alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Rozšířená Fujitova stupnice

Rozšířená Fujitova stupnice ( – EF) je stupnice sloužící k změření síly tornáda. Dělí tornáda do šesti stupňů – EF0 až EF5. Nejsilnější šestý stupeň EF5 se vyskytuje pouze ve 2 % ze všech případů výskytu tornád ve Spojených státech amerických.

Původní Fujitova stupnice byla představena roku 1971 japonsko-americkým meteorologem Tedem Fujitou. Rozšířená Fujitova stupnice byla vyvíjena v letech 2000–2004 širokým týmem meteorologů a stavebních expertů pod záštitou Texaské technické univerzity. Americká National Weather Service novou stupnici oficiálně představila 2. února 2006, a od 1. února 2007 je nová stupnice v operačním použití v USA, od roku 2013 pak i v Kanadě.

Expertní tým podrobně analyzoval dostupné záznamy o škodách způsobených tornády, aby co nejpřesněji definoval vztah mezi (předpokládanou) silou větrných nárazů a způsobenými škodami. Proti původní Fujitově stupnici má proto rozšířená Fujitova stupnice upravenou sílu větru pro jednotlivé kategorie a byly rovněž upřesněny definice škod.

Kategorie přiřazená tornádu se stanovuje na základě způsobených poškození. Rozšířená Fujitova stupnice využívá 28 indikátorů, přičemž každý indikátor představuje stupeň poškození určitého objektu/struktury (budova konkrétního typu, stožár, strom a podobně).

Parametry

Odkazy

Reference

Související články 
 Tornádo
 Fujitova stupnice
 Beaufortova stupnice

Externí odkazy 
 
 Enhanced F Scale for Tornado Damage – porovnání Fujitovy stupnice a rozšířené Fujitovy stupnice, seznam indikátorů využívaných rozšířenou Fujitovou stupnicí (stránky NOAA) 
 

Stupnice
Rychlost větru
Tornáda
Vrchní velitel

Vrchní velitel (angl. Commander-in-chief, českoněmecky Oberkommandant) je velitel, kterému podléhají veškeré vojenské jednotky v dané oblasti (tzv. místní vrchní velitel) nebo veškeré ozbrojené síly státu (vrchní velitel, někdy generalissimus). Funkce vrchního velitele přísluší obvykle buďto jednomu z nejvyšších vojenských důstojníků, nebo hlavě státu (potažmo hlavě kmenů na daném ohraničeném území (náčelník/náčelníce kmenů)).

Principem vrchního velitele je určité rozhodování, vydávání rozkazů, a protože v některých případech rozhodování může být klíčové časové hledisko, bývá tak často v Ústavě uváděn vrchní velitel jakožto osoba, nikoliv kolektivní orgán (kupř. parlament). Ve státech, kde se výkonná moc dělí, to bývá často hlava státu (zpravidla prezident), nikoliv hlava vlády (zpravidla premiér), aby se předešlo značné kumulaci moci.

Hlava státu může být vrchním velitelem pouze formálně. V takovém případě skutečný výkon funkce připadá na vládu, ministra obrany nebo některého z nejvyšších důstojníků (např. náčelníkovi generálního štábu). Je také možné, že se pravomoce obvykle příslušící vrchnímu veliteli mezi tyto instituce dělí.

Má-li hlava státu skutečné pravomoci vrchního velitele (tj. nejde jen o formální titul), což je obvyklé v silných prezidentských systémech (USA, Ruská federace) nebo některých silných monarchiích (např. Jordánsko), může se stát, že hlava státu předá během války pravomoci vrchního velitele (či jejich část) jiné osobě, nejčastěji profesionálnímu vojákovi, nebo výjimečně i ministru obrany (Např. finský prezident Kyösti Kallio předal po napadení své země Sovětským svazem své pravomoci maršálu Mannerheimovi ...). Hlava státu si ovšem může své pravomoci také ponechat a velet osobně, případně si ponechat schvalovací práva u důležitých operací (např. George W. Bush nebo J. V. Stalin) ...

