alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Claudio Monteverdi

Claudio Zuan Antonio Monteverdi () a fost un compozitor, violonist și cântăreț italian.

Claudio Monteverdi este considerat primul reprezentat important al operei moderne. El a ajuns la un grad de popularitate neobișnuit de mare față de contemporanii săi. Operele sale apar pe toate scenele importante din lume, madrigalurile sunt de mult clasice și unele piese sacre sunt de asemenea foarte cunoscute. Mai este cunoscut sub numele de părintele operei.

Biografie  
S-a născut la Cremona, ce aparținea Ducatului Milanului, stat vasal spaniol de la 1559, după semnarea Tratatului de pace de la Cateau-Cambrésis.

Opere muzicale

Piese sacre 
 Sacrae cantiunculae 3 v., 1582
 Madrigali spirituali 4 v., Brescia 1583
 Vespro della beata vergine da concerto composta sopra canti fermi, 1610
 Selva morale e spirituale 1641
 Messa a 4 v. et salmi a 1-8 v. e parte da cappella & con le litanie della B.V. 1650

Piese vocale 
 Canzonette 3 v., 1584
 6 culegeri Madrigali a 5 v. 1587, 1590, 1592, 1603, 1605 , 1614 
 Concerto, culegerea nr.7 Madrigali 1-4 e 6 v. 1619
 Madrigali guerrieri et amorosi ...libro 8° 1-8 v. con B.c., 1638
 Madrigali e canzonette libro 9°, 1651
 2 culegeri Scherzi musicali 1607 u. 1632
 Lamento d'Arianna, 1623

Piese pentru scenă 
 L'Orfeo premieră Mantova 1607 
 L'Arianna idem 1608
 Prolog zu L'idroppica (Guarini) idem 1608 (pierdută) 
 Il ballo delle ingrate, idem 1608
 Ballett Tirsi e Clori idem 1616
 Prolog la Maddalena, idem 1617
 Le nozze di Teti e di Peleo, Mantova 1617 (pierdută)
 Andromeda, idem 1617 (pierdută)
 Lamento d'Apollo, cca. 1620 (pierdută)
 Il combattimento di Tancredi e Clorinda, Veneția 1624
 La finta pazza Licori, Mantova 1627 (pierdută)
 Armida 1627 (pierdută)
 Gli amori di Diana e di Endimione, Parma 1628 (pierdută)
 Torneo Mercurio et Marte, idem 1628 (pierdută)
 Proserpina rapita, Veneția 1630 (pierdută)
 Ballo in onore dell'Imperatore Ferdinando III, Viena 1637
 Il ritorno d'Ulisse in patria, Veneția 1640
 Le nozze d'Enea con Lavinia, Veneția 1641 (pierdută)
 Ballett La vittoria d'amore, Piacenza 1641 (pierdută)
 L'Incoronazione di Poppea, Veneția 1642 ( în două variante )

Note

Referințe 
1.  Vezi capitolul "Orfeu în muzică" al articolului Orfeu.

Legături externe 
 Istorii mai puțin știute: Fascinații - Claudio Monteverdi, 30 august 2008, Costin Tuchilă, Amos News

Nașteri în 1567
Nașteri pe 15 mai
Decese în 1643
Decese pe 29 noiembrie
Barocul în muzică
Cântăreți italieni
Compozitori de muzică clasică din secolul al XVI-lea
Compozitori de muzică clasică din secolul al XVII-lea
Compozitori de operă italieni
Compozitori italieni
Eponime ale asteroizilor
Eponime ale craterelor de pe planeta Mercur
Oameni din Cremona
Marele Duce Mihail Alexandrovici al Rusiei

Marele Duce Mihail al Rusiei, Mihail Alexandrovici Romanov (în limba rusă: Михаил Александрович Романов), numit uneori și Țarul Mihail II (n. 22 noiembrie 1878 () - d. cca. 12 iunie 1918), a fost fiul țarului Alexandru al III-lea și fratele țarului Nicolae al II-lea.

Mihail a început o relație cu Natalia Sergheievna Șeremerevskaia, o femeie care nu avea origine nobilă, de două ori divorțată. Cei doi s-au căsătorit în 1912, după nașterea în 1910 a singurului lor copil. Țarul Nicolae II a înnobilat-o pe soția fratelui său, aceasta devenind Contesa Brasova, iar fiul ei Contele Brasov.

Pe 2 martie (stil vechi)/15 martie (stil nou) 1917, Împăratul Nicolae II a abdicat în favoarea fratelui său, spunând: "Lăsăm moștenire succesiunea Noastră fratelui Nostru, Marele Duce Mihail Alexandrovici și îi dăm binecuvântarea Noastră la urcarea sa pe tron." 

O zi mai târziu, (3 martie/16 martie 1917), Mihail a semnat o proclamație în care afirma: "Sunt ferm hotărât să-mi asum puterea supremă numai dacă asta este dorința marelui nostru popor, car trebuie acum, prin vot universal și prin reprezentanții lor în Adunarea Constituantă, să-și stabilească o formă de guvernare și noi legi fundamentale pentru statul nostru rus."  Timp de o zi, Mihail a sperat că va fi ales de popor drept conducător, lucru care nu s-a întâmplat.

Istoricii au păreri împărțite, dacă să-l considere pe Mihail țar sau nu. S-ar putea accepta că a domnit o zi, dar nu a condus efectiv Imperiul. Toate argumentele pro și contra sunt doar de natură științifică, atâtă vreme cât monarhia în Rusia a încetat de facto să existe odată cu abdicarea lui Nicolae II, iar Mihail nu a fost niciodată încoronat, nu a fost niciodată recunoscut de popor drept conducător, iar fratele său este acceptat ca ultimul țar adevărat.

Surse de încredere, atât din arhivele rusești cât și din străinătate, indică faptul că Mihail a fost executat în suburbiile orașului Perm pe 12 iunie 1918. Ordinul de execuție se pare că a fost dat de șefii locali ai CEKA.

Legături externe 
 Muzeul virtual al lui Mihail Romanov în Perm , cu informații despre ultimele sale zile în Perm.

Nașteri în 1878
Decese în 1918
Țari ai Rusiei
Casa Holstein-Gottorp-Romanov
Mari Duci ai Rusiei
Cavaleri ai Ordinului Jartierei
Membri ai familiei imperiale ruse asasinați
Istoria Rusiei
Imperiul Rus
Cavaleri ai Lânii de Aur
Cavaleri ai Ordinului Elefantului
Beneficiari ai Ordinului Vulturul Negru
Beneficiari ai Ordinului Vulturul Alb
Beneficiari ai Ordinului Sfântul Andrei
Maria Alexandrovna Blank

Maria Alexandrovna Ulianova (Blank) (în limba rusă Мария Александровна Ульянова (Бланк), n. 22 februarie 1835 () – d. 25 iulie 1916) a fost mama lui Vladimir Ilici Lenin, a lui Alexandr Ilici Ulianov și a altor patru copii.

