alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Minardi

Minardi byl italský automobilový závodní tým založený v roce 1979. Během svého působení ve Formuli 1 tým získal celkem 38 mistrovských bodů, ale nikdy nedosáhl na stupně vítězů, dokázal pouze tři umístění na 4. místě: Pierluigi Martini dvakrát v roce 1991 a Christian Fittipaldi v roce 1993.

Mezi bývalé jezdce Minardi patří dvojnásobný mistr světa Fernando Alonso, vítězové Grand Prix Alessandro Nannini, Giancarlo Fisichella, Jarno Trulli a Mark Webber, dvojnásobný šampion Světové série IndyCar Alessandro Zanardi a vítězové závodu Justin Wilson a Christian Fittipaldi, a vítězové 24 hodin Le Mans Michele Alboreto a Marc Gené.

Historie 
Tým byl založen Gian Carlo Minardim v roce 1979 k účasti na Mistrovství Evropy vozů Formule 2. Tým Minardi vstoupil do Formule 1 v roce 1985. Po prvních letech živoření v nejvyšší kategorii automobilového sportu, tým poprvé dosáhl na body při Grand Prix USA 1988, když Pierluigi Martini dojel šestý. V roce 1989 bodoval v Británii šestým a pátým místem, v Portugalsku pátým a v Austrálii šestým místem.

Nejúspěšnější sezónou pro tým byla sezóna roku 1991, kdy monoposty Minardi poháněly agregáty Ferrari a stáj obsadila 7. místo v poháru konstruktérů. Stáj si ale pro další sezónu nemohla motor Ferrari dovolit, a proto koupila dvanáctiválce Lamborghini. Šesté místo v Grand Prix Japonska bylo pro tým jediným bodovaným umístěním v roce 1992.

Vůz pro rok 1993 byl vyvíjen pod dohledem Gustava Brunnera, který zkonstruoval velmi efektivní monopost. Čtvrté místo v Jihoafrické republice, páté v Monaku a další dvě šestá místa v Doningtonu a Imole vyšvihla tým na osmou příčku v poháru konstruktérů.

V letech 1994 a 1995 se tým dostal do potíží, které začaly ohrožovat budoucnost chodu závodního oddělení. Proto koncem roku 1996 koupili většinový podíl ve společnosti Gabriele Rumi a Flavio Briatore.

V roce 1998 společnost opustil Flavio Briatore a své podíly přepustil Rumimu, který se tak stal majoritním akcionářem a zcela reorganizoval personální složení týmu a stál za návratem rakouského konstruktéra Gustava Brunnera. Tým Minardi obsadil 10. místo v Poháru konstruktérů.

V roce 1999 byla stáj posílena příchodem Cesare Fioria na post Týmového Managera a sportovního ředitele. Tým znovu skončil na 10. místě s jedním bodem z chaotické Grand Prix Evropy.

Rok 2000 znamenal pro tým z Faenzy 16. sezónu ve Formuli 1, nedosáhl na body a v Poháru konstruktérů za sebou nechal jen francouzský tým Prost. Počátkem roku 2001 došlo k vážné situaci, když odešel hlavní sponzor a nechal tak tým ve finanční krizi. Na konci ledna Gabriele Rumi přenechal vedení týmu Paulu Stoddartovi, řediteli European Aviation. Minardi dostal nový motor Asiatech a také nové finanční prostředky z Malajsie. Novým technickým ředitelem se stal John Walton. Rok 2002 začal dobře, když mladý Australan Mark Webber při Grand Prix Austrálie vybojoval dva body, ale ve zbytku sezóny tým už nezískal žádné body.

Kompletní výsledky ve Formuli 1

Externí odkazy 
 
 
 Oficiální stránky (anglicky)

Týmy Formule 1
Oleg

Oleg (?, Švédsko – po roce 912, Ladoga) byl pololegendární varjažský bojovník, který roku 882 ovládl Kyjev a spojil ho s Novgorodem. Je považován za zakladatele nejstaršího východoslovanského státu – Kyjevské Rusi. Údaje o Olegovi jsou známy pouze z jediného pramene, nejstaršího ruského letopisu Pověsti vremennych let.

Založení Kyjevské Rusi 
Podle Povesti vremennych let vládl v Novgorodu od roku 862 varjag Rurik († 878/879), legendární zakladatel původní ruské dynastie. Po jeho smrti ovládl severoruská centra Oleg, snad Rurikův příbuzný, který měl vykonávat regentskou vládu za jeho údajného syna Igora. 

Uváděl do poplatné závislosti další východoslovanské, baltské a finské obyvatelstvo v okolí Novgorodu a roku 880 podnikl velkou výpravu proti významnému obchodnímu středisku slovanských Krivičů, Smolensku. Po jeho dobytí táhl dále na Kyjev. V tomto starobylém městě, jehož význam určovala především výhodná poloha na obchodní cestě do Byzance, vládli rovněž varjagové, Askold a Dir, kteří přišli do východní Evropy jako členové Rurikovy družiny, brzy se však osamostatnili a vydali se po Dněpru k jihu. Cestou se zmocnili Kyjeva a ovládli zdejší Poljany. 

Roku 882 se Askold a Dir střetli před Kyjevem s varjažsko-slovanským vojskem, které přitáhlo z Novgorodu. Z této bitvy vyšel jako vítěz Oleg. Zmocnil se Kyjeva, přenesl sem své sídlo, neboť toto město mu nabízelo příznivější podmínky pro rozvoj dálkového obchodu, a Novgorod učinil závislým na Kyjevu. Spojení dvou nejvýznamnějších východoevropských středisek pod jedinou vládou bývá tradičně označováno jako založení nejstaršího východoslovanského státu, Kyjevské Rusi.

Bohatá byzantská říše dále lákala varjagy k obchodování i k výbojům, jejichž hlavním cílem sice bylo zajistit dobré podmínky pro tranzit, ale také snaha získat kořist (cílem pustošivých loupeživých nájezdů bylo především západní pobřeží Černého moře). Vhodným nástupištěm k těmto výpravám se stal Kyjev. Roku 907 podnikl Oleg pokus dobýt Konstantinopol. V ruském vojsku, které se do Byzance vypravilo, bojovali vedle varjagů také Slované a příslušníci baltských a finských etnik. První tažení nebylo příliš úspěšné. 

Teprve roku 911 se podařilo Olegovi, poté co vzbudil strach obležením Konstantinopole, uzavřít s Byzancí nesmírně výhodnou mírovou smlouvu, která upravovala vzájemné vztahy a především zaručovala ruským kupcům významná práva při obchodování v Konstantinopoli. Nemuseli například platit cla a po dobu šesti měsíců byli zásobováni vším potřebným. Podmínkou však bylo, že do města přijdou beze zbraně a ne více než padesát lidí současně. Kromě toho byl prý každý z ruských bojovníků, jak líčí letopisec, obdarován dvanácti hřivnami stříbra.

Po návratu z druhé výpravy proti Konstantinopoli se Oleg odebral na ruský sever a zde v Ladoze krátce nato zemřel. Podle vyprávění letopisu na uštknutí hadem, který vylezl z lebky mrtvého koně.