Vrchnímu veliteli na národní úrovni podléhají všechny jednotky, pochopitelně včetně lokálních vrchních velitelů a jim podřízených oddílů. Vrchní velitel má teoreticky neomezenou autoritu a je plně kompetentní rozhodovat veškeré otázky související s vedením bojových operací. V demokraciích a konstitučních monarchiích ovšem zpravidla existují určitá omezení těchto pravomocí a podřízení vrchního velitele v určitých otázkách nevojenským institucím (např. některé operace lze provést pouze s předchozím souhlasem parlamentu, případně má vláda určité pravomoci v oblasti zadávání strategických cílů válečných operací).

Dle Ústavy České republiky je vrchním velitelem ozbrojených sil prezident republiky.

Reference 

Vojenské hodnosti
Generalissimus

Generalissimus je původně latinský výraz ( „generalissimus“,  generalissimo,  generalísimo,  généralissime), který označuje vrchního armádního velitele, hodností vyššího než polní maršál a další generálské hodnosti v zemích užití. Výraz generalissimo je italský a má význam absolutního superlativu od výrazu generale (generál), tedy ve významu „nejvyšší z generálů“.

V Osmanské říši se pro vrchního velitele celého vojska používal termín serasker.

Užití 
Výraz „generalissimo“ je italský výraz, odvozený z hodnosti generale, s přidáním superlativní koncovky -issimo, původně z latiny -issimus, s významem „nejvyšší možný, maximální“, v tomto případě „nejgenerálovitější“.

Historicky byla tato hodnost udělována důstojníkům v čele vojska nebo veškerých ozbrojených sil některého národa, který se obvykle zodpovídal pouze panovníkovi. Další možné užití této hodnosti je pro velitele spojených armád různých států v rámci paktu.

Seznam generalissimů

Reference

Související články 
 Velící důstojník
 Polní maršál
 Nejvyšší vojenské hodnosti
 Generalissimus Sovětského svazu
 Caudillo
 Vrchní velitel
 Armádní generál
 Admiralissimo
 Šógun

Externí odkazy 
 

Latinská slova a fráze
Italská slova a fráze
Vojenské hodnosti
Generálové
Plamenec (část kotle)

Plamenec je válcová vestavba parního kotle. Obvykle je v něm umístěn rošt topeniště.

Plamence byly do kotlů montovány především ve druhé polovině 19. století. Byly vyrobeny ze silného ocelového (někdy i měděného) plechu, silného 10–30 mm. Plech, z něhož byly zhotoveny, byl obvykle vlnitý, což umožnilo jednak zvýšit přímou výhřevnou plochu, jednak umožnit kotli lépe se přizpůsobit změnám délky se změnou teploty.

Plamence zpočátku procházely celou délkou kotle, později byly ukončeny trubkovnicí a kouř z nich odcházel kouřovými trubkami skrz vodní prostor kotle.

Do plamenců některých konstrukcí byly namísto zvlnění přidávány varníky, které také zvyšovaly jejich výhřevnou plochu.

Externí odkazy 
Popisy kotlů na stránkách Kotle Loos (pdf)
Plamencové kotle na stránkách hornictvi.info

Parní kotel
Armand de Vignerot du Plessis

Armand Désire de Vignerot du Plessis, vévoda d’Aiguillon (31. října 1761, Paříž – 4. května 1800 Hamburk) byl jeden z aktérů Velké francouzské revoluce.

Vévoda d’Aiguillon byl poslancem 2. stavu, kde patřil k levici. Byl jedním ze spoluiniciátorů zrušení feudálních privilegií 4. srpna 1789. Ve válce s Rakouskem velel oddílu Rýnské armády. Protože ho Národní konvent podezříval z velezrady, dezertoval a usadil se v Hamburku, kde i zemřel.

