Montevideo

Montevideo (coneguda antigament en castellà com La Muy Fiel y Reconquistadora San Felipe y Santiago de Montevideo,<ref> [http://cumincades.scix.net/data/works/att/sigradi2003_035.content.pdf La Muy Fiel y Reconquistadora Ciudad de San Felipe y Santiago de Montevideo], projecte de la Universitat de la República. Consultat l'1 de setembre de 2009</ref> i en portuguès com Montevidéu) és la capital, la ciutat més gran i el port principal de l'Uruguai. Amb 1,3 milions d'habitants, vuit municipis, més de 60 barris, i essent dues vegades més gran que qualsevol altra ciutat del país, Montevideo és el centre econòmic, polític, cultural i financer del país. Segons un report de la Mercer Human Consulting, Montevideo va ser la primera ciutat de l'Amèrica Llatina en qualitat de vida el 2006. Segons la mateixa publicació, el 2011 la ciutat ocupava la primera posició d'Amèrica del Sud – i la quarta a Amèrica Llatina – pel que fa a la qualitat de vida. Se situa a la zona sud del país, sobre el Riu de la Plata, dins del departament homònim.

La ciutat és sovint considerada la capital d'estat sobirà més austral d'Amèrica — i la tercera al món, després de Canberra (segona) i Wellington (primera), les capitals d'Austràlia i Nova Zelanda, respectivament. És la seu administrativa del Mercosur (organisme comercial, cultural i social format per l'Argentina, el Brasil, Paraguai, Uruguai i Veneçuela) i de l'ALADI (Associació Llatinoamericana d'Integració). La seva població és d'1.319.108 habitants (2011) però, considerant la seva àrea metropolitana, Montevideo arriba als 1.947.604 habitants, aproximadament la meitat de la població total del país.

Montevideo, una ciutat global de tipus beta, és el centre de l'activitat econòmica i cultural del país: la seva universitat principal, la Universitat de la República, va ser fundada el 1849. L'arquitectura de la ciutat combina diferents aspectes del seu passat, des de l'''art déco colonial, i inluenciada per immigrants espanyols, portuguesos, italians, francesos i britànics.

Geografia i clima 

Montevideo es troba sobre la riba nord del Riu de la Plata, una extensió de l'oceà Atlàntic que separa la costa sud de l'Uruguai del litoral nord de l'Argentina; Buenos Aires s'ubica a 230 km a l'oest, sobre territori argentí. El riu Santa Lucía serveix de límit natural entre Montevideo i el departament de San José a l'oest. Cap al nord i a l'est de la ciutat s'estén el departament de Canelones, amb el rierol de Carrasco conformant la frontera oriental de Montevideo. La franja costanera, la qual forma el límit meridional de la ciutat, està conformada per relleus de pedra i platges de sorra blanca. La badia de Montevideo forma un port natural, el més gran del país i un dels més grans del Con Sud, operant com una part important de l'economia uruguaiana i del comerç exterior. Diversos rierols s'estenen per tota la ciutat i desemboquen a la badia de Montevideo. La costa i els rius presenten nivells alts de contaminació.

La ciutat té una elevació mitjana de 43 metres sobre el nivell de la mar. Les seves elevacions més destacades són dos turons: el Cerro de Montevideo i el Cerro de la Victoria, amb el cim més alt, el pic del Cerro de Montevideo, coronat per una fortalesa en una altura de 134 metres. Les ciutats i urbanitzacions més properes per carretera són Las Piedras al nord, i la coneguda com Ciudad de la Costa (un conglomerat de pobles veïns) a l'est, totes dues a una distància de 20 a 25 km des del centre de la ciutat. Les distàncies aproximades a altres capitals departamentals per carretera són, 90 km a San José de Mayo (departament de San José) i 46 km a Canelones (departament de Canelones).

Montevideo té un clima temperat amb hiverns curts, frescos i humits (durant els mesos de juliol i agost les temperatures ronden els 10 °C) i estius secs, llargs i càlids (al gener i al febrer les temperatures acostumen a superar els 25 °C). La màxima temperatura registrada a la ciutat va ser de 36,4 °C, a l'Estació Carrasco, i la temperatura mínima va ser de -5 °C, registrada al mateix observatori. Casal Català de Montevideo, amb festivitats, activitats culturals i cursos de català en tres nivells (bàsic, mitjà, avançat) i amb 40 alumnes, Centre Basc (Eusko Sare) i Centre Asturià, segueixen sent, actualment, centres d'acollida d'immigrants i les seves descendents, i lloc on es porten a terme activitats culturals pròpies d'aquestes terres.

