Karl Kraus

{{Infokutija pisac
| ime = Karl Kraus
| slika = Karl Kraus.jpg
| širina_slike  = 250px
| opis = 
| datum_rođenja = 
| mjesto_rođenja =  Gitschin
| datum_smrti = 
| mjesto_smrti =  Beč
| zanimanje = Novinar, književnik, književni kritičar
| jezik = Njemački
| nacionalnost = 
| žanr = 
| pokret = 
| znamenita_djela = <div>
 Die letzten Tage der Menschheit (1922)
 </div>
| uticaj_od=
| uticaj_na = 
| potpis= 
}}
Karl Kraus (Jičín, 1874 – Beč, 1936), austrijski prozaist, publicist i dramatik. 

 Život 
Od 1899. do smrti izdavao je časopis "Die Fackel"/Baklja, u kojem je briljantno, upravo ubojito podvrgavao kritici sve sfere austrijskoga života, napose korupciju u štampi, manipulaciju javnim mnijenjem, licemjerje i glupost akademskih krugova i vladajućih slojeva. Imao je veliku ulogu u javnosti, o čem svjedoče zbirke eseja, kritika i feljtona "Moral i kriminal ", 1908, "Propast svijeta djelovanjem crne magije",1922, "Literatura i laž",1929. Osobito je isticao kulturnu i općecivilizacijsku važnost jezika i jezičnoga izraza, te jasnoće iskaza: u tom je polju najvažnije djelo "Jezik", 1937. 

Interesantno je napomenuti da je Kraus u svojim uvidima identičan mudracu i osnivaču klasične kineske civilizacije Konfuciju. Iako različito motivirani, i unatoč razdoblju od preko 2.500 godina koje se protezalo među njima, oba su etičara spoznala važnost jezika kao priopćajnoga sredstva zajedničke doživljajnosti, mogućnosti društvene i ine manipulacije iskrivljavaljem značenja sadržanoga u jezičnim kodovima, kao i razaranja osobnoga i kolektivnoga integriteta kroz medij izobličenoga jezika. 

Kraus bijaše židovskoga porijekla (kasnije je prešao na katoličku vjeru), a jedna od značajki židovske subkulture srednje i istočne Evrope je insistiranje na varavosti jezika i tvorbi kalambura, što je možda i jedan od izvora Krausovih jezičnih opsesija. Verbalni vatromet, iskričavost i prodornost odlika su mnogih Krausovih zbirki aforizama i kratkih jezičnih formi, među kojima se ističu "Riječi i proturječja", 1909. i "Pro domo et mundo", 1912. U njima pisac stilskim bravurama (paradoksima, premetanjima slogova, kalamburima) učinkovito karikira i destruira svoje omiljene teme: snobizam, psihoanalizu kao šarlatansku igru namijenjenu seksualno blaziranim bečkim višim krugovima, feudalni mentalitet i šovinizam, užase i besmisao imperijalističkog rata. Slična je i tematika Krausa dramatičara, autora grotesknih tragikomedija "Igra snova",1923; "Nesavladivi", te piščeva magnum opusa, složene dijaloške kompozicije "Posljednji dani čovječanstva", 1918-19., 1922. U tom je golemomu i višeslojnom dramskom kompleksu koji ne podliježe ni eksperimentalnim dramaturškim "zakonima" (pa i nije zamišljen za scensku izvedbu) autor dao sveobuhvatnu panoramu života austrijskoga društva u doba Prvog svjetskoga rata i prikazao truljenje i raspad jedne epohe i države.

 Djela 
 Die demolierte Literatur (1897)
 Eine Krone für Zion (1898)
 Sittlichkeit und Kriminalität (1908)
 Sprüche und Widersprüche (1909)
 Die chinesische Mauer (1910)
 Pro domo et mundo (1912)
 Die letzten Tage der Menschheit: Tragödie in fünf Akten mit Vorspiel und Epilog (1918/1922)
 Untergang der Welt durch schwarze Magie (1922)
 Literatur (1921)
 Traumstück (1922)
 Wolkenkuckucksheim (1923)
 Traumtheater (1924)
 Die Unüberwindlichen (1927/1928)
 Literatur und Lüge (1929)
 Die dritte Walpurgisnacht'' (1952, posmrt.)

Bilješke

Izvori 

Austrijski pisci
Pisci aforizama