Externí odkazy 
 

Kyjevská Rus
Rurikovci
Narození v 9. století
Úmrtí v 10. století
Muži
Zemřelí po uštknutí hadem
Libkov

Název Libkov má více sídel:

 Libkov (okres Chrudim) – obec v okrese Chrudim
 Libkov (okres Domažlice) – obec v okrese Domažlice

Externí odkazy
Aničča

Aničča (pálí), anitja (sanskrt), mi rtag pa (tibetsky), 無常 (čínsky: wú-čcháng; japonsky: mudžó), znamená pomíjivost, nestálost. Podle buddhismu se jedná o jednu ze tří základních charakteristik veškeré existence (kromě nirvány, která jako jediná není ničím podmíněná, a proto je trvalá). Ostatní dvě jsou strastiplnost (dukkha) a neindividuálnost (anattá), které z pomíjivosti vyplývají. Vše neustále vzniká a zaniká, proto jakékoliv ulpívání a touha na tom, co je pomíjívé, jsou zároveň i strastiplné, a jsou proto bezpodstatné. 

Aničča je přirozený zákon celého univerza. Všechno – mysl i hmota – je podrobeno neustálé změně. Z pohledu zákona karmy (zákona příčiny a následku) je vše podmíněno předchozími příčinami a následně vše je příčinou dalších následků. Proto, vše existující je věčně měnícím se proudem. Vše, co vzniklo, je také podrobeno zániku. 

Avšak aničča sama o sobě není příčinou utrpení, ale ulpívání a touha po tom, co je nestálé a musí jednoho dne zaniknout. Slova Buddhy Gautamy znějí: „Všechny složené věci podléhají změně, usilujte s vytrvalostí (o konečné vysvobození).“ 

To, co obvykle považujeme za věci, jsou ve skutečnosti procesy. Hmotné věci, ačkoli vypadají trvale a solidně, jsou vlastně soubory pomalu probíhajících chemických reakcí a fyzikálních procesů. Stejně tak buňky, kterými je tvořeno lidské tělo, neustále zanikají a jsou nahrazovány novými. Podobně i mysl je jen proměnlivý proud vědomí. 

Pomíjivost se vztahuje i na samotný buddhismus. Jednou bude Buddhova nauka zapomenuta a svět bude muset čekat dlouhé věky, než se objeví nový sammásambuddha, který znovu odhalí cestu k nirváně. To dává buddhistům vědomí naléhavosti, protože není jisté, jestli se znovu narodíme v lidské podobě ještě před zánikem buddhismu.

Na druhou stranu, pomíjivé je i každé utrpení a také každý karmický následek. Na rozdíl od jiných náboženství, v buddhismu neexistuje věčné zatracení. Pomíjivá je i samotná samsára, což dává naději, že jednou všechny bytosti dosáhnou nirvány.

(pozn.: pojmy jsou uváděny v pálí, není-li uvedeno jinak)

Pálijské buddhistické pojmy
Mnichov (rozcestník)

Název Mnichov nese několik sídel:

 Mnichov (München) – hlavní město Bavorska v Německu
 Mnichov (okres Cheb) – obec (bývalé město) v okrese Cheb
 Mnichov (okres Strakonice) – obec v okrese Strakonice
 Mnichov (okres Domažlice) – obec v okrese Domažlice
 Mnichov (Vrbno pod Pradědem) – část města Vrbno pod Pradědem v okrese Bruntál
 Mnichov (Libčeves) – vesnice v obci Libčeves v okrese Louny
 Mnichov (Velké Chvojno) – vesnice v obci Velké Chvojno v okrese Ústí nad Labem
 Mnichov u Zahrádek – zaniklá ves u Zahrádek na Českolipsku
 Mírová – obec v okrese Karlovy Vary, původně Münchhof, do 9. května 1955 česky Mnichov

jiný význam
 zkrácené označení Mnichovské dohody
 Mnichov (film), snímek zaobírající se masakrem izraelských sportovců na Letních olympijských hrách 1972 v Mnichově

Externí odkazy
Němčice

Pojem Němčice je nejednoznačný a může mít následující významy:

 1. Němčice (okres Blansko) – obec v okrese Blansko
 2. Němčice (okres Domažlice) – obec v okrese Domažlice
 3. Němčice (okres Kolín) – obec v okrese Kolín
 4. Němčice (okres Kroměříž) – obec v okrese Kroměříž
 5. Němčice (okres Mladá Boleslav) – obec v okrese Mladá Boleslav
 6. Němčice (okres Pardubice) – obec v okrese Pardubice
 7. Němčice (okres Prachatice) – obec v okrese Prachatice
 8. Němčice (okres Strakonice) – obec v okrese Strakonice a zámek v této obci
 9. Němčice (okres Svitavy) – obec v okrese Svitavy

… nebo části obcí
 10. Němčice (Ivančice) – část obce Ivančice v okrese Brno-venkov
 11. Němčice (Loket) – část obce Loket v okrese Benešov
 12. Němčice (Meclov) – část obce Meclov v okrese Domažlice
 13. Němčice (Předslav) – část obce Předslav v okrese Klatovy
 14. Němčice (Sedlice) – část obce Sedlice v okrese Strakonice

Slovo Němčice se také objevuje v názvech obcí či jejich částí:

 15. Němčice nad Hanou – obec v okrese Prostějov
 16. Dolní Němčice – část města Dačice v okrese Jindřichův Hradec
 17. Horní Němčice – obec v okrese Jindřichův Hradec
 18. Horní Němčice (Strážov) – část obce Strážov v okrese Klatovy
 19. Velké Němčice – obec v okrese Břeclav

Kulturní památky 

 Zemědělský dvůr Němčice

Podobný název 
 Němčičky

Externí odkazy
Palmyra (atol)

Palmyra je neobydlený atol v západní části Tichého oceánu, součást Liniových ostrovů. Je začleněným územím Spojených států amerických.

Popis 
Atol leží blízko rovníku, asi 1500 km jižně od Havajských ostrovů. Daleko od civilizace je atol jedním z posledních míst s divokou a nedotčenou tropickou přírodou. Tvoří jej kruhový prstenec 54 malých korálových ostrovů, pokrytých bujnou tropickou vegetací, pevnina zaujímá rozlohu 3,9 km². Největší ostrovy jsou Cooper na severu a Kaula na jihu.

Atol byl původně součástí Havajského království, potažmo Havajské republiky anektované roku 1898 USA. Poté byl do roku 1959 součástí Teritoria Havaj. Při vzniku stávajícího státu Havaj roku 1959 však byla Palmyra vyčleněna jako začleněné neorganizované území. Od roku 1990 je Palmyra chráněná jako přírodní rezervace pod záštitou „The Nature Conservancy“.

Atol není trvale obydlen, ostrovy jsou ale pravidelně navštěvovány jachtaři, kteří zde tráví několik dní při své cestě napříč Pacifikem. Rovněž zde dočasně přebývá personál a vědci, takže velikost zdejší přechodné populace se pohybuje přibližně od 4 do 25 osob.

