alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Talos

Talos (grč. , Tálōs) u grčkoj mitologiji bronzani je div s ljudskim tijelom i bikovom glavom koji je čuvao Kretu

Etimologija 

U kretskom dijalektu talôs je bio ekvivalent grčkog hêlios = "sunce" (Helije), a Zeus je štovan kao Zeus Tallaios = "Sunčani Zeus".

Povezuje se i s Talajom, grebenom u Idi na Kreti.

Karakteristike 

Talos je prikazivan kao brončani div. Na novčiću iz Festa prikazan je krilatim, a na grčkim i etruščanskim vazama i zrcalima nije.
Izvan Krete prikazivan je pokorenim.

Mitologija

Uloga 

Talos je opisivan kao dar, bilo Hefestov Minosu - iskovali su ga Kiklopi, bilo Zeusov dar Europi. Moguće je da je bio sin Kresa, personifikacije Krete.

Legenda o Talosu kazuje kako je on u svom brončanom tijelu imao jednu šupljinu, nešto poput vene od vrata do koljena. Ta je šupljina bila ispunjena čarobnom tečnošću pomoću koje se kretao. Imao je i brončani čavao između koljena i pete koji je sprečavao da ta tečnost iscuri. Ako bi ta tečnost iscurila, Talos bi postao samo beživotna hrpa bronce. 

Talos je triput dnevno obilazio stjenovite obale otoka Krete, služeći kralju Minosu. Kad bi neki brod uplovio u otočnu luku, Talos bi ga zasuo gomilom stijena. U slučaju da bi se tkogod i izvukao od tog napada, Talos bi svoje tijelo užario do usijanja i pekao neprijatelje na svome tijelu.

Argonauti 

Jazon je s Argonautima prilazio Kreti pošto su uzeli zlatno runo. Kao čuvar otoka, Talos je čuvao Kretu tako što je bacao velike stijene na njih i držao ih u zaljevu. Medeja je na nj bacila čaroliju da bi ga smirila, a potom je maknula čavao i iskrvario je do smrti, a Argonauti su nastavili dalje. Druga inačica mita govori da ga je Medeja začarala i pretvorila u smrtnika, a potom maknula čavao.

Literatura

Vanjske poveznice 

 Talos u klasičnoj literaturi i umjetnosti 
 Talos u grčkoj mitologiji 

Grčka mitologija

cs:Talós
de:Talos
ja:タロス
pl:Talos
Hekaba

Hekaba (grč. , Hekábê), prema latiniziranom obliku nazvana i Hekuba (lat. Hecuba), u grčkoj mitologiji bila je Prijamova žena i Hektorova majka, frigijskog porijekla, Dimina i Eunojina kći.

Mitologija 
S Apolonom je imala sina Troila. Prorečeno je da Troja neće biti poražena sve dok je Troil živ do svoje dvadesete godine. Ubio ga je Ahilej u Trojanskom ratu. Bila je također Hektorova majka te u Homerovoj ''Ilijadi oplakuje njegovu smrt.

S Prijamom je imala i najmlađeg sina Polidora koji je poslan s darovima (nakitom i zlatom) na dvor kralja Polimestora, da ga zaštiti za vrijeme Trojanskog rata jer se Prijam bojao za sigurnost svog djetea. Nakon što je Troja pala, Polimestor je odbacio Polidora u smrt te uzeo darove. Hekaba je, premda su je zarobili Ahejci kad je pala Troja, na posljetku osvetila smrt svoga sina.

U drugoj inačici mita, Hekaba je poludjela kad je vidjela trupla svoje djece - Polidora i Poliksene.

Literatura 
 Euripid: Hekaba
 Marin Držić: Hekuba

Eksterni linkovi 

 Hekaba u grčkoj mitologiji 

Grčka mitologija
Faetont

Faetont (grč. , Phaethon) u grčkoj mitologiji Helijev je sin. U alternativnom mitu, Eja je Kefalu rodila sina, ali ga je Afrodita ukrala dok je bio dijete, da bi bio noćni čuvar u njezinu najsvetijem hramu. Krećani su ga nazivali Adim, jutarnjom i večernjom zvijezdom.

Etimologija 
Faetontovo grčko ime znači "sjajni".

Mitologija

Faetontov pad 
Ljubomorni Zeusov sin Epaf nije mogao podnijeti da je Faetont, Helijev sin, blistav i sjajan poput oca te ga je u svađi nazvao potomkom ništavnog smrtnika. To je Faetonta jako uvrijedilo, ali i natjeralo da posumnja te je otišao Heliju i ispitivao ga je li mu on sigurno otac. Helije ga je uvjeravao, ali se Faetont nije mogao smiriti, stoga se Helije zakleo presvetom rijekom Stiks da će mu kao dokaz ispuniti bilo koju želju.

Faetont je poželio da jedan dan vozi očeva kola. Helije se uplašio i počeo razuvjeravati Faetonta da to nije za smrtnike te da je neiskusan u kroćenju vatrenih i blistavih, krilatih konja koji vuku kočiju. No, Faetont se nije dao razuvjeriti te je, zbog zakletve, Helije morao ispuniti obećanje. Skinuo je svoju zlatnu krunu i ukratko mu objasnio kako upravljati kočijom.

Faetont je potjerao Helijeva kola, a krilati su konji osjetili da ih ne vodi poznata i čvrsta ruka te su skrenuli sa svoje svakodnevne putanje. Isprva su se podigli previsoko te se zemlja smrznula, a potom su se spuštali su se i padali sve niže, a od plamena su uzavrele rijeke, zemlja se sušila i pucala (nastajale su pustinje - Sahara), a šume su gorjele - čak su se i vrata Hada otvorila. Geja je zaprijetila Faetontu i pozvala Zeusa da spriječi uništenje zemlje. Zeus je poslao munju na Faetonta koji se srušio u bezdan, u rijeku Eridan, i umro, ali je život na zemlji bio spašen.

Helije je bio neutješan te je toga dana zemlja ostala bez sunca. Faetontove sestre Helijade pretvorile su se u topole, a od njihovih je suza nastao jantar. Zeus je darovao Heliju labudove koji će mu vući kočiju umjesto uništenih konja.

Eksterni linkovi 

 Faetont u klasičnoj literaturi i umjetnosti 

Grčka mitologija
Pasifaja

Pasifaja (grčki Πασιφάη, Pasipháē) u grčkoj mitologiji bila je Okeanida, Perzina i Heliosova kći, Minosova žena. Pasifajino grčko ime znači "ona koja sve obasjava", a često je pridavano božicama povezanim s Mjesecom.

Pasifaja i Minos 
Pasifaja je, poput svoje nećakinje Medeje vješto rabila magična svojstva biljaka, a tako su je prikazivali i stari Grci. Apolodor u Biblioteci navodi da je bacila čini vjernosti na Minosa koji bi ejakulirao zmije i škorpione, ubivši tako nezakonite ljubavnice. Prokrida je imala magičnu biljku koja ju je štitila od Pasifajine čarolije te je spavala s Minosom. U kontintentalnoj Grčkoj Pasifaja je štovana kao božica-proročica u Talami, a Pauzanije opisuje brončane kipove Pasifaje i Heliosa. Pauzanije također izjednačava Pasifaju s božicom Selenom. Ciceron je u De natora Deorum zapisao da su spartanski efori spavali pored Pasifajina hrama, da bi dobili proročanstva u snovima koja bi im pomogla pri vladanju.

