Eugène Delacroix

Ferdinand Victor Eugène Delacroix () a fost un important pictor francez din perioada romantismului, precursor și afiliat timpuriu al impresionismului și unul din precursorii și teoreticienii divizionismului.

Viața 
S-a născut în localitatea Charenton Saint-Maurice, de lângă Paris.

În 1805 moare tatăl artistului, Charles Delacroix, prefect de Bordeaux. Familia se mută la Paris. Micul Eugène începe studiile la Liceul Imperial. Primește o aleasă educație în spirit clasic – Homer, Dante, Byron, Diderot, Montesquieu, Montaigne- face scrimă și continuă studiile muzicale.

În anul 1814, Eugène își pierde și mama - moartea ei duce la destrămarea rapidă a familiei Delacroix. La cei 16 ani ai săi, Eugène se mută în casa surorii și a cumnatului său.

Se îndrăgostește de camerista Elisabeth Salter, de origine engleză. Pentru a-i putea scrie, pictorul învață limba engleză, lucru care-i va permite mai târziu să-i citească pe Shakespeare și pe Byron în original. Delacroix este, cu siguranță, nestatornic în sentimente. În anul 1822, o cunoaște pe iubita prietenului său apropiat, Soulier.

Cel mai adesea, modelele pe care le are îi devin și iubite. Fermecător și sclipitor, Delacroix place femeilor.

Grație prietenilor săi Charles Nodier (1780-1844) și Victor Hugo (1802-1885), leagă prietenii cu scriitorii: Stendhal (1783-1862), Alexandre Dumas (1802-1870), Théophile Gautier (1811-1872) și Alphonse de Lamartine (1790-1869); îi cunoaște pe pictorul Achille Deveria (1802-1869) și pe compozitorul Hector Berlioz (1803-1869).

În 1822 expune la Salon primul său tablou: Dante și Vergiliu în Infern.

În 1832 călătorește în Maroc. Vizitează Andaluzia, unde studiază pictura spaniolă.

Între anii 1833-1861, pictorul lucrează la decorarea bibliotecii din Palatul Bourbonilor, a galeriei Apolline din Louvre, a Salonului Păcii din primăria Parisului. Pictează și biserici pariziene: Saint-Denis du Saint-Sacrement, Saint-Sulpice.
În ianuarie 1857 a fost acceptat printre membrii Academiei de Arte Frumoase.

Natura a avut pentru Delacroix o mare însemnătate; adesea își vizitează prietenii care locuiau la sat. Îndeosebi, îi apreciază pe scriitoarea George Sand (1804-1876) și pe Frederic Chopin (1810-1849), pe care îi vizitează la Nohant, în Franța centrală. Acolo lucrează la studii portretistice și florale.
Începând cu anul 1844, Delacroix închiriază o casa în Champrosay, la sud de Paris. Acolo îl așteaptă Jenny Le Guillou, "slujnica lui cu inimă mare", care îl va însoți pe pictor până la moarte.

În primăvara anului 1863, o febră mare îl țintuiește pe artist la pat. Moare pe 13 august iar funeraliile au avut loc pe 17 august, în biserica Saint-Germain-des-Près.

Picturi 
 Dante și Vergiliu în Infern (1822)
 Macelul din Chios (1824)
 Moartea lui Sardanapal (1827)
 Libertatea conducând poporul (1830)
 Femei din Alger (1834)
 Intrarea cruciaților în Constantinopol (1841)
 Luptă de cai arabi într-un grajd (1860)
 Lupta lui Iacob cu Îngerul (1855-1861)
 Autoportret cu vestă verde (cca. 1837)
 Răpirea Rebeccăi (1858)

Delacroix și contemporanii săi 
Când Eugène Delacroix este numit membru al Academiei de Arte Frumoase, Ingres (1780-1867) nu-și poate opri un strigăt : "Iată-l și pe lup la stână!". Este drept că, la vremea respectivă, Delacroix era considerat un pictor cu o influență dăunătoare.

De la Dante și Vergiliu în Infern - debutul artistic la Salon - până la ultimele sale tablouri, creația lui Delacroix este obiectul neîncetatelor atacuri ale criticilor. Stilul artistului, concepția sa referitoare la arta de a picta, precum și tehnica îi irită pe receptorii contemporani ai operelor de artă. Reacțiile publicului sunt foarte violente, iar critica îi stigmatizează lucrările și-l acuză de "masacrarea mascată a picturii".