Historie 
 1798 – Americký kapitán Edmond Fanning objevuje nový atol, na ostrovech ale nepřistál. Noc před tím se mu zjevila nová země ve snu.
 1802 – Kapitán Sawle byl silnou bouří zahnán na ostrovy. Jeho loď se jmenovala Palmyra.
 1816 – Španělská pirátská loď Esperanza, naložená poklady z indických chrámů ztroskotala na korálových útesech. Posádka poklad ukryla a ostrov opustila na třech provizorních vorech. Dva z nich už nikdy nikdo nespatřil. Poslední vor byl zachráněn americkou velrybářskou lodí. Posádka tohoto voru zemřela brzy poté, co se podělila o tajemství své lodi.
 1859 – G. P. Judd z americké podpůrné lodi Josephine prohlašuje ostrov za vlastnictví Spojených států a American Guano Company
 1862 – Král Kamehameha IV. prohlašuje atol za součást Havajského království
 1898 – Americký kongres anektuje Havajské ostrovy, včetně atolu Palmyra.
 1911–1912 – Soudce Henry E. Cooper z Honolulu kupuje atol Palmyra
 1922 – Rodina Fullard-Leo kupuje Palmyru od pana Coopera.
 1940–1946 – Spojené státy přebírají během 2. světové války kontrolu nad atolem a staví na atolu vojenské letiště
 1947 – Rodina Fullard-Leo vznáší nárok na vlastnictví atolu
 1959 – Havaj se stává 50. státem USA. Atol Palmyra není součástí státu Havaj, ale je prohlášen za soukromé teritorium pod patronací Spojených států
 1961 – Prezident Kennedy rozhoduje o tom, že ostrovy podléhají civilní správě USA.
 2000 – Rodina Fullard-Leo se rozhodla prodat atol společnosti The Nature Conservancy, která se jej rozhodla zachovat budoucím generacím.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 

Menší odlehlé ostrovy USA
Liniové ostrovy
Atoly USA
Neobydlené ostrovy USA
Palmyra
Atoly Tichého oceánu
Ostrovy nárokované dle Zákona o guánových ostrovech
Retrográdní pohyb

Retrográdní pohyb je zpětný úhlový pohyb oproti dopřednému, tedy prográdnímu pohybu.

Retrográdní dráha je dráha tělesa s retrográdním pohybem, tedy v astronomii taková oběžná dráha přirozeného nebo umělého kosmického tělesa kolem planety, že průmět pohybujícího se tělesa do základní roviny planetocentrické souřadné soustavy (roviny rovníku planety) vykonává pohyb proti směru otáčení planety. Pohybuje-li se těleso po oběžné dráze kolem Slunce, pak za retrográdní dráhu se považuje taková dráha, kdy průmět tělesa do roviny ekliptiky se pohybuje v opačném směru, než se pohybují planety sluneční soustavy.

Retrográdní pohyb tělesa je uvažován jako pohyb, jehož sklon dráhy i k základní rovině převýšil 90°, přičemž i < 180°. Výjimečné postavení mají oběžné dráhy kolmé na základní rovinu souřadné soustavy (i = 90°), které se nazývají polární dráhy.

Všech osm planet sluneční soustavy má prográdní dráhu. Z velkých přirozených měsíců má retrográdní dráhu pouze Triton, největší oběžnice Neptunu. U měsíců velikosti asteroidu je retrográdní dráha poměrně běžná.

Zdánlivý retrográdní pohyb nebeského tělesa je takový pohyb tělesa po nebeské sféře, kdy se pozorovateli jeví, že se těleso po dopředném pohybu dostane do zastávky a poté do zpětného pohybu, přestože fyzikální podstata pohybu je dopředná. Jev vzniká u vnějších planet tím, že úhlová rychlost oběhu Země kolem Slunce a pozorovatele svázaného se zemí je vyšší, než úhlová rychlost oběhu vnější planety.

Retrográdní rotace je v astronomii rotace proti směru oběhu planet, neboli rotace se sklonem osy 90° < i < 180°. Mezi planetami mají retrográdní rotaci Venuše a Uran.

Odkazy

Externí odkazy 
 

Druhy oběžných drah
Prográdní dráha

Prográdní dráha je taková oběžná dráha přirozeného nebo umělého kosmického tělesa kolem planety, po níž se toto těleso pohybuje takovým způsobem, že průmět pohybujícího se tělesa do základní roviny planetocentrické souřadné soustavy (roviny rovníku planety) vykonává pohyb ve směru otáčení planety. Pohybuje-li se těleso po oběžné dráze kolem Slunce, pak za prográdní dráhu se považuje taková dráha, kdy průmět tělesa do roviny ekliptiky se pohybuje ve stejném směru, jako se pohybují planety Sluneční soustavy. 

Sklon dráhy i k základní rovině je u prográdních drah 0° ≤ i < 90°. Pohyb po takovéto dráze se nazývá prográdní neboli přímý. 

Opakem prográdní dráhy je retrográdní dráha. Výjimečné postavení mají oběžné dráhy kolmé na základní rovinu souřadné soustavy, které se nazývají polární dráhy.

Druhy oběžných drah
Polární dráha

Polární dráha je taková oběžná dráha přirozeného nebo umělého kosmického tělesa kolem planety, jejíž rovina je kolmá k základní rovině planetocentrické souřadné soustavy (rovinu rovníku planety). Těleso při svém pohybu tedy přelétá přes póly planety. Pohybuje-li se těleso po oběžné dráze kolem Slunce, pak za polární dráhu se považuje taková dráha, jejíž rovina je kolmá na rovinu ekliptiky. Sklon dráhy i k základní rovině je u polárních drah i = 90°. Dráhy se sklonem menším než 90° se nazývají prográdní dráhy, se sklonem větším než 90° se nazývají retrográdní dráhy.

Související články 
 eliptická dráha
 parabolická dráha
 hyperbolická dráha
 stabilní dráha
 parkovací dráha
 dráha přechodová ke geostacionární
 geostacionární dráha
 rovníková dráha
 retrográdní dráha

Druhy oběžných drah
Antoninův val

Antoninův val, někdy taky Severův val (latinsky Vallum Antonini, anglicky Antonine Wall) je systém opevnění, který nechal zbudovat napříč Skotskem římský císař Antoninus Pius. Jeho stavba byla zahájena v roce 142 (dokončena v roce 144). Val byl dlouhý 60 kilometrů, od dnešního Old Kilpatricku v ústí řeky Clyde, asi 8 km severozápadně od Glasgow, po Carriden u Bo'ness ve Firth of Forth, asi 30 km západně od Edinburghu. Měl nahradit téměř dvakrát delší Hadriánův val, ležící 160 km jižněji, a vytvořit tak novou hranici provincie Britannia. Tyto plány se však nakonec nepodařilo naplnit, Římané nedokázali zpacifikovat území mezi oběma valy obývané piktskými a keltskými kmeny a po 20 letech Antoninův val opustili a stáhli se k Hadriánovu valu. Císař Septimius Severus se ho v roce 208 pokusil obnovit, avšak tento pokus skončil ještě dříve než předchozí, a to definitivním opuštěním valu.

V roce 2008 byly pozůstatky valu přidány na seznam světového kulturního dědictví UNESCO do položky společně s Hadriánovým valem v Anglii a Hornogermánským a raetským limitem v Německu.

Stavba 

Antoninův val byl postaven méně precizně než Hadriánův val, ale i tak bylo jeho dokončení v chladné a nepřátelské oblasti za pouhé dva roky velkým výkonem. Val byl většinou tvořen hliněným náspem asi 4 metry vysokým, s širokým příkopem na severní straně valu. Na jižní straně probíhala vojenská cesta. Římané původně plánovali budovat pevnosti po 6 mílích, ale vzdálenost byla nakonec zmenšena na 2 míle (asi 3 km). Podél valu tak bylo celkem 19 pevností. Nejlépe zachovanou pevností je Rough Castle Fort, ačkoliv původně patřila mezi jednu z nejmenších staveb.