Potomstvo 
Pasifaja je s Minosom imala mnogo djece: Arijadnu, Androgeja, Glauka, Deukaliona, Fedru i Katreja, a također i zvjezdanog Asteriona - Minotaura. Prije nego što je postao kralj, Minos je od boga Posejdona zatražio znak da će on, a ne njegov brat, doći na prijestolje. Posejdon se složio te je poslao bijelog bika, ali pod uvjetom da ga Minos njemu žrtvuje. Prekrasan je bik izašao iz mora, a Minosu je bio tako lijep da je radije žrtvovao drugoga bika, misleći da Posejdon neće primijetiti. Posejdon se razbjesnio te je učinio da se Minosova žena, Pasifaja, ludo zaljubi u bika. Pasifaja je otišla Dedalu da joj pomogne, a on je smislio kako će utažiti njezinu strast. Napravio je drvenu kravu, a Pasifaja je ušla u nju i skrila se, a bik ju je oplodio. Tako je Pasifaja začela i rodila polubika i polučovjeka - Minotaura. Pasifaja ga je odgajala u dok je bio dijete, ali kako je rastao, tako je postao bjesniji. Delfijska je proročica rekla Dedalu da sagradi labirint u kojem bi držao Minotaura. To je i učinio, a labirint je bio ispod Minosove palače u Knossosu. Minotaura je na posljetku ubio Tezej.

Vanjski linkovi 

 Pasifaja u klasičnoj literaturi i umjetnosti 

Grčke božice
Dedal

Dedal (grč. Δαίδαλος, Daídalos) je najvještiji obrtnik, legendarni letač; Ikarov i Japiksov otac. Isprva bivši kretski junakom, Atenjani ga premještaju u svoje krajeve i smatraju Erehtejevim sinom. Dedalovo grčko ime znači "lukav".

Labirint 
Homer ga spominje kao kreatora Arijadnina plesnog podija. Budući da je bio najvještiji rukotvorac, govorilo se da je izmislio slike. Također je sagradio i Labirint. Ovidije u svojim Metamorfozama govori da je Dedal tako lukavo napravio Labirint, da ni sam nije mogao izaći iz njega - toliko brojnih prolaza i skretanja, činilo se kao da nema ni početka ni kraja. Dedal je Labirint sagradio za kralja Minosa, koji ga je trebao da bi u nj zatvorio ženina sina Minotaura. Dedal je napravio drvenu kravu, a Pasifaja je ušla u nju i skrila se, a bik ju je oplodio. Tako je Pasifaja začela i rodila polubika i polučovjeka - Minotaura. Pasifaja ga je odgajala u dok je bio dijete, ali kako je rastao, tako je postao bjesniji.Minotaura je ubio Tezej.

Let 

Dedal je, da bi se spriječilo širenje znanja o Labirintu javnosti, zatvoren u toranj. Nije mogao napustiti Kretu morem jer je kralj Minos budno pazio na sva plovila. Dedal je odlučio napraviti krila sebi i svome mladom sinu Ikaru. Zavezao je pera zajedno, od najmanjeg do najvećeg, stvorivši veliku plohu. Veća je osigurao nitima, a manja voskom te su tako gotovo bila jednaka ptičjim krilima. Kad je posao napokon dovršen, Dedal je mahao krilima na mjesto i iskušavao ih, a potom opremio svoga sina i naučio ga kako letjeti. Kad su se obojica pripremila za let, Dedal je upozorio Ikara da ne leti previsoko jer će Sunce otopiti vosak te da ne leti prenisko jer će morska pjena smočiti krila i više neće moći nastaviti s letom. I tako su poletjeli. Prošli su otoke Samos, Delos i Lebint, kad je Ikar počeo letjeti sve više i više da bi dostigao nebesa. Sunce je zagrijalo vosak te su se pera razdvojila, a Ikar je pao u more. Dedal je plakao, krivio svoju vještinu, a mjesto gdje mu se sin utopio nazvao Ikarijom. Na posljetku je Dedal sigurno stigao u Siciliju, gdje se o njemu brinuo kralj Kokal. Ondje je sagradio hram Apolonu i objesio svoja krila kao žrtvu bogu.

Zagonetka 

Tražeći Dedala, kralj Minos odlazio je od grada do grada postavljajući zagonetku. Pokazao bi spiralnu morsku školjku i tražio da se provuče konopac kroz cijelu školjku. Kad je stigao kralju Kokalu u Siciliji, kralj je znao da će Dedal znati riješiti zagonetku. Dedal je privezao konopac za mrava koji je hodao kroz spirale te školjke i tako riješio zagonetku. Tako je Minos znao da je to Dedal te je zatražio izručenje. Kokal ga je uvjerio da se prvo okupa, a kraljeve su ga kćeri zalile vrućom vodom i ubile.

Vanjske veze 

 Dedal u grčkoj mitologiji 

Muškarci (grčka mitologija)
Fedra

Fedra (grč. , Phaídra) u grčkoj mitologiji kći je Minosa i Pasifaje, a žena junaka Tezeja koji je bio kralj Atene.

Mitologija

Fedra i Hipolit 

Fedra, Tezejova druga žena, rodila mu je dva sina - Demofona i Akama. Dok su oni još bili djeca, Fedra se zaljubila u Hipolita, Tezejeva sina kojeg je imao s Hipolitom. Hipolit je ismijao Afrodita te je ona za kaznu natjerala Fedru da se zaljubi u nj.

Druga, Euripidova inačica mita govori da je Fedrina dadilja rekla Hipolitu da se Fedra zaljubila u nj, ali da on ne smije odati tko mu je to rekao. Kako bi se osigurala da će dostojanstveno umrijeti, Fedra je pisala Tezeju da ju je Hipolit silovao prije nego što se objesio. Tezej joj je povjerovao te je iskoristio jednu od svoje tri želje koje je dobio od Posejdona. Kletva je uzrokovala da se Hipolitovi konji uplaše morskog čudovišta i da odvedu svog jahača u smrt. Artemida je poslije Tezeju rekla istinu.

Treća inačica mita govori da je Fedra rekla Tezeju da ju je Hipolit silovao, a Tezej ga je potom ubio. Fedra je zatim počinila samoubojstvo zbog grižnje savjesti jer nije htjela da Hipolit umre.

U posljednjoj inačici, Fedra je rekla Tezeju da ju je Hipolit silovao, ali se nije ubila, Dioniz je poslao divljeg bika koji je preplašio Hipolitove konje.

Literatura 
Mit o Fedri i Hipolitu ispripovijedan je u Euripidovoj tragediji Hipolit, a u rimskoj književnosti obradio ga je Seneka Mlađi u svojoj tragediji Fedra.

Godine 1677. francuski dramaturg Jean-Baptiste Racine napisao je tragediju pod naslovom Phèdre.

Eksterni linkovi 

 Fedra u grčkoj mitologiji 

Grčka mitologija
Harite

Harite (grč. , Khárites) u grčkoj mitologiji boginje su ljupkosti i ljepote, ljudskog šarma i plodnosti. Haritama su pandan u rimskoj mitologiji Gracije. Smatrane su kćerima Zeusa i Eurinome, premda neki izvori govore da su kćeri Dioniza i Afrodite ili pak Helija i Najade Egle.