Ulianova a fost educată cu institutori particulari. A studiat limba germană, limba franceză, limba engleză și literatura rusă și  vest-europeană. În 1863, Ulianova și-a dat examenele de atestare și a devenit învățătoare pentru școala primară. Ea și-a dedicat cea mai mare parte a vieții copiilor săi, dintre care unii au devenit revoluționari de frunte.

Maria Ulianova a arătat un curaj incredibil și tărie de caracter în fața tragediilor și nenorocirilor care i-au lovit familia de-a lungul timpul: decesul soțului Ilia în 1886, execuția fiului mai mare Alexandr în 1887, decesul fiicei Olga, multiplele arestări și exilul celorlalți copii: Vladimir, Anna, Dmitri și Maria. A fost în străinătate de două ori să se întâlnească cu Vladimir (în vara anului 1902 în Franța și în 1910 în Suedia).

Nașteri în 1835
Decese în 1916
Ruși
Volga (dezambiguizare)

Numele Volga se poate referi la:

Râul Volga (Волга, Rha, İtil, İdel) în vestul Rusiei. Este cel mai lung râu din Europa. 
Volga este o marcă de automobile a firmei GAZ.
Volga-Dnepr este un avion rusesc pentru transportul de mărfuri.
Volga este un râu în Clayton County, statul  Iowa.
Volga este un  oraș în statul  Iowa.
Volga este un  oraș în statul  South Dakota.
Șușenskoe

Șușenskoe (Шу́шенское) este un sat din Siberia, Rusia, la sud de Krasnoiarsk Krai, la confluența râurilor Enisei și Șuș. Vladimir Ilici Lenin a fost exilat aici între 1897 și1900.În 1970, un muzeu dedicat timpului cât a stat Lenin în Siberia a fost deschis în sat. În momentul de față, muzeul este principala atracție turistică din zonă. Mulți vizitatori din Rusia și de peste hotare vin să afle câte ceva despre istoria șederii liderului bolșevic aici, ca și despre viața țăranilor din secolul al XIX-lea. 

O caracteristică demnă de remarcat este bogăția naturii, pădurile nesfârșite sunt unice în Rusia. 

În anii 2003 și 2004, în Șușenscoe a fost început un festival al muzicii etno, festival numit Sayan Ring (). Aici vin mulți artiști din Rusia și din străinătate. Sunt interpretate cântece cu diferite stiluri pe durata celor 3-4 zile de desfășurare a manifestării. 

Localitatea are aproximativ 30.000 de locuitori. Clima este foarte călduroasă pe timpul verii, astfel că localnicii cultivă pepeni galbeni și pepeni verzi, iar iarna este extrem de friguroasă, cu temperaturi de până la -40 o Celsius.
Rusia
Nadejda Krupskaia

Nadejda Krupskaia (26 februarie 1869 - 27 februarie 1939) a fost o revoluționară marxistă din Rusia. Ea s-a căsătorit cu liderul bolșevicilor, Vladimir Ilici Lenin, în 1898. A fost membră a facțiunii bolșevice a Partidului Social Democrat al Muncii din Rusia încă de la început. După victoria revoluției bolșevice a fost numită adjunct al Comisarului Poporului pentru Educație, Anatoli Lunacearski.
 
Povestea mariajului lui Krupskaia și a lui Lenin a fost banală. Când s-au cunoscut la Sankt Peterburg în ianuarie 1894, Nadejda era profesoară la o școală serală pentru muncitori. Locuia cu mama sa, Elizaveta Vasilievna, văduva unui fost ofițer de armată a cărui carieră a fost curmată brusc când s-a dovedit că avea legături cu organizații revoluționare. A fost dat afară din armată, judecat și în cele din urmă amnistiat, dar nu i s-a mai permis să lucreze în slujba statului. La scurtă vreme după exilarea lui Lenin la Șușenskoe, Nadejda a fost exilată și ea pentru delicte asemănătoare la Ufa, în sudul Munților Urali. Lenin a făcut o cerere la Departamentul Poliției, ca să se admită venirea Nadejdei, logodnica sa, la Șușenskoe. Pe 10 iulie 1898, cei doi s-au căsătorit, iar la insistențele Elizavetei Vasilievna s-a oficiat și o slujbă religioasă. De-a lungul întregii căsnicii, Nadejda Krupskaia a fost o soție binevoitoare, echilibrată și blândă, un asistent de încredere al soțului ei, căruia îi selecta materialele, îi corecta manuscrisele și asupra cărora făcea uneori aprecieri critice.

Deși era foarte respectată în interiorul partidului, Krupskaia nu a fost capabilă să prevină consolidarea puterii lui Stalin după ce Lenin a murit. A fost izolată politic de Stalin și de sprijinitorii acestuia.

Note

Legături externe 
 Nadejda Krupskaia 
 Krupskaya Internet Archive

Nașteri în 1869
Decese în 1939
Parteneri de viață ai oamenilor faimoși sau influenți
Revoluționari ruși
Scriitori marxiști
Eponime ale asteroizilor
Universitatea de Stat din Kazan

Universitatea de Stat din Kazan (în ) își are sediul în Kazan, Tatarstan, Rusia. A fost fondată în 1804. Faimosul matematician rus Nicolai Ivanovici Lobacevski era rectorul Universității din 1827 până în 1846. 

Universitatea din Kazan este cunoscută de asememea și ca "locul de naștere al chimiei organice" grație lucrărilor lui Aleksandr Butlerov, Vladimir Markovnikov, Aleksandr Arbuzov și alții.

Personalități care și-au legat numele de Universitatea din Kazan 
 Alexandr Arbuzov
 Mili Balakirev
 Alexandr Butlerov
 Vladimir Ilici Lenin (exmatriculat ca student)
 Nicolai Lobacevski
 Vladimir Markovnikov
 Lev Tolstoi
 Nicolai Beketov
 Michael Minsky (Spirin)

Note

Vezi și 
 Lista rectorilor Universității de stat din Kazan

Legături externe 
 Site-ul Universității de stat din Kazan 

Tatarstan
Istoria Tatarstanului
Kazan
Iskra

Iskra (Scânteia) a fost un ziar al emigranților ruși  din Londra începând cu anul 1903.

Motto-ul ziarului a fost "Из искры возгорится пламя" (Din scânteie se va aprinde focul) — un vers dintr-o poezie a lui Pușkin adresată Decembriștilor antițariști întemnițați în Siberia.

O parte a conducerii ziarului a fost implicată mai târziu în revoluția bolșevică din octombrie 1917.

Membrii conducerii:
 Vladimir Ilici Lenin; 
 Gheorghi Valentinovici Plehanov; 
 Vera Ivanovna Zasulici; 
 Pavel Borisovici Axelrod; 
 Iulius Martov (Ilia Cederbaum); 
 Alexandr Nicolaevici Potresov, Aleksandr Nikolayevich; 
iar mai târziu:
 Lev Troțki

Vezi și
 Pravda

Ziare europene
Propoziție

O propoziție este o succesiune de cuvinte dintr-o limbă oarecare, vie sau moartă, care conține o idee mai mult sau mai puțin completă, formulată conform regulilor gramaticale ale limbii respective. În acest sens de obicei este vorba de o propoziție gramaticală. 

