Reményik Sándor

Reményik Sándor (Kolozsvár, 1890. augusztus 30. – Kolozsvár, 1941. október 24.) költő, a két világháború közötti erdélyi magyar líra kiemelkedő alakja. Írói álneve: Végvári.

Az életében több neves díjjal és elismeréssel kitüntetett Reményik a legutóbbi időkig viszonylag ismeretlen volt Magyarországon, mert őt és költészetét 1945 után – jórészt politikai megfontolásokból – évtizedekre száműzték a magyar irodalomból.

{{idézet3|
Úgy beszéljen ma ki-ki magyarul, 
Mintha imádkozna, 
Mintha aranyat, tömjént, myrrhát hozna!|Reményik Sándor: Ige |30%}}

Származása
A költő – Reményik Károly (1857–1935) építészmérnök, a Kolozsvári Iparos-Egylet elnöke, az evangélikus község gondnoka, és Bretz Mária (1863–1930) fia. Reményik Sándor Kolozsváron megtelepedett, Dobsináról származó nagyszülők unokája – 1890. augusztus 30-án született Kolozsvárott. Az apai nagyszülei a még dobsinai születésű Reményik Lajos (1812–1906), kolozsvári vasnagykereskedő, és Nickl Matild (1830–1912) voltak.

 Élete 
Evangélikus elemi után középiskolai tanulmányait a kolozsvári református főgimnáziumban végezte. Felsőfokú tanulmányait ugyancsak Erdély fővárosában, a Ferenc József Tudományegyetem jogi fakultásán kezdte meg. Négy éven át volt hallgatója, azonban utolsó szigorlatát már nem tette le. A református kollégiumban, de főképp az egyetemen szövődtek kedves barátságai, többek között Olosz Lajossal és a későbbi híres íróval, Makkai Sándor református püspökkel. Velük később a kisebbségi életben újra találkozott, komoly nemzetépítő munkában. Költeményt először az Új Idők című újság közölt tőle 1916-ban. Az Erdélyi Szemle állandó munkatársa 1918-tól. 1921-ben az ő szerkesztésében indult meg az Erdélyi Szemléből átalakult Pásztortűz, amelyet a legnehezebb időben szerkesztett. Körülötte és a Pásztortűz körül alakult ki az erdélyi irodalom. Életét egymásra hatóan két tényező határozta meg: kereszténysége és magyarsága. Az iskolában tanult történelmi és irodalomtörténeti anyaghoz járult a családi környezet, amelyben jellemet formálóan élt a negyvennyolcas szabadságharc eleven emléke. Édesanyja nemcsak szerette az irodalmat, hanem finom értője is volt.

A trianoni békediktátum kihirdetése után elhallgatott. A magányosság szigetére vonult vissza. Ez a Reményik – a Végvári versek után – szenvedő, törődő, halk hangú ember. Belső töprengéseit, legbensőbb érzéseit is a nagy megrendülés élménye színezi. Testi szenvedésekben is része volt, hónapokat töltött szanatóriumokban, és a húszas évek derekától úgy érezte, hogy népe felmorzsolódása is elkerülhetetlen.

Mégis mindig az életet hirdette. Emberileg is nagy tett volt az élete: reménytelenül is csillagokkal népesítette be az erdélyi éjszakákat. Ha nem lesz többé iskolánk című verse több mint illusztráció, egy nép élniakarás-vágyának szimbóluma. Ez a Reményik már a transzilvanizmus lírai képviselője volt. Számot vetett a kisebbségi létezéssel, amely mindig lesz, amíg lesznek államok amelyekben jelentős számmal élnek más nemzeti hagyományú népek. Verseiért és szenvedésekben tisztult életéért szerették őt értő kortársai. A formának tán nála nagyobb mesterei is voltak a magyar lírában, de nem volt senki aki nála több gondolatot, érzést pendített volna meg. S túl a költészeten, magatartást is jelentett Reményik Sándor. Sorsvállaló volt. Hazája elvesztése súlyos depresszióba ejtette, amiből a morfium csapdájába esett. A kor szintjének megfelelően elektrosokkal felérő inzulinsokkal kezelték. Egy ilyen alkalommal ötvenegy éves korában, 1941. október 24-én Kolozsvárott halt meg. Városa mint a magyar nemzet halottját temette az evangélikus templomból. A Házsongárdi temetőben nyugszik. 
Sírkövén ez áll: „Egy lángot adok, ápold, add tovább.”

 Pályája 
Édesapja neves, vagyonos építészmérnök volt. Reményik Sándor középiskoláit Kolozsvárott végezte, itt kezdte jogi tanulmányait is, de szembetegsége miatt ezt nem fejezte be. Hivatalt sem vállalt, örökségéből és irodalmi tevékenységéből élt. A költőt a lelkek építészének tartotta. 
Első verseskötetei (Mindhalálig, 1918; Végvári versek 1918–1921, 1921) már korán népszerűséget biztosítottak számára.