Etimologija 

Tri su Harite, od najmlađe to najstarije:
 Agleja (, Aglaia) = "ljepota"
 Eufrozina (, Euphrosúnê) = "radost"
 Talija (, Thalía) = "zadovoljstvo"

Prema Spartancima treća je bila Kleta. Spominju se i ostale Harite: Auxo, Hairda, Hegemona, Fena i Pasiteja.

Karakteristike 

Pauzanije piše da nije uspio otkriti tko je prvi prikazao Harite golima, kako je postala tradicija. Prikazivane su kao lijepe, najčešće gole mlade žene.

Od renesanse nadalje, mnogi su ih umjetnici prikazali: Rafael, Sandro Botticelli, Peter Paul Rubens i drugi.

Mitologija 

Homer ih je povezivao s Afroditinim pomoćnicama, a povezivane su i s podzemljem i eleuzinskim misterijima. Posvećena im je bila rijeka Kefis blizu Delfa.

Bile su zaštitnice ljupkosti i šarma, kao pomoćnice Afrodite, boginje ljubavi.

Vanjski linkovi 

 Harite u klasičnoj literaturi i umjetnosti 

Grčka mitologija
Talija (nimfa)

Talija (grč. , Tháleia) u grčkoj mitologiji bila je nimfa, Hefestova kći. Prema drugim izvorima bila je Zeusova i Eurinomina kći, jedna od Gracija (Harita), zajedno s Aglejom i Eufrozinom.

Etimologija 

Talijino ime izvedeno je od grčke riječi  = "cvjetati" te ono znači "cvjetna".

Mitologija 

Talija je živjela na brdu Etni na Siciliji. Volio ju je Zeus, ali bojeći se Herina gnjeva, tražila je da je sakrio ispod zemlje. Ondje je rodila Palikoi, bogove blizance sicilskih gejzira.

Vanjski linkovi 

 Nimfa Talija u klasičnoj literaturi 

Grčka mitologija

it:Talia (grazia)
ru:Талия (харита)
sl:Harite
Menade

Menade (grč. , Mainádes) u grčkoj mitologiji mahnite su i lude pratilje boga Dioniza, nimfe.

Grčko ime Menada izvedenica je riječi , maínomai = "biti u deliriju" te znači "mahnite", "pomamne". Također su znane kao Bakhantice (prema drugom Dionizovu imenu Bakho) ili Basaride (prema bassaris, lisičjoj koži koju je bog nosio).

Karakteristike 
Menade su bile znane kao divlje i lude, mahnite žene koje se nije moglo urazumiti. Dionizijevski misteriji inspirirali su i poticali žene na ekstatično ludilo - upuštale su se u nasilje, seks i osakaćivanje.

Prikazivane su okrunjene bršljanom, odjevene u lanenu kožu te kako nose thyrsus i plešu.

Bile su karakterizirane i kao žene u transu koje lutaju šumama i brdima, a također i kao Dionizovim dadiljama koje lutaju planinama gdje bi obavljale čudne rituale koje spominje i Homer u svojoj Ilijadi (6. pjevanje, 130. redak). Njihovo se ponašanje često objašnjavalo alkoholom i intoksikacijom.

Sukob s Orfejem i kraljevima 
Menade su ubile Orfeja kad ih nije htio pogledati jer je tugovao tri godine za svojom Euridikom koju je ujela zmije. Orfejova milozvučna lira i glava završile su na otoku Lezbu koji je poznat po velikim grčkim lirskim pjesnicima.

U Euripidovoj tragediji Bakhe tebanske Menade ubile su kralja Penteja nakon što je zabranio štovanje boga Dioniza. Dioniz je namamio Penteja u šumu gdje su ga Menade rastrgale. Njegovo je truplo osakatila njegova vlastita majka Agava koja mu je otrgnula glavu misleći da je lavlja.

Eksterni linkovi 

 Pozadina priče i slike Menada  

Grčka mitologija
Arg (div)

Arg ili Argus Panoptes (grč. , Argos) u grčkoj mitologiji div je sa stotinu očiju. Epitet Panoptes znači "svevideći", a pridan je Argu. Pomogao je bogovima tako što je ubio Ehidnu kad je spavala u svojoj pećini.

Arg je bio Herin sluga. Zeus je svoju ljubavnicu Iju pretvorio u kravu kako bi ju sakrio od Here. Hera je znala da je to Ija pa je poslala Arga da čuva Iju. Arg ju je čuvao, jer ima stotine očiju. Zeus je zapovijedio Hermesu da oslobodi Iju. Hermes uspava Arga frulom i ubije ga. Ali Hera se razbjesnila zbog Arga, pa je njegove oči stavila na paunov rep.

Vanjske veze 
 Arg u klasičnoj literaturi i umjetnosti 
 Arg u grčkoj mitologiji

Grčki bogovi
Temida

Temida (grčki Θέμις, Thémis) je grčka Titanida, božica pravednosti, a u starorimskoj mitologiji je štovana kao Justicija. Temidino ime znači "zakon prirode" ili "red". Po njoj je nazvan asteroid 24 Temis.

Opis 
Temida je personifikacija reda i poretka, zakona i običaja, roditelji su joj Geja i Uran, prvi bogovi. Temida nije osvetoljubiva, već je "slatkih obraza". Suci su njezine sluge (themistopoloi). Temida održava red u svijetu, a prikazuje ju se s vagom. Temida je ponudila Heri piće kad se vratila na Olimp. Prva Zeusova žena je Metida, a nakon nje se Zeus oženio Temidom. Njihova su djeca Hore (godišnja doba) i Mojre (Suđenice), ili ih Temida ima s Okeanom. Hora Dika pomaže svojoj majci u suđenjima. Rimljani su, kao pravnici od zanata, spojili Temidu i Diku u jednu božicu Justiciju. Temidini atributi su vaga i mač - koje je preuzela i Justicija, a i dan danas se upotrebljavaju i predstavljaju simbol pravde.

Vanjske poveznice 

 Temida u klasičnoj literaturi i umjetnosti 
 Temida u grčkoj mitologiji 

Grčke božice
Krij

Krij (grčki Κρίος, Kríos) je bog iz grčke mitologije, jedan od Titana. On je sin Urana i Geje. Zaštitnik je zvijezda i zviježđa. Krij znači "gospodin".

Opis 
Krijev brat Kron je svrgnuo Urana kastriranjem. Tijekom te noći, Krij i ostali muški Titani (osim Okeana) su stražarili na raznim stranama svijeta, Krij na jugu. Kron je bio u središtu svijeta i kastrirao Urana. Kad je postao kralj svijeta, Titani i Titanide su se međusobno vjenčali. Krij je oženio Euribiju, svoju polusestru, koja je rodila Perza, Astreja i Palanta. Borio se u ratu bogova i Titana te izgubio; zato je bačen u podzemlje, zbacio ga je Zeus. Krij je povezan sa svojim bratom, Titanom Hiperionom, koji je bog nebeskih tijela, njihov otac, dok je Krij vladar zvijezda i zaštitnik zviježđa Ovan.

Eksterni linkovi 
 Krij u klasičnoj literaturi i umjetnosti 

Grčki bogovi
Kej (mitologija)

Kej ili Koj (grčki Κοῖος, Koĩos) je bog iz grčke mitologije, Titan. On je sin Urana i Geje i vrlo je inteligentan. Njegov je rimski pandan Polus.