În general, în toate limbile moderne se consideră că propozițiile trebuie să conțină măcar un subiect și un predicat, dar ocazional ele pot conține și numai un singur cuvânt, ca de exemplu în propozițiile: "Mergi!", "Bine.", "Plouă.", "Da.", "Atât.". Propozițiile fără subiect sau predicat se numesc "eliptice de subiect", respectiv "eliptice de predicat".

Propozițiile se pot împărți după scopul comunicării în declarative (afirmative sau negative), interogative, imperative și exclamative. În cazul propozițiilor negative, cel care vorbește (sau scrie) aplică negația unei propoziții afirmative. Propozițiile declarative pot avea o valoare de adevăr.

În cazul propozițiilor interogative vorbitorul folosește o întrebare, de exemplu cu scopul de a afla ceva nou. Ca orice propoziție, propozițiile interogative pot conține variabile cu valori neprecizate sau necunoscute, reprezentate de cuvinte interogative ca adverbe interogative (unde, când, cum, cât) și pronume interogative (cine, care, ce,câți). Propozițiile exclamative sunt de forma: "Ce repede ai alergat!".

În logică 
În logica booleană propoziția (aserțiunea) este un enunț declarativ căruia i se atribuie una din cele două valori de adevăr "adevărat" sau "fals". O propoziție "adevărată" are drept valoare "adevărul". În această logică, cele două valori "adevăr" și "falsitate" se notează de obicei cu adevărat sau fals cel mai simplu.

Deseori valoarea de adevăr a unei propoziții nu este cunoscută. De exemplu, propoziția "Negru Vodă a fost primul domnitor al Țării Românești." este o propoziție în sens logic. Deși nu se cunoaște exact valoarea de adevăr a acestei propoziții, ea este cu siguranță ori adevărată, ori falsă.

Există și alte logici matematice, care pe lângă "adevărat" și "fals" permit:
 mai multe valori situate între "adevărat" și "fals" = logica polivalentă;
 sau chiar o infinitate de valori intermediare și continue, situate între "adevărat" și "fals".

Alte logici, complementare, au ca obiect enunțurile nedeclarative ca de exemplu întrebările (logica interogativă), instrucțiunile (logica imperativă), etc.

În general enunțurile care exprimă emoții și sentimente (ca instrucțiuni, comenzi, dorințe, rugăminți) nu sunt propoziții logice declarative; ele sunt numite în general "atitudini propoziționale".

În matematică 
Sensul matematic este similar celui logic, o propoziție matematică reiese dintr-o succesiune de afirmații care ori se poate demonstra, ea fiind atunci "demonstrabilă", ori nu trebuie a fi demonstrată, fiind atunci "axiomatică".

Vezi și 
 
 Propoziție afirmativă 
 Propoziție eliptică
 Propoziție gramaticală 
 Propoziție interogativă 
 Propoziție negativă 
 Propoziție non-afirmativă
 Propoziție non-interogativă
 Propoziție non-negativă
 Parte de propoziție
 Propoziția în limba arabă
 Propoziția în limba maghiară

 
Logică Boole
Punctuație
Revoluția din Octombrie (dezambiguizare)

Revoluția din Octombrie se poate referi la:

 Revoluția din Octombrie din Rusia;
 Insula Revoluția din Octombrie, o insulă în marea Kara, numită în cinstea Revoluției din Octombrie din Rusia;
 Revoluția din Octombrie este numele folosit pentru revoluția împotriva lui Slobodan Milošević care a avut loc în Belgrad pe 5 octombrie 2000.
Contraexemplu

În logică, și în special în aplicațiile sale de care se leagă însăși existența sa, matematica și filozofia, un contraexemplu este o excepție a unei legi generale propuse. 

 Logica formală, aplicată unei propoziții afirmative, poate avea următoarea traiectorie. 
 De exemplu, se consideră afirmația "toți elevii sunt leneși". Pentru că această propoziție spune că o proprietate (aceea de a fi leneș) este aplicabilă pentru toți elevii, trebuie doar un exemplu, și numai unul, care să o declare falsă. Deci, fiecare exemplu concret de elev care nu este leneș este un contraexemplu, și în același timp, un element esențial al demonstrării falsității afirmației inițiale. 
 Dacă, în schimb se consideră afirmația "unii elevi sunt leneși" atunci existența oricărui exemplu concret al unui elev anume, care este harnic, deși rămâne în categoria contraexemplului, nu este suficient, în sine, pentru a demonstra falsitatea afirmației inițiale.

 În gramatica limbii române se poate găsi un alt tip de contraexemplu.
 Dacă se studiază, de pildă, adjectivele și adverbele în limba română se constată că, în imensa majoritate a exemplelor concrete a adjectivelor și adverbelor, ele sunt identice ca formă. Mai exact, adverbul corespunzător unui adjectiv este identic cu forma masculină a adjectivului, la singular.
 "Cântecul este frumos, dar și cântăreața îl cântă frumos." Primul cuvânt frumos, determinând un substantiv, cântec, este un adjectiv, al doilea cuvânt frumos, caracterizând un verb, cântă, este un adverb.
 Totuși adjectivului bun (bun, bună, buni, bune) îi corespunde adverbul bine. Astfel propoziția anterioară devine "Cântecul este bun, dar și cântăreața îl cântă bine."
 Perechea adjectiv/adverb bun/bine este un contraexemplu al regulii generale că în limba română adjectivele și adverbele au aceeași formă, respectiv adverbul are forma adjectivului corespunzător, masculin singular.

Gramatică
Filozofie
Logică
Matematică
Subiect (dezambiguizare)

Cuvântul subiect are două sensuri principale: 1. ceea ce constituie materia, tema sau motivul unei activități sau ale unei stări; 2. Ființă vie considerată în individualitatea sa. Este folosit cu sensuri particulare în diferite domenii:
 Subiect (gramatică) – acea parte principală de propoziție despre care se spune ceva cu ajutorul predicatului.
 Subiect (literatură) – fond principal, istoric sau fictiv al unei opere literare.
 Subiect (filosofie) – ființă sau principiu activ susceptibil de a poseda calități sau de a efectua acțiuni.

Referințe
Minimum minimorum

Expresie provenită din limba latină, care desemnează nu doar un mimim local, de moment, ci unul absolut, neexistând o altă valoare într-o anumită serie dată care să fie la sau sub nivelul acelui minimum minimorum. 

Din punct de vedere matematic, dar nu numai matematic, minimul cel mai scăzut posibil, minimum minimorum, este total opus unui maxim absolut, neconjunctural, care este denumit, conform limbii latine, maximum maximorum. 