Reference

Externí odkazy 
 

Osobnosti Velké francouzské revoluce
Francouzští generálové
Narození v roce 1761
Narození v Paříži
Úmrtí v roce 1800
Úmrtí v Hamburku
Francouzští vévodové
Osobnosti Ancien Régime
Osobnosti francouzských revolučních válek
Muži
Popravení zastřelením
Vévodové z Aiguillonu
Francouzská revoluce (rozcestník)

Francouzská revoluce může označovat:

 Velká francouzská revoluce (1789 až 1799)
 Červencová revoluce (1830)
 Únorová revoluce 1848
 Pařížská komuna (dočasné zřízení v roce 1871) 
 Francouzská revoluce (film) – dvoudílný historický film z roku 1989
VFR

Zkratka VFR má následující významy:
 Velká francouzská revoluce – období francouzských dějin mezi roky 1789 až 1799
 visual flight rules – let za viditelnosti, způsob a pravidla provádění letu podle vidu, tzn. nikoli podle přístrojů
 variable frame rate – proměnná snímková frekvence

Zkratky
Trumšajt

Trumšajt (trumscheit [trumšajt], nonnegeige, tromba marina [marína], trompet marine) je většinou jednostrunný hudební nástroj-chordofon, který byl rozšířen zejména v 17. století.

Popis 
Nástroj tvoří dřevěná ozvučná skříň, která bývá někdy dlouhá přes dva metry. Trumšajt mívá jednu, dvě a někdy i více strun vedených přes kobylku zvláštní konstrukce, jejíž volná nožka naráží do těla nástroje a způsobuje typické zabarvení zvuku, podobné trubce nebo houslím.

Technika hry 
Na trumšajt se hraje vstoje, nástroj je jedním koncem položen přes rameno hráče a druhým opřen o zem. Smyčcem, drženým v pravé ruce, se hraje v horní části nástroje, struna se zkracuje palcem levé ruky dole.

Historie 
Trumšajt se vyvinul z monochordu, používaného již ve starém Řecku. Z původně jednostrunného nástroje se během několika set let vyvinuly i nástroje se dvěma a více strunami. Nástroje se objevily kolem 14. století, nejčastěji byly používány v 17. století a na přelomu 18. a 19. století zanikly.

Externí odkazy 
 
 https://web.archive.org/web/20050829215743/http://neglegere.xhost.cz/nastroje.html

Smyčcové nástroje
Historické hudební nástroje
Jean Baptiste Pierre André Amar

Jean Baptiste Pierre André Amar (11. května 1755, Grenoble – 21. prosince 1816, Paříž) byl francouzský politik v době Velké francouzské revoluce.

Biografie 
Narodil se v bohaté rodině obchodníků s látkami v Grenoblu roku 1755. Nejprve působil jako advokát v Grenoblu. Roku 1790 byl zvolen do Zákonodárného národního shromáždění, kde se připojil k Hoře. Byl přívržencem Maxmeliena Robespierra. Později byl zvolen předsedou národního shromáždění. Roku 1792 hlasoval pro smrt krále a po rozpuštění Národního shromáždění se stal se poslancem Národního konventu. Hrál zásadní roli v přijetí zákona levée en masse a svržení girondistů. Stal se členem Výboru pro všeobecnou bezpečnost, kde zůstal až do pádu jakobínské diktatury roku 1794, na které se zásadně podílel ale i přesto napomohl k jejímu svržení. Po potlačení lidového povstání Pařížanů roku 1795 byl načas zatčen. Za účast v Babeufově Spiknutí rovných byl vězněn, posléze mu byl zakázán pobyt v Paříži. Za vlády Napoleona se směl do Paříže vrátit. Nadále žil v ústraní a stal se stoupencem díla švédského mystika E. Swedenborga. Zemřel roku 1816 v Paříži.

Odkazy

Externí odkazy

Literatura 
 TINKOVÁ, Daniela. ''Revoluční Francie 1787-1799.'' Praha:Triton, 2008. 426 s. .