Oblast severně od Antoninova valu Římané označovali jako Kaledonii, ačkoliv někdy tento termín zahrnoval již území severně od Hadriánova valu. Římanům se podařilo zbudovat přechodné pevnosti a vojenské tábory severně od valu, ale neporazili Pikty obývající severní území, a tak Antoninův val trpěl četnými útoky.

Opuštění valu 
Val byl opuštěn po 20 letech – v roce 164 se římské legie stáhly na úroveň Hadriánova valu. V roce 197 trpěla hranice sérií útoků, a tak v roce 208 přijel do Skotska císař Septimius Severus, aby zabezpečil hranici. Antoninův val byl opraven a znovu obsazen Římany, ačkoliv jen na několik let. Během tohoto druhého obsazení byl val také někdy nazýván Severovým valem.

Odkazy

Reference

Související články 
 Hadriánův val
 Limes Romanus

Externí odkazy 
 
 

 
Pohraniční opevnění
Světové dědictví (Skotsko)
Systémy opevnění
Starověká římská vojenská architektura
Británie (provincie)
Vojenské stavby ve Skotsku
Státní hranice
Archeologické lokality ve Skotsku
Stavby nazvané po osobách
Motor

Motor je v technice typ stroje, který mění jiné druhy energie na mechanickou práci. Motor lze zařadit do kategorie podle dvou kritérií: formy energie, kterou přijímá za účelem vytvoření pohybu, a typu pohybu, který vydává. Nejobvyklejší druhy motorů vytvářejí rotační pohyb, ale existuje i lineární motor nebo oscilační motor. Motory jsou obvykle součástí a pohonnou jednotkou komplexnějších strojů.

Dělení motorů

Podle druhu vytvářeného pohybu 
 Rotační motor
 Lineární motor
 Oscilační motor

Podle zdroje energie 
 Tepelný motor
 Parní stroj
 Spalovací motor
 Stirlingův motor
 Spalovací turbína
 Raketový motor
 Elektromotor
 Stejnosměrný motor
 Krokový motor
 Asynchronní motor
 Synchronní motor
 Kapalinový motor
 Hydrostatický motor
 Hydrodynamický motor
 Pneumatický motor
 Magnetický motor

Existuje mnoho dalších motorů a jejich variant.

Literatura 
 Schöttler, Rudolf. Die Gasmaschine : Ihre Entwickelung, ihre heutige Bauart und ihr Kreisprocess. – Kniha z roku 1902, která je obrazovým doplňkem prvního dílu, přináší 411 vyobrazení plynových motorů. Odkazovaná kniha byla digitalizovaná v rámci služby eBooks on Demand v Národní technické knihovně v Praze.

Externí odkazy
Grand Prix Austrálie 2004

Grand Prix Austrálie (Foster's LXIX Australian Grand Prix) se v roce 2004 konala 7. března na okruhu v Melbourne.
 
 58 kol x 5,303 km = 307,574 km
 714. Grand Prix
 71. vítězství Michaela Schumachera
 168. vítězství pro Ferrari

Výsledky

Nejrychlejší kolo 
 Michael SCHUMACHER Ferrari 	1:24.125 – 226.934 km/h

Vedení v závodě 
 1-58 kolo Michael Schumacher

Postavení na startu 
 Červeně – výměna motoru / posunutí o 10 příček na startu
 Modře – startoval z boxu

Zajímavosti 
 Sauber, bojoval o body ve své 180 GP
 Motor Ford, nastoupil k 550 GP.
 Nováčci v mistrovství světa Giorgio Pantano, Gianmaria Bruni, Christian Klien.

Externí odkazy 
 

Grand Prix Austrálie
Formule 1 v roce 2004
Sport v Austrálii v roce 2004
Počítačový sex

Počítačový sex nebo cybersex je virtuální sex, při kterém si dva nebo více osob spojených vzdáleně přes počítačovou síť vzájemně posílá zprávy popisující sexuální zážitky. Je to forma hraní role, ve které účastníci předstírají skutečný pohlavní styk popisem činností a reakcí na své partnery, v chatu nejčastěji písemnou formou, určenou na stimulaci sexuálních pocitů a fantazií partnera.

Kvalita cybersexu závisí na schopnostech účastníků evokovat živý myšlenkový obraz v mysli svých partnerů. Velmi důležité jsou též fantazie a odložení zábran.

Kanály chatu (channels) používané na navození cybersexu nejsou nutně zaměřeny na toto téma a účastníci v jakémkoli Internetovém chatu mohou znenadání dostat zprávu s textem „Chceš sex?“.

Charakteristika 
Někteří si myslí, že cybersex je směšná, neúčinná, nedůležitá a nesmyslná aktivita, která nemá reálnou emocionální váhu nebo emocionální odraz. Jiní věří, že sexuální pocity účastníků ve virtuálním styku jsou skutečné a mohou být stejně emocionálně škodlivé jako opravdová soulož. Tento problém je ještě zhoršen faktem, že značná část účastníků počítačového sexu nedosáhla věk sexuální odpovědnosti (ve většině zemí 16 let) a nejsou si vědomi, že počítačový sex může vést ke skutečné touze nebo odporu vůči partnerovi, spojené s emocionálním stresem po pochopení, že tato touha nemůže být naplněna.

Cybersex je nejčastěji prováděn v internetových chatech (např. IRC nebo webový chat) a v systémech instant messagingu.

Též je docela častý v on-line hrách pro hraní role jako např. MUD a MMORPG, i když v některých hrách nemusí být tyto aktivity povoleny. Cybersex se někdy nazývá „mudsex“ v hrách MUD.

Rostoucí popularita webových kamer též znamenala zvýšení počtu dvojic používajících video pro odhalení se online chatovým partnerům (Např. fórum zde: skypesex.717.cz). Výměna emailů se sexuálním obsahem též může být považována za cybersex. Často se používá u masturbace nebo jako úvod k setkání pro pohlavní styk. I když tyto aktivity jsou časté, je těžké udělat přesné statistické hodnocení a výskyt cybersexu též značně závisí na dostupnosti Internetu. Podobné „hraní role“ a chaty se mohou provádět i přes SMS.

Cybersex se liší od sexu po telefonu, protože má vyšší míru anonymity a snadnosti nalezení partnera. Cybersex se často přihodí mezi neznámými nebo lidmi, kteří se potkali jen online. Na rozdíl od telefonního sexu je cybersex málokdy komerční.
Jeden z přístupů k cybersexu je simulace „reálného“ sexu, kdy se účastníci snaží přiblížit své zážitky co nejblíže k realitě. Alternativně to může být považováno za formu hraní role, která umožňuje páru zažít neobvyklé sexuální vjemy a provést sexuální experimenty, které není možné zkoušet v realitě. Mezi „seriózními“ hráči role se cybersex může vyskytnout jako část větší zápletky – zapojené postavy mohou být milenci nebo manželé atd.

Sexuální praktiky
Sexuální průmysl
Walt Ader

Walt Ader (15. prosince 1913 Long Valley, USA – 25. listopadu 1982 Califon, USA) byl americký pilot Formule 1.