Alguns de les comeses més importants pels immigrants catalans va ser la fundació de la Plaça Lluís Companys i Jover, on s'erigeix un monument a la seva memòria, i enfront del qual tots els anys se li rendeix tribut en la data de mort

Altres països amb els quals existeix un vincle important són Alemanya, Argentina, el Brasil, França i Anglaterra.

Gastronomia 

El centre tradicional del menjar i la beguda de l'Uruguai és el Mercado del Puerto ("Mercat del Port"). La torta frita és una coca fregida en una paella i és consumida a Montevideo i a tot l'Uruguai. És generalment circular, amb un petit tall al centre per facilitar la cocció, i està feta amb farina de blat, llevat, aigua, sucre i sal. La carn de boví és molt important en la gastronomia uruguaiana i l'ingredient principal de nombrosos plats. Montevideo té una àmplia varietat de restaurants, des de la cuina tradicional del país fins a una sèrie de plats d'origen japonès, com a el sushi. Entre les cases de menjar més destacades de Montevideo hi ha Arcadia, sobre la Plaza Victoria, considerat el restaurant més fi de la ciutat. Arcadia ofereix un ambient inspirat en la cuina casolana italiana. El Fogón és més popular pel que fa al sopar. El seu interior és lluminós i les parets es troben cobertes per miralls grans. Oficialment un restaurant de barbacoa i marisc, serveix plats a la graella de carn, així com salmó, gambetes i calamar. També cal destacar el Cru. Nombrosos restaurants es troben sobre la Rambla. També hi ha un pub irlandès a la zona est de la Ciudad Vieja que es diu Shannan Irish pub, un altre llegat del patrimoni europeu de Montevideo.

Literatura 

La ciutat té una llarga i rica tradició literària. Tot i que la literatura uruguaiana no abasta únicament els autors de la capital (Horacio Quiroga va néixer a Salto i Mario Benedetti a Paso de los Toros, per exemple), Montevideo ha estat i encara és el centre de les principals editorials del país i d'un marcat centre literari.

El 1900 la ciutat comptava amb un nombre important d'escriptors, com José Enrique Rodó, Carlos Vaz Ferreira, Julio Herrera y Reissig, Delmira Agustini i Felisberto Hernández. Montevideo era coneguda en aquell moment com l'"Atenes del Plata" o l'"Atenes del Riu de la Plata".

Entre els autors més significatius de Montevideo de la segona meitat del , cal destacar a Juan Carlos Onetti, Antonio Larreta, Eduardo Galeano, Marosa di Giorgio i Cristina Peri Rossi.

Una nova generació d'escriptors han assolit certa popularitat internacional durant els darrers anys. És el cas d'autors com Eduardo Espina (assagista i poeta), Fernando Butazzoni (novel·lista), Rafael Courtoisie (poeta) i Hugo Burel (narrador i novel·lista).

Música 

A Montevideo, de la mateixa forma que a la regió riuplatenca, les formes més populars són el tango, la milonga i el vals criollo. Moltes cançons importants van néixer a Montevideo incloent-hi "El Tango supremo", "La Cumparsita", "La Milonga", "La Puñalada" i "Desde el Alma", compostes per músics de la ciutat com Gerardo Matos Rodríguez, Pintín Castellanos i Rosita Melo. El tango es troba molt present en la vida cultural de Montevideo i és el tema de molts bars i restaurants de la ciutat. Fun Fun' Bar, establert el 1935, és un dels centres de tango més importants de l'Uruguai, al costat de El Farolito, ubicat al nucli antic, i Joventango, Café Las Musas, Garufa i Vieja Viola. Molts cantants contemporanis de tango viuen a Montevideo, com Kutxi Romero. La ciutat també és seu del Festival de Jazz de Montevideo i nucli del candombe, una dansa amb arrels africanes.