Cele două noțiuni extreme, minimum minimorum și maximum maximorum au fost folosite inițial în matematică, mai exact în analiza matematică, la studiul punctelor extreme ale graficelor funcțiilor.  Mai apoi, aceste două noțiuni au căpătat și alte conotații, fiind curent folosite pentru a desemna, la modul general, exact ceea ce semnifică în latină, valori extreme, fie foarte scăzute, respectiv foarte ridicate.

Aflarea punctelor minimum minimorum în analiza matematică 

Pentru aflarea punctelor de minim (respectiv ale celor de maxim) ale unei funcții se folosesc derivatele, mai exact, zerourile primei derivate, care reprezintă punctele de minim, respectiv de maxim local.

Puncte de minim minimorum ale funcțiilor elementare

Funcția de gradul întâi
Forma cea mai generală algebrică a unei funcții de gradul întâi este dată de un polinom de gradul întâi, în care x reprezintă variabila independentă, y reprezintă variabila dependentă, iar a și b sunt coeficienți, numere reale, cu condiția ca a să fie nenul.  Graficul funcției de gradul întâi este o dreptă, care poate avea orice orientare posibilă.

  y = ax + b , unde a și b sunt numere reale și a nu este nul 

  dy/dx = a

Atunci, prima derivată a funției de gradul întâi este o constantă, mai exact este chiar numărul real a.  Fiind o valoare constantă și nu o funcție nu are zerouri.  Ca atare, funcția de gradul întâi nu are nici o valoare extremă, și deci nici vreun punct de minim minimorum.

Funcția de gradul al doilea
Forma cea mai generală algebrică a unei funcții de gradul al doilea este dată de un polinom de gradul doi, în care x reprezintă variabila independentă, y reprezintă variabila dependentă, iar a, b și c sunt coeficienți, numere reale, cu condiția ca a să fie nenul. Graficul funcției algebrice de gradul al doilea este o parabolă concavă sau convexă.

  y = ax2 + bx + c , unde a, b și c sunt numere reale și a nu este nul 

  dy/dx = 2ax + b  -- aflarea zeroului funcției se reduce la rezolvarea ecuației  2ax + b = o, ce are soluția x = - b/2a 

În funcție de valoarea zeroului primei derivate, - b/2a, funcția poate avea un minim sau un maxim.  Ba chiar mai mult, fiind unicul extrem (întrucât derivata întâi este o funcție de gradul întâi) este simultan și un punct de minim și unul de minimum minimorum (dacă parabola este concavă) și, respectiv, un punct de maxim și unul de maxim maximorum (dacă parabola este convexă).

Vezi și
  Derivată 
  Funcție 
  Funcție elementară 
  Graficul unei funcții 
  Tabel de derivate 
  Maximum maximorum

Analiză matematică
Grafice de funcții
Terminologie matematică
Cuvinte și expresii în limba latină
Maximum maximorum

Expresie provenită din limba latină, care desemnează nu doar un maxim local, conjunctural, ci unul absolut, neexistând o altă valoare într-o anumită serie dată care să fie deasupra sau, cel puțin, la nivelul acelui maxim maximorum.

Din punct de vedere matematic maximum maximorum, maximul cel mai ridicat posibil, este total opus unui minim absolut, neconjunctural, care este denumit, conform limbii latine, minimum minimorum.

Cele două noțiuni extreme minimum minimorum și maximum maximorum au fost folosite în matematică, mai exact în analiza matematică, la studiul punctelor extreme ale graficelor funcțiilor. Mai apoi, aceste două noțiuni au căpătat și alte conotații, fiind curent folosite pentru a desemna, la modul general, exact ceea ce semnifică în latină, valori extreme, fie foarte scăzute, fie foarte ridicate.

Aflarea punctelor maximum maximorum în analiza matematică
Pentru aflarea punctelor de maxim (respectiv ale celor de minim) ale unei funcții se folosesc derivatele, mai exact, zerourile primei derivate, care reprezintă punctele de maxim respectiv minim local.

Puncte de maxim maximorum ale funcțiilor elementare

Funcția de gradul întâi
Forma cea mai generală algebrică a unei funcții de gradul întâi este dată de un polinom de gradul întâi, în care "x" reprezintă variabila independentă, "y" reprezintă variabila dependentă, iar "a" și "b" sunt coeficienți, numere reale, cu condiția ca a să fie nenul.  Graficul funcției de gradul întâi este o dreptă, care poate avea orice orientare în spațiu:
  dacă y = ax + b , unde a și b sunt numere reale, iar a nu este nul,
  atunci dy/dx = a
Prima derivată a funției de gradul întâi este o constantă, și anume chiar numărul real a.  Fiind o valoare constantă și nu o funcție, nu are zerouri. Ca atare, funcția de gradul întâi nu are nici o valoare extremă, și deci nici vreun punct de maxim, și nici maximum maximorum.

Funcția de gradul doi
Forma cea mai generală algebrică a unei funcții de gradul doi este dată de un polinom de gradul doi, în care x reprezintă variabila independentă, y reprezintă variabila dependentă, iar a, b și c sunt coeficienți, numere reale, cu condiția ca a să fie nenul. Graficul funcției algebrice de gradul doi este o parabolă concavă sau convexă.

y = ax2 + bx + c, unde a, b și c sunt numere reale și a nu este nul,
dy/dx = 2ax + b
aflarea zeroului funcției se reduce la rezolvarea ecuației 2ax + b = 0, ce are soluția x = - b/2a.

În funcție de valoarea zeroului primei derivate, - b/2a, funcția poate avea un punct de minim, respectiv de maxim. Chiar mai mult, acest punct fiind unic (întrucât derivata întâia este o funcție de gradul întâi), acesta este simultan și un punct de minimum minimorum (dacă parabola este concavă) și, respectiv, un punct de maximum maximorum (dacă parabola este convexă). Acest punct se află la "vârful" parabolei și are coordonatele x=-b/2a și y=c-b²/4a.

Vezi și
  Derivată 
  Funcție 
  Funcție elementară 
  Graficul unei funcții 
  Tabel de derivate 
  Minimum minimorum

Analiză matematică
Grafice de funcții
Terminologie matematică
Cuvinte și expresii în limba latină
Mihail Kogălniceanu (dezambiguizare)

Mihail Kogălniceanu se poate referi la:
 Mihail Kogălniceanu, om de stat român din a doua jumătate a secolului al XIX-lea

Localități din România 
 Mihail Kogălniceanu, localitate din județul Botoșani; 
 Mihail Kogălniceanu, localitate din județul Constanța (situată la aproximativ 25 km de municipiul Constanța); , reședința comunei cu același nume
 Mihail Kogălniceanu, din județul Galați;  
 Mihail Kogălniceanu, localitate din județul Ialomița; , reședința comunei cu același nume
 Mihail Kogălniceanu, localitate din județul Iași;  
 Mihail Kogălniceanu, localitate din județul Tulcea; , reședința comunei cu același nume
 Mihail Kogălniceanu, localitate din județul Vaslui;  
 Mihail Kogălniceanu (Râmnicelu), localitate din județul Brăila;  
 Mihail Kogălniceanu (Șuțești, localitate din județul Brăila.