V letech 1950 až 1960 byl závod 500 mil v Indianapolis součástí mistrovství světa Formule 1. Walt Ader začal svou kariéru automobilového závodníka v roce 1936 v závodech malých vozů. Jeho kariéra byla přerušena druhou světovou válkou. Od roku 1946 vstoupil Ader do nejvyšší kategorie a účastní se národního šampionátu AAA. Z celkem 24 startů dosáhl 4 vítězství, tři druhá místa a 9 míst třetích, v celkovém hodnocení byl šestý s 850 body. V roce 1947 jíž se svým vozem Adams Offenhauser absolvuje kompletní šampionát a vítězí v Lakewood Park. V roce 1948 se soustředil na kvalifikaci do závodu 500 mil v Indianapolis, k dispozici má dva vozy Wetteroth a Lencki, ale stejně jako předešlé roky se na start slavného závodu nekvalifikoval. Znechucen neúspěchem zanechává závodní činnosti a na závodní dráhu se vrací až v roce 1950. S vozem Rae se konečně dokázal probojovat až na start závodu 500 mil v Indianapolis a vyrazil do závodu z 29 pozice. Závod byl předčasně ukončen z důvodů prudkého deště a Walt Ader dojel na 22. místě 15 kol za vítězným Parsonem. Byl to jeho poslední závod v sérii AAA. Walt Ader umírá v roce 1982 v Califonu ve věku 68 let.

Kompletní výsledky ve formuli 1

AAA šampionát 
 Starty -33
 Vítězství 5
 Podium 17
 Pole position 0
 Body 1230

Američtí piloti F1
Narození v roce 1913
Úmrtí v roce 1982
Muži
Úmrtí 25. listopadu
Narození 15. prosince
Manětínský potok

Manětínský potok je potok v Plzeňském kraji ústící do Střely.

Popis toku 
Manětínský potok pramení jižně od Bezvěrova v nadmořské výšce 644 m, nedaleko pramení Úterský potok. Protéká Bezvěrovem, dále teče východním směrem kolem vesnic Služetín, Vlkošov a Zhořec, v údolí mezi Zbraslavským vrchem a Doubravickým vrchem se do něj před vsí Mezí vlévá Krašovský potok, za ní pak Pstruhový potok. U masivu Chlumské hory se tok stáčí jihovýchodně a podél jejího úpatí směřuje Manětínskou kotlinou k Manětínu, před kterým přijímá Starý potok. V Manětíně se před kostelem sv. Barbory vlévá Malý potok. U Voršova Mlýnu začíná přírodní park Horní Střela, který Manětínský protéká hlubokým zalesněným údolím. Jako pravostranný přítok ústí do řeky Střely u Čoubova Mlýnu nedaleko od vsi Černá Hať v nadmořské výšce 361 m.

Potok má čistou vodu a žijí v něm a jeho přítocích pstruzi, části toku jsou chráněnou rybí oblastí.

Další údaje 
 Výškový rozdíl mezi pramenem a ústím: 283 m
 Délka záplavového území: 22,7 km
 Velká povodeň 1872

Přítoky 
levý/pravý, od pramene k ústí
 Krašovský potok (P)
 Pstruhový potok (L)
 Starý potok (P)
 Malý potok (P)
 Hrádecký potok (též Luční, Brdský) (L)

Mlýny 
 Frantův mlýn – Brdo u Manětína, kulturní památka

Externí odkazy 
 

Potoky v Rakovnické pahorkatině
Potoky v okrese Plzeň-sever
 
Manětínský potok
Svahilština

Svahilština (Kiswahili) je bantuský jazyk používaný ve východní Africe. Pro většinu mluvčích nejde o jazyk mateřský, ale především o dorozumívací a společně s angličtinou jde o nejdůležitější linguu francu východní Afriky. Za úřední jazyk byla prohlášena v Tanzanii, Keni, Rwandě a Ugandě. Zatímco počet rodilých mluvčích je odhadován v rozmezí 3 až 18 milionů, celkový počet uživatelů může být až 200 milionů.

Svahilština má gramatiku založenou na bázi jazyků bantuských, ale její slovní zásoba je směsicí převážně bantusko-arabsko-anglickou. To odráží nedávné období britské koloniální nadvlády a předešlé expanze arabské (ománské), menší vliv na slovní zásobu měly i perština, portugalština, hindština a některé africké jazyky. Rozeznáváme 3 hlavní dialekty:

 unguja je ve svahilštině jméno ostrova Zanzibaru, kde se tento dialekt vyvinul. Je považován za nejčistší a standardní formu svahilštiny, která se rozšířila po celé Tanzanii
 mwita pochází z Mombasy a používá se na většině území Keni
 amu je nejmenší nářečí s domovem na ostrově Lamu a několika malých ostrovech sousedních

Svahilština je i dnes dynamicky se vyvíjející jazyk, v období postkoloniálním vznikl smíšením angličtiny se svahilštinou s malou příměsí hindštiny nový slangový dialekt zvaný sheng.

Ve svahilštině existuje bohatá literatura. Nejstarší svahilské nápisy najdeme na náhrobních kamenech pocházejících ze 14. století, později v ní byla psána islámská poezie, do 18. století se používalo písma arabského, od 19. století je svahilština psána latinkou. Nejznámějšími spisovateli 20. století jsou Ngũgĩ wa Thiong'o, Meja Mwangi a Shaaban Robert.

Rozšíření 

Svahilština se používá v těchto zemích:
 Tanzanie (úřední jazyk)
 Keňa (úřední jazyk)
 Uganda (úřední jazyk)
 Burundi
 Mayotte
 Mosambik
 Rwanda
 Somálsko (minoritně)
 Demokratická republika Kongo

Fráze 
 hakuna matata – jedna z nejznámějších frází, proslavená kreslenou Disneyovkou Lví král. Znamená „žádný problém“ nebo „neboj“ (doslova: „nejsou potíže“).
 Jambo! – pozdrav užívaný především v kontaktu s turisty, mezi domorodými mluvčími je většinou ohýbán (např. hamjambo, hatujambo). Pozdravů jsou desítky (např. Habari za leo? Habari za kazi?). Na převážně muslimském pobřeží Keni a Tanzanie se často zdraví Salam alejkum…
 „Děkuji“ se svahilsky řekne „asante“.

Příklady

Číslovky

Vzorový text

Externí odkazy 

 
 
 Anglicko – Svahilský slovník on-line

 
Jazyky Burundi
Jazyky Keni
Jazyky Komor
Malawi
Jazyky Mosambiku
Jazyky Rwandy
Jazyky Somálska
Jazyky Tanzanie
Jazyky Ugandy
Jazyky Zambie
Bantuské jazyky
Vršovice (rozcestník)

Vršovice jsou název:

 1) Vršovice – čtvrť města Prahy
 Vršovice (tvrz) – zaniklá tvrz v Praze
 2) Vršovice (okres Louny) – obec v okrese Louny
 Vršovice (zámek) – zámek v okrese Louny
 3) Vršovice (okres Opava) – obec v okrese Opava
 4) Vršovice (Jesenice) – část obce Jesenice v okrese Příbram
 Vršovice (Havlíčkův Brod) – část města Havlíčkův Brod
 Vršovice (Střelice) – západní část obce Střelice v okrese Brno-venkov
Čertovo jezero

Čertovo jezero () je pověstmi opředené karové jezero původu vzniklé v období würmského zalednění v okrese Klatovy v Plzeňském kraji v České republice. Nachází se v Královském hvozdu na jihovýchodním svahu Jezerní hory ve vzdálenosti asi čtyř kilometrů od vsi Špičák u Železné Rudy. Jezero se nachází v nadmořské výšce 1030 metrů, jeho rozloha je 9,71 hektaru a hloubka dosahuje až 36,5 m. Má tvar půlkruhu a obklopuje jej pralesovitý smrkový porost.