Opis 
Kej je bog sjevera. Njegov brat Kron, najmlađi Titan, je kastrirao Urana, a ostali muški Titani, osim Okeana, su mu pomogli tako što su čuvali stražu. Kejevo ime dolazi od grčke upitne riječi "kakvo". Ime njegova pandana upućuje na povezanost Keja i sjevera. Tokom vladavine Titana, Kej je oženio Febu, božicu Mjeseca, koja je također inteligentna. Njihova su djeca Leta i Asterija. Unuci su mu Apolon i Artemida. Homerska himna spominje: "Leta, najslavnija kćer velikog Keja." Zeus je bacio Keja u podzemlje.

Eksterni linkovi 
 Kej u klasičnoj literaturi i umjetnosti 

Grčki bogovi
Menetije

Menetije (grč. , Menoítios) u grčkoj mitologiji Titan je, Japetov i Klimenin sin, bog naglog gnjeva.

Etimologija 
Menetijevo grčko ime znači "uništena snaga".

Mitologija 
Menetije je bio slavni ratnik koji je bio drzak prema Zeusu. Prema nekim izvorima, Zeus ga je oborio munjom, a prema drugim bio je osakaćen i prognan u Tartar.

Eksterni linkovi 
 Menetije u klasičnoj literaturi i umjetnosti 

Grčka mitologija
Haribda

Haribda (grč. , Khárybdis) u grčkoj mitologiji opasan je morski vir koji je brodove uvlačio u dubinu nastojeći ih progutati, a nalazio se na morskom tjesnacu, preko puta Skile koja je sa svojih šest glava proždirala ljude. Kći je Posejdona i Geje, isprva Najada.

Etimologija 

Haribdino grčko ime znači "onaj koji usisava".

Karakteristike 

Haribda je bila u obličju golemih usta. Triput dnevno progutala bi vodu, a potom bi je ispuštala stvarajući virove te bi progutala svaku lađu koja bi upala u njeno ždrijelo. Voda koju bi izbacivala ključala bi kao u kotlu na vatri, a uvis bi prskala pjena gdje ju je izbacivala. Kada bi vodu usrkala nazad, spustila bi se mutna voda u dubinu, stijene bi zatutnjale i vidio bi se ponor od crnog mulja. Rijetki bi uspjeli proći pored nje, a da ga ne proguta.

Mitologija

Preobrazba 

Haribda je isprva bila Najada, morska nimfa, koja je potopila kopno da bi proširila očevo kraljevstvo, sve dok je Zeus nije pretvorio u čudovište. Bila je toliko ljuta da bi tri puta dnevno ožednjela te bi usisivala vodu.

Skila i Haribda 

Haribda je ležala na jednoj strani uskog kanala, a na drugoj je strani bila Skila, morsko čudovište. Dvije strane bile su u dometu strijele jedna od druge, toliko blizu da mornari nisu mogli izbjeći Haribdu jer bi došli do Skile i obrnuto. Otud i metafora "Skila i Haribda" za dva zla koja je nemoguće izbjeći.

Argonauti 

Argonauti su uspjeli izbjeći obje jer ih je vodila Tetida, jedna od Nereida.

Odiseja 

Odisej, za razliku od Argonauta, nije imao toliko sreće. Izabrao je riskirati i prijeći preko Skile te izgubiti nekoliko ljudi nego izgubiti cijeli brod kod Haribde. Odisej je uspješno održavao ravan kurs i izgubio samo šest ljudi. No, njegovi su drugovi poslije uvrijedili Helija ubivši njegovo sveto stado, stoga je Zeus na posljetku uništio brod i posadu munjom, a samo se Odisej spasio.

Odisej je ostao na svojoj splavi te je vraćen do Skile i Haribde, ali je ovaj put prošao pored Haribde koja je uvukla u sebe njegovu splav. No, Odisej je preživio držeći se za smokvino stablo koje je raslo na stijeni. Pri sljedećem izlijevanju vode, njegova je splav odbačena te je nastavio s putom.

Lokacija 

Tradicionalno se Haribdina lokacija povezuje s Mesinskim zaljevom na sicilskoj obali preko puta stijene koja se naziva Skila. Ondje se stvara vrtlog, ali je rijetko opasan. Druga je moguća lokacija rt Skila u sjevernoj Grčkoj.

Vanjski linkovi 

 Haribda u klasičnoj literaturi 
 Haribda u grčkoj mitologiji 

Grčka mitologija
Narcis

Narcis ili Narkis (grč. , Nárkissos) u grčkoj mitologiji lijepi je mladić iz Tespije u Beotiji koji se zaljubio u vlastiti odraz u jezeru.

Mitologija

Arhajska inačica 
Priča o Narcisu zapravo je bila moralna priča u kojoj su ponosnog i bezosjećajnog Narcisa kaznili bogovi zato što je prezrivo odbio sve svoje muške udvarače. 

Mladić Aminija volio je Narcisa, ali ga je ovaj odbio. Da bi ga izgrdio, dao mu je mač kao dar. Aminija ga je iskoristio te se ubio na Narcisovu kućnom pragu i molio se Nemezidi da Narcis jednog dana osjeti bol neuzvraćene ljubavi.

Ta je kletva ispunjena kad je Narcis bio očaran svojim odrazom u jezeru te je pokušavao zavesti prekrasnog dječaka, ne shvaćajući da je to on. To je shvatio kad je pokušao poljubiti svoj odraz. Potom je uzeo svoj mač i ubio se zbog tuge, a njegovo se truplo pretvorilo u cvijet narcis (sunovrat).

Narcis i Eho 

Nimfa Eho zaljubila se u mladića Narcisa koji je bio toliko prekrasan da bi se svaki mladić ili djevojka istog trena zaljubili u nj. No, Narcis je bio bezosjećajan te nije nikoga volio. Jednog ga je dana srela i Eho, personifikacija jeke, te se zaljubila. Budući da nije mogla razgovarati s njim, slijedila ga je samo da ga vidi, ali dovoljno daleko da ne bude viđena.

Narcis se izgubio i povikao: "Ima li koga ovdje?" Eho, nimfa jeke, uzvratila je: "Ovdje, ovdje, ovdje." Narcis je zatražio osobu da se pokaže te je Eho to i učinila. Nije mogla govoriti pa mu je rukama pokazala koliko ga voli. Narcisu se nije sviđalo što ga toliko ljudi voli te ju je odbio. Eho, slomljena srca, molila se Afroditi da je usmrti. Njezina je molitva uslišena, ali se Afroditi svidio njezin glas pa ga je pustila da zauvijek živi kao jeka.

Ovidijeva inačica 
U Ovidijevoj inačica mita iz Metamorfoza piše da se jedna djevojka zaljubila u Narcisa, ali ju je on odbio kao i sve ostale. Molila se bogovima da Narcis pati od neuzvraćene ljubavi baš kao što je on učinio svima ostalima. Molitvu je uslišala boginja Nemezida te ga proklela da se zaljubi u vlastiti odraz. Na posljetku Narcis umire slomljenog srca te dospijeva u Had gdje ga zauvijek muči njegov odraz u rijeci Stiks.

Literatura 
Postoji nekoliko inačica ovog mita: Ovidijeva u Metamorfozama, Pauzanijina iz Vodiča kroz Grčku te još nekoliko fragmenata.

Pauzanija smatra nevjerojatnim da se netko mogao zaljubiti u vlastiti odraz pa opisuje drugu inačicu mita. Naime, Narcis je imao sestru blizanku. Oboje su se odijevali slično i lovili zajedno te se Narcis zaljubio u nju. Kad je omrla, Narcis ju je oplakivao i pravio se da je odraz koji je vidio u vodi njegova sestra.

