măgureni, tot atunci desființându-se și satele Atârnați și Iapa. În 1968, a revenit la județul Brăila, reînființat; tot atunci, s-a format și comuna Frecăței, cu sate desprinse din comuna Marasu, iar satele Cojocaru, Pantea, Scânteia și Zatna au fost comasate cu satul Mărașu.

Note 

Mărașu
Fortran

Fortran (sau FORTRAN) este un limbaj de programare născut în anul 1950 și care este încă folosit după jumătate de secol de existență. Numele său își are originea din "Formula Translating System". Versiunile mai vechi ale acestui limbaj erau cunoscute drept FORTRAN, dar după Fortran 90 numele nu a mai fost scris în întregime cu majuscule.
Deși la început a fost un limbaj procedural, cele mai recente versiuni au inclus suport pentru programarea obiectuală.

Istorie 

Primul compilator FORTRAN a fost dezvoltat pentru IBM 704 în 1954–57 de o echipă IBM condusă de John W. Backus. Acesta a fost un compilator de optimizare, deoarece autorii considerau că nimeni nu ar fi folosit limbajul dacă performanțele sale nu ar fi fost comparabile cu Assemblerul.

Limbajul a fost adoptat pe scară largă de către oamenii de știință pentru scrierea programelor ce foloseau numere în mod intensiv, fapt ce a încurajat autorii de compilatoare să producă soft-ul lor în așa fel încât să genereze cod mai rapid. În special includerea unui tip de date numeric complex în limbajul FORTRAN l-a făcut potrivit pentru folosirea în știința computațională.

Numeroase standarde ale limbajului au apărut: FORTRAN II în 1958, FORTRAN IV în 1961, FORTRAN 66 în 1966, FORTRAN 77 în 1977 , Fortran 90 în 1990, Fortran 95 în 1995, și Fortran 2003 în 2003. Fortran III a fost creat în 1958, lăsând posibilitatea includerii de cod asamblare de tip Inline în programele sale; dar nu a fost niciodată dat spre folosință deoarece conceptul de portabilitate al unui limbaj de nivel înalt ar fi fost pierdut.

Elementele limbajului 

Alfabetul limbajului este format din următoarele caractere:
 literele mari ale alfabetului latin: A, B, C, D, E, F, G, H, I, J, K, L, M, N, O, P, Q, R, S, T, U, V, W, X, Y, Z
 cifrele arabe: 0, 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9
 caractere speciale:
 + plus
 ' apostrof
 − minus
 ( paranteză deschisă
 / slash
 ) paranteză închisă
 = egal
 * asterisc
 . punct
 blanc
 , virgulă
 & și
 $ dolar american

Vezi și 
 Listă alfabetică de limbaje de programare

Referințe

Legături externe

Pagini 

 Manuale vechi de Fortran 
 Istoria FORTRAN și FORTRAN II la pagina Muzeului de Istorie a Computerului 
 Compania Fortran: compilatoare, cărți, exemple, consultanță
 categoria Directorul Fortran
 forum Usenet: comp.lang.fortran
 informații despre Fortran 90, 95 și 2003
 NOTE DESPRE FORTRAN (UNFP)
 Unit 7.1 FORTRAN 77  – Parte din cartea lui ASPIRE  despre Știința Computerelor
 Unit 7.2 FORTRAN 90  – Ditto
 Cum să NU scrii FORTRAN în Orice Limbaj  Caracteristici ale programării de calitate.
 Unealtă de Depanare pentru FORTRAN și derivatele sale.
 Ghidul Programatorului Profesionist despre Fortran77

Compilatoare gratuite 
 g95 -- Fortran 95 (încă în dezvoltare) 
 Gfortran -- Fortran 95 (încă în dezvoltare)
 Open Watcom -- Fortran 77 și C/C++ 
 g77 -- Fortran 77

Limbaje de programare
Regiunea Dnepropetrovsk

Regiunea Dnepropetrovsk sau Dnipropetrovsk (în ) este o regiune din Ucraina. Capitala sa este orașul Dnipro.