Artistului i se reproșează faptul că știe numai să schițeze. Se spune că este un diletant. De la început încă, Delacroix i se opune lui Ingres. Stilurile lor sunt complet diferite : pentru Ingres cel mai important este desenul, în timp ce autorul lui Dante și Vergiliu în Infern acordă atenție în special culorii și tensiunii pe care opera ar trebui s-o degajeze.
Delacroix disprețuiește critica ; aprofundează acest univers al picturii în felul său propriu și nu acordă atenție normelor existente, care constrâng.

În anul 1824, se poate privi la Salon tabloul Măcelul din Chios. Critica se referă la acest tablou cu răceală sau doar moderat, dar Delacroix își găsește deja câțiva apărători, în timp ce tânăra școală romantică îl ridică direct la rangul de maestru.
Romanticii, eliberați de sub jugul convențiilor, doresc să dea glas liber trăirilor personale. Această aspirație îi este proprie și lui Delacroix, care afirmă : "Nimeni și nimic nu mă împiedică să percep lucrurile așa cum vreau eu".

Prezentarea la Salon a Morții lui Sardanapal, în anul 1827, va determina izolarea artistului vreme de șapte ani. În tot acest timp, se va vedea exclus din sălile de expoziții.

Baudelaire descrie astfel această situație : "Niciodată un artist nu a fost mai atacat, mai luat în derâdere și mai condamnat. Dar ce înseamnă pentru noi această indecizie a cercurilor elitiste, nemulțumirea câtorva saloane burgheze, respirând ură și unde pedanteria joacă domino ? Problema este expusă în detaliu, iar dovada se află înaintea lor –evidentă, mare, strălucitoare".
Victor Hugo scrisese : "Oare fluierăturile proștilor nu reprezintă fanfare ale gloriei?"

Delacroix în muzeele lumii 
 Danemarca 
 Copenhaga – Odrupgaard

 Franța
 Bordeaux – Musée des Beaux-Arts
 Lille - Musée des Beaux-Arts
 Lyon – Musée des Beaux-Arts
 Montpellier – Musée Fabre
 Nantes – Musée des Beaux-Arts
 Paris – Louvre, Musée Eugene Delacroix, Musée Orsay, Musée Carnavalet, Musée du Petit Palais, Bibliotheque National, Palatul Burbonilor, Palatul Luxembourg, Biserica Saint Suplice, Biserica Saint-Denis-du-Saint-Sacrement, Biserica Saint-Paul-Saint-Loise
 Reims – Musée des Beaux-Arts
 Rouen – Musée des Beaux-Arts
 Toulouse – Musée des Augustins
 Tours – Musée des Beaux-Arts
 Versailles – Musée National du Palais de Versailles

 Germania
 Stuttgart - Staatsgalerie

 Italia
 Florența – Galleria degli Uffizi

 Japonia
 Tokyo – Muzeul National al Artelor Occidentale

 Marea Britanie
 Birmingham – The Barber Institute of Fine Arts
 Londra – National Gallery, Victoria and Albert Museum
 România - Muzeul Zambaccian

 Rusia
 Sankt Petersburg – Ermitaj

 Statele Unite
 Baltimore – Walters Art Museum
 Boston – Museum of Fine Arts
 Chicago – The Art Institute of Chicago
 Minneapolis – The Minneapolis Institute of Arts
 New York – Metropolitan Museum of Arts, Brooklyn Museum
 Washington – National Gallery of Art

 Suedia
 Stockholm – Nationalmuseum

 Ungaria
 Budapesta – Szepmuveszeti Muzeum

Note

Legături externe 

  Galeria de artă - Eugène Delacroix
  Eugène Delacroix. Imagini și Biografie
 O lectie de romantism, 3 mai 2012, Paul Ioan, Revista Magazin
 Triumful pasiunii , 9 februarie 2011,Paul Ioan, Revista Magazin
 Un romantic dus cu... Pluta Meduzei, 17 iulie 2008, Paul Ioan,Revista Magazin
 Culoarea si forma suferintei, 18 iulie 2007,Paul Ioan, Revista Magazin
 Rebelul care a murit de cinci ori, 24 august 2006, Revista Magazin
 Biografii comentate (XVI). Eugène Delacroix și pictura cu mesaj politic, 6 iunie 2013, Calin Hentea, Ziarul de Duminică

Nașteri în 1798
Nașteri pe 26 aprilie
Decese în 1863
Decese pe 13 august
Absolvenți ai Liceului Pierre Corneille
Absolvenți ai Lycée Louis-le-Grand
Artiști vizuali care au expus la Armory Show
Divizionism
Impresionism
Pictori francezi
Pictori impresioniști
Pictori romantici
Pictori din secolul al XIX-lea
Romantism
Teoreticieni ai artei
Eponime ale craterelor de pe planeta Mercur