Pauzanija također govori da je cvijet narcis stvoren kako bi privukao Perzefonu, Demetrinu kćer, da ga ubere. Tako se odvojila od svojih družica, a Had ju je oteo.

Eksterni linkovi 

 Narcis u grčkoj mitologiji 

Grčka mitologija
Dafna

Dafna može značiti:
 Dafna (mjesec), Saturnov satelit
 Dafna (mitologija), lik iz grčke mitologije
 Dafna, opera Richarda Straussa
 Dafne, prva opera Jacopa Perija

ca:Daphnis
Dafna (mitologija)

Dafna (grč. Δάφνη, Dáphnê) je u grčkoj mitologiji nimfa Najada. Ime joj znači "lovor". U mitu mitu iz Arkadije se spominje da je kćer Ladona.

Eros je odapeo svoju strijelu ljubavi na Apolona, koji se zaljubio u Dafnu, ali je ona od njega pobjegla. Molila se Geji, Majci Zemlji i svom ocu Peneju, riječnom bogu. On ju je pretvorio u lovor i posvetio Apolonu. To spominje Ovidije u Metamorfozama. Djelo iste tematike je opera Dafne.

Vanjske veze 

 Dafna u klasičnoj literaturi i umjetnosti 
 Dafna u grčkoj mitologiji 

Grčke božice
Gorgone

Gorgone (grč. , Gorgónes ili , Gorgoĩ) u grčkoj mitologiji ženska su stvorenja s oštrim očnjacima i zmijskom kosom, a njihov je pogled okamenjivao. Najpoznatija je Meduza.

Etimologija 
Grčko ime Gorgona dolazi od riječi ,  Gorgốs = "užasan", od ie. korijena *greg- (Karl Hoffmann) ili *gragnis (Émile Boisacq), koji je bio rijedak (stir. garg = "divlji", arm. karcr = "tvrd").

Karakteristike 
Gorgone su katkad prikazivane sa zlatnim krilima, bakrenim pandžama i veprovim kljovama, s posebno izraženim pogledom koji je - okamenjivao.

Nekim pravom Gorgonom smatraju samo Meduzu, dok ostali gledaju na njih kao trojstvo. Meduza je prikazivana često kao zvjersko žensko ljudsko lice koje je pogledom okamenjivalo. Često je prikazivana s krilima i pandžama i s kosom od zmija.

Dok su Gorgonu/Meduzu starogrčki oslikavatelji vaza i urezivači reljefa prikazivali Meduzu kao čudovište, umjetnici od 5. stoljeća pne. nadalje prikazivali su je prekrasnom, ali istodobno i užasnom.

Gorgone 
Homer govori samo o jednoj Gorgoni, kojoj je glava bila u središtu Zeusove egide, a također i kao "užasno čudovište" kojem je glava u Hadu.

Heziod povećava broj Gorgona na tri:
 Stena ("moćna")
 Eurijala ("dalekoskakačica")
 Meduza ("kraljica")
Gorgone su kći morskog boga Forkisa i Keto, a dom im je na najudaljenijoj strani zapadnog oceana, prema kasnijim izvorima u Libiji. Jedino je Meduza bila smrtna.

Atička je tradicija prikazivala Gorgonu kao čudovište kojeg je rodila Geja da bi pomogla Titanima protiv bogova te da ju je ubila Atena. Eshil govori da su Gorgone imale samo jedan zub koje su međusobno mijenjale, ali vjerojatno se radi o Grejama.

Prema Ovidiju samo je Meduza imala zmije u kosi zato što ju je Atena proklela. Naime, Meduza je spavala s Posejdonom u Ateninu hramu jer je njega uzbudila njezina zlatna kosa. Atena je poslije pretvorila njezine zlatne uvojke u zmije.

Drugi pak izvori tvrde da su sve Gorgone imale zmijsku kosu i okamenjivale pogledom.

Kult 
U staroj Grčkoj Gorgoneion bio je prikaz (crtež, kamena glava, gravura, slika) Gorgonina lica, često s mahnitim zmijama i jezikom koji izviruje pored očnjaka. Često se rabio kao simbol, odnosno amulet, smješten na vratima, zidovima, novcu, štitovima, grudobranima i nadgrobnim spomenicima da bi otjerao zlo. Marija Gimbutas vjeruje da je prototip Gorgoniona u neolitičkim umjetničkim motivima, posebice u antropomorfiziranim vazama i terakota maskama obloženim zlatom. Velike oči bile su božanske oči, a imala ih je i Atena te njezina sveta ptica - sova. Mogle su biti predstavljane spiralama, koncentričnim kružnicama i na slične načine. Zmije su pak simboli smirenja i povećavanja. Katkad su Gorgoneia, gorgonioni, obdareni ptičjim stopalima ili pčelinjim krilima, simbolima regeneracije, a isplaženi jezik simbol je smrti.

Mitologija

Izvori

Eksterni linkovi 

 Gorgone u klasičnoj literaturi i umjetnosti 
 Gorgona, primarna, od čije je glave Zeus načinio štit 
 Meduza u grčkoj mitologiji 
 Meduza u klasičnoj literaturi i umjetnosti 

Grčka mitologija
Lamija (mitologija)

Lamija (grč.  [Lámia]) ili Sibarida ( [Súbaris]) u grčkoj mitologiji bila je polužena i poluzmija koja je plašila djecu i naivne ljude, kao i njezina kći Skila.

Karakteristike 
Lamijin je gornji dio tijela bilo ljudski, a donji zmijski. Imala je kanibalski tek za djecu koji se mogao protumačiti kao erotski tek za muškarce.

Mitologija 
Diodor Sicilski za Lamiju govori da je kći Posejdona i Libije, personifikacije istoimene zemlje, koju je Zeus volio. Hera ju je ili pretvorila u čudovište, ako već nije bila Hekatin potomak, ili je Hera ubila svu Lamijunu djecu osim Skile pa ju je tuga pretvorila u čudovište.

Na Lamiju je ljubomorna Hera bacila kletvu - nije mogla zatvoriti oči tako da je uvijek bila opsjednuta prizorom svoje mrtve djece. Zeus joj je dao dar da može izvaditi svoje oči da bi se odmorila, a potom ih poslije vratiti. Lamija je bila ljubomorna na ostale majke te je pojela njihovu djecu.

Folklor 
U modernoj grčkoj narodnoj tradiciji, Lamija živi sa svojim atributima. Suvremena grčka izreka  = "Lamija mete" označava neurednost, a  = "Lamija je zadavila dijete" objašanjava iznenadnu smrt mlade djece.

U modernim grčkim pričama slična je Babi Jagi. Živi u udaljenoj kući ili tornju, a hrani se ljudskim mesom te ima magične moći, posjeduje magične predmete ili zna podatke nužne junaku priče na putovanju. Junak je mora izbjeći, prevariti ili steći njezinu naklonost da bi dobio ono što treba. U nekim pričama Lamija ima kćer koja je također čarobnica i pomaže junaku te se na posljetku u nj zaljubi.

U bugarskoj i baskijskoj tradiciji te u grčkoj, Lamija se povezuje s pećinama i vlažnim, tamnim mjestima.

Eksterni linkovi 

 Lamija u klasičnoj literaturi i umjetnosti 
 Lamija korintska, vampirica 
 Lamije, vampirice 

Grčka mitologija
Laurie Metcalf

Lauren "Laurie" Ophelia Metcalf (16.6. 1955.-) je Emmyjem nagrađena američka glumica. Najpoznatija je po ulozi Jackie Harris u sitcomu Roseanne i po ulozi Carolyn Bigsby u TV-seriji Desperate Housewives.