Vodní režim 
Přísun vody zabezpečují srážky a dva přítoky. Jezerní potok z jezera také odtéká a náleží do povodí Řezné. Jako jediné ze šumavských ledovcových jezer tak náleží k povodí Dunaje. V období od prosince do ledna zamrzá vrstvou ledu tlustou až 75 cm.

Ochrana přírody 
Chránit území Čertova i nedalekého Černého jezera se rozhodl roku 1911 tehdejší majitel pozemků Vilém Hohenzollernský na podnět německého botanika Dr. Hugo Konwentze. V roce 1933 se jezera staly součástí národní přírodní rezervace Černé a Čertovo jezero o rozloze 208,46 hektarů.

Flóra a fauna 
Jezero je oligotrofní. Ve fytoplanktonu jsou zastoupeny obrněnky Peridinium umbonatum a Gymnodinium uberrimum a zlativka Dinobryon pediforme.

Přístup 
Jezero je přístupné po celý rok.
  Červená turistická značka z Železné Rudy - Alžbětína – 5,5 km.
  Modrá,  žlutá a  červená turistická značka z Hamrů – 11,5 km.
  Žlutá turistická značka ze Špičáku od hotelu Čertův mlýn – 3,8 km.
 Souběžně také  naučná stezka NS Sklářská
  Místní žlutá a  žlutá turistická značka ze Špičáckého sedla – 2,4 km.
  Naučná stezka NS Sklářská z Železné Rudy - Alžbětína – 9,2 km

Odkazy

Reference

Literatura

Externí odkazy 
 
 Národní přírodní rezervace Černé a Čertovo jezero 

Ledovcová jezera v Česku
Jezera v okrese Klatovy
Jezera na Šumavě
Povodí Řezné
CHKO Šumava
Železná Ruda
Dub sedmi bratří

Dub sedmi bratří je dub letní (Quercus robur) starý asi 350 let o obvodu kmene asi 460 cm a výšce 16 m rostoucí v Českém krasu si 1 km severně od hradu Karlštejn, v katastrálním území Budňany městyse Karlštejn (v blízkosti hranice s územím Mořiny), na pravé straně údolí Budňanského potoka, u sedla mezi kopci Javorka (384 m n. m.) a Skalky. Jedná se o starý hraniční dub, opředený mnoha pověstmi, například o tom, že si pod ním dělilo svou kořist sedm bratrů loupežníků. Dub je chráněn v kategorii památný strom. Podle některých zdrojů je vůbec největším stromem v CHKO Český kras.

Strom je pravidelně ošetřován, v minulosti byly odstraněny suché postranní hlavní větve i jedna část původně rozdvojeného kmene.

U dubu je rozcestník pěších turistických značených tras (červená Cesta Vojty Náprstka 0001, modrá 1012 a žlutá 6161), zastávka „c“ na naučné stezce SPR Karlštejn, která tudy prochází po Cestě V. Náprstka, a turistický přístřešek s lavičkami. Kolem Dubu sedmi bratří se zpravidla prochází při cestě z Karlštejna k lomům Amerika nebo k Bubovickým vodopádům.

Reference

Externí odkazy 
 
 Dub Sedmi bratří, text zastávky „c“ naučné stezky SPR (NPR) Karlštejn.
 Dub sedmi bratří, Toulky po Čechách, 23. 8. 2004

Památné duby letní ve Středočeském kraji
Památné duby v okrese Beroun
Památné stromy v Hořovické pahorkatině
Památné stromy v CHKO Český kras
Karlštejn (městys)
Sedmi bratří
Stanley Morison

Stanley Morison (6. května 1889 Wanstead, hrabství Essex – 11. října 1967 Londýn) byl známý britský typograf, typografický teoretik, písmař a novinář.

Život 
Stanley Morison pracoval jako typografický poradce londýnských The Times (1929–1944/60), kde navrhl nový (dodnes používaný) formát listu a použití nového písma. Ke změně designu se Timesy odhodlaly po Morisonově kritickém vystoupení ke špatné čitelnosti a typografickému zpátečnictví listu. Novou tvář vytvořil pod Morisonovým vedením grafik reklamního oddělení Victor Lardent. Morison použil jako základ staré písmo Plantin, které však značně upravil co do čitelnosti a úspory místa.

Jeho Times Roman je označován za nejúspěšnější nové písmo první poloviny dvacátého století. Roku 1933 bylo písmo uvolněno k obecnému použití. V dnešní době je používáno nejen jako písmo novinové, ale (především díky implementaci v operačním systému Microsoft Windows) jako univerzální ve všech oblastech.

V letech 1923–1967 působil též jako typografický konzultant v Monotype Corporation a je spjat s rozvojem jejich fondu písem v období od dvacátých let do let poválečných.

Stanley Morrison publikoval mnoho děl o písmu a tisku. Z jeho teoretických prací čerpá typografie ještě dnes.

Externí odkazy 
 http://www.infoplease.com/ce6/people/A0834049.html
 http://www.linotype.com/7-510-7/stanleymorison.html
 http://www.myfonts.com/person/morison/stanley/ 
 https://web.archive.org/web/20000819043819/http://webcom.net/~nfhome/morison.htm

Britští typografové
Narození v roce 1889
Úmrtí v roce 1967
Muži
Narození 6. května
Úmrtí 11. října
Grand Prix Malajsie 2004

Grand Prix Malajsie

Petronas Malaysian Grand Prix

 21. březen 2004
 Okruh Sepang
 56 kol x 5,543 km / 310,408 km
 715. Grand Prix
 72. vítězství Michaela Schumachera
 169. vítězství pro Ferrari

Výsledky

Nejrychlejší kolo 
 Juan-Pablo MONTOYA Williams BMW 1:34.223 - 211.783 km/h

Vedení v závodě 
 1-9 kolo Michael Schumacher
 10-12 kolo Juan Pablo Montoya
 13-26 kolo Michael Schumacher
 27 kolo Rubens Barrichello
 28-56 kolo Michael Schumacher

Postavení na startu 
 Červeně – výměna motoru / posunutí o 10 příček na startu
 Modře – startoval z boxu

Zajímavosti 
 Rubens Barrichello získal ve své 180 Grand Prix 5 bodů a zaokrouhlil svůj bodový zisk na 350 bodů
 Německo překonalo bodový zisk 1 700 ( 1 709)
 Jenson Button stál poprvé na stupních vítězů a zároveň se postaral o to, že pilot britské národnosti vystoupil na bednu po 480.
 Mark Webber startoval poprvé z první řady
 Juan Pablo Montoya zajel pro motor BMW 30 nejrychlejší kolo
 Motor Honda stál na startu 255 Grand Prix

