alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Istvánlak

Istvánlak (1887-ig Klcsován, szlovákul Klčovany) Bélaház településrésze, korábban önálló falu Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Nagyszombati járásban. 2001-ben Bélaház 1982 lakosából 1948 szlovák volt.

Fekvése 
Bélaház központjától 1,5 km-re délkeletre, Nagyszombattól 11 km-re északnyugatra fekszik, az 51-es út mentén.

Története 
A 16. században a Pálffyak vöröskői uradalmához tartozott.

Vályi András "Magyar Országnak leírása" c. művében: "Klucsován Tót falu Posony Várm. földe Ura G. Pálfy Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Bogdanócznak szomszédságában, mellynek filiája, határja közép termékenységű, réttye, legelője meg lehetős."  

1910-ben 476, túlnyomórészt szlovák lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Nagyszombati járásához tartozott. Istvánlakot 1960-ban csatolták Bélaházhoz.

Nevezetességei 
 Szűz Mária tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1836-ban épült.

Külső hivatkozások 
 Istvánlak Szlovákia térképén
 Tourist-channel.sk
 Szatellitkép

Istvanlak
Pozsony vármegye települései
Binóc

Binóc (szlovákul Bíňovce, ) község Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Nagyszombati járásban.

Fekvése 
Nagyszombattól 17 km-re északnyugatra található.

Története 
1330-ban említik először.

Vályi András szerint "BINYOCZ. Binyovce. Elegyes falu Posony Vármegyében, földes Ura Gróf Battyáni Uraság, lakosai katolikusok, fekszik a’ felső Szigetbéli járásban, határbéli földgyének jó termékenységéhez, ’s külömbféle javaihoz képest, első Osztálybéli."

Fényes Elek szerint "Binyócz, (Binovcze), tót falu, Pozson vgyében, Szomolyánhoz 3 fertálynyira: 612 kath., 32 zsidó lak., szűk, s nem igen termékeny határral. F. u. gr. Batthyáni János örök., s mások. Ut. p. Nagy-Szombat"

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Nagyszombati járásához tartozott.

Népessége 
1910-ben 598, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 667 lakosából 662 szlovák volt.

2011-ben 669 lakosából 630 szlovák.

Neves személyek
Itt született 1656-ban Ivanics György jezsuita áldozópap és tanár.
Itt született 1848-ban Horváth József főtanító.
Itt született 1875-ben Dömötör Mihály ügyvéd, politikus, rövid ideig belügyminiszter.

Nevezetességei 
 Mihály arkangyal tiszteletére épített római katolikus temploma 1788-ban épült.

További információk 
 Községinfó
 Binóc Szlovákia térképén

Források 

Binoc
Pozsony vármegye települései
Bogdány

Bogdány (szlovákul Bohdanovce nad Trnavou) község Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Nagyszombati járásban.

Fekvése 
Nagyszombattól 7 km-re északnyugatra található.

Nevének eredete 
Neve a szláv Bohdan (= Isten ajándéka) személynévből származik.

Története 
A község területén a kőkorszak óta élnek emberek. A legrégibb régészeti leletek a vonaldíszes kerámiák népétől származnak. A magyar honfoglalás előtt szláv település volt a falu helyén, mely a magyar államalapításkor már lakatlan volt.

A mai falut 1332-ben a pápai tizedjegyzékben Podans néven említik először, ekkor már állt temploma is. 1373-ban Bogdanch néven említik. 1387-ben Zsigmond király több faluval együtt hívének, Stibor vajdának adja. 1394-től Éleskő várának uradalmához tartozott. 1414-ben, Stibor halála után a birtok azonos nevű fiára szállt. 1435-ben Zsigmond Rozgonyi Györgynek és Istvánnak adja. 1496-tól a falu keleti része az éleskői uradalom részeként Czobor Imre és János, nyugati része a Szentgyörgyi és Bazini grófok birtoka, a 16. századtól a vöröskői váruradalom része. Lakói főként mezőgazdasággal foglalkoztak. A 18. században három malom és sörfőzde működött a falu területén. Neve 1887-ig Bogdanócz volt.

Vályi András szerint "BOGDANÓTZ. Bogdanovcze. Tót falu Posony Vármegyében, földes Ura Gróf Pálfy Urság, lakosai katolikusok, ’s a’ Veröskői Uradalomhoz tartozik, fekszik a’ felsöbb Szigetbéli járásban. Határja jó, réttye, legelője elég, más javai is nevezetesek, első Osztálybéli."

Fényes Elek szerint "Bogdanocz, tót falu, Pozson vgyében, Nagy-Szombathoz 1 órányira; 490 kath., 17 zsidó lak., kath. paroch. templommal. Határja fekete agyagos s igen sikeres buzát terem; rétjei kétszer kaszálhatók; bora, erdeje, s vizimalma van. F. u. gr. Pálffy Ferencz."

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Nagyszombati járásához tartozott.

Népessége 
1910-ben 706, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 945 lakosából 935 szlovák volt.

2011-ben 1171 lakosából 1138 szlovák.

Nevezetességei 
 Szent Péter és Pál apostolok tiszteletére szentelt római katolikus temploma 14. századi, tornya a 16. század első felében épült. A 20. században a templomot bővítették, a régi templom így a mainak oldalhajója lett.
 Nepomuki Szent János kápolnája 1835-ben épült.

További információk 
 Hivatalos oldal
 Községinfó
 Bogdány Szlovákia térképén

Jegyzetek

Források 
Andrej Seberini 1874: Bohdanice a jej učiteľ.

Bogdany
Pozsony vármegye települései
Edward White

Edward Higgins White, II (San Antonio, Texas, 1930. november 14.– Cape Canaveral Air Force Station, Florida, 1967. január 27.) amerikai űrhajós.

1952-ben végzett a West Point katonai akadémián. 1962-ben a második amerikai csoportban kezdte meg az űrhajóskiképzést. Először 1965-ben repült a világűrben, a Gemini–4 űrhajóval. Ezen hajtotta végre az első amerikai űrsétát. Tagja volt a Gemini–7 tartalékszemélyzetének. 1967. január 27-én az Apollo-program első repülésére készült fel Virgil Grissommal és Roger Chaffeevel együtt, amikor az Apollo–1 kapszulájában tűz ütött ki, és mindhárman meghaltak.

Repülések
(zárójelben a repülés időszaka)
 Gemini–4 (1965. június 3.–június 7.)

További információk
 

Amerikai űrhajósok
1930-ban született személyek
1967-ben elhunyt személyek
Amerikai pilóták
Űrprogramok során elhunyt személyek
Alsószil

Alsószil (1899-ig Kis-Bresztovány, szlovákul Malé Brestovany) Bresztovány településrésze, korábban önálló falu Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Nagyszombati járásban.

Fekvése 
Nagyszombattól 8 km-re keletre fekszik.