Numele regiunii provine de la vechiul nume din perioada comunistă al orașului de reședință. Acesta, împreună cu raionul înconjurător, a fost redenumit în 2016, dar regiunea nu și-a putut schimba și ea numele, deoarece denumirile regiunilor Ucrainei sunt înscrise în Constituție, iar schimbarea numelui regiunii implică procesul mai complicat de modificare a Constituției.

Demografie 

Conform recensământului din 2001, majoritatea populației regiunii Dnipropetrovsk era vorbitoare de ucraineană (%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (%).

Note 

Dnipropetrovsk
Cățărare solitară

Cățărarea solitară sau solo, presupune escaladarea unor structuri naturale (pereți de stâncă, faleze etc) sau artificiale (clădiri, poduri etc), fără existența unui coechipier, dar folosind pentru auto-asigurare mijloace și tehnici specifice alpinismului tehnic.

Cățărarea fără coardă și fără nici un alt mijloc de asigurare, se numește cățărare în solo integral

Pentru a reuși, cățărătorul solitar se bazează exclusiv pe cunoștințele tehnice (auto-asigurare) pe forma sportivă, pe tehnică și pe concentrare. De obicei se practică recunoașterea anterioară a traseului (dar nu obligatoriu), prin escaladarea lui in manieră clasică. Cățărarea se poate face la manieră rotpunkt sau nu.

Solitară
Stufstock

Stufstock este un eveniment inițiat de mișcarea Salvați Vama Veche, construită ulterior primei ediții a festivalului, din dorința de a păstra spiritul original al Vămii și pentru a lupta împotriva invadării acesteia de către proiecte comerciale (hoteluri, restaurante, baruri, terase etc.) ce se construiesc până în plajă. La Vama Veche cântă formații rock din România sau din alte țări apropiate acesteia.

Primul festival STUFSTOCK a strâns pe plaja din Vama Veche, în anul 2003, peste 15.000 de vamaioți și, cu sprijinul mass media, a devenit unul dintre cele mai cunoscute festivaluri de muzica rock din sud-estul Europei. STUFSTOCK 2 a câștigat amploare, astfel, la eveniment aveau să participe 30 de artiști și formații de muzică rock, 150 de muzicieni la 100.000 de wați de sunet și lumină. Un total de 18 ore de transmisie live și 20,000 de oameni prezenți.

STUFSTOCK 3 bate recordul înscris cu un an în urma, trei zile de concert live, 41 de trupe participante, șapte trupe internaționale și 30.000 de oameni. La STUFSTOCK 4 au fost amenajate 3 scene, pe care au concertat peste 40 de trupe atât din România cât și din țările vecine, eveniment la care au participat peste 10,000 de oameni. STUFSTOCK 5 Greenfest a adus în Vama Veche 50 de trupe in patru zile de festival, la care au participat 8,000 de oameni. Printre trupele străine participante la ultimele ediții se numără: Cradle of Filth, Toy Dolls, The Dandy Warhols, Defunkt, Kultur Shock, Air Ttaffic, Farfarello, dEUS, Apocalyptica. Stufstock 7 a găzduit peste 15,000 de oameni care au venit pentru rock-ul românesc, reprezentat pe plaja din Vama de Zdob și Zdub, Timpuri Noi, Celelalte Cuvinte, Baniciu & Kappl, Ovidiu Lipan Țăndărică, E.M.I.L, Urma, Z.O.B., Luna Amară, Mike Godoroja & Blue Spirit, Trooper, Kumm, The Amsterdams.

Stufstock 8 si 9 au adus schimbări în experiența pe care organizatorii au propus-o publicului din Vama Veche. Astfel, din 2010, festivalul a dezvoltat conceptul RockArt, adică rock și arta. Trupelor de muzica de pe scena festivalului li s-au alăturat actori în reprezentații inedite de teatru, fotografi amatori și profesioniști în workshopuri de arta fotografică, proiecții de filme, lecții de muzică prin școala de rock RockSchool, concursuri și Stufstock, un eveniment susținător și promotor al muzicii românești.