Externí odkazy 
 

Grand Prix Malajsie
Sport v Malajsii v roce 2004
Formule 1 v roce 2004
Kmen

Slovo kmen má několik významů:

 kmen (botanika) — dřevnatý stonek stromu
 kmen (biologie) — jedna ze základních taxonomických kategorií klasifikace organismů 
 kmen (sociologie) — kmenové uspořádání lidí, například indiánský kmen
 kmen (mluvnice) — v lingvistice je kmen ta část slova (nejčastěji slovesa), která vznikne po oddělení koncovky; kmen sestává z kořene a kmenotvorné přípony 
 mozkový kmen — část lidského mozku
 sklářský kmen — směs sklářských surovin pro výrobu skla

kultura
 Kmen (klub) – klub moderních nakladatelů Kmen (1926 – 1949) volné sdružení nakladatelských firem, soukromých vydavatelů a knihkupců. Vydavatel časopisu Kmen a Almanach Kmene (1930 – 1948)
 Kmen (časopis, 1919) — literární týdeník v letech 1919 – 1921
 Kmen (časopis, 1922) – umělecký měsíčník v roce 1922
 Kmen (časopis, 1927) — měsíčník pro moderní kulturu v letech 1927 – 1929
 Kmen (časopis, 1982) — český literární týdeník, vycházející v letech 1982–1990
 Obrys-Kmen — český literární týdeník, vycházející v letech 1995–2014

Externí odkazy
Oddělení (biologie)

Oddělení (latinsky divisio) je základní taxonomická kategorie hierarchické klasifikace organismů v botanice, ale pomocná kategorie v zoologii. Je vyšší než třída (classis) a nižší než říše (regnum). Pro taxonomické jednotky na úrovni oddělení se tradičně v biologii používá stálých koncovek. V případě botaniky je to koncovka -phyta (např. Charophyta – parožnatky, nebo Pteridophyta – kapradiny), v mykologii se pak užívá koncovky -mycota (např. Zygomycota – houby spájivé). 

Jedno nebo více oddělení tvoří říši, zatímco každé oddělení se skládá z jedné až několika tříd. Příkladem velkého oddělení jsou např. vřeckovýtrusé houby (Ascomycota), čítající tisíce druhů. Naopak známe i oddělení obsahující toliko jeden jediný druh; příkladem jsou Ginkgophyta, prastará skupina nahosemenných rostlin, která dosáhla nejvyšší druhové radiace ve druhohorách a jediným jejím recentním zástupcem je druh Ginkgo biloba (jinan dvoulaločný). 

Biologická systematika
Limburk

Limburk (nizozemsky Limburg) může být:

 provincie Limburk – historická provincie Spojeného království Nizozemského, rozdělená dnes mezi:
 Limburk (belgická provincie)
 Limburg (nizozemská provincie)
 Limburské vévodství – historické vévodství a později provincie rozdělená dnes mezi Nizozemsko, Belgii, respektive i Německo 
 Limburg–Stirum – rodová šlechta
 Stavovský Limburk – historické území, které vzniklo roku 1648 na části území předchozího vévodství.
 Limbourg – město ve valonské provincii Lutych v Belgii, po němž získala provincie Limburk své jméno. 
 Limburg an der Lahn – okresní a biskupské město v německé spolkové zemi Hesensku

jiné významy
 Bratři z Limburka – malíři Herman, Jan a Paul, tvůrci Přebohatých hodinek vévody z Berry (Très Riches Heures du Duc de Berry)
Oddělení

Oddělení má několik významů:

 organizační jednotka podniku, úřadu nebo jiné organizace, zabývající se určitým specializovaným úkolem odlišným od jiných oddělení, např. oddělení péče o zákazníky, apod.; zpravidla jde o nejnižší stupeň členění, oddělení bývají typicky začleněna do odborů a ty do úseků; viz též department
 oddělení (biologie) – jedna z taxonomických kategorií klasifikace organismů 
 oddělení (geologie) – chronostratigrafická jednotka
 oddělení (lesnictví), ODD – jednotka prostorového rozdělení lesa (JPRL) pro sestavování lesních hospodářských plánů. Má tuto hierarchii: oddělení > dílec > porost > porostní skupina.
 nebo obecně výsledek nebo jednorázový průběh činnosti zvané oddělování, vyjmutí jedné složky z nějakého celku (vyčlenění) nebo ukončení její fyzické celistvosti s celkem (odtržení, odlomení, odříznutí atd.)

Související články 
 oddíl
 divize

Externí odkazy
Druh (rozcestník)

Druh má několik významů:
 druh – jedna z taxonomických kategorií klasifikace organismů
 přítel, společník, kamarád
 druh (právo) – muž žijící v konkubinátu, přibližné synonymum slov partner, životní partner 
 druh v teorii typů

Externí odkazy
Brabant

Brabant může být:

 Brabantské lankrabství – historické lankrabství, část pozdějšího Brabantského vévodství v dnešní Belgii.
Brabantské vévodství – historické vévodství a později provincie rozdělená dnes mezi Belgii a Nizozemsko.
 Severní Brabantsko – nizozemská provincie.
 Brabant (belgická provincie) – historická provincie v Belgii rozdělená dnes mezi:
 Valonský Brabant.
 Vlámský Brabant.
 Bruselský region.
 Obec ve Francii
 Brabant-en-Argonne – obec v departementu Meuse
 Brabant-sur-Meuse – obec v departementu Meuse
 Brabant-le-Roi – obec v departementu Meuse
Georges Brassens

Georges Brassens (22. října 1921 Sète – 29. října 1981 Saint-Gély-du-Fesc) byl francouzský písničkář.

Dílo 
Georges Brassens napsal více než 200 písní. Asi 130 z nich je zaznamenáno v jeho vlastním provedení na sérii 14 dlouhohrajících alb. Dále zhudebňoval a interpretoval také starší francouzské básníky (např. F. Villona, P. Verlaina, V. Huga nebo L. Aragona), za jejichž přímého pokračovatele je považován.

Svými jízlivými texty napadal pokrytectví, upjatost a zpátečnictví francouzské společnosti. Jako člověk se sklonem k anarchistickému hnutí zvlášť s oblibou mířil proti násilí, institucionalizaci a vykonavatelům moci všeho druhu (církev, byrokracie, soud, tisk). Jeho kritika je však nepřímá, často využívá kontrastu, květnatého jazyka a černého humoru. Tak i písně zabývající se pochmurnými tématy vyznívají nakonec vesele.

Tomu napomáhá také jednoduchý, celkovou harmonii podpírající hudební doprovod (většinou pouze doprovodná kytara a kontrabas), převážně durové melodie a Brassensův vlastní přednes.

Brassensovo dílo se dodnes těší výjimečné popularitě. Již za své aktivní kariéry (50.–70. léta) přímo inspiroval celou generaci písničkářů a šansoniérů. Roku 1967 byl vyznamenán Velkou cenou Francouzské akademie za poezii.

Jsou mu věnovány desítky disertačních prací, po celém světě se stále dobře prodávají jeho nahrávky, stále se objevují nové a nové interpretace a – i přes mimořádnou obtížnost – existují překlady jeho písní do více než 20 jazyků.

U nás Brassense překládá a interpretuje především Jiří Dědeček. Věnoval mu EP Špatná pověst (1989), CD Žalozpěv pro lehký holky (1998) a výběr z textů Klejme píseň dokola (1988).