Art 

El periòdic El País finança el Museu Virtual d'Art Contemporani de l'Uruguai. El director presenta exhibicions en "espais virtuals, amb informació, biografies i texts en anglès i en castellà".

Durant els anys 1970 (1973, especialment) quan la junta militar va prendre el poder a l'Uruguai, l'art es va veure amenaçat a Montevideo. Els estudis d'art van protestar, amb Rimer Cardillo, un dels principals artistes del país, creant l'Institut Nacional de Belles Arts de Montevideo, un "centre de resistència". Com a resultat, els militars van perseguir els artistes i van tancar l'Institut de Belles Arts. D'aquesta forma, l'art només quedava limitat a cercles tancats, d'àmbit privat, generalment amb el suport de persones que havien aconseguit ser alliberades de la presó. El museu va tornar a obrir les seves portes més endavant.

Museus 

El Cabildo de Montevideo va ser la seu del govern durant l'època colonial del Virregnat del Riu de la Plata. Es troba davant de la Plaza Constitución, al barri de la Ciudad Vieja. Edificat entre 1804 i 1869 en un estil neoclàssic, amb una sèrie de columnes dòriques i jòniques, es va convertir en patrimoni nacional el 1975. El 1958 es van inaugurar en aquest edifici el Museu Històric Municipal i l'Arxiu. Compta amb tres exhibicions permanents, així com temporals d'art, events culturals, seminaris i fòrums, entre altres.

El Palacio Taranco s'ubica davant de la Plaza Zabala, al centre de la Ciudad Vieja. Va ser construït durant els primers anys del  a partir de les ruïnes d'un antic teatre de Montevideo de l'any 1793. D'influència francesa, l'edifici va pertànyer a la família Ortíz Taranco. El palau va ser dissenyat pels arquitectes francesos Charles Louis Girault i Jules Chifflot León, els responsables del disseny del Petit Palais i de l'Arc de Triomf de l'Étoile a París. Va passar a les mans del govern municipal el 1943, al costat de la seva col·lecció de mobles i objectes nacionals; el 1972 es va convertir en el Museu d'Arts Decoratives de Montevideo i el 1975 va ser declarat patrimoni nacional. El Museu d'Arts Decoratives té una àmplia col·lecció de pintures i d'arts decoratives europees, gregues, romanes i ceràmiques islàmiques dels segles X al XIX procedents de l'actual territori de l'Iran. El palau sovint es fa servir com a punt de trobada de polítics o executius uruguaians.

El Museu Històric Nacional de Montevideo es troba a l'antiga residència del General Fructuoso Rivera. Mostra objectes que formen part de la història de l'Uruguai. Durant un procés que va començar el 1998, el Museu Històric Nacional (1837) i el Museu Nacional d'Antropologia (1981), es van unir el 2001 amb el nom de Museu d'Història Nacional i d'Antropologia. El Museu Històric n'ha afegit vuit cases històriques de la ciutat, cinc de les quals es troben a la Ciudad Vieja. Una d'elles, al costat de l'edifici principal, va ser la residència històrica d'Antonio Montero, i alberga actualment el Museu Romàntic.

El Museu Torres García es troba al nucli antic, i mostra les pintures inusuals i històriques de l'uruguaianocatalà Joaquim Torres-Garcia, amb obres cubistes seguint un estil semblant al d'artistes com Picasso i Braque. El museu va ser establert per Manolita Piña Torres, la vídua de Torres Garcia, després de la seva mort el 1949. També va crear la Fundació García, una organització privada sense ànim de lucre que s'encarrega d'administrar les pintures, els dibuixos, els texts originals, els arxius, els objectes i els mobles dissenyats pel pintor, així com les fotografies, les revistes i les publicacions relacionades amb ell.