Története 
Vályi András szerint „Kis Bresztovány. Tót, és elegyes falu Posony Vármegyében, földes Ura Gróf Traun Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Nagy Szombattól egy mértföldnyire, nagy Bresztován mellett, mellynek filiája. Határja jó termékenységű, réttyei kövérek, legelőjök hasznos, eladásra alkalmatos helyek, első Osztálybéli.”

Fényes Elek szerint „Kis-Bresztovány, tót falu, N.-Bresztovány mellett, 380 katholikus lak.”

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Nagyszombati járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 429, többségben szlovák lakosa volt, jelentős magyar kisebbséggel.

2001-ben Bresztovány 1961 lakosából 1945 szlovák volt.

Források 

Alsoszil
Pozsony vármegye települései
Felsőszil

Felsőszil (1899-ig Nagy-Bresztovány, szlovákul Brestovany) Bresztovány településrésze, korábban önálló falu Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Nagyszombati járásban.

Fekvése 
Nagyszombattól 8 km-re keletre fekszik.

Története 
1113-ban a zobori apátság oklevelében a korábbi Felsőszilt villa Bristem néven említik először. Neve a szláv brest (= szilfa) főnévből származik. 1241-ben a tatárok a települést elpusztították. 1271-ben a magyar-cseh harcok színtere volt. Egy 1280-as oklevél szerint Bresztovány a nagyszombati királyi uradalomhoz tartozó jobbágyfalu. Nagyszombat bírája arra kéri IV. László királyt, hogy a települést a városnak adja. A gyakori háborúk ellenére a település a 14. században is tovább fejlődött. 1533-ban a környező településekhez hasonlóan a török fosztotta ki és égette fel a falut. 1811-ben hatalmas tűzvész pusztított.

Vályi András szerint "Nagy Bresztovány. Tót falu Posony Vármegyében, birtokosa Nagy Szombat Városa, lakosai katolikusok, fekszik Nagyszombat Galgótz, Karkócz, és Bucsán között, Vág vizétől, ’s Galgótztól nem messze, gyönyörű ’s termékeny völgyben. Fája keves, egyébbel bővelkedik. Határja, ’s vagyonnyai is az előbbeni falujéhoz hasonlítók, ’s ez is első Osztálybéli."

Fényes Elek szerint "Nagy-Bresztovány, tót falu, Pozson vgyében, Nyitra vármegye 432 kath., 6 zsidó lak., kath. paroch. templommal. F. u. N.-Szombat városa."

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Nagyszombati járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 645, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben Bresztovány 1961 lakosából 1945 szlovák volt.

Jegyzetek

További információk 
 Bresztovány hivatalos oldala
 Községinfó
 Bresztovány Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Felsoszil
Pozsony vármegye települései
Felsőlóc

Felsőlóc (szlovákul Horné Lovčice)  Bresztovány településrésze, korábban önálló falu Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben. a Nagyszombati járásban.

Fekvése 
Nagyszombattól 7 km-re keletre fekszik.

Története 
1290-ben Loch néven említik először. Neve a szláv lovčice (= vadászok, fogók) szóból származik. Előtagja Alsólóctól különbözteti meg, melytől a századok során vált szét.

Vályi András szerint "Alsó, és Felső Lócz. Két tót falu Posony Várm. földes Uraik Ambró, és több Uraságok, Felsőnek pedig G. Illésházy Uraság, lakosaik katolikusok, fekszik Alsó Lécz Zavarhoz közel, Felső pedig Nagy Brezoványnak szomszédságában, és annak filiája, földgyeik meg lehetősek, 3 fordúlóra fel van osztva, legelője, fája, réttye, és kevés szőleje Felső Lócznak van, Alsónak pedig határját a’ Vág Dunának áradásai rongállyák."

Fényes Elek szerint "Locz (Alsó és Felső), két egymás mellett fekvő tót falu, Poson vmegyében, a Dudvágh mellett, N. Szombathoz 1 mfld. Az első 580 kath., 52 zsidó, a második 340 kath., 5 evang., 32 zsidó lak., s vízimalmokkal F. u. többen."

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Nagyszombati járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 424, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben Bresztovány 1961 lakosából 1945 szlovák volt.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Felsőlóc Szlovákia térképén

Felsoloc
Pozsony vármegye települései
Bikszárd

Bikszárd (szlovákul Buková, korábban Biksárd) község Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Nagyszombati járásban.

Fekvése 
Nagyszombattól 26 km-re északnyugatra fekszik.

Története 
A község határa a régészeti leletek tanúsága szerint már a kőkorszak óta lakott. Éltek itt emberek a kőkorszakban, a bronzkorban, a korai vaskorban is. Kelta, kvád és római kori települések voltak a területén.

1256-ban IV. Béla király oklevelében Byk néven említik először. 1336-ban Károly Róbert oklevelében vámszedő helyként említik. Lakói határőrzők voltak, akik fel voltak mentve az adófizetés alól. 1394-ben Bygzaad néven szerepel. A település az éleskői uradalomhoz tartozott, majd 1752-től a szentjánosi uradalom része lett. A 19. század végén számos lakosa kivándorolt Amerikába.

Fényes Elek szerint "Bikszád, tót falu, Pozson vármegyében, Nyitra vmgye szélén, a Kárpát hegyének nyugoti tövében. Van egy kath. paroch. temploma, 1025 kath., 7 zsidó lak; vadakkal bővölködő erdeje, vizimalmai, s nem igen termékeny szántóföldje. Az éleskői urad. tartozik. Ut. p. Sasvár."

1913-ban az iskola 50 korona segélyben részesült a Varga Mihály pozsonyi kanonok alapítványának kamataiból. A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Nagyszombati járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 947, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 706 lakosából 698 szlovák volt.

2011-ben 665 lakosából 628 szlovák.

Neves személyek
Itt született 1802-ben Egry Antal mezőgazdász, gyümölcskertész.

Nevezetességei 

 Szűz Mária tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1788 és 1790 között épült későbarokk stílusban.
 Jézus Szíve kápolna (1999).
 A Dolina falurészen álló Szűz Mária kápolna 1961-ben épült.
 A szobrok közül a legrégibb az 1758-ban készült Szűz Mária-szobor.
 A községtől nyugatra, 576 m magas hegyen áll Éleskő vára.

Jegyzetek 
 Gyöngyössy Márton 2010: A királyi Magyarország pénztörténete (1527-1608). Budapest.

További információk 
 Hivatalos oldal
 Községinfó
 Bikszárd Szlovákia térképén

Bikszard
Vágvölgy
Pozsony vármegye települései
Pusztapát

Pusztapát (szlovákul Pác) Cífer településrésze, korábban önálló falu Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Nagyszombati járásban.

Fekvése 
Nagyszombattól 10 km-re délnyugatra, a Gidra patak partján fekszik.

Története 
Fényes Elek szerint „Páth (Puszta), tót falu, Poson, most F.-Nyitra vármegyében, Cziffer mellett, a Gidra patakjánál. Számlál 208 kath. lak. F. u. többen.”

Egy 14. századból származó éremleletben 8 aranyérem és több mint 3300 bécsi dénár került elő.

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Nagyszombati járásához tartozott.