Lírája az 1920-as évekre forrott ki. Ekkorra versei, bár a transzszilvanizmust tükrözik, erőteljesen érződik bennük a költő humanista felfogása.

Alapításától, 1921-től fogva főszerkesztője volt a Pásztortűz folyóiratnak. Versei bővelkednek természeti képekben, költészete nyitott a filozófiai kérdésekre, de felbukkan a humor is. Nagyon fontos szerepet játszik bennük a szimbolizmus is. A Gondolatok a költészetről (Arad, 1926) című tanulmánya a költői hivatás kérdéseit fejtegeti. Költészetét 1937-ben és 1941-ben Baumgarten-díjjal, 1940-ben Corvin-lánccal ismerték el.

Reményik Sándort személyes és történelmi szenvedésekben megtisztuló, példaértékű életéért és ebből az erőből kincsként születő verseiért tisztelték a kortársai. A magyar lírában kevesen voltak akik ennyire természetes hangon tudtak volna annyi értékes gondolatot és nemes érzelmet közvetíteni, mint ő.

Verseit angol, cseh, francia, horvát, lengyel, német, olasz, román, svéd és szlovák nyelvre fordították le. Összes verseit 2005-ben a Luther Kiadó, a Polis Könyvkiadó és a Kálvin Kiadó adta ki két kötetben.

 Emlékezete 
 Öröktűz I-II. „Egy lángot adok, ápold, add tovább” – Portréfilm Reményik Sándorról – Jelenczki István filmje, amit 2018-ban mutattak be.

 Művei 
 Fagyöngyök. Versek; s. n., Kolozsvár, 1918
 Végvári: Segítsetek! Hangok a végekről. 1918–1919; Magyarország Területi Épségének Védelmi Ligája, Bp., 1919 
 Csak így... Versek; s. n., Kolozsvár, 1920
 Végvári: Mindhalálig. Versek. 1918–1921; Kertész Ny., Bp., 1921
 Végvári: Versek. Hangok a végekről. 1918–1921; Kertész Ny., Bp., 1921
 Vadvizek zúgása. Versek. Radnaborberek, 1921. június-júllius; Minerva, Kolozsvár, 1921 OnlineA műhelyből. Versek; Studium, Bp., 1924Egy eszme indul. Versek; Az Út, Kolozsvár, 1925Atlantisz harangoz. Versek; Magyar Irodalmi Társaság, Bp., 1925 (A novella és vers magyar mesterei)Kallós Béla: Honszeretet. Hazafias jelenet. Végvári költeményeiből összeállítva; Debreczenyi Ny., Székesfehérvár, 1925Gondolatok a költészetről; Vasárnap, Arad, 1926Két fény között. Versek; Erdélyi Szépmíves Céh, Cluj-Kolozsvár, 1927 (Erdélyi Szépmíves Céh kiadványa 1927. évi sorozat)Szemben az örökméccsel. Versek; Studium, Bp., 1930Kenyér helyett. Versek; Magyar Protestáns Irodalmi Társaság, Bp., 1932 Romon virág. Versek. 1930–1935; Erdélyi Szépmíves Céh, Cluj, 1935 (Erdélyi Szépmíves Céh kiadványa IX. sorozat)Apocalipsis humana; Athenaeum, Bp., 1940Magasfeszültség. Versek. 1935–1940; Erdélyi Szépmíves Céh, Kolozsvár, 1940 (Az Erdélyi Szépmíves Céh kiadványa XII.)Reményik Sándor összes versei; Révai, Bp., 1941Egészen. Hátrahagyott versek; Erdélyi Szépmíves Céh, Kolozsvár, 1942 (Az Erdélyi Szépmíves Céh könyvei XIII.)Jelt ád az Isten. Istenes versek; gyűjt., szerk. Imre Mária; Magyarországi Evangélikus Egyház Sajtóosztálya, Bp., 1981Az építész fia. Versek. 1916–1941; vál., bev. Kántor Lajos; Kriterion, Bukarest, 1983Reményik Sándor összes versei, 1-2.; Auktor, Bp., 2000 Hátrahagyott versek; sajtó alá rend. Dávid Gyula; Polis, Kolozsvár, 2002Félig élt élet. Olosz Lajos és Reményik Sándor levelezése, 1912–1940; sajtó alá rend. Kis Olosz Klára; Polis, Kolozsvár, 2003Lám Béla levelezése. Áprily Lajossal, Mannsberg Arvéddal, Olosz Lajossal és Reményik Sándorral; összeáll. Hantz Lám Irén; Stúdium, Kolozsvár, 2005Reményik Sándor összes verse, 1-2.; sajtó alá rend. Dávid Gyula; Polis–Kálvin–Luther, Kolozsvár–Bp., 2005Kézszorítás. Írók, művek, viták, 1918–1941; sajtó alá rend., bev. Dávid Gyula; Polis–Luther, Kolozsvár–Bp., 2007Vércsöppek a hóban. Rövidprózai írások. 1914–1919; bev. Áprily Lajos, sajtó alá rend. Dávid Gyula; Polis, Kolozsvár, 2009Rokon álmok álmodója. Áprily Lajos és Reményik Sándor levelezése, 1920–1941; sajtó alá rend., jegyz. Liktor Katalin; Petőfi Irodalmi Múzeum–Polis, Bp.–Kolozsvár, 2014Rianás. Kiadatlan versek és kisprózai írások; összeáll. Urbán László, szerk., utószó Balázs Imre József.; Jaffa, Budapest, 2019
Isten közelében. A verseket válogatta, szerkesztette: Imre Mária. Unikornis - Evangélikus Sajtóosztály, Budapest, 1991.

 Források 

 Magyar irodalmi lexikon
 Reményik Sándor, proteo.cj.edu.ro
 Magyar Protestáns Panteon, church.lutheran.hu
 Jelünk a kereszt, lutheran.hu
 https://web.archive.org/web/20080108163300/http://www.magyar-vers.hu/remenyik_sandor.html

 További információk 

 Összes versei
 Reményik Sándor összes versei (hangoskönyv)
 Művei (Project Gutenberg)
 Versek 1.
 Versek 2. 
 Versek 3.
 A betlehemes
  Látni akarok - zenés versek (audio)
  Hallgatható versek (audio) 
  Csonka test (videó)
 Reményik Sándor portréja
 Kristóf György: Reményik Sándor
 Rass Károly: Reményik Sándor

 Jegyzetek 

 További információk 
Alszeghy Zsolt: Reményik Sándor. In: Vázlatok. Bp., 1925 (134–138. old.)
 Rass Károly: Reményik Sándor; Erdélyi irodalmi szemle, Cluj-Kolozsvár, 1926 (Erdélyi tudományos füzetek)
 Jancsó Elemér: Reményik Sándor élete és költészete; Lyceum Ny., Kolozsvár, 1942 (Erdélyi füzetek) Sáfrán Györgyi: Reményik Sándor sorsvállaló magánya; Szegedi Új Nemzedék Ny., Szeged, 1942
 Sándor Judit: Amint vagyok. Virágok Reményik Sándor sírjára; Minerva, Kolozsvár, 1942
 Kristóf György: Reményik Sándor; Erdélyi Múzeum-Egyesület, Cluj-Kolozsvár, 1944 (Erdélyi tudományos füzetek) Reményik Sándor emlékkönyv; összegyűjt., szöveggond. Kisgyörgy Réka; Erdélyi Szépmíves Céh, Kolozsvár, 1998
 Hantz Lám Irén (összeáll.): A lámpagyújtogató: Reményik Sándor élete képekben és versben, Stúdium, Kolozsvár, 2007 
 Lehet, mert kell. Reményik Sándor emlékezete; vál., szerk., összeáll. Dávid Gyula; Nap, Bp., 2007 (Emlékezet)
 Kántor Lajos: Reményik Sándor – a mítosz és az erdélyi valóság. Reményik (1890–1941) és utókora (1983–2006); Pallas-Akadémia, Csíkszereda, 2007
 Barlay Ö. Szabolcs: „Magunkba le”. Reményik Sándor; Prohászka Baráti Kör, Székesfehérvár, 2009 (Világnézeti figyelő)
 Pomogáts Béla: Egy eszme indul. Reményik Sándor arcképéhez; Kairosz, Bp., 2011
 Erdély, csendes csodák. Reményik Sándor, 1890–1941; fotó Váradi Péter Pál, szöveg Lőwey Lilla; PéterPál, Veszprém, 2014
 Elődei emberségéből – utódaink emberségéért. A százhuszonöt éve született Reményik Sándor emlékére 2015. május 28-án rendezett miskolci tudományos konferencia előadásai; szerk. Kabán Annamária, Mózes Huba; Bíbor, Miskolc, 2015
Karádi Zsolt: Az Erdélyi Helikon vonzásában. Áprily, Reményik, Dsida; Örökségünk, Nyíregyháza, 2017Csontos Márta: "Zászló a szélben". Transzcendencia és küldetéstudat Reményik Sándor költészetében''; Hungarovox, Bp., 2020

Kapcsolódó szócikkek 
Ars poetica Erdélyben
Kolozsvár magyar irodalmi élete
Irodalmi vita Erdélyben
 Toldalagi–Korda-palota (Reményik Sándor szülőháza)
Nem lehet-vita 1937 
Szabédi Emlékház
Zsil-völgyi magyar sajtó
Műfordítás Erdélyben

Remenyik Sandor
Remenyik Sandor
Remenyik Sandor
Remenyik Sandor
1890-ben született személyek
1941-ben elhunyt személyek
Evangélikus magyarok
Baumgarten-díjasok
Corvin-lánc díjasok
Magyar Örökség díjasok