Hi ha més museus d'art destacats a Montevideo. El Museu Nacional d'Arts Visuals a Parque Rodó alberga la col·lecció de pintures més gran del país. El Museu Juan Manuel Blanes va ser fundat el 1930, celebrant els cent anys de la primera Constitució de l'Uruguai, un fet significatiu si es té en compte que Blanes és l'autor de nombroses pintures patriòtiques. Al costat del museu, hi ha un jardí japonès que compta amb diferents tipus de peixos. El Museu d'Història de l'Art, ubicat al Palacio Municipal, té rèpliques d'antics monuments i mostra una varietat d'objectes d'Egipte, la Mesopotàmia, Pèrsia, Grècia, Roma i de cultures ameríndies, incloent-hi eines precolombines. El Museu Municipal Precolombí i Colonial, a la Ciudad Vieja, ha conservat col·leccions de diferents elements arqueològics trobats per l'arqueòleg uruguaià Antonio Taddei. Són exemplars de l'art precolombí d'Amèrica Llatina, pintures i escultures dels segles  i XVIII, principalment de Mèxic, Perú i Brasil. El Museu d'Art Contemporani també alberga petites col·leccions de pintura i escultura moderna uruguaiana.

També hi ha altres tipus de museus a la ciutat. El Museu del Gautxo i de la Moneda, ubicat al barri Centro, alberga objectes característics i històrics dels gautxos uruguaians, orfebreria i mate (beguda nacional), carabasses i palles metàl·liques, conegudes localment amb el nom de bombillas. El Museu Naval s'ubica a la costa est del barri Buceo i mostra objectes i arxius de la història marítima de l'Uruguai. El Museu de l'Automòbil, el qual pertany al Club Automòbil de l'Uruguai, té una col·lecció variada de cotxes, entre ells un Hupmobile de 1910. El Museu i Parc Fernando García a Carrasco, dedicat al transport, inclou antics carruatges de cavall i alguns cotxes primitius. El Castell Pittamiglio, amb una façana particular, destaca el llegat de l'excèntric Humberto Pittamiglio, un arquitecte alquimista local.

Festivals 

La capital de l'Uruguai és seu de nombrosos festivals, events i, més especialment, del carnaval. Un dels festivals més característics de la ciutat és el del Gautxo, on la gent monta a cavall pels carrers usant la roba típica dels gautxos uruguaians. La festa anual més important és, però, el carnaval. Celebrada en tot l'Uruguai, aquesta festa centra les seves activitats a Montevideo. Els dies festius oficials són dos, tot i que algunes botigues tanquen per tota la setmana.

Durant el carnaval hi ha molts events a l'aire lliure, a més de competicions. Les cases són decorades especialment per aquest event. Els «tablados», o escenes populars, estan per tota la ciutat. Alguns dels festivals més importants inclouen el «Desfile de las Llamadas», celebrat a la zona sud de la ciutat, sobretot per la col·lectivitat afrouruguaiana, commemorant el que abans era un ritual. Atès a la magnitud del festival, les preparacions comencen el mes de desembre amb l'elecció de les reines zonals que apareixeran durant el carnaval.

Turisme 

El turisme forma part de l'economia de l'Uruguai. El turisme de Montevideo es concentra al barri Ciudad Vieja, el qual inclou els edificis més antics de la ciutat, nombrosos museus, galeries d'art, discoteques, amb el carrer Sarandí i el Mercat del Port essent dos dels punts més visitats de la urbanització. Sobre el límit de la Ciudad Vieja, la Plaça Independència és envoltada per nombroses vistes, incloent-hi el teatre Solís i el Palacio Salvo. La plaça també marca el començament de l'avinguda principal de Montevideo, la 18 de Julio. A més de ser una avinguda comercial, 18 de Julio destaca pels seus edificis d'art déco, tres places públiques importants, el Museu del Gautxo i el Palacio Municipal, entre altres. L'avinguda acaba a l'Obelisc de Montevideo; poc després es troba el Parque Batlle, el qual és, al costat del Prado, una altra destinació turística important. Sobre la costa, la Fortalesa del Cerro, La Rambla, 13 quilòmetres de platges sorrenques, i Punta Gorda són centres turístics importants, així com el Barrio Sur i Palermo.

El Ministeri de Turisme ofereix un tour de dues hores i mitja per la ciutat i l'Associació de Guies Turístics de Montevideo ofereix visites en anglès, italià, portuguès i alemany.

Una gran part dels turistes que visiten la ciutat són de l'Argentina, el Brasil, Xile i Europa, si bé el nombre de visitants d'altres parts d'Amèrica Llatina i dels Estats Units creix cada any, gràcies a les ofertes de vols internacionals de l'Aeroport de Carrasco i als vaixells de luxe que arriben al port de Montevideo.