Legături externe

 Campania "Salvați Vama Veche" 

 Festivalul rock al anului - Stufstock, Iulian Ignat, Formula AS - anul 2004, numărul 637

Festivaluri de muzică în România
Litoralul românesc
Muzică românească
Lara Croft

Lara Croft este personajul fictiv și protagonista seriei de jocuri video Tomb Raider, creatǎ de Toby Gard în 1996. Tomb Raider fiind de asemenea o franciză, jocul este transpus și în alte forme, Lara apare ulterior și în 2 filme, interpretatǎ de Angelina Jolie. Apariții mai puțin importante sunt de în romane, benzi desenate sau serii de desene animate scurte.

Nascuta in 23.10.1996 ,În biografia ei oficială ni se spune că Lara este o femeie britanicǎ nobilǎ ce cǎlǎtorește prin lume în cǎutare de artefacte valoroase, prezentatǎ având sex-apel, atleticǎ, inteligentǎ, dar uneori cu momente necugete, de meserie arheolog și aventurier. Viziteazǎ des ruine vechi, pline de pericole, cu capcane și puzzle-uri intrigante. Pe lângǎ acestea, ea are de înfruntat mulți inamici, precum gangsteri, animale periculoase sau creaturi legendare.

I-a fost acordat un premiu Guinness pentru 'cea mai de succes eroină dintr-un joc video'. În 2008, ocupă locul 2 pe lista GameFly a celor mai sexy femei. La sfârșitul anului 2008, MSN a ținut un test pe tema: Care este cel mai clasic personaj fictiv? Lara ieșind pe locul 3, întrecutǎ de Mario și Sonic.

Se menționează deseori că Lara Croft este un personaj similar cu Indiana Jones, născând diferite controverse legate de această legătură. Se poate spune că cele două personaje fac parte din același univers fictiv.

Vocea protagonistei 

Croft, Lara
Eurasia

Eurasia este o masă continentală formată din Europa și Asia. Poate fi considerat ca un supracontinent, sau ca parte din supracontinentul Africa-Eurasia. De multe ori, Eurasia se referă la o regiune geopolitică care cuprinde statele între definițiile politice a Europei și a Asiei, sau state care fac parte din ambele continente (adică, Rusia și alte state ale fostei URSS).

Eurasia acoperă 54 de milioane de kilometri pătrați, adică 36,2% din întinderea globului și depășește peste 5,2 miliarde de locuitori, care formează aproximativ 65% din populația lumii, aceștia fiind numiți eurasieni. Acest termen desemnează și un metis, având unul dintre părinți de tip european, iar altul de tip asiatic. 
Teritoriul continentului cuprinde toate zonele naturale.

Din punct de vedere geologic, placa eurasică nu cuprinde nici sub-continentul indian, care face parte din Oceania, nici Peninsula Arabică (aceasta este așezată pe o placă tectonică detașată de Africa), nici Filipine, care sunt pe placa tectonică pacifică.

Alte sensuri 
În romanul „O mie nouă sute optzeci și patru”, de George Orwell, Eurasia este unul dintre cele trei superstate, care își dispută supremația în lume, alături de Oceania și de Estasia.

Vezi și 
 Listă de superlative geografice

Bibliografie 
 George Orwell, O mie nouă sute optzeci și patru, Traducere de Mihnea Gafița, București, Univers, 1991. ISBN 973-34-0220-6

Note 

Continente
 
Cuvinte-valiză
Maria Tereza (dezambiguizare)

Maria Tereza se poate referi la:

 Maria Tereza, regină a Franței (1638-1683), soția regelui Ludovic al XIV-lea al Franței 
 Arhiducesa Maria Theresa de Austria (1684–1696), fiica împăratului Leopold I
 Maria Tereza a Austriei (1717-1780), împărăteasă a Austriei
 Marie-Thérèse de Savoia (1756-1805), contesă de Artois
 Maria Theresa a Austriei (1767–1827), regină a Saxoniei
 Maria Teresa a celor Două Sicilii (1772–1807), împărăteasă a Austriei
 Maria Theresa de Austria-Este (1773–1832), regină a Sardiniei
 Maria Theresa a Austriei (1801–1855), regină a Sardiniei
 Prințesa Maria Teresa de Savoia (1803-1879), ducesă de Parma
 Maria Tereza de Austria (1816–1867), regină a celor Două Sicilii
 Arhiducesa Maria Theresa de Austria-Este (1817–1886), contesă de Chambord
 Arhiducesa Maria Theresa a Austriei (1845–1927), ducesă de Württemberg
 Maria Theresa de Austria-Este (1849–1919), regină a Bavariei
 Infanta Maria Tereza a Portugaliei (1855-1944), arhiducesă de Austria
Regiunea Zaporijjea