Vezi și 
 Aeroportul Internațional Mihail Kogălniceanu, județul Constanța;
 "Mihail Kogălniceanu" Iași, despărțământ ASTRA, Iași
 Piața Mihail Kogălniceanu, București
Kaplan (dezambiguizare)

Kaplan se poate referi la:

 Andreas Kaplan, rector
 Fania Kaplan, presupusa autoare a unui atentat la viața lui Lenin
 , inginer austriac, inventatorul turbinei Kaplan
 Turbina Kaplan, una dintre cele mai eficiente tipuri de turbine pentru hidrocentrale

Nume de familie germane
Nume de familie evreiești
Principiul lui Dilbert

Principiul lui Dilbert se referă la o teorie satirică din anii '90. Conform acesteia, companiile au tendința să promoveze cei mai slabi angajați în poziții de management, pentru a preveni afectarea experienței consumatorilor de către respectivii angajați.

Termenul a fost introdus de către Scott Adams, un absolvent de la Berkeley și creatorul benzilor desenate Dilbert. Adams și-a explicat principiul într-un articol aparut în The Wall Street Journal în 1996. Acesta a extins studiul asupra acestui principiu într-o carte satirică aparută în 1996 cu același nume. Cartea s-a vândut în peste un milion de exemplare și a rezistat în topul celor mai vândute cărți publicat de către The New York Times timp de 43 de săptămâni.

Adams explică astfel: „Cei mai ineficienți lucrători sunt transferați, în mod sistematic, într-o funcție unde pot face cele mai mici pagube: în management. E ca și cum am fi întors regulile naturii cu susul în jos”, mai scria Adams. „Identificăm și promovăm în mod sistematic oamenii cu cele mai slabe deprinderi”.

Se pierd ore întregi cu ședințe în care se fac discuții cu privire la respectarea termenelor de execuție, iar termenele de execuție sunt tot mai greu de respectat datorită orelor pierdute în acele ședințe.

Adesea, „de sus” vine ordinul să se aloce timp din belșug pentru ca toate să devină „compatibile ISO9000”, deși nici unul din cei care cer aceasta nu știe ce este ISO9000.  

Acest principiu și-a găsit între timp o serie de susținători importanți, printre care și Guy Kawasaki de la Apple Computer: "Există două feluri de companii. Cele care recunosc că sunt ca Dilbert și cele care sunt dar nu știu încă".

Principiul lui Dilbert este o variație a Principiului lui Peter.

Referințe 
 Principiul Lui Dilbert de Scott Adams, HarperBusiness 1996 ISBN 0-88730-858-9
 Interviu cu Scott Adams din 2002 , Funny Business, BizEd, The Association to Advance Collegiate Schools of Business, Noiembrie/Decembrie
 The Wall Street Journal, 30 Mai, 1996, p. A11

 
Ierarhie
Dilbert, Principiul lui
Umor
Victoria

Victoria (din limba latină, victoria), prenume feminin cu onomastica la 12 martie, se poate referi la:

Mitologie 
 , zeița victoriei în mitologia romană (corespunzând zeiței Nike din mitologia greacă)

Nume de persoane
 Prințesa Victoire a Franței (1733-1799), al șaptelea copil al regelui Ludovic al XV-lea al Franței și a Mariei Leszczyńska  
 Prințesa Victoria de Saxa-Coburg-Saalfeld (1786-1861), mama reginei Victoria
 Victoria a Regatului Unit (1819-1901), regină a Regatului Unit al Marii Britanii
 Prințesa Victoria de Saxa-Coburg și Gotha (1822-1857), verișoară primară e reginei Victoria
 Prințesa Victoria a Regatului Unit (1840-1901), fiica reginei Victoria
 Victoria de Baden (1862-1930), soția regelui Gustaf al V-lea al Suediei
 Prințesa Victoria de Hesse (1863-1950), soția Prințului Louis de Battenberg 
 Prințesa Victoria a Prusiei (1866-1929), al cincilea copil al împăratului Frederic al III-lea al Germaniei
 Prințesa Victoria Alexandra a Regatului Unit (1868-1935), fiica regelui Eduard al VII-lea al Regatului Unit
 Prințesa Helena Victoria de Schleswig-Holstein (1870–1948), fiica Prințesei Elena a Regatului Unit
 Prințesa Victoria Melita de Saxa-Coburg și Gotha (1876-1936), fiica Prințului Alfred, Duce de Edinburgh și a Marii Ducese Maria Alexandrovna a Rusiei 
 Victoria Eugenie de Battenberg (1887-1969), soția regelui Alfonso al XIII-lea al Spaniei
 Prințesa Victoria Margaret a Prusiei (1890–1923), fiica lui Frederick Leopold al Prusiei
 Prințesa Victoria Louise a Prusiei (1892-1980), fiica regelui Wilhelm al II-lea al Germaniei
 Victoria a Suediei (n. 1977), fiica regelui Carl XVI Gustaf al Suediei

Diviziuni administrativ-teritoriale
 Victoria, stat în Australia
 Victoria, comună în județul Brăila

Nume de localități
 Victoria, capitala Republicii Seychelles
 Victoria, capitala provinciei Columbia Britanică din Canada
 Victoria, oraș în județul Brașov, România
 Victoria, sat în județul Brăila, România, reședința comunei cu același nume
 Victoria, sat în cadrul comunei Sărăteni din raionul Leova, Republica Moldova
 Victoria oraș în Hong Kong
 Victoria oraș nord american în statul Alabama

Hidronime 
 Cascada Victoria din Africa
 Râul Victoria din Australia
 Lacul Victoria din Africa

Alte denumiri geografice 
 Victoria, a treia insulă ca mărime din Canada
 Victoria, deșert în Australia

Diverse 
 Palatul Victoria din București, actualul sediu al Guvernului României
 Hotel Victoria, hotel din Cluj-Napoca
 Calea Victoriei, una dintre străzile renumite ale Bucureștiului
 Victoria Florești, fabricant de anvelope din România
 Victoria, gen de plante din familia Nymphaeaceae
 Victoria Embankment, Gara Victoria și linia de metrou cu același nume din Londra, numite după regina Victoria
 Victoria, soi de struguri de masă.
 Victoria, melodie a formației Timpuri Noi

Variante 
 Masculine - Victor, Viktor, Vittorio, Vito, Wiktor, Vitja, Vitök
 Feminine - Viktoria, Victoria, Vicky, Vittoria, Wiktoria, Vika

Vezi și 
 Listă de zile onomastice

Nume
Prenume feminine
Abreviere

O abreviere este o prescurtare, o reducere în lungime sau în conținut a unui cuvânt sau a unei expresii comune, des folosite. Abrevierea este apropiată de conceptul de acronim, dar nu este identică cu acesta, deși face parte din aceeași familie largă a prescurtărilor.