Societat

Mitjans de comunicació 

De les 100 estacions de ràdio que hi ha a l'Uruguai, 40 es troben a Montevideo. La ciutat té una comunitat artística i literària destacada. La premsa va comptar amb llibertat d'expressió fins al cop d'estat de 1973; aquesta llibertat va ser recuperada l'1 de març del 1985, com a part de la restauració de la democràcia.

Alguns dels diaris més importants que publiquen a la ciutat són: Brecha, La República, El Observador, El País, Gaceta Comercial i La Diaria. El Día va ser el periòdic de més prestigi a l'Uruguai, fundat el 1886 per José Batlle, qui més endavant seria elegit president del país. El diari va tancar les seves portes els primers anys de la dècada de 1990. Tots els canals de televisió tenen la seva seu a Montevideo, per exemple: Saeta Canal 10, La Tele (Canal 12), Montecarlo Televisión (Canal 4) i Televisión Nacional (Canal 5)

Religió 

La principal religió de l'Uruguai és el catolicisme des d'abans de la fundació de la ciutat, la qual forma part de l'Arxidiòcesi de Montevideo. Va ser creada el 1830 amb el nom de Vicariat Apostòlic de Montevideo. El vicariat va ser promogut a Diòcesi de Montevideo el 13 de juliol de 1878. El Papa Lleó XIII va elevar-la a la categoria d'Arxidiòcesi Metropolitana el 14 d'abril de 1897. La nova arxidiòcesi es va convertir en la Metropolitana de les seves sufragànies de Canelones, Florida, Maldonado-Punta del Este, Melo, Mercedes, Minas, Salto, San José de Mayo i Tacuarembó.

Montevideo és l'única arxidiòcesi de l'Uruguai, ja que el seu Ordinari, l'arquebisbe, és també el Primat de l'església uruguaiana. L'església mare i la seu de l'arxidiòcesi és la Catedral Inmaculada Concepción y San Felipe y Santiago. Des de 1998, l'arquebisbe de Montevideo és Nicolás Cotugno Fanizzi, SDB.

Catedral Metropolitana 

La Catedral Metropolitana de Montevideo és la principal església catòlica romana de la ciutat. Es troba al barri de la Ciudad Vieja, creuant la Plaza Constitución des del Cabildo. El 1740 es va construir una església de maons en aquest lloc. El 1790 va tenir lloc la reforma que li va donar l'estructura neoclàssica actual. L'església va ser consagrada el 1804. Les celebracions pel bicentenari van tenir lloc el 2004.

El 1897, el Papa Lleó XIII li va donar a l'església la categoria de catedral metropolitana. A més, importants cerimònies se celebren tots els anys sota la direcció de l'arquebisbe de Montevideo. Casaments i concerts corals es duen a terme aquí i el sacerdot realitza les funcions rutinàries de la catedral. Durant el , el seu recinte es va utilitzar també com a lloc d'enterrament de persones famoses que morien a la ciutat. Durant molts anys, la presó i l'església propera de Punta Carretas van ser els únics edificis del barri.

Educació

Educació pública 
La Universitat de la República és la principal universitat i la més gran del país, amb un total de 81.774 alumnes, segons les dades del cens de 2007. Va ser fundada el 18 de juliol de 1849 a Montevideo, lloc on es troben la majoria dels campus. El seu rector actual és el Dr. Rodrigo Arocena. La universitat alberga 14 facultats i un nombre considerable d'instituts i d'escoles. Moltes personalitats del país es van graduar en aquesta universitat, com el filòsof Carlos Vaz Ferreira, el matemàtic José Luis Massera, Gabriel Paternain, Mario Wschebor, Roman Fresnedo Siri, Carlos Ott i Eladio Dieste.

El procés de fundació de la universitat pública nacional va començar l'11 de juny de 1833 amb l'aprovació d'una proposta del senador Dámaso Antonio Larrañaga. El text proposava la creació de nou departaments acadèmics. El president de la República va aprovar un decret que creava formalment aquests departaments un cop que la majoria d'ells ja es trobaven operatius. El 1836 es va fundar la Casa d'Estudis Generals, albergant els departaments de Llatí, Filosofia, Matemàtiques, Teologia i Jurisprudència. El 27 de maig de 1838, Manuel Oribe s'encarregaria d'aprovar un decret que establia la Gran Universitat de la República. Aquell decret tenia pocs resultats a la pràctica, atès a l'escassa estabilitat política de la República Oriental de l'Uruguai en aquella època.