Osobnosti Velké francouzské revoluce
Narození v roce 1755
Narození 11. května
Úmrtí v roce 1816
Úmrtí 21. prosince
Muži
Narození v Grenoblu
Úmrtí v Paříži
Montagnardé
Antoine Balthazar Joseph, baron d'André

Antoine Balthazar Joseph, baron d’André (2. července 1759 Aix-en-Provence – 16. července 1825 tamtéž) byl francouzský royalistický politik v období Velké francouzské revoluce.

Život 
Narodil se v Aix-en-Provence roku 1759. Roku 1789 byl zvolen do shromáždění generálních stavů za třetí stav, později Národního shromáždění, kde patřil k vůdcům umírněné royalistické frakce, mezi roky 1790-1791 byl třikrát zvolen jeho předsedou. Po pádu monarchie se nejprve stáhl do ústraní, a poté emigroval do Británie, kde vstoupil do služeb britskému králi proti Francii. Roku 1797 se do Francie vrátil a kandidoval zde za royalisty, ale do Rady pěti set zvolen nebyl. Téhož roku musel však po Fructidorském převratu Francii znovu opustit a až do roku 1814 přebýval ve Švýcarsku, později v Rakousku. Po abdikaci Napoleona Bonaparta napomohl k restauraci Bourbonů a Ludvík XVIII. mu udělil funkci policejního prefekta v Paříži, kterou zastával do roku 1815. Zemřel roku 1825 v Aix-en-Provence.

Externí odkazy 
 

Francouzští baroni
Francouzští politici
Osobnosti Velké francouzské revoluce
Narození v roce 1759
Narození 2. července
Narození v Aix-en-Provence
Úmrtí v roce 1825
Úmrtí 16. července
Pohřbení na Père Lachaise
Úmrtí v Aix-en-Provence
Muži
Chlorid rtuťnatý

Chlorid rtuťnatý, triviální název sublimát, je bezbarvá krystalická nebo práškovitá látka, sloučenina chloru a rtuti, ve které je oxidační číslo rtuti II. Připravuje se zahříváním síranu rtuťnatého s chloridem sodným, přičemž vzniklý chlorid rtuťnatý z reakční směsi sublimuje:

 HgSO4 + 2 NaCl → HgCl2 + Na2SO4

Průmyslově se vyrábí většinou přímou reakcí plynného chloru s kovovou rtutí za zvýšené teploty:

 Hg + Cl2 → HgCl2,

nebo působením chloru na chlorid rtuťný:

 Hg2Cl2 + Cl2 → 2 HgCl2.

Ve vodném roztoku tvoří s chloridy komplexní soli, např.

 HgCl2 + 2 NaCl → Na2[HgCl4].

Chlorid rtuťnatý snadno těká. Jak v parách, tak v krystalické mřížce nacházíme tříatomové molekuly, ve kterých jsou na jeden atom rtuti vázány kovalentními vazbami dva atomy chloru. Proto ve vodném roztoku se jen velice málo disociuje.

Chlorid rtuťnatý je rozpustný ve vodě, zejména horké, ale ještě lépe je rozpustný v organických rozpouštědlech: v methanolu, ethanolu, glycerolu, diethyletheru, benzenu aj.

Je to velmi prudký jed, který zasahuje především játra a ledviny. Může se vstřebávat i kůží. Minimální smrtelná dávka LDLo je u člověka přibližně 20 mg/kg. Byla prokázána i jeho teratogenita. Je nebezpečný i pro životní prostředí, především vodní, kde velmi dlouho přetrvává a velice obtížně se likviduje. Podobně jako jiné sloučeniny rtuti se hromadí v zasažených organismech a vstupuje tak do potravního řetězce, čímž se může dostávat až do lidské potravy a způsobovat chronické otravy.