În timp ce acronimul este întotdeauna un cuvânt, monosilabic sau disilabic, „inventat” prin folosirea literelor inițiale ale unei expresii (cu foarte rare excepții notabile), abrevierea poate folosi orice semne grafice sau sonore, din orice parte a unui cuvânt, expresii, idei, titlu, sunet, onomatopee, ș.a.m.d.

Exemple 
Iată câteva abrevieri clasificate după domeniile de interes în care ele sunt comune:
 gramatică:
pron. (pentru pronume), adj. (pentru adjectiv)
 denumiri de instituții:
Cons. Pop. (pentru Consiliul Popular), M. Ap. N. (pentru Ministerul Apărării Naționale)
 denumiri codificate de județe sau țări folosite la plăcuțele de înmatriculare:
BV (pentru județul Brașov), MM (pentru județul Maramureș), TM (pentru județul Timiș)
D (pentru Germania, provine din ), RO (pentru România), USA (pentru Statele Unite ale Americii, ),
 denumirile domeniilor internet:
.com (pentru domenii comerciale, provine din ), .gov (pentru guvernul Statelor Unite ale Americii, ), .mx (pentru Mexic, ), .se (pentru Suedia, ), .info (pentru domenii care difuzează informații, )
 denumiri comerciale pentru produse software larg răspândite:
mp3 (pentru un tip de codificare digitală a sunetului, provine din ), WinAmp (aplicație Windows Amplifier), nucleu Linux 2.4.18 (cod numeric al nucleului sistemului de operare Linux: generația a 2-a, versiunea stabilă 4, varianta 18)

Legături externe

Vezi și 
 Abrevierile în limba română
 Acronim
 Siglă

 Liste de abrevieri
Partidul Socialist Revoluționar

Partidul Socialist Revoluționar (în limba rusă Партия социалистов-революционеров, Partiia sațialistov-revoliuționerov (П СР ), SR-ii, эсеры Eserii) era un partid politic din Rusia la începutul secolului al XX-lea.

Programul lor era de tip socialist democratic și avea sprijinul țărănimii rusești, în rândurile cărora politica lor de socializare a pământului avea mai mult succes decât cea de naționalizare a pământului a bolșevicilor. Politica lor poate fi descrisă în linii mari ca fiind una de stânga, deși mult mai moderată decât a bolșevicilor. Ei proveneau din rândurile mișcării populiste. Odată cu creșterea economică din Rusia sfârșitului de secol XIX, aveau să încerce să-și lărgească baza politică atrăgând forța de muncă urbană, carea avea o rapidă creștere numerică, alături de țărănime, către care era orientat inițial programul lor. Intenția lor era aceea de a lărgi conceptul de popor pentru a cuprinde toate elementele societății care doreau să vadă sistemul țarist distrus.

Revoluția rusă din februarie 1917 avea să aducă ‘‘‘Eserilor’‘‘ un rol politic mult mai important, unul dintre membrii partidului, Alexandr Fedorovici Kerenski, intrând în guvernul liberal, iar în cele din urmă ajungând șeful Guvernului Provizoriu.

În 1917, eserii s-au divizat în două facțiuni: cei care sprijineau Guvernul Provizoriu și cei care îi sprijineau pe bolșevicii care erau în favoarea revoluției comuniste. Cei care sprijineau revoluția sunt cunoscuți sub numele de socialist revoluționarii de stânga (eserii de stânga), în timp ce cei care au rămas după divizarea partidului au devenit cunoscuți ca eserii de dreapta.

Eserii au intrat treptat într-un con de umbră după ce Revoluția din Octombrie i-a propulsat pe scena politică pe bolșevici, și aceasta în ciuda faptului că la alegerile pentru Adunarea Constituantă ei au câștigat aproximativ 40% din voturile populare în comparație cu cele numai 25% ale comuniștilor. Ca să scape de acest handicap, bolșevicii au dizolvat Adunarea Constituantă, iar eserii au pierdut din importanța care o aveau, deși câțiva eseri de stânga au intrat în guvernul sovietic pentru o vreme, până când au demisionat după semnarea Tratatul de la Brest-Litovsk. Câțiva eseri de stânga au intrat în rândurile Partidul Comunist.

Mulți eseri au luptat pentru verzi în războiul civil rus alături de menșevici și alte elemente socialiste interzise de regimul bolșevic. O membră a socialiștilor democrați, Fania Kaplan, a încercat să-l asasineze pe Lenin ca răspuns la proscrierea colegilor ei de partid. Răscoala din Tambov împotriva bolșevicilor a fost condusă de un eser, Alexandr Antonov.

Legături externe 
 Programul Partidului Socialist Revoluționar
 Partidul Socialist Revoluționar

Socialist Revoluționar, Partidul
Geografia Indoneziei

Situată între Asia și Australia, Indonezia este o țară strict insulară. Însumând circa 18.100 (număr neoficial) de insule răspândite pe o suprafață de lungime de 5.120 km de la vest la est și de lățime de 1.760 de km de la nord la sud în oceanul tropical, Indonezia este cel mai mare arhipelag din lume.  Aproximativ 4/5 din aceasta suprafață este ocupată de mare.

Suprafață 
Oficial acest arhipelag are 13.677 insule, dintre care 6000 sunt nelocuite. Suprafața totală alcătuiește 1.900.000 km², (incluzând și apa, este de 2,5 ori mai mare decat Australia). 

Suprafața maritimă este de patru ori mai mare decât cea terestră, avand 7.900.000 km pătrați.
Cele cinci insule principale sunt: Sumatra, Java, Kalimantan, Sulawesi, si Irian Jaya. Arhipelagul este împărțit în trei grupuri: insula Java, Sumatra și Kalimantan, iar insulele mici dintre acestea se află pe pragul Sunda, care se intinde de la țărmul Malaeziei și Indochinei, unde adâncimea apei nu depășește 23 m. Irian Jaya, care aparține de insula Noua Guinee și insulele Aru se află pe pragul Sahul, care se întinde spre nord, de la coasta Australiei. Aici adâncimea apei este similară cu cea a pragului Sunda. Între aceste praguri se găsește grupul de insule Nusa Tenggara, Maluku șiSulawesi, unde adâncimea apei atinge 4575 m.

Relief 
Cele mai multe insule au un relief muntos, cu mulți vulcani activi. Cel mai devastator vulcan la erupție a fost Krakatau în 1883, făcând 36.000 de victime omenești. Vulcanul Agung, în 1963, a distrus în mare parte insula Bali, localnici au numit erupția „un semn de furie de la Dumnezeu”. În estul insulei Java, localnicii Tenggerese aduc ofrande vulcanului Bromo, al cărui crater mai fumegă și azi. În schimb, datorită acestor vulcani, Indonezia are unele din cele mai fertile soluri din lume.
Varful cel mai înalt este însă în Irian 
Jaya și are 5030 m.

Vezi și 

 Indonezia
 Listă de orașe din Indonezia
 Listă de vulcani din Indonezia
 Hidrografia Indoneziei
 Fauna Indoneziei
 Flora Indoneziei
 Clima Indoneziei
Armata Verde

Armata Verde, care a funcționat pe durata războiului civil rus, își avea originile în mișcările apolitice anarhiste sau naționaliste, și au format "a treia forță" în conflict atât cu Roșii cât și cu Albii Uneori puteau fi numiți și Armata Neagră. 

Războiul a luat în mod special o turnură brutală în sudul Rusiei și în Ucraina, linia frontului fiind tot timpul în mișcare, perturbând profund viața civililor. Toate grupurile angajate în conflict s-au implicat în atrocități și pogromuri. Numărul aproximativ de victime provocat în această parte a fostului imperiu este apreciat la 7 milioane. 

Cel mai mare contigente „verde”, Armata (pro-comunistă) Kuban-Marea Neagră , (uneori numită și Armata Roșie-Verde), avea un efectiv de aproximativ 15.000 de soldați și a luptat împotriva Generalului Denikin și a Armatei Voluntare Ruse din subordinea sa, în 1919. Bandele paramilitare din Crimeea s-au unit prin 1920 în așa numita Armata Rebelă din Crimeea, luptând alături de Armata Roșie împotriva Baronului Wrangel. 

Până la sfârșitul anului 1920, Verzii s-au autodizolvat: unii dintre ei au devenit parte a Armatei Roșii (Roșii-Verzi), alții au intrat în rândurile Armatei Albe (Albii-Verzi).

Vezi și 
 Nestor Mahno

Revoluția Rusă
Academia Navală „Mircea cel Bătrân”

Academia Navală „Mircea cel Bătrân” din Constanța este o instituție de învățământ superior din România.

Istorie 
Academia își are originea în „Școala Flotilei”, înființată prin Decizia Ministerului de Război nr.15/17.11.1872 cu sediul la Galați. Cursurile aveau o durată de doi ani, iar ofițeri și subofițeri pregătiți în școală au îndeplinit diferite funcții de la bordul navelor Marinei Militare, dar și ale Flotei Comerciale Române.

La 26 februarie 1896 s-a înființat Școala de Aplicație a Sublocotenenților de Marină, ce a funcționat la Galați până în anul 1901 când a fost mutată la Constanța. La 29 octombrie 1909, își schimbă denumirea în Școala Navală Superioară, a funcționat la Constanța până la primul război mondial. Aceasta și-a reluat activitatea la 9 iunie 1920.

Secția de Marină Comercială a fost înființată la 1 octombrie 1938. 

În anii '70, în cadrul Școlii de Ofițeri Activi de Marină, a funcționat și "Școala de Ofițeri de Rezervă de Marină", cu durata de 6 luni pe serie, în cadrul căreia erau pregătiți ingineri absolvenți de facultăți tehnice, în contextul satisfacerii stagiului militar cu termen redus, timp de 6 luni. La absolvire, elevii primeau gradul de sublocotenent în rezerva Marinei Militare, mai multe serii, de cca 70 de elevi, organizați la fiecare serie într-o companie, absolvind această școală. 

După al Doilea Război Mondial, instituția a schimbat mai multe denumiri:
 Școala Navală și Școală de Maiștri (martie-decembrie 1948),
 Școlile Marinei Militare (decembrie 1948-iunie 1950), 
 Școala de Ofițeri de Marină (iunie 1950-1952),
 Școala Militară de Marină (1952-1954),
 Școala Militară Superioară de Marină (1954-1968),
 Școala de Ofițeri Activi de Marină „Mircea cel Bătrân” (1969-1973),
 Institutul de Marină „Mircea cel Bătrân” (1973-1990).

La 17 mai 1990, Institutul de Marină a fost reorganizat ca urmare a consecințelor Revoluției din Decembrie 1989, înființându-se Academia Navală „Mircea cel Bătrân”, instituție militară de învățămant superior de specialitate.

Facultăți
Facultatea de Navigație și Management Naval are ca scop dezvoltarea competențelor și abilităților specifice inginerilor de logistică navală (secția militară), ofițerilor maritimi, inginerilor pentru marina civilă și inginerilor-economiști pentru domeniul portuar.
De asemenea, Facultatea de Inginerie Maritimă se concentrează pe dezvoltarea competentelor și abilităților specifice carierei militare pentru studenții din Secția de Marina Militară, prin activitățile de pregătire militară de bază. Astfel, acești studenți devin capabili să conducă acțiuni militare și să utilizeze armamentul și tehnica de luptă navală.

Legături externe 
 Pagina web a Facultatii de Inginerie Marina 
 Pagina web a Facultatii de Navigatie si Management Naval

Vezi și 
 Listă a universităților din România
Propagandă revoluționară

Propagandă revoluționară înseamă difuzarea ideilor revoluționare.

În timp ce termenul de propagandă are o conotație mai degrabă negativă în zilele noastre, nu se întâmpla la fel și la începutul secolului al XX-lea, atunci când a fost născocit cuvântul. Termenul de „propagandă revoluționară” se presupune că ar fi avut o conotație pozitivă, ceva care să însemne: „difuzarea ideilor care vor ajuta oamenii să-și cucerească libertatea”.

Propagandă
Terminologie revoluționară
Periferic

Un periferic este o unitate (aparat) de hardware ce este inclus sau se adaugă unui sistem de calcul pentru a-i extinde funcționalitatea. Denumirea de periferic este aplicată de obicei acelor unități componente care pot fi opționale prin natura lor. 

Exemple de periferice: monitor, mouse, tastatură, modem, imprimantă, unitate de disc.

Tipuri
Sunt trei tipuri de unități periferice : de intrare, ieșire și intrare/ieșire

Unități periferice de intrare

Unități periferice de ieșire

Periferice de intrare/ieșire

Note

Vezi și
 Afișaj electronic
 Hardware

Legături externe

 Dispozitive-de-Intrare-iesire document Scribd
 Echipamente periferice - Conectarea echipamentelor periferice
Limba flamandă

Limba flamandă este denumirea tradițională a limbii neerlandeze vorbită de flamanzi în Belgia (cu referire în mod special la dialectele din Flandra și Brabant). Din anul 1973 în Constituția Regatului Belgiei denumirea de limbă flamandă a fost oficial înlocuită cu cea de limbă neerlandeză. 

Limbi germanice
Belgia
Voință

Voința este un concept filozofic. Este foarte importantă în cadrul dezvoltării personale. Reprezintă capacitatea de a transforma intenția în acțiune, chiar dacă se întrevăd dificultăți în obținerea lucrului dorit. Este puterea care dă impulsul de a porni la drum și concentrarea de forțe fizice și psihice pentru a pune lucrurile în mișcare. Un exemplu de „aplicare” a voinței este încercarea de a lăsa fumatul sau a scăpa de alte vicii.