Educació privada 
La universitat privada més gran de l'Uruguai també s'ubica a Montevideo. ORT Uruguai va ser establerta originalment com una organització sense ànim de lucre el 1942, i va passar a ser una institució privada el setembre de 1996. És membre de la World ORT, una xarxa educativa internacional fundada el 1880 per la comunitat jueva de Sant Petersburg, Rússia.
La universitat compta amb aproximadament 8.000 alumnes, distribuïts en 5 facultats i instituts, especialment dedicats a la ciència i a la tecnologia/enginyeria. El seu actual rector és el Dr. Jorge A. Grünberg.

L'Institut Crandon de Montevideo és una escola estatunidenca d'origen missioner i la principal institució educativa metòdica de l'Uruguai. Fundada el 1879 amb el suport de la Societat de Dones de l'Església Metòdica dels Estats Units, és una de les institucions tradicionals més emblemàtiques de la ciutat, incloent-hi les valoracions de John Wesley. Entre els seus alumnes hi ha presidents, senadors, ambaixadors, científics i músics, entre altres. L'Institut Crandon de Montevideo va ser la primera institució d'Amèrica del Sud en donar classes d'economia domèstica.

El Col·legi de Stella Maris dels Germans Cristians d'Irlanda és una organització catòlica co-educacional, privada, no lucrativa ubicada al barri de Carrasco. Fundada el 1955, és considerat un dels instituts d'ensenyament secundari més importants de la ciutat. La seva llarga llista d'alumnes inclou economistes, enginyers, advocats, polítics i campions de Fórmula 1. L'escola també va tenir un paper important en el desenvolupament del rugbi a 15 a l'Uruguai, amb la creació de l'Old Christians Club, el club dels alumnes de l'escola.

També a Carrasco es troben les Escoles Britàniques de Montevideo (The British Schools of Montevideo), una de les institucions educatives més antigues del país, fundada el 1908. El seu objectiu original era oferir una educació completa als nens uruguaians, de la mateixa forma que als principals col·legis del Regne Unit, i també establir forts vincles entre els alumnes uruguaians i els alumnes britànics residents al país. El president honorari és l'ambaixador britànic a l'Uruguai. Alguns dels seus alumnes destacats són Juan Pedro Bordaberry Herrán i Gabriel Gurméndez Armand-Ugon.

Altres institucions educatives són l'Institut Alfredo Vásquez Acevedo, l'Institut Preuniversitari Joan XXIII, el Lycée Français de Montevideo, l'Escola Brasil, el Liceu Joaquín Suárez i el Col·legi Preuniversitari Ciudad de San Felipe.

Esport 

Montevideo és un nucli important per a l'esport professional, i per lluny el més important de l'Uruguai. L'Estadio Centenario, l'estadi nacional de futbol a Parque Batlle, va ser inaugurat el 1930 per celebrar la primera Copa del Món de futbol, així com per commemorar el centenari de la primera Constitució del país. En aquesta edició, l'Uruguai va guanyar la final contra l'Argentina per 4 gols a 2. L'estadi té una capacitat per a 70.000 persones. Es troba a la llista de la FIFA dels estadis clàssics més emblemàtics del món, al costat del Maracanã, el Wembley Stadium, el San Siro, l'Estadio Azteca i l'Estadi Santiago Bernabéu. A l'interior de l'estadi hi ha un museu que mostra documents, fotos i objectes importants de les dues Copes del Món de futbol guanyades per la selecció nacional uruguaiana.

Entre 1935 i 1938 es van completar les pistes d'atletisme i el velòdrom municipal.

Actualment, la majoria dels equips de la primera divisió de la lliga uruguaiana de futbol tenen la seva seu a Montevideo, incloent-hi el Nacional, el Peñarol, el Central Español, el Cerrito, el Cerro, el Danubio, el Defensor Sporting, l'Atlético Fénix, el Liverpool, el Wanderers, el Racing, el River Plate de Montevideo i el Rampla Juniors.