Použití 
Dříve se používal jako desinfekční prostředek v případech, kdy nešlo o přímý kontakt s člověkem nebo zvířaty, dnes vzhledem k značnému riziku pro člověka i životní prostředí se jeho použití omezuje. V lékařství se používá jeho složka fixačních činidel v histologii (např. Zenkerovo činidlo). Používal se také jako impregnační činidlo dřeva proti hnilobě (např. u železničních pražců). Byl podezříván jako jed použitý při domnělé vraždě astronoma Tycho Brahe 24. října 1601 v Praze; vědecké zkoumání to ale nepotvrdilo.

Reference

Literatura

Externí odkazy 
 

rtuťnatý
Rtuťnaté sloučeniny
Antoine Perrenot de Granvelle

Antoine kardinál Perrenot de Granvelle (20. srpna 1517, Besançon, Burgundsko – 21. září 1586, Madrid) byl aktér nizozemské revoluce.

Granvelle se v roce 1540 stal biskupem v Arrasu, v roce 1560 arcibiskupem v Mechelenu, v roce 1561 kardinálem. V letech 1560 až 1564 byl hlavním rádcem Markéty Parmské, v letech 1585 až 1586 byl arcibiskupem v Besançonu. Byl renesanční člověk – měl rád jídlo, víno a galantní dobrodružství.

Externí odkazy 
 

Francouzští kardinálové
Arcibiskupové mechelensko-bruselští
Arcibiskupové v Besançonu
Biskupové v Arrasu
Narození v roce 1517
Narození 20. srpna
Narození v Besançonu
Úmrtí v roce 1586
Úmrtí 21. září
Úmrtí v Madridu
Pohřbení v katedrále v Besançonu
Muži
Hlince

Název Hlince nese několik sídel:
 Hlince (okres Plzeň-sever) – obec v okrese Plzeň-sever
 Hlince (Kostomlaty pod Milešovkou) – vesnice v obci Kostomlaty pod Milešovkou v okrese Teplice
Jizera

Slovo Jizera má několik významů:

 Jizera (řeka) – česká řeka pramenící v Jizerských horách
 Jizera (hora) – druhý nejvyšší vrchol české části Jizerských hor
 Prales Jizera – nejstarší přírodní rezervace na území Jizerských hor
 Velká Jizera (Groß Iser, Skalno, Wielka Izera) – zaniklá osada ve Slezsku v polské části Jizerských hor
 Jizerka (Kořenov) (Klein Iser, Malá Jizera) – osada obce Kořenov v okrese Jablonec nad Nisou v české části Jizerských hor; viz též vodní toky s názvem Jizerka
 Jizera (soubor) – folklórní soubor z Liberce
 Jizera (mikroregion) – mikroregion v okresech Liberec a Semily

Související články 
 Jizerka
 Jezerka
 Jezera

Externí odkazy
Kočín

Název Kočín nese několik sídel:

 Kočín (okres Plzeň-sever) – obec v okrese Plzeň-sever
 Kočín (Temelín) – vesnice v obci Temelín v okrese České Budějovice
 Kočín (Slovensko) – vesnice v obci Kočín-Lančár ve slovenském okrese Piešťany

 podobné
 Kochi, do roku 1996 Cochin nebo v přepisu Kóčin, město v indickém státě Kérala

Externí odkazy
Kozolupy

Název Kozolupy nese několik sídel:
 Kozolupy (okres Plzeň-sever) – obec v okrese Plzeň-sever
 Kozolupy (nádraží) – nádraží v obci
 Kozolupy (Vysoký Újezd) – vesnice v obci Vysoký Újezd v okrese Beroun
 Horní Kozolupy – obec v okrese Tachov
Kozlany

Název Kozlany nese několik sídel:

 Kozlany (okres Třebíč) – obec v okrese Třebíč
 Kozlany (okres Vyškov) – obec v okrese Vyškov

Podobné názvy 
 Kožlany

Externí odkazy
Sublimát

Slovo sublimát má dva významy:

 sublimace – obecný název pro produkt fyzikálně-chemického procesu
 chlorid rtuťnatý – triviální název chemické sloučeniny

Externí odkazy
Kyselina dusitá

Kyselina dusitá HNO2 je nestálá, slabá jednosytná kyselina, která je stabilní jen ve studených, zředěných, slabě modře zbarvených vodných roztocích.