1974-óta Cífer része. Lakói főként mezőgazdasággal foglalkoznak.

Népessége
1910-ben 379, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben Cífer 3806 lakosából 3753 szlovák volt.

Jelenleg 126 házában 386 lakos él.

Jegyzetek

Források 
Haviardová, M. - Zvedelová, K. 2012: Kostol sv. Petra a Pavla v Cíferi-Páci. Pamiatky a múzeá 2012/1, 51-55.
Martin Odler - Titus Kolník 2011: Včasnostredoveké sídlisko Cífer-Pác. Študijné zvesti 50.
Martin Furman: Osudy vzácneho pokladu mincí z Pácu. Denarius 6.

Külső hivatkozások 
 Pusztapát Szlovákia térképén
 Cífer hivatalos oldala

Pusztapat
Pozsony vármegye települései
Charles De Coster

Charles De Coster, teljes nevén: Charles-Theodore-Henri De Coster (München, 1827. augusztus 27. – Brüsszel, 1879. május 7.) belga író.

Charles de Coster klasszikus regénye 1867-ben jelent meg La légende et les aventures héroïques, joyeuses et glorieuses, D’Ulenspiegel et de Lamme Goedzak au pays de Flandres et ailleurs címmel és a mű nagyban hozzájárult az egységes Belgium megszületéséhez.

Élete 
Flamand, illetve vallon származású szülők gyermeke volt. A brüsszeli szabad egyetemen tanult. Újságíróként, majd egyetemi tanárként dolgozott. Részt vett az Uylenspiegel című újság szerkesztésében, amelyben Ulenspiegel legendájáról írt fő műve a La Légende et les Aventures héroïques, joyeuses et glorieuses d'Ulenspiegel et de Lamme Goedzak au pays de Flandres et ailleurs címmel jelent meg. Charles De Coster Eulenspiegelt, a 14. század első felében élt népi hős alakját a németalföldiek és a spanyolok harcának idejébe helyezte át. A regényének főszereplője a németalföldi népmondák vidám és mihaszna csínytevője, a balga hiszékenyek rászedője Thyl Ulenspiegel, akinek társa a feneketlen bendőjű, jó kedélyű Lamme Goedzak.

A mű a belgák nemzeti eposzává vált. Megjelenésének idejében nem aratott túl nagy sikert, csak jóval később a Fiatal Belgium nevű mozgalom idejében ismerték fel valódi jelentőségét. De Coster fő műve az egész világon ismert és elismert, lefordították az összes európai nyelvre, mégis, saját hazájában a mai napig nem nyert igazán megbecsülést.

Róla mondták 
 Romain Rolland írta róla: „Charles De Coster Ulenspiegel-legendájának jelentősége óriási. A mű új hazát teremtett.”
 Émile Verhaeren írta az Ulenspiegel-ről: „Az első könyv, melyben országunk magára talált.”

Főbb művei 
 Légendes flamandes
 Contes brabançons
 La Légende d’Ulenspiegel (magyar kiadás: Thyl Ulenspiegel, Európa; 1977 )

Feldolgozások 
Zenemű:
Richard Strauss: Till Eulenspiegel vidám csínyjei (régimódi kópé modorban, rondóformában) – szimfonikus költemény op. 28.
Tévésorozat:
Thyl Ulenspiegel legendája, 1976; szovjet, rendezte: Alekszandr Alov és Vlagyimir Naumov
 Film 
 Les Aventures de Till l'Espiègle, 1956, francia, rendezte: Gérard Philipe, Joris Ivens

Magyarul 
Thyl Ulenspiegel; ford. Bálint Lajos, Éber László, bev. Juhász Andor; Révai, Bp., 1920 (Klasszikus regénytár. Új sorozat)
 A nászút. Regény, 1-3.; Tolnai, Bp., 1926 (Tolnai regénytára)
A nászutazás; ford. Braun Soma; Világosság Ny., Bp., 1929
Thyl Ulenspiegel; ford. Illyés Gyula, Szabó Lőrinc, bev. Romain Rolland, bev. ford. Szekeres György, ill. Győry Miklós; Európa, Bp., 1957

Kapcsolódó szócikkek
Till Eulenspiegel
 Belgium irodalma

Jegyzetek

További információk 
Belgium.be lap

Belga költők, írók
1827-ben született személyek
1879-ben elhunyt személyek
Farkashida

Farkashida (szlovákul Vlčkovce, korábban Farkašin, ) község Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Nagyszombati járásban.

Fekvése 
Nagyszombattól 8 km-re délkeletre fekszik, az 51-es út mentén.

Története 
1336-ban említik először.

1439-ben Rozgonyi István comes (György és Simon testvére) Farkashida településen lévő birtokát és annak vámjait és malmait zálogosította el Berényi-Kakas Jánosnak.

1490. július 15-én itt ígérte meg az országba érkező II. Ulászló, hogy tartózkodik a Mátyás-féle politikától.

Vályi András szerint "FARKASHÍDA. Farkasin. Tót falu Poson Vármegyében, földes Ura Gróf Eszterházy Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Nagyszombat, és Szered között, az Ország úttya mellett, Dudvág vizéhez közel, nevezetesíti e’ helyet ULASZLÓ Királynak 1490dik esztendőben itten tartatott Ország gyűlése. Határja gazdag, réttyei jók, fája, legelője elég, malma nevezetes, ’s egyéb javakkal is megáldattatván, első Osztálybéli."

Fényes Elek szerint "Farkashida (Tarkaszin), tót f. Pozsony vmegyében, a Dudvágh mellett, N. Szombathoz 1 1/2 órányira: 559 kath., 11 zsidó lak. Mind földje, mind rétje 1-ső osztálybeli. F. u. gr. Eszterházy."

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Nagyszombati járásához tartozott.

Népessége 
1880-ban 717 lakosából 13 magyar, 23 német és 647 szlovák anyanyelvű volt.

1890-ben 811 lakosából 70 magyar, 19 német és 722 szlovák anyanyelvű volt.

1900-ban 872 lakosából 18 magyar, 12 német és 842 szlovák anyanyelvű volt.

1910-ben 942 lakosából 40 magyar, 8 német, 887 szlovák és 7 egyéb anyanyelvű volt. Ebből 928 római katolikus, 13 izraelita és 1 református vallású volt.

1921-ben 943 lakosából 17 magyar, 1 német, 922 csehszlovák és 3 külföldi volt. Ebből 924 római katolikus, 10 izraelita, 8 evangélikus és 1 egyéb vallású volt.

1930-ban 1253 lakosából 19 magyar és 1228 csehszlovák volt.

1970-ben 1365 lakosából 1355 szlovák volt.

1991-ben 1113 lakosából 2 magyar és 1104 szlovák volt. 

2001-ben 1149 lakosából 1139 szlovák és 2 magyar volt.

2011-ben 1269 lakosából 1130 szlovák, 4 ruszin, 3 cseh, 2 lengyel, 1-1 cigány, ukrán, magyar és egyéb, illetve 126 ismeretlen nemzetiségű.

Neves személyek 
 Itt született 1742-ben Kubovics Remigius bencés áldozópap.
 Itt született 1849-ben Horinka Imre jogi doktor és jogakadémiai tanár. 
 Itt született 1940. január 11-én Jozef Štibrányi világbajnoki ezüstérmes labdarúgó

Külső hivatkozások 
 Hivatalos oldal
 Községinfó
 Farkashida  Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Jegyzetek

Források 
Čordášová, S. 1998: Vlčkovce.

Farkashida
Pozsony vármegye települései
Felsőhosszúfalu

Felsőhosszúfalu (szlovákul Dlhá, németül Langendorf, latinul Longa Villa) község Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Nagyszombati járásban.

Fekvése 
Nagyszombattól 15 km-re északnyugatra fekszik.

Története 
1296-ban említik először.

Vályi András szerint "HOSSZÚFALÚ. Dluha Langovilla, Langendorf. Tót falu Posony Várm. földes Ura G. Pálfy Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Nagy Szombathoz 1 1/2 mértföldnyire, határja néhol terméketlen, ’s kaszallója szűk, fája nintsen."

Fényes Elek szerint "Hosszúfalu, (Longovilla, Dluha), tót falu, Pozsony-, most F. Nyitra vmegyében, N. Szombathoz nyugotra 2 órányira: 575 kath., 16 zsidó lak. Kath. paroch. templommal, szép erdővel, jó rétekkel, termékeny szántóföldekkel, halastóval, vizimalommal. F. u. gr. Pálffy Ferencz."

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Nagyszombati járásához tartozott.

Népessége 
1910-ben 585, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 383 lakosából 381 szlovák volt.

2011-ben 382 lakosából 372 szlovák.

Nevezetességei 
 Árpád-házi Szent Margit tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1390-ben épült.
 A Páduai Szent Antal kápolna 1909-ben épült.

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Felsőhosszúfalu Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Jegyzetek 

Felsohosszufalu
Pozsony vármegye települései
Gósfalva

Gósfalva (1899-ig Kosolna, szlovákul Košolná) község Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Nagyszombati járásban.

Fekvése 
Nagyszombattól 10 km-re északnyugatra fekszik.

Története 
A régészeti leletek tanúsága szerint területén már az újkőkorban laktak emberek, de kerültek elő tárgyak az i. e. 3800 és 2900 közötti időszakból is.

A település kezdetben királyi birtok volt. A 13. század előtt a magyar királyok székely és besenyő határőröket telepítettek a falu területére, akiket a környező szláv lakosság idegenekként fogadott. A községet írott forrásban 1296-ban Cospolwa alakban említik először. 1332-ben a pápai tizedjegyzékben már említik a falu Jakab nevű papját. Később Vöröskő várának uradalmához és vele a Fuggerek és Pálffyak fennhatósága alá tartozott. 1663. szeptember 3-án váratlanul megtámadta a török és 46 embert gyilkolt meg vagy hurcolt fogságba. 1732-ben felépült a falu mai temploma. 1787-ben 99 házában 544 lakos élt. 1831-ben kolerajárvány sújtotta, mely sok lakos halálát okozta. 1889-ben 84 házában 469-en éltek. 1902-ben felépült az iskola. 1908-ban megalapították a tűzoltó egyesületet.

Vályi András szerint "KOSOLNA. Reszelsdorf. Tót falu Posony Várm. földes Ura G. Pálfy Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Szuhának szomszédságában, és annak filiája, határbéli földgye szűk, de jó termékenységű, legelője, és kaszálója tűrhető, jó fejér tserép edényt tsinálnak itten, el adásra alkalmatos módgyok van." 

Fényes Elek szerint "Kosolna, Pozson most F.-Nyitra vmegyében, tót falu, Szuha mellett. Lakja 559 kath., 11 zsidó, kik igen kapós fejér cserép edényeket csinálnak, s azt messze elhordják; róna termékeny határján termeszt sikeres rozsot, buzát, bort. F. u. gróf Pálffy Ferencz. Ut. p. N.-Szombat."

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Nagyszombati járásához tartozott. 1930-ban 106 házában 646 lakos élt. Lakói részt vettek a szlovák nemzeti felkelésben.

Népessége 
1910-ben 592, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 650 lakosából 648 szlovák volt.

2011-ben 759 lakosából 740 szlovák.

Nevezetességei 
Szent Kereszt Felmagasztalása tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1732-ben épült. 1803-ban megújították.

Külső hivatkozások 
 Hivatalos oldal
 Községinfó
 Gósfalva Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Jegyzetek 

Gosfalva
Pozsony vármegye települései
Felsőkorompa

Felsőkorompa (szlovákul Horná Krupá) község Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Nagyszombati járásban.

Fekvése 
Nagyszombattól 16 km-re északra fekszik.

Története 
Birtokként 1113-ban a zobori apátság birtoklajstromában említik először. Maga a falu 1256-ban Kurumpa néven szerepel először okiratban, de valószínűleg már a 13. században keletkezett. A lengyel eredetű Stíbor család birtoka, majd a Spáczayaké, a Berchtold grófoké és a Kemendy családé. 1715-ben 43 adózó portája volt. Utolsó birtokosai a Brunszvikok voltak, akik a 19. században szereztek itt birtokot. 1828-ban 71 házában 513 lakos élt. Lakói mezőgazdasággal, szőlőtermesztéssel, kosárfonással foglalkoztak. 1866-ban éhínség pusztított. 1869-ben 510-en lakták. 1906-ban földrengés sújtotta.

Vályi András szerint "Alsó, Közép, és Felső Korompa. Tót egyesített faluk PosonyVármegy. Földes Ura G. Brunszvik, és több Uraságok, lakosaik katolikusok. Nevezetesíti e’ helyet G. Brunszvik Uraságnak díszes Kastéllya, jeles úrfi, ’s egyéb gazdasági épűletei. Innen vette származását Kormpai Péter Nyitrai Püspök 1687dik esztendő tájban Fő Kanczellarius, határbéli földgyeik közép termékenységűek, vagyonnyaiknak el adására meg lehetős módgyok van."

Fényes Elek szerint "Felső-Korompa, (Home-Krupina), Pozson most F.-Nyitra vármegyében, tót falu, 470 kath., 119 zsidó lak. Határja hasonló az alsó Korompaihoz. F. u. többen."

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Nagyszombati járásához tartozott.

Népessége 
1910-ben 708, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 538 lakosából 535 szlovák volt.

2011-ben 507 lakosából 492 szlovák.

Nevezetességei 
 Római katolikus temploma 1741 és 1746 között épült barokk stílusban. Legutóbb 1912-ben újították meg.

Külső hivatkozások 
 Hivatalos oldal
 Községinfó
 Felsőkorompa Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Jegyzetek 

Felsokorompa
Pozsony vármegye települései
Felsődombó

Felsődombó (szlovákul Horné Dubové, németül Oberdubowan) község Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Nagyszombati járásban.

Fekvése 
Nagyszombattól 18 km-re északra fekszik.

Nevének eredete 
Neve a szláv dub (= tölgy) főnévből való.

Története 
1262-ben említik először.

Vályi András szerint "Felső Dómbó, Horne Dubove, Tót falu Poson Vármegyében, földes Ura Gróf Pálfy Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Nagy Szombattól mintegy 3/4. mértföldnyire, határja középszerű, vagyonnyai meglehetősek, de fája réttye, legelője is szűk lévén, második Osztálybéli."

Fényes Elek szerint "Felső-Dombó (Ober Dubován), Pozson most F. Nyitra v. tót falu, 347 kath., 5 zsidó lak., szűk határral. F. u. gr. Pálffy Ferencz."

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Nagyszombati járásához tartozott.

Népessége 
1910-ben 399, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 378 lakosából 375 szlovák volt.

2011-ben 381 lakosából 378 szlovák.

További információk 
 Hivatalos oldal
 Községinfó
 Felsődombó Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Jegyzetek 

Felsodombo
Pozsony vármegye települései
Fenyves (Szlovákia)

Fenyves (1887-ig Borova, szlovákul Borová, németül Joachimsthal) község  Szlovákiában, a Nagyszombati kerületben, a Nagyszombati járásban.

Fekvése 
Nagyszombattól 11 km-re nyugatra fekszik.

Története 
A régészeti leletek tanúsága szerint a község területén már a kőkorszakban is éltek emberek. Megtalálták itt az i. e. 4. évezredből származó lengyeli kultúra nyomait, a falu végén álló Szent Orbán kápolna környékén pedig a későbronzkori luzsicai kultúra cserépmaradványai kerültek elő.

Neve a cseh bor (= fenyőerdő) főnévből származik.

A község területe a 13. században a pozsonyi, később a vöröskői váruradalomhoz tartozott. Korábbi temploma a 14. században Szent Joachim tiszteletére épült. A mai községet 1589-ben említik először, a 16. században lakói protestánsokká lettek, nagyrészt mezőgazdaságból éltek. 1670-ben felépült a ma is álló templom.

Vályi András szerint "BOROVA. Tót falu Poson Vármegyében, földes Ura Gróf Pálfy Uraság, fekszik Bánok Sz. Györgynek szomszédságában, mellynek filiája, Szuha Városával határos, lakosai leg inkább horvátok, határbéli földgye jó, szőlő hegye termékeny, a’ Vereskői Uradalomhoz tartozik, második Osztálybéli"

Fényes Elek szerint "Borova, tót falu, Pozson, az uj rend. szerint Nyitra vgyében, Szuhához fél órányira: 343 kath. lak. Határja igen szép buzát terem; rétje jó; erdeje van. F. u. gr. Pálffy Ferencz. Ut. p. Nagy-Szombat."

A trianoni békeszerződésig Pozsony vármegye Nagyszombati járásához tartozott.

Népessége 
1910-ben 411, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 329 szlovák lakosa volt.

2011-ben 396 lakosából 367 szlovák.

Híres személyek
Innét származik Igor Matovič (1973) szlovák politikus, médiavállalkozó, miniszterelnök.

Nevezetességei 
 Szent István király tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1670-ben épült korabarokk stílusban.

Külső hivatkozások 
 Hivatalos oldal
 Községinfó
 Fenyves Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Jegyzetek

Források 
Adrián Lančarič 2013: Dejiny obce Borová od začiatku 19. storočia do roku 1918. Diplomamunka.

Fenyves
Pozsony vármegye települései
Fehér sáfrány

A fehér sáfrány vagy fehérvirágú sáfrány (Crocus vernus subsp. albiflorus) az egyszikűek (Liliopsida) osztályának spárgavirágúak (Asparagales) rendjébe, ezen belül a nősziromfélék (Iridaceae) családjába tartozó kerti sáfrány (Crocus vernus) egyik alfaja.

Magyarországon védett növényfaj.

Előfordulása 
Elsősorban Nyugat-Európában elterjedt, hazánkban természetes előfordulása csak a Kőszegi-hegységben van, az Alpokbeli populációhoz csatlakozva. Hegyvidéki réteken, főleg meszes talajokon fordul elő.

Megjelenése 
A legkisebb hazai sáfrány, 5–8 centiméter magas, hagymás évelő növény. Termése tok. A lepel színe fehér (az Alpokban ibolya és világoskék színek is előfordulnak), 2–3 centiméter hosszú és alig 1 centiméter széles. A tőálló, szálas levelek középerén fehéres színű sáv húzódik.

Mérgező.

Március-április környékén virágzik.

Korlátozott hazai elterjedése, apró termete és fehér színe jól megkülönböztetik a hasonló időszakban virágzó fajoktól.

Források 
Farkas Sándor (szerk.): Magyarország védett növényei (Mezőgazda Kiadó, 1999)
Simon Tibor: A magyarországi edényes flóra határozója (Nemzeti Tankönyvkiadó, 1997)
Dr Jávorka Sándor-Dr. Csapody Vera: Erdő mező virágai (Mezőgazdasági Kiadó, 1972)

További információk 
Crocus albiflorus Kit. ex Schult. Plants of the World Online - a kerti sáfrány szinonimájaként
Oestr. Fl., ed. 2, 1: 101. 1814.

Sáfrányok
Növényalfajok
Európa növényvilága
Magyarországon őshonos növények
Magyarországon védett növények
Grosbois-i kastély

A Grosbois-i kastély Franciaországban, Párizstól kb. 20 km-re délkeletre, Boissy-Saint-Légertől 2,5 km-re délre, az N19-es / E54-es út mentén található.

Története
A kastély a 17. században épült, fehér kövekből. IV. Henrik király kincstárnoka építtette, később Charles de Valois Angoulême hercege, (IX. Károly király és Marie Touchet törvénytelen fia) vette meg. Ő két további szárnyat építtetett hozzá, így nyerte el mai külsejét.

Halála után a birtoknak több tulajdonosa is volt, majd a francia forradalom idején állami tulajdonná vált. 1805-ben Louis-Alexandre Berthier marsall tulajdona lett, aki empire stílusban átalakíttatta. Ő csináltatta a szalonok berendezését, a családtagok festményeit, a csatakép-galériát, Aubusson-foteleket, a legyezőgyűjteményt, bőrparavánokat, freskókat (Jacob Frères készíttette az empire stílusú bútorokat). Fia, Napoléon Berthier alapította meg a könyvtárat, amelyben több mint 3000 katonai és történelmi témájú mű, valamint hadászati térképek gyűjteménye található.

Nyitvatartás
Nyitva vasárnap és ünnepnapokon 14h és 17h között. Zárva december 1. - március 15. között, csoport kivételével. Előzetes jelentkezéssel a múzeum kinyit legalább 20 fős csoportnak bármely napon.

További információk
 Boissy-Saint-Léger - Château de Grosbois (francia)
 Képek, leírás (francia)

Francia kultúra
Franciaország kastélyai, palotái
II. Adeodát pápa

II. Adeodát (), más néven Deusdedit (? – 676. június 17.) volt Szent Péter 77. követője a pápai trónon 672. április 11-től. Mindössze négy évig tartó pontifikátusáról alig tudunk valamit. Szerzetesi származása miatt sokat foglalkozott a monostori hatáskörrel, és a monotheletizmus elleni harcból is kivette a részét.

Élete
Apját Iovinianusnak hívták. Nem a világi papi pályát választotta, hanem egy Caelius-dombi kolostor szerzetese lett. A krónikák szerint a Benedek-rendi Szent Erasmus kolostorban szolgálta az Úr akaratát. Elődje, Vitaliánusz pápa halála után a római zsinat a keresztény egyház vezetőjének választotta meg. 672. április 11-én szentelték fel. Pontifikátusa alatt tökéletesítette a monostori jogköröket összefoglaló kánonokat. Nagy hangsúlyt fektetett az eretnek monothelétizmus  elleni küzdelemre. Több kolostort és templomot is építtetett. Két levele maradt fenn az utókor számára. Az egyiket Canterbury Szent Péter apátnak írta, a másikat Tours-i Szent Mártonnak. Mindkettőben a szerzetes rendek jogait fejtegeti.
676. június 12-én halt meg. Testét a Szent Péter-bazilika őrzi.

Művei

Források
 Gergely Jenő: A pápaság története. Budapest, Kossuth Könyvkiadó, 1982. 
 P.G. Maxwell – Stuart: Pápák krónikája. A pápaság története pápák uralkodása szerint Szent Pétertől napjainkig. Budapest, Móra Könyvkiadó, 2007. 
 Szántó Konrád: A katolikus egyház története. Budapest, Ecclesia Kiadó. 1987. 
 Harald Zimmermann: A középkori pápaság. A középkori pápák története a historiográfia tükrében. Budapest, Gondolat Kiadó, 2002. 
 Magyar katolikus lexikon online verzió

Kapcsolódó szócikkek 
Pápa
Római pápák listája
Római pápák listája grafikusan

Pápák
Bencés szerzetesek
7. századi püspökök
676-ban elhunyt személyek
Adásztevel

Adásztevel község Veszprém vármegyében, a Pápai járásban.

Fekvése 
A Bakony északi lábánál, Pápa városától 4 kilométerre délkeletre fekszik. Településszerkezetét tekintve dombvidéki sorfalu.

Megközelítése 
A község csak közúton közelíthető meg, a Pápa-Béb között húzódó 8303-as úton.

Története 
Nevét Árpád fejedelem egyik unokájáról, Tevelről kapta, aki ezen a területen foglalt szállást.

A települést említő legrégibb, 1180 körül keletkezett oklevélben Tuel néven, egy 1373-ban keltben pedig Adastewyl néven szerepel. Évszázadokon keresztül két részre oszlott: a kisnemesek által lakott részt Kistevelnek vagy Tevelnek, a parasztok által lakott részt pedig Nagytevelnek hívták. Nevezték a falut Nemestevelnek is. A szomszédos, túlnyomóan német lakosságú Nagytevel községtől való megkülönböztetésül egyidőben Magyartevel volt a neve.

A 18. század végén a reformátusok nyilvános vallásgyakorlásának tiltása idején ide költözött a pápai református kollégium.

Közélete

Polgármesterei
 1990-1994: Patak Károly (FKgP)
 1994-1998: Patak Károly (független)
 1998-2000: Németh Zoltán (független)
 2000-2002: Fodor Béla (független)
 2002-2006: Fodor Béla (független)
 2006-2010: Fodor Béla (független)
 2010-2014: Fodor Béla (független)
 2014-2019: Fodor Béla (független)
 2019-től: Fodor Béla (független)

A településen 2000. október 1-jén időközi polgármester-választást tartottak, az előző polgármester lemondása miatt.

Népesség 
A település népességének alakulása:

	 
A 2011-es népszámlálás idején a lakosok 84,9%-a magyarnak, 8,2% németnek, 2,4% cigánynak mondta magát (15% nem nyilatkozott). A vallási megoszlás a következő volt: római katolikus 20,9%, református 49,8%, evangélikus 2,6%, felekezeten kívüli 2,8% (23,4% nem nyilatkozott).

Nevezetességei 
 Református templom (1753, késői barokk stílusú)
 Tornácos népi lakóházak a 19. század elejéről

Híres emberek 

 Dorosmai János költő, meseíró itt született 1886. április 26-án.
 Balassa Benő tanár, iskolaigazgató, helytörténész itt született 1919. október 18-án.
 Sulyok Dezső  (1897-1965) kisgazdapárti politikus hosszabb ideig itt élt.
 Komár László rock and roll énekes itt született 1944. november 28-án.

Jegyzetek 

Veszprém megye települései
Veszprém vármegye települései
Adorjánháza

Adorjánháza község Veszprém vármegyében, a Devecseri járásban, a Marcal-medencében. A legközelebbi város Celldömölk (15 km).

Fekvése 
Veszprém megye nyugati peremén, a Marcal völgyében, a folyó jobb parti oldalán fekszik. A szomszédos települések: észak felől Külsővat, északkelet felől Nemesszalók, dél felől Egeralja, nyugat felől pedig Celldömölk. Egeraljával mára gyakorlatilag teljesen összenőtt.

Megközelítése 
Csak közúton közelíthető meg, a 8413-as úton, amely nagyjából dél-északi irányban húzódik végig a központján.

Az ország távolabbi részei felől vagy Pápa, vagy Celldömölk érintésével, vagy pedig a 8-as főút Somló menti szakasza irányából érhető el. Pápa, illetve Celldömölk felől a két várost összekötő 834-es főúton Külsővatig kell eljutni, majd ott rákanyarodni a 8413-as útra; a 8-as felől pedig Somlójenő után kell letérni Iszkáz irányába, ahonnan a 8403-as, majd a 8413-as úton juthatunk el a településre.

Története 
Első ismert írásos említése 1476-ból származik Adryanhaza alakban. 1696-ban Adorján néven említik az oklevelek; nevét feltehetően egy Adorján nevű emberről kapta. A falut kisnemesek lakták, gazdaságára a néhány holdas földek voltak a jellemzők. Összeépült a szomszédos Egeraljával. Adorjánháza és Egeralja 1949-ben közös közigazgatási egységgé vált Adorjánháza néven. 1991 óta újra önálló község mindkettő.

Közélete

Polgármesterei 
 1990–1994: Fülöp Endre (FKgP)
 1994–1998: Fülöp Endre (független)
 1998–2002: Ifj. Harkai Gyula (független)
 2002–2006: Marton Dezső (független)
 2006–2010: Marton Dezső (független)
 2010–2014: Marton Dezső (független)
 2014–2019: Marton Dezső (független)
 2019–2022: Zsömlye György (független)
 2023-tól: Pődör Györgyi (független)

A településen 2023. január 22-én időközi polgármester-választást kellett tartani, mert az előző településvezető 2022. október 13-án elhunyt.

Népesség 
A település népességének alakulása:

	 
A 2011-es népszámlálás idején a lakosok 98,6%-a magyarnak, 0,3% németnek, 6,8% cigánynak, 1,1% ukránnak, 0,8% ruszinnak mondta magát (0,3% nem nyilatkozott). A vallási megoszlás a következő volt: római katolikus 31,5%, református 39,7%, evangélikus 15,1%, felekezeten kívüli 6% (7,1% nem nyilatkozott).

Nevezetességei 
 Református templom (1784)

Jegyzetek

További információk 

Veszprém megye települései
A Marcal-medence települései
Veszprém vármegye települései
Ág (egyértelműsítő lap)

Ág, község Baranya vármegyében
 ág, a fák törzsének elágazása
 ág, genealógia
 ág, heraldika
 ág, egy olyan külön fejlesztési vonal, ami lehetővé teszi, hogy a projekt két különböző módon fejlődjön egyszerre
Ágasegyháza

Ágasegyháza község Bács-Kiskun vármegyében, a Kecskeméti járásban.

Fekvése 
Kecskeméttől 21 kilométerre nyugatra fekszik a Kiskunsági Nemzeti Park által körülvett területen. Közigazgatási területének délkeleti része, mintegy egynegyede tartozik a nemzeti park Orgoványi rétek nevű részterületéhez, észak felől pedig a Fülöpházi buckavidék nevű részterület határolja.

A szomszédos települések: észak felől Fülöpháza, északkelet felől Ballószög, kelet felől Helvécia, dél felől Orgovány, délnyugat felől Izsák, északnyugat felől pedig Szabadszállás.

Megközelítése 
Közúton a Kecskemétet Dunaföldvárral összekötő 52-es főútról balra, Izsák-Kalocsa felé leágazó 5301-es úton érhető el. Régebben elérhető volt a Fülöpszállás–Kecskemét-vasútvonalon is, saját állomással is rendelkezett, itt azonban 2007-ben megszűnt a közlekedés.

Története 
Régészeti leletek szerint már az ókorban lakott terület volt. Az Árpád-korban kunok birtokolták, amit az 1353-ból való első írásos említése is bizonyít. A török hódoltság idején az addig virágzó település teljesen elpusztult, s még az 1800-as évek elején is lakatlan volt. Az 1810-es évektől Kecskemét külterülete volt, és csak 1952-ben vált önálló községgé.

Közélete

Polgármesterei
 1990-1994: Ádám Józsefné (MDF)
 1994-1998: Ádám Józsefné (független)
 1998-2002: Ádám Józsefné (független)
 2002-2006: Ádám Józsefné (független)
 2006-2010: Ádám Józsefné (független)
 2010-2014: Füredi János (független)
 2014-2019: Füredi János (független)
 2019-től: Füredi János (független)

Népesség
A település népességének alakulása:

A község lakosságának 2001-ben 98,4%-a magyar, 0,2%-a horvát, 0,7%-a német, 0,2%-a román volt. Felekezeti megoszlása ekkor a következőképpen alakult: 77,6% vallotta magát római katolikusnak, görögkatolikusnak 0,9%, református volt a település lakosságának 15,3%-a, evangélikus 0,2%-a. Más egyházhoz, felekezethez tartozott 0,3%, 1,8% nem volt vallásos. A népesség 3,8%-a nem válaszolt, vagy ismeretlen volt a felekezeti megoszlása.

A 2011-es népszámlálás során a lakosok 97,4%-a magyarnak, 1,1% németnek, 1,5% románnak, 0,3% szerbnek mondta magát (2,3% nem nyilatkozott; a kettős identitások miatt a végösszeg nagyobb lehet 100%-nál). A vallási megoszlás a következő volt: római katolikus 66,3%, református 14,6%, evangélikus 0,7%, görögkatolikus 0,2%, felekezeten kívüli 5,1% (11,8% nem nyilatkozott).

Külterületei 
A településhez az alábbi külterületek tartoznak:

 Bajcsy-Zsilinszky út külterülete
 Galambháza
 Kossuth út külterülete
 Sándortelep
 Zsombosdűlő

Ezek összlakossága 2001-ben 520 fő volt.

Nevezetességei 
 Az Orgoványi Tájvédelmi Körzet része, Rekettye tanösvény

Jegyzetek

További információk 
 Ágasegyháza bemutatása

Bács-Kiskun megye települései
Kecskemét pusztáiból alakult községek
Donusz pápa

Donusz (), (? – 678. április 11.) léphetett a keresztény egyház vezető hivatalába a történelem során 78.-ként 676. november 2-től. Kicsivel több mint egy évig tölthette be szent pozícióját. Több építkezés is az ő nevéhez kötődik Rómában.

Élete 
Rómában született, apját Mauriciusnak nevezték. Elődje halála után több mint négy hónappal 676. november 2-án szentelték fel Róma püspökének. Életéről keveset tudunk. A Liber Pontificalis szerint ő volt az az egyházfő, aki a még ma is látható hatalmas márványtömbökkel boríttatta le a Szent Péter-bazilika előtt lévő átriumot. Felújíttatta a Via Appia mentén álló Szent Euphemia-templomot, és megújította a falakon kívüli Szent Pál-bazilikát (más feltételezések szerint azt a kis templomot, amely a legenda szerint azon a helyen épült fel, ahol Szent Péter és Szent Pál vértanúhaláluk előtt elváltak egymástól.)

Donusz uralkodása idején Reparatus ravennai érsek feladta egyházmegyéjének függetlenségét, amelyet II. Kónsztansz bizánci császár biztosított Ravennának 666-ban.

Feloszlatta azt a római szír kolostort (Monasterium Boetianum), melynek szerzetesei a nesztorianizmus tanai szerint éltek. A szerzeteseket különböző római kolostoroknál helyezte el, az épületbe pedig ortodox szerzeteseket telepített. IV. Kónsztantinosz bizánci császár levelet küldött Donusnak, amelyben közeledést mutatott a monothelétizmus kérdésében, de a levél a pápa halála után érkezett meg Rómába.

678. április 11-én halt meg, a Szent Péter-bazilikában temették el.

Művei

Források 
 Reinhard Barth: Pápák: Szent Pétertől XVI. Benedekig. Pécs: Alexandra. 2008. 70. o. .
 
 Thomas Oestereich: Pope Donus. in: Catholic Encyclopedia 5. New York: Robert Appleton Company. 1909. Online elérés

Kapcsolódó szócikkek 
Pápa
Római pápák listája
Római pápák listája grafikusan

Pápák
7. századi püspökök
Pék

A pék (sütő) szakma gyakorlói képesek sütőipari termékek önálló előállítására. A műhelyüket pékségnek nevezik, amely általában árusítóhely is szokott lenni. A pékségek elmaradhatatlan kelléke a  kemence, amelyet sütésre használnak. A pék Magyarországon szakmunkás szintű képesítés; 5 év szakmai gyakorlat után mestervizsga tehető belőle.