Biografija 
Metcalf je rođena u Carbondaleu kao najstarija od troje djece u porodici lokalnih intelektualaca. Njena pratetka je Zoe Akins, bila ugledna dramtičarka i dobitnica Pulitzerove nagrade. Laurie se u još u djetinjstvu počela zanimati za teatar; te je organizirala amaterske predstave sa svojim prijateljima..

Metcalf se upisala na Državni univerzitet Illinoisa gdje je 1977. diplomirala dramu. Za vrijeme studija se upoznala s kolegama Johnom Malkovichem, Glenne Headley, Joan Allen i Garyjem Siniseom - koji će nešto kasnije osnovati znamenitu kazališnu trupu Steppenwolf Theatre Company. Metcalf je upravo u njoj započela profesionalnu karijeru.

Svoj televizijski debi je imala godine 1981. u emisiji Saturday Night Live, ali je njen dalji nastup prekinut zbog scenarističkog štrajka. Zbog toga se 1980-ih uglavnom posvetila teatru.

Metcalf je za vrijeme karijere u Steppenwolfu imala ljubavnu vezu s jednim od njegovih glumaca Terryjem Kinneyem, a kasnije se udala za osnivača Jeffa Perryja. U tom je braku imala kći Zoe (1984).

Metcalf je u međuvremenu počela raditi i na filmu te se od sredine 1980-ih počinje etablirati kao jedna od najboljih karakternih glumica. Između ostalog je nastupala u Desperately Seeking Susan, Making Mr. Right, Miles from Home, Internal Affairs, Stars and Bars, Uncle Buck, A Dangerous Woman, Blink, The Secret Life of Houses, Treasure Planet, Toy Story, Runaway Bride i Leaving Las Vegas. Zapaženu, ali atipičnu ulogu je imala u JFK kao jedna od istražiteljica Jima Garrisona. Široj filmskoj publici je, pak, najpoznatija po ulozi u horor-filmu Scream 2.

Njen najveći uspjeh je došao na televiziji, kada je 1988. u sitcomu Roseanne angažirana za ulogu Jackie Harris, ekscentrične sesetre glavne junakinje. Za nju je tri puta uzastopce dobila nagradu Emmy.

U međuvremenu se Metcalf razvela od Perryja. Na snimanju serije je upoznala glumca Matta Rotha, koji je tumačio njenog nasilnog momka. Njih dvoje su se vjenčali i imaju dvoje djece - sina Willa (1993) i kći Mae (2005). Suprug se zajedno s njom pojavio i u TV-seriji Desperate Housewives.

Izvori

Eksterni linkovi 

 
 Lovely Laurie: A News and Multimedia Fan Site

Američke filmske glumice
Američke televizijske glumice
Dobitnici i dobitnice Emmy Award
Cybill

Cybill je američki televizijski sitcom koji se emitirao na CBS-u od 1995. do 1998. U naslovnoj ulozi je nastupala Cybill Shepherd. Emisiju su mnogi smatrali američkom verzijom britanske TV-serije Absolutely Fabulous.

Shepherd je tumačila lik ocvale televizijske glumice Cybill Sheridan koju producenti zbog njenih godina angažiraju da glumi karakterne uloge, odnosno nastupa u reklamama. Radnja se vrtila i oko njene dvije kćeri Rachel (Dedee Pfeiffer) i Zoey (Alicia Witt), te najbolje prijateljice Maryanne (Christine Baranski) čija je sklonost alkoholu i neodgovornom načinu života bila izvor humora.

Serija je imala solidnu gledanost, ali je njeno snimanje iznenada prekinuto od strane CBS-a na kraju sezone 1997/98. Shepherd je mrežu optužila da nisu bili skloni prihvatiti Cybillin' feministički ton i iskreni prikaz ženske seksualnosti. 

Cybill Shephered je u seriji pjevala i uvodnu pjesmu - "Nice Work if You Can Get It" Georgea i Ire Gershwina.

Vanjske veze 
 
 Cybill at TV Tome
 Cybill at epguide.com

Američke TV-serije
Sitkomi
Serije nagrađene Zlatnim globusom za najbolju seriju - komedija ili mjuzikl
Christine Baranski

Christine Jane Baranski (2.5. 1952.) je Emmyjem i Tonyjem nagrađena američka glumica.

Biografija

mladost 
Baranski je rođena u Buffalu u porodici Virginije Mazerowski i Luciena Baranskog, koji je uređivao lokalni list na poljskom jeziku. Roditelji su joj poljskog porijekla. Baranski je pohađala Villa Maria Academy, a nakon toga studirala na Juilliardu.

Vrlo brzo se etablirala kao jedna od najboljih i najprepoznatljivijih karakternih glumica, koja je često nastupala na Broadwayu. Šira publika je najbolje pozna po ulozi piću sklone Maryanne Thorpe u CBS-ovom sitcomu Cybill, koji se emitirao od 1995. do 1998, a u isto vrijeme je bila voditeljica emisije Saturday Night Live.

Od filmova je imala značajnije nastupe u Addams Family Values, Chicago, How the Grinch Stole Christmas!, Bulworth, Bowfinger, The Birdcage, Cruel Intentions i Mamma mia.

Od godine 1983. je u braku s glumcem Matthewom Cowlesom, s kojim ima dvoje djece.

Bilješke

Vanjske veze 
 
 Yahoo! Movies listing
 Q&A: Christine Baranski at Broadway.com
 

Američke teatarske glumice
Američke filmske glumice
Američke televizijske glumice
Dobitnici i dobitnice Emmy Award
Dobitnici i dobitnice Tony Award
Julia Louis-Dreyfus

Julia Elizabeth Scarlett Louis-Dreyfus (13.1. 1961.-) je Emmyjima, Zlatnim globusom i Nagradom SAG nagrađena američka glumica i komičarka koja je popularnost stekla ulogom Elaine Benes u NBC-jevom sitcomu Seinfeld 1990-ih. Trenutno nastupa u ulozi američke potpredsjednice u TV-seriji Veep.

Biografija 
Julia Louis-Dreyfus se rodila u New Yorku u bogatoj francusko-američkoj porodici poznatoj po vlasništvu nad Louis Dreyfus Group, međunarodnom trgovačkom tvrtkom. Njeni djed i baka po očevoj strani su Dolores Neubauer i Pierre Louis-Dreyfus, članovi francuskog pokreta otpora za vrijeme drugog svjetskog rata. Majka joj je Judith Bowles, a otac francuski milijarder Gérard Louis-Dreyfus (koji je 1940-ih promijenio ime u William). Rođak Robert Louis-Dreyfus je bivši generalni direktor Adidasa (1993–2001). Julia Louis-Dreyfus je tvrdila da je u rodu s Alfredom Dreyfusom, kapetanom francuske vojske židovskog porijekla poznatim po Dreyfusovoj aferi, ali te tvrdnje nisu potvrđene  .

Odrasla je u Bethesdi u Marylandu, i diplomirala u elitnoj privatnoj gimnaziji Holton-Arms School. Nakon toga se upisala na Northwestern University u Evanstonu, gdje je studirala dramu i bila članica sestrinstva Delta Gamma. Iako je studije napustila, na njima je upoznala studenta Brada Halla za koga se vjenčala 1987. godine. S njim ima dva sina - Henryja (1992) i Charlesa (1997).