A més de l'Estadio Centenario, altres estadis importants de la ciutat són: Belvedere, Complejo Rentistas, Gran Parque Central, Jardines del Hipódromo, José Pedro Damiani, "La Bombonera", Luis Franzini, Luis Tróccoli, Abraham Paladino, Alfredo Víctor Viera, Omar Saroldi, José Nasazzi, Osvaldo Roberto, Maracaná i Palermo.

La lliga uruguaiana de bàsquet opera des de Montevideo i la majoria dels seus equips principals són de la mateixa ciutat, entre ells el Defensor Sporting, el Trouville, la Unión Atlética, el Capitol, el Malvín i el Biguá. Montevideo també és un centre important de rugbi i de boxa. L'equitació va recuperar una certa importància després de la reobertura de l'hipòdrom de Maroñas. El golf es practica principalment a Punta Carretas, mentre que el piragüisme és sovint practicat al port del Buceo. El Club de Golf de Punta Carretas va ser fundat el 1894 i s'estén per la zona occidental del Bulevar Artigas, la Rambla (l'avinguda costanera de Montevideo) i el Parque Rodó.

Transport

Port i aeroport 

El port sobre la badia de Montevideo és una de les raons per les quals es va fundar la ciutat. Dona protecció natural als vaixells, si bé la protecció s'ha millorat per evitar l'impacte de les onades sobre el moll. Aquest port natural és competitiu amb l'altre gran port del Riu de la Plata, Buenos Aires. El treball de construcció del port va tenir lloc entre 1870 i 1930. Aquestes sis dècades van veure l'edificació del primer moll de fusta, de molts magatzems a La Aguada, la zona nord i sud de la Rambla, un port fluvial, un nou moll, la conca de dragat del riu i la refineria de La Teja. La gran tempesta registrada el 1923 va provocar pèrdues importants en algunes d'aquestes obres, les quals van haver de ser reedificades. Des de la segona meitat del segle passat, els canvis físics es van aturar com a conseqüència de l'estancament econòmic que va patir el país.

La proximitat del port ha contribuït a la instal·lació de diverses indústries sobre l'àrea que envolta la badia, especialment negocis d'importació/exportació i d'altres empreses relacionades amb el port i l'activitat naval. La densitat del desenvolupament industrial a la zona portuària ha mantingut la seva popularitat com a lloc residencial malgrat la seva centralitat. Els principals problemes ambientals són la sedimentació subaquàtica i la contaminació de l'aigua i de l'aire.

L'Aeroport Internacional de Carrasco, el qual serveix a Montevideo, es troba a 19 km del centre de la ciutat. Pluna, l'aerolínia nacional uruguaiana, ofereix vols nacionals i internacionals. Aerolíneas Argentinas, Iberia, American i United Airlines ofereixen també vols amb destinació Montevideo des dels seus respectius països. L'aeroport és transitat per aproximadament 1.500.000 persones per any.

Ciutats agermanades 

La ciutat té un pacte d'agermanament amb Barcelona i amb les següents ciutats:

  Bogotà
  Buenos Aires
  Cadis
  Córdoba
  Curitiba
  Porto Alegre

  La Paz
  La Plata
  Madrid
  Melilla
  Montevideo
  Qingdao

  Quebec
  Rosario
  Sant Petersburg
  São Paulo
  Tianjin
  Wellington

Fills il·lustres 
 Gabriela Acher.
 Amanda Berenguer.
 Luis Cluzeau Mortet, compositor i violinista
 Domingo Dente (1894-1974) compositor i pianista.
 Carlos Estrada (1909-1970), compositor i director d'orquestra
 Fernando Flores Morador.
 Eduardo Jiménez de Aréchaga.
 Gustavo Penadés Etchebarne.
 León Ribeiro, compositor musical
 Hermenegildo Sábat.
 Carlos Sabat Ercasty.
 Carlos Sherman.
 Joaquim Torres-Garcia.
 Carlos Vaz Ferreira.
 María Eugenia Vaz Ferreira.
 Walter Vidarte.
 Julio Vilamajó.
 Elena Zuasti.

Galeria d'imatges

Referències

Enllaços externs 

 Ajuntament de Montevideo 
 Diari de Montevideo 
 Casal Català de Montevideo