Regiunea Zaporijjea (), denumită și Zaporojie (), este o regiune din sud-estul Ucrainei. Capitala sa este Zaporijjea. Regiunea are o suprafață de 27.183 km2, iar populația sa este de 1.666.515 locuitori (est. 2021).

Această regiune are un rol important pentru industria și agricultura Ucrainei. Cea mai mare parte a regiunii este sub ocupație militară rusă de la începutul invaziei ruse a Ucrainei din 2022, inclusiv toată coasta, deși capitala și majoritatea populației rămân sub administrație ucraineană.

Din 30 septembrie 2022 Rusia pretinde că a anexat Lugansk, Donețk, Zaporijjea și Herson. Cu toate acestea, referendumurile și anexările ulterioare nu sunt recunoscute la nivel internațional și sunt considerate ilegitime.

Geografie 
Suprafața regiunii este de 27.183 km²; populația sa (estimată la 1 ianuarie 2013) era de 1.785.243.

Orașe importante 
Orașe importante sunt:

 Berdeansk (ocupat de Rusia)
 Enerhodar - sediul centralei nucleare Zaporijjea (ocupată de Rusia)
 Melitopol (ocupat de Rusia)
 Zaporijjea

Relief 
Regiunea Zaporijjea se caracterizează printr-un relief plat. Solurile sunt în mare parte cernoziom.

Istorie 
Regiunea Zaporijjea a fost creată ca parte a Republicii Socialiste Sovietice Ucrainene pe 10 ianuarie 1939 din regiunea Dnipropetrovsk.

În timpul referendumului pentru independența Ucrainei din 1991, 90,66% din voturile regiunii au fost în favoarea Declarației de Independență a Ucrainei.

În timpul invaziei ruse a Ucrainei din 2022, forțele armate ruse au ocupat partea de sud a regiunii, învingând forțele armate ucrainene la Melitopol și la Enerhodar. Forțele ucrainene au reușit să distrugă o navă rusească și să avarieze alte două în portul Berdeansk. În septembrie 2022 partea de nord ale regiunii, inclusiv capitala sa, Zaporijjea, este controlată de Ucraina.

În perioada 23-27 septembrie 2022, Federația Rusă a organizat un referendum în teritoriile ocupate din regiunile Herson și Zaporijjea privind „independența și intrarea ulterioară în componența Federației Ruse”. Aceste referendumuri sunt recunoscute de majoritatea statelor ca fiind înscenate și contrare dreptului internațional. Pe 29 septembrie 2022 Federația Rusă a recunoscut regiunea Zaporijjea ca stat independent. Pe 30 septembrie dictatorul rus Vladimir Putin a anunțat anexarea regiunii Zaporijjea și a altor trei teritorii ucrainene și a semnat „decretele de aderare” considerate în general ilegale. În acel moment Rusia controla doar aproximativ 70% din teritoriul regiunii.

Puncte de interes 
Următoarele locuri au fost nominalizate pentru cele șapte minuni ale Ucrainei.

 Kamiana Mohîla, situl preistoric „Mormântul de piatră” (rezervație muzeală)
 Hortîțea, insulă pe fluviul Nipru
 Hidrocentrala Dniprostroi

Demografie 

Conform recensământului din 2001, majoritatea populației regiunii Zaporijjea era vorbitoare de ucraineană (%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (%).

Vezi și 
 Zaporojia (regiune)
 Centrala nucleară Zaporijjea

Note 

Zaporijia
Articole cu surse în limba ucraineană (uk)