Odabrana filmografija 
 Saturday Night Live (1982–1985)
 Hannah and Her Sisters (1986)
 Troll (1986)
 Soul Man (1986)
 Day by Day (television) (1988)
 National Lampoon's Christmas Vacation (1989)

 Seinfeld (1989–1998)
 Jack the Bear (1993)
 North (1994)
 London Suite (1996)
 Deconstructing Harry (1997)
 Fathers' Day (1997)
 A Bug's Life (1998)
 Curb Your Enthusiasm (2000)
 Watching Ellie (2002)
 Arrested Development (2004)
 The New Adventures of Old Christine (2006-2010)

Izvori

Eksterni linkovi 

 
 
 

Američke televizijske glumice
Dobitnice nagrade Emmy za najbolju glavnu glumicu u humorističnoj seriji
Dobitnice Zlatnog globusa za sporednu glumicu u seriji, miniseriji ili TV filmu
Kritička teorija

Kritička teorija ima šire i distantno značenje u filozofiji i u istoriji društvenih nauka. Podrazumjeva više generacija njemačkih filozofa i socijalnih teoretičara u zapadnoevropskoj marksističkoj tradiciji, poznatoj pod imenom Frankfurtska škola. Po tim teoretičarima, „kritička“ teorija se razlikuje od „tradicionalne“ teorije u svojoj specifičnoj praktičnoj namjeri: teorija je kritička kada podrazumjeva potragu za ljudskom emancipacijom, „oslobađa ljudska bića od okolnosti koje ih čine robovima“ (Horkhajmer 1982. 244). Pošto te teorije pokušavaju da objasne i transformišu sve okolnosti koje zarobljavaju ljudska bića, razvijeno je više sveobuhvatnih i međusobno distantnih „kritičkih teorija“. U oba slučaja, kritička teorija postavlja deskriptivne i normativne osnove za sociološka istraživanja, smanjujući dominaciju autoriteta i forsirajući slobodu u svim njenim oblicima.

U širem smislu, kritička teorija se sastoji od više različitih formi i skoro istih istorijskih faza koje prelaze preko više generacija, počev od osnivanja Instituta za socijalna istraživanja 1923. godine, pa sve do danas. Njena sličnost sa filozofskim, bliskim oblastima, kao što su etika, politička filozofija i filozofija istorije je više očigledna, pod rasvijetom istorije filozofije društvenih nauka. Kritički teoretičari su imali duže vrijeme za pokušaj podsticanja razlika njihovih ciljeva, metoda, teorija i formi objašnjavanja, od onih standardnih shvatanja u prirodnim i društvenim naukama. Kao alternativu, tvrdili su da je u naslijeđu socijalnih istraživanja bilo više pokušaja kombinovanja i ne polarizacije filozofije i društvenih nauka: objašnjenje i shvatanje, struktura i organizacija, regularnost i normativnost. Zbližavanje, po kritičkim teoretičarima, omogućava njihovom projektu praktičnost u karakterističnom moralnom (prije nego intstrumentalističkom) smislu, ne istražujući načine za postizanje konkretnog cilja, nego tražeći potpunu „ljudsku emancipaciju“ u uslovima dominacije i potčinjenja. Ove normativne zadatke nije moguće sprovesti izvan unutrašnje igre između filozofije i društvenih nauka, i bez uzajamnih interdisciplinarnih empirijskih socioloških istraživanja (Horkhajmer 1993.).

Kritička teorija
Postmodernizam
Marksizam
Pragmatizam

Pragmatizam (grč. pragma, djelo, djelovanje, radnja, čin, uspjeh), "1. filozofski pravac koji smatra da su praktično djelovanje i praktična korist odlučujući kriteriji za prosuđivanje smisaonosti ili istinitosti teorije, uglavnom proširen u anglosaskim zemljama. 2. U svakodnevnom životu: shvaćanje da praktična korist treba da bude vrhovni regulator ljudskog mišljenja i djelovanja; također, djelovganje koje je vođeno takvim shvaćanjem.

Pragmatizam kao filozofski pravac obuhvaća, u užem smislu, koncepcije W. Jamesa, a u širem smislu pragmaticizam Ch. S. Piercea, pragmatizam W. Jamesa, humanizam F.C.S. Schillera, eksperimentalizam ili instrumentalizam J. Deweya i srodne koncepcije G. H. Meada i drugih manje značajnih filozofa. Ch S. Pierce, koji je u početku nazivao svoju filozofiju pragmatizmom, a kasnije ju je, da bi se distancirao od W. Jamesa, nazvao 'pragmaticizmom', smatrao je pragmatiam teorijom značenja čiji je osnovni princip da je značenje suda skup praktičnih konsekvencija koje nužno slijedi ako se pretpostavi da je sud istinit. W. James shvaća pragmatizam kao metodu i teoriju istine. Pragmatizam kao metoda služi za rješavanje nerješivih metafizičkih sporova, a sastoji se u tome da se pita u čemu bi bila praktična razlika kad bi ova a ne ona sporna koncepcija bila istinita. Ako se nikakva praktična razlika ne može povući, obje su alternative podjednako dobre, a ako su njihove praktične posljedice različite, treba prihvatiti onu koja je korisnija. Pragmatizam kao teorija istine polazi od tradicionalnog pojma istine kao slaganje ideje sa stvarnošću, ali ističe da slagati se sa nekom stvarnošću znači biti vođen k njoj ili u njenu okolinu, odnosno biti stavljen u takavg radni odnos s njom da upravljamo bilo njom bilo nečim u vezi s njom. Drugim riječima, 'slagati se' sa stvarnošću znaći snalaziti se u njoj, umjeti upravljati njom, uspješno je iskorištavati. To znači da su istinite ideje koje su nam korisne u životu. Ovu 'korisnost' James ponekad shvaća široko kao socijalnu korisnost, često čak kao korisnost s gledišta razvoja ljudske spoznaje, ali je ponekad shvaća i vrlo usko, kao korist za pojedinca. U skladu s ovim posljednjim, on ponekad gotovo potpuno subjektivira i relativira istinu, pa, npr.,tvrdi da su religiozna vjerovanja istinita za onoga kome su potrebna a neistinita za onoga kome ne trebaju. Takvom subjektivističkom shvaćanju blizak je Schiller, a odbacuju ga Piere i Dewey." (G. Petrović) 

___ 

Pragmatizam je filozofski pravac koji potencira odnose između teorije i prakse. Pragmatici smatraju da nastavak iskustva, kao i njegova priroda, dolaze kao rezultat ranije preduzete "akcije" s ciljem da ista postane početna tačka za razmišljanje. Samo iskustvo nastaje uzajmnim procesom transakcije organizma i okoline u kojem se subjekat i predmet nadograđuju. Pragmatično saznanje se vodi interesima i vrijednostima. Budući da je realnost predmeta nemoguće spoznati bez iskustva, istinske afirmacije je jedino moguće potvrditi kroz ispunjavanje određenih eksperimentalnih uslova.