A pékek által készített termékek:
 kenyerek
 fehér
 félbarna
 rozsos
 adalék anyagokat tartalmazók
 fehértermékek vagy finom pékáruk (zsiradéktartalmuk alapján csoportosítva)
 vizes tésztából
 tejes tésztából
 dúsított tésztából
 tojással dúsított tésztából
 omlós tésztából
 leveles tésztából
 egyéb termékek
 gyógykészítmények
 tartósított termékek

A pék munkája 

 átveszi, majd tárolja a nyersanyagokat (liszt, élesztő, fűszerek, esetleg töltelékek);
 az igények alapján meghatározza a tésztakészítési folyamatot (technológiát), és ennek megfelelően előkészül;
 kovászt készít, és azzal elkészíti a tésztát, majd pihenteti a szükséges ideig;
 a tésztát adagolja, formázza, megtölti, felületkezeli;
 megsüti a termékeket, és ellenőrzi azok minőségét;
 megfelelően raktározza, és kiszállítja a termékeket.

Pék szakképzés 
 Baja: Bányai Júlia Kereskedelmi és Vendéglátóipari Szakképző Iskola
 Balassagyarmat: Mikszáth Kálmán Gimnázium, Szakközépiskola és Szakiskola
 Berettyóújfalu: Eötvös József Szakképző Intézet
 Budapest: Pesti Barnabás Élelmiszeripari Szakközépiskola, Szakmunkásképző és Gimnázium Speciális Szakiskola
 Debrecen: Írinyi János Élelmiszeripari Középiskola és Gimnázium
 Eger: Egri Mezőgazdasági Szakközép- és Szakképző Iskola és Kollégium
 Gyöngyös: József Attila Szakközépiskola, Szakiskola és Kollégium
 Kaposvár: Kinizsi Pál Élelmiszeripari Szakképző Iskola és Gimnázium
 Kapuvár: Ipari Szakmunkásképző Intézet
 Kisvárda: II.Rákóczi Ferenc Szakközép- és Szakiskola
 Miskolc: Debreczeni Márton Szakképző Iskola és kollégium
 Marcali: Marcali Város Önkormányzat Széchenyi Zsigmond Szakközép- és Szakiskola
 Nagykőrös: Toldi Miklós Élelmiszeripari Szakgimnázium, Szakközépiskola és Kollégium
 Nyíregyháza: Westsik Vilmos Élelmiszeripari Szakközépiskola és Szakiskola
 Pápa: Batthyány Lajos Szakképző Iskola
 Pécsvárad: II. Béla Középiskola, Élelmiszeripari Szakiskola és Kollégium
 Szabadkígyós: Mezőgazdasági és Élelmiszeripari Szakképző Intézet
 Szombathely: Élelmiszeripari és Földmérési Szakközép- és Szakmunkásképző Intézet
 Székesfehérvár: Árpád Szakképző Iskola Szent István Szakképző Iskolája
 Tata: Jávorka Sándor Mezőgazdasági és Élelmiszeripari Szakközépiskola és Szakiskola és Kollégium
 Veszprém: Táncsics Mihály Szakközépiskola, Szakiskola és Kollégium
 Zalaegerszeg: Kinizsi Pál Mezőgazdasági és Élelmiszeripari Szakképző Iskola és Kollégium
 Szekszárd: VM Daszk Csapó Dániel Középiskola Mezőgazdasági Szakképző Iskola és Kollégium

További információk 

 Pék lap
 Pékinfó a pékek szakmai és közösségi oldala, videókkal, hírekkel 
 A pékszakma internetes szaklapja.
 Pékmester munkakör elemzése

Foglalkozások
Alsószölnök

Alsószölnök (, , ) község Vas vármegyében, a Szentgotthárdi járásban.

Fekvése 
A Vasi-Hegyhát részét képező Vendvidéken, a Rába és a Szölnöki-patak völgyében fekszik, közvetlenül az osztrák határ mellett,a felsőszölnöki hármashatárhoz közel, Szentgotthárdtól, a legközelebbi várostól 6 kilométerre délnyugatra. Településszerkezetét tekintve dombvidéki többutcás sorfalu. Főutcája a Vasszentmihály-Felsőszölnök közti 7454-es út. A szomszédos települések Szakonyfalu (3 km), Rábatótfalu (Szentgotthárd része, 4 km), Felsőszölnök (7 km).

A Rába Alsószölnöknél lép Ausztria területéről Magyarország területére.

Története 
Nevének szlovén jelentése áttelepülő, ami arra utal, hogy lakosai betelepítés révén kerültek ide.

Első fennmaradt írásos említése 1387-ből való (Zelnuk inferior). A középkorban része volt Dobra váruradalmának, melynek központja a mai Vasdobrán volt.

1664-ben, a szentgotthárdi csata idején itt táborozott a török sereg bal szárnya. Előzőleg a tatárok kegyetlenül felégették a falut, de legtöbb lakosának sikerült előlük német földre menekülnie.

A 19. században a Tótsági járáshoz tartozott.

Közélete

Polgármesterei
 1990-1994: Bartók Lászlóné (független)
 1994-1998: özv. Bartók Lászlóné (független)
 1998-2002: Bartók Lászlóné (független)
 2002-2006: Bartók Lászlóné (független)
 2006-2010: Monek Zsolt (független)
 2010-2014: Monek Zsolt (független)
 2014-2019: Monek Zsolt (független)
 2019-től: Monek Zsolt (független)

Népesség
A település népességének alakulása:

	 
A 2011-es népszámlálás során a lakosok 84,6%-a magyarnak, 26,8% németnek, 17,6% szlovénnek, 0,3% románnak, 0,3% cigánynak mondta magát (13,6% nem nyilatkozott; a kettős identitások miatt a végösszeg nagyobb lehet 100%-nál). A vallási megoszlás a következő volt: római katolikus 78,3%, református 1,1%, evangélikus 2,2%, felekezet nélküli 2,4% (16% nem nyilatkozott).

Az alsószölnöki vízerőmű 
Az alsószölnöki vízerőműben négy Francis-turbina működik, együttesen 200 kW beépített teljesítménnyel, 12 m³/s vízhozammal és 3 méteres esésmagassággal.

Nevezetességei 
 Gyümölcsoltó Boldogasszony-templom, barokk, 1815
 Gát a Rába folyón
 Alsószölnök területe az Őrségi Nemzeti Park, illetve a három ország határán átnyúló Őrség-Raab-Goricko tájegység részeként természetvédelem alatt áll.

Testvértelepülések 
 Rábaszentmárton (Sankt Martin an der Raab, Ausztria)

Híres emberek 
1813-tól 1829-ig a falu plébánosa Kossics József reformkori néprajztudós és író volt.

1874-től 1930-ig Szakovics József volt a plébános, aki nagy érdemeket szerzett a magyarországi szlovén nyelv ápolásában és megőrzésében.

Jegyzetek

További információk

Kapcsolódó szócikkek 

A Vendvidék települései
Vas megye települései
Határátkelőhelyek
Vas vármegye települései