Voința este procesul psihic care se manifestă prin acțiuni conștiente îndreptate spre realizarea unor scopuri stabilite. Actele de voință sunt determinate de cauze exterioare, de condițiile de viață și de educație ale persoanei. Voința stă la baza oricarui act exterior conștient.

Înainte de a beneficia de voință, trebuiesc parcurse câteva etape:

 alegerea obiectivului dorit;
 crearea unui plan moral si etic.
 ducerea planului la indeplinire.

Voința nu poate fi susținută la cote maxime la nesfârșit, fiind de obicei temporară. Menținerea voinței necesită o concentrare deosebită, este foarte obositoare și de aceea foarte greu de menținut, de obicei apar alte lucruri care vor distrage concentrarea.
Pentru a nu pierde concentrarea trebuiesc folosite o serie de metode pentru a menține voința la cote maxime.
Rezultatul este mai bun atunci când în loc să fie folosită voința direct în lupta cu problemele, aceasta este folosită în principal în lupta cu transformarea mediului, a obstacolelor sociale și a obiceiurilor.

Note

Procese psihice
Etc.

Etc. este un acronim folosit relativ frecvent în limba română, o prescurtare a expresiei et caetera din limba latină, însemnând "și celelalte". A început să fie folosit în limba română de către corifeii Școlii Ardelene și a continuat să fie folosit constant atât în limba scrisă, cât și în cea vorbită, până în zilele noastre.

Limba română prezintă și alte acronime ce au aceeași semnificație semantică precum cea a etc.-ului, aceea de a recunoaște recurența unei reguli de orice natură ce permite cititorului sau vorbitorului să continue prin extrapolare seria începută anterior.

 ș.a. - și altele
 ș.a.m.d. - și așa mai departe
 ș.c.l. - și celelalte   lucruri

Desigur, de-a lungul timpului, din motive foarte diferite, unele sau altele din aceste abrevieri au devenit mai frecvent sau mai puțin frecvent utilizate atât în limba vorbită, cât și în cea scrisă, sau au căzut în desuetudine.

Regulă
În limba română nu se pune virgulă înainte de etc., iar ghilimelele sunt: „XXX”. În schimb, în cazul unui articol scris în limba franceză, se va pune virgulă înainte de etc. (conform normelor franceze), iar ghilimelele sunt unghiulare: « XXX ».

Note

Vezi și 
  Ș.c.l.
  Ș.a.m.d.

Abrevieri
Împrumuturi lingvistice din latină
Ș.a.

Ș.a. este un acronim în limba română, însemnând "și altele."  Se poate lesne observa ca acest acronim este extrem de apropiat de ș.c.l., și celelalte, care la rândul său este traducerea literală a expresiei latine et caetera. A fost folosit în limba română mai ales în a doua parte a secolului al XIX-lea și prima parte a secolului XX. După cel de-al doilea război mondial acest acronim a fost progresiv substituit de către etc. și de către ș.a.m.d..

Limba română prezintă și alte acronime ce au aceeași semnificație semantică precum cea a ș.a.-ului, aceea de a recunoaște recurența unei reguli de orice natură ce permite cititorului sau vorbitorului să continue prin extrapolare seria începută anterior.

 etc. - prescurtare provenită din expresia din limba latină, et caetara, însemnând, de fapt, "și celelalte" în limba română
  ș.c.l. - și celelalte
  ș.a.m.d. - și așa mai departe

Desigur, de-a lungul timpului, din motive foarte diferite, unele sau altele din aceste abrevieri au devenit mai frecvent sau mai puțin frecvent utilizate, atât în limba vorbită cât și în cea scrisă, sau au căzut în desuetudine.

Vezi și 

  etc.
  Ș.c.l.
  Ș.a.m.d.

Abrevieri
Mihail Șolohov

Mihail Alexandrovici Șolohov  (în ) () a fost un scriitor cazac, laureat al Premiului Nobel pentru Literatură pe anul 1965.

Motivația Juriului Nobel 

„...pentru forța artistică și integritatea cu care a dat expresie, în epica Donului, unei etape istorice din viața poporului rus” .

Date biografice 

Mihail Șolohov se naște la 11 (24) mai 1905, în cătunul Krujilin din stanița Vioșenskaia a regiunii Donului, acum regiunea Rostov. Mama sa provine dintr-o familie de țărani, tatăl îndeplinește diverse munci în această zonă locuită de cazaci. Viitorul scriitor învață la o școală parohială și la gimnaziu (termină patru clase).

Participă la războiul civil. La sfârșitul anului 1922 vine la Moscova, unde lucrează ca muncitor necalificat, hamal, etc.

Participă la activitatea grupării literare "Molodaia gvardia" (Tânăra gardă). Publică primele foiletoane în 1923 - 1924. Prima publicație - foiletonul "Ispitanie" (Încercarea), iscălită Mihail Șolohov și apărută într-un ziar la 19 septembrie 1923.

Îi apar, pe rând, o serie de schițe și povestiri, strânse în 1926, în două volume. Descrie în ele războiul civil de pe Don, fără înfrumusețări romantice. Prima povestire - "Rodinka" (Aluniță) este publicată la 14 decembrie 1924.

În 1924 se întoarce pe Don. Se mută în stanița Veșenskaia. Aici începe să scrie Donul liniștit, romanul care îi va aduce recunoaștere mondială. În 1940, Mihail Șolohov a primit Premiul Stalin.

Scrieri 
 Donskie rasskazi (Povestiri de pe Don) (1926)
 Tihii Don (Pe Donul liniștit) - roman în patru volume
 primul volum a apărut în 1928
 al doilea volum în 1928
 al treilea volum în 1932
 al patrulea volum în 1940
 Podniataia țelina (Pământ desțelenit) - „roman în două cărți”
 prima carte apare în 1932
 a doua carte în 1959-1969
 Odin iazîc (O limbă) - (1927)
 Nauka nenavisti (Știința urii) - (1942)
 Sudba celoveka („Soarta unui om”) - (1956)

Note

Legături externe 
 Biografie oficială

Nașteri în 1905
Decese în 1984
Scriitori ruși
Laureați ai Premiului Nobel pentru Literatură
Laureați ruși ai Premiului Nobel
Membri ai Partidului Comunist al Uniunii Sovietice
Laureați ai Premiului Stalin
Scriitori marxiști
Laureați ai Premiului de stat al URSS
Eponime ale asteroizilor
Escaut

Escaut (în , în ) este un fluviu european, care izvorăște în Franța, trece prin Belgia și Țările de Jos și se varsă în Marea Nordului. Trece prin Cambrai, Valenciennes, Tournai, Gent și Anvers. Fluviul are o lungime de aprox. 400 km și este navigabil.

Râuri din Franța
Râuri din Belgia
Râuri din Țările de Jos
Bazinul hidrografic Escaut