Povezano 

 utilitarizam
 korisnost

Filozofski pokreti
Filozofija nauke
Analitička filozofija
Empirizam
Esej

Esej je kraća prozna vrsta u kojoj se obrađuje različita tematika, bilo iz života ili iz znanosti, na način koji uključuje razmišljanje i zaključivanje, ali također ima i sposobnost umjetničkog oblikovanja. Naziv "esej" dolazi od francuske riječi essai, što znači ogled. U eseju do izražaja dolazi osobni stav pisca, njegov izbor problema o kojima piše i njegov vlastiti način izlaganja i zaključivanja, ali moraju biti prisutne i vrijednosti koje pripisujemo znanosti i filozofiji: određena dosljednost u zaključivanju, uviđanje važnosti nekih tema i sklonost prema misaonoj razradi problematike. Esej je često posvećen upravo književnosti, pa se njemu na umjetnički vrijedan način obrađuju teme kojima se bavi znanost o književnosti.
Začetnik esejističke proze je Michel de Montaigne, koji u svojem djelu Eseji obrađuje najrazličitije teme na način svojstven esejističkom pristupu.

 
Književni rodovi i vrste
Michel de Montaigne

Mišel Ejkem de Montenj (Michel Eyquem de Montaigne, 28. februar 1533 - 13. septembar 1592) bio je francuski mislilac, moralista, političar i književnik iz doba Renesanse.

Biografija 
Montenj je rođen 1533. u francuskoj regiji Akvitanija, na porodičnom imanju dvorca Montenj, u mestu Sen Mišel de Montenj blizu Bordoa. Porodica mu je bila veoma bogata i obrazovala ga je u duhu humanizma. Karijeru je počeo kao pravnik.

Godine 1571. povukao se iz javnog života u jednu od kula svog dvorca gde je imao i bibilioteku. Tu je celu deceniju radio na svojim esejima, izolovan od društvenog i porodičnog života.

Kasnije je bio gradonačelnik Bordoa. Iako rimokatolik, trudio se da ublaži sukobe između katolika i protestanata. Cenili su ga i katolički kralj Francuske Anri III i protestant Anri od Navare.

Montenj je umro 1592. u dvorcu Montenj. Sahranjen je u blizini dvorca, a kasnije prenet u Bordo.

Eseji 
Svojim glavnim delom, „Esejima“, ovaj humanista, skeptik i filozof morala, zasnovao je književnu formu eseja.

Svoju prvu i drugu knjigu „Eseja“ objavio je 1580, a treću 1588. Ovo obimno delo sadrži oko 1.500 strana.

Način razmišljanja u esejima je različit u odnosu na klasičnu nauku. To su diskusije zasnovane na ličnom viđenju i analizi. Montenj diskutuje sa samim sobom, antičkim mudracima, filozofima i istoričarima. On ignoriše spoljni izgled fenomena (u tradiciji filozofije stoicizma), kritikuje sujeverje, i skeptičan je prema svim dogmama, predrasudama i autoritetima. Montenj često koristi anegdote i lična iskustva u esejima, što je u njegovom vremenu smatrano nepotrebnim ličnim isticanjem, a ne originalnošću. Kasnije, ovaj lični pečat, vešta kombinacija naučnog znanja i ličnog pripovedanja, tumačen je kao slika i prilika načina razmišljanja i dilema mislilaca iz doba Renesanse.

Slobodni filozof Montenj bavi se različitim temama: književnošću, filozofijom, moralom, obrazovanjem itd. U vezi obrazovanja, ističe važnost ličnog iskustva i samostalnog istraživanja. Montenj je bio dete vremena okrutnih religijskih ratova, kada su korupcija morala i nepomirljivost vladali na svim stranama. Otuda je smatrao da su sva ljudska bića etički nesavršena. I pored ljudske nesavršenosti, odatle ne proizilazi da je istina nedostižna (što bi bio skepticizam u čisto negativnom smislu). Ljudska individua je jedino polazište odakle je moguća potraga za istinom. Često korišćen metod u esejima je metod proba i pogreški, što po Montenju odgovara ljudskoj prirodi sklonoj zabludama.

Montenjevi filozofski principi bili su preteča filozofije Dekarta, iako je Dekart smatrao logiku za prihvatljivu dogmu. Njegovo nepristrasno viđenje sveta i liberalna misao bili su temelj tradiciji francuskih moralista, i uticali su na brojne filozofe i pisce, kao što su Volter, Šekspir ili Niče.

Eksterni linkovi 

  Eseji
  Eseji 
  Međunarodno udruženje prijatelja Montenja
  Veb sajt dvorca Montenj
  Revija „Studije o Montenju“ Univerziteta u Čikagu 

Francuski esejisti
Francuski pisci
Francuski filozofi
Francuski gradonačelnici
Infornografija

Infornografija je složenica od riječi "informacija" i "pornografija". Označava ovisnost ili opsesiju akvizicijom, manipulacijom i dijeljenjem informacija. 

Prema Lawrencu Engu, glavna ideja iza koncepta infornografije je da je u modernom društvu "informacija smatrana ne samo vrijednim komoditetom s praktičnog gledišta, već nečime što stvara gotovo seksualno uzbuđenje, za čime žudimo i što uživamo loviti jer je posebno i daje nam moć." 

Izraz je populariziran kultnim cyberpunk anime serijalom Serial Experiments Lain (1998), jedanaesta epizoda kojeg je tako nazvana. Ideja se (bez eksplicitne upotrebe samog termina) uvelike primjenjuje u većini cyberpunk okruženja, gdje se informacija može smatrati valutom gotovo sama po sebi, ili skoro zasebnim svijetom.

Infornografi 
Ljudi koji "boluju" od infornografije su općenito ljudi koji uvelike uživaju u primanju, slanju, razmjeni i digitaliziranju informacija. Nerijetko im je nevažno o kakvim se informacijama radi i jesu li bitne ili trivijalne.

Problemi i posljedice 
Tehnologija omogućuje ljudima da stalno budu on-line, odnosno stalni pritok informacija, kojih ne manjka, što za posljedicu ima “gušenje” u informacijama i zanemarivanje off-line života. Javlja se pseudo-ADD, tj. umanjena sposobnost koncentracije, što za posljedicu ima izritiranost dugoročnim projektima, kao i negativan utjecaj na produktivnost, premda «ovisnici» imaju dojam da su zbog multi-taskinga produktivniji. Možda je i suvišno spomenuti da to znači ovisnost o tehnologiji, kao i neugodne posljedice kada ona nije dostupna. Može doći i do fizičke potrebe za informacijskim “fiksom”, slično kao s narkoticima, konstantni dotok informacija pruža stimulaciju, zadovoljstvo i bijeg.

Budućnost 
Iako tehnologija sama po sebi ne stvara ovisnost, ipak omogućuje stalni pristup informacijama, a to može dovesti do ovisnosti, no to je u krajnjoj liniji nevažno, tehnologija je potrebna današnjoj civilizaciji, i vjerojatno će postajati sve potrebnijom, odnosno, ljudi sve ovisnijima. 

Infornografija, odnosno ovisnost o informacijama, trenutno ne predstavlja velik problem, no neizbježno se postavlja pitanje ne vodi li ta ovisnost nečemu opasnijem, tj. ekstremnijem od pomanjkanja koncentracije ili slabije produktivnosti ili zanemarivanja off-line života, pri čemu je teško izbjeći pesimistične prognoze o budućnosti odnosa čovjek-tehnologija kakve ispisuje primjerice Heidegger ili pak većina sci-fi/cyberpunk uradaka.

Izvori

Eksterni linkovi 
 Data Disease , Tommy Bennett, The Phoenix
 The Lure of Data: Is It Addictive?, Matt Richtel, The New York Times (registracija mandatorna)

Računarstvo