Literatura

Související články 
 Francouzská literatura
 Seznam francouzských spisovatelů
 Zpívaná, recitovaná a experimentální poezie

Externí odkazy 
 
 Oficiální stránky
 Stránky věnované laické analýze Brassensových textů

Francouzští anarchisté
Francouzští básníci
Francouzští kytaristé
Francouzští písničkáři
Anarchističtí hudebníci
Nositelé Řádu čestné legie
Narození v roce 1921
Úmrtí v roce 1981
Držitelé ceny Premio Tenco
Muži
Narození 22. října
Narození v Sète
Úmrtí 29. října
Nositelé Medaile města Paříže
Phoebe (měsíc)

Phoebe [Fébé či Féba] je jedním z měsíců planety Saturn. Jeho průměr činí 220 km, střední vzdálenost od planety zhruba 12,9 milionů km. Až do těsného průletu sondy Cassini 11. června 2004 bylo o Phoebe jen málo známo a i v současné době je řada údajů teprve vyhodnocována. Základní shrnutí však již podat lze.

Objevení měsíce 
Phoebe objevil roku 1899 William Henry Pickering na snímcích, které pořídil 16. srpna 1898 DeLisle Stewart v peruánské Arequipě. Šlo o první měsíc nalezený fotografickou cestou. Jeho přesnou dráhu vypočítal roku 1905 Frank Elmore Ross.

Jméno dostal Phoebe podle Titánky Foibé z řecké mytologie, dceři Eurynomé a Ofióna.

Charakteristika satelitu 
Phoebe má přibližně tvar koule a je na něm velké množství kráterů, což svědčí o vysokém stáří povrchu. Hustota 1,6 g/cm³ naznačuje, že měsíc tvoří převážně vodní led s příměsí silikátových hornin. Zatím nebyla potvrzena hypotéza, že se v případě Phoebe jedná o těleso z Kuiperova pásu; nasvědčovala by tomu však retrográdní dráha tělesa, která je u větších satelitů planet poměrně neobvyklá (výjimkou je Neptunův měsíc Triton).

Phoebe je velmi tmavým tělesem s albedem 0,06, tedy ještě nižším než u uhlí. Na jeho povrchu byl objeven tuhý oxid uhličitý, měsíc tedy nemohl být v minulosti nikdy vystaven obzvlášť vysokým teplotám. Rotace kolem vlastní osy je poměrně rychlá (přesně 9 hodin a 30 minut), oběžná doba kolem Saturnu činí 550,479 pozemských dní (zhruba 18 měsíců). Povrchové teploty kolísají mezi -198 a -161 °C.

Navzdory teprve nedávnému průletu sondy Cassini již byla vytvořena základní nomenklatura povrchových útvarů. Největší kráter o průměru 101 km dostal jméno Jason podle vůdce Argonautů, další výrazné krátery se nazývají Euphemus (průměr 23 km), Canthus (44 km), Eurytion (14 km) a Hylas (30 km). Celkem bylo pojmenováno 24 kráterů a oblast Leto Regio, jména jsou však zatím jen předběžně schválena (2005).

Někteří vědci se domnívají, že malé Saturnovy měsíce Skathi, Mundilfari, Suttungr a Thrymr jsou ve skutečnosti velkými ledovými bloky vyvrženými z Phoebe při impaktech. Průměr těchto měsíců nedosahuje ani 10 km a všechny mají podobnou dráhu jako Phoebe.

Mapa povrchu Phoebe

Externí odkazy 
 Článek o Phoebe na stránkách NASA
 

Měsíce Saturnu
Jestřebí

Název Jestřebí má více obcí nebo měst: 

 Jestřebí (okres Česká Lípa), obec 9 km jihovýchodně od České Lípy
 Jestřebí (okres Náchod), obec 3 km severovýchodně od Nového Města nad Metují
 Jestřebí (okres Šumperk), obec 4 km jižně od Zábřeha
 Rájec-Jestřebí, město 5 km severně od Blanska
 Lázně Jestřebí, město v polském Horním Slezsku

nebo částí obcí:

 Jestřebí (Brtnice), část obce Brtnice v okrese Jihlava
 Jestřebí (Rájec-Jestřebí), část města Rájec-Jestřebí v okrese Blansko

nebo jiných objektů:

 Jestřebí (hrad), skalnatý hrad nad obcí Jestřebí na Českolipsku
 Jestřebí hory – geomorfologický okrsek Broumovské vrchoviny

Externí odkazy
Nemesis

Nemesis může znamenat
 Nemesis (mytologie) – řecká bohyně odplaty

literatura
 Nemesis (Asimov) – science fiction román od Isaaca Asimova
 Nemesis (Clarke) – science fiction povídka od Arthura C. Clarka
 Nemesis – detektivní román od Lindsey Davisové (česky jako Bohyně odplaty)
 Nemesis (Christie) – detektivní román od Agathy Christie
 Nemesis (Jo Nesbø) – detektivní román od Jo Nesba
 Nemesis (Nobel) – divadelní hra od Alfreda Nobela
 Nemesis (román, Star Trek) – sci-fi román z fiktivního světa Star Trek

hudba
 Nemesis (rapová skupina) – rapová skupina z Texasu
 Nemesis (píseň) – od Shriekback, alternativní rockové skupiny z 80. let 20. století
 Nemesis (album, Grip Inc.) – album z roku 1997 metalové kapely Grip Inc.
 Nemesis (album, Stratovarius) – album z roku 2013 finské powermetalové kapely Stratovarius
 Nemesis – píseň od skupiny Cradle of Filth

v oblasti vědy
 128 Nemesis – planetka
 Nemesis (hvězda) – hypotetická doprovodná hvězda Slunce
 Nemesis (informatika) – operační systém, který navrhly University of Cambridge, University of Glasgow, Swedish Institute of Computer Science a Citrix Systems

film
 Nemesis (film) – science fiction film Alberta Pyuna z roku 1992, který měl tři pokračování
 Star Trek: Nemesis – desátý film Star Trek z roku 2002
 epizoda ze seriálu Star Trek: Voyager (4. díl, 4. série)
 Nemesis (Hvězdná brána) – epizoda seriálu Stargate SG-1

komiksy
 Nemesis (DC komiks) – superhrdina ve světě DC příbuzný Sebevražednému oddílu
 Nemesis (komiks Marvel) – superhrdina ve světě Marvel, příbuzný s Alpha Flight
 Nemesis the Warlock – příběh uveřejněný v britském komiksu 2000 AD

videohry
 Wizardry: Nemesis – počítačová RPG hra v sérii Wizardry
 Zork: Nemesis – dobrodružná hra v sérii Zork
 Název pro některé videohry série Gradius, hlavně v Evropě
 Resident Evil 3: Nemesis (originální japonský název Biohazard 3: Last Escape)
 Nemesis (Resident Evil) je název smrtící B.O.W. (bio-organická zbraň), kterou vyrábí Umbrella Corporation
 Resident Evil: Nemesis byl též pracovním názvem filmu Resident Evil: Apocalypse

ostatní
 Nemesis (Transformers) – hvězdná loď ve fiktivním světě Transformers
 Nemesis (horská dráha) – obrácená horská dráha v zábavním parku Alton Towers ve Spojeném království
 Nemesis – rozšíření Magic: The Gathering, sběratelské kartové RPG hry
 Nemesis (časopis) – fantasy a sci-fi časopis