Příprava 
Teoreticky ji lze připravit reakcí oxidu dusitého s vodou:

N2O3 + H2O → 2HNO2,

ale vzniklá kyselina dusitá rychle disproporcionuje za vzniku kyseliny dusičné, oxidu dusnatého a vody:

3HNO2 → HNO3 + 2NO + H2O.

Při reakci oxidu dusičitého s vodou vzniká směs kyseliny dusičné s kyselinou dusitou:

N2O4 + H2O → HNO2 + HNO3.

V přírodě byla prokázána jako nepatrná součást smogu (až 10 μg/m3), kde vzniká již uvedenou reakcí oxidu dusičitého s vodní párou, ale téměř okamžitě se dále rozpadá.

Kyselinu dusitou také připravit rozkladem dusitanů silnými kyselinami, např. kyselinou chlorovodíkovou:

 NaNO2 + HCl → HNO2 + NaCl.

Kyselina dusitá tvoří jednu řadu solí, které se nazývají dusitany, a jsou stálé. Například dusitan sodný můžeme připravit reakcí oxidu dusitého s hydroxidem sodným:

 N2O3 + 2NaOH → 2NaNO2 + H2O.

Oxid dusičitý reaguje s vodou za vzniku kyseliny dusité a kyseliny dusičné.
 2 NO2 + H2O → HNO3 + HNO2

Rozklad 
Zředěné a chladné roztoky kyseliny dusité se rychle rozkládají na oxid dusičitý, oxid dusnatý a vodu.
 2 HNO2 → NO2 + NO + H2O
V horkých koncentrovaných roztocích kyseliny dusité při rozkladu vzniká kyselina dusičná, oxid dusnatý a voda.
 3 HNO2 → HNO3 + 2 NO + H2O

Použití 
V organické chemii se používá při přípravě nestálých diazoniových solí z primárních aminů, zejména aromatických. Všeobecně reakcí s kyselinou dusitou jako činidlem lze od sebe odlišit primární, sekundární a terciární aminy; kyselina dusitá se přitom získává uvolněním z dusitanů silnou kyselinou přímo v reakční směsi.

Literatura

Reference

Externí odkazy 
 

Dusitá
Dusitany
Oxidující kyseliny
3
dusitá
Královice

Název Královice nese několik sídel:

 Královice (okres Kladno) – obec v okrese Kladno
 Královice (Praha) – městská část Prahy
 Královice (tvrz) – tvrz v Praze

Podobné názvy 
 Kralovice (rozcestník)

Externí odkazy
Kyselina thiokyanatá

Kyselina thiokyanatá (zastarale kyselina rhodanovodíková) je chemická sloučenina se vzorcem HSCN, která se vyskytuje ve směsi se svým izomerem, kyselinou isothiokyanatou (HNCS). Je sirným analogem kyseliny kyanaté (HOCN).

U HSCN se předpokládá, že má v molekule trojnou vazbu mezi uhlíkem a dusíkem. Byla pozorována spektroskopicky, nebyla však izolována jako čistá látka.

Soli a estery kyseliny thiokyanaté se nazývají thiokyanatany (též zastarale rhodanidy). Soli se skládají z thiokyanatanového aniontu (SCN−) a příslušného kovového kationtu (např. thiokyanatan draselný, KSCN). Estery kyseliny thiokyanaté mají obecnou strukturu R-SCN.

Reference

Externí odkazy 
 

Thiokyanatá
Thiokyanatany
thiokyanatá
thiokyanatá
Casus belli

Casus belli [kázus belí] je latinský výraz z mezinárodního práva, který označuje incident, událost nebo skutečnost postačující jako důvod k vyhlášení války.

Příklady 
 Třetí pražská defenestrace v roce 1618 byla na počátku třicetileté války.
 Obléhání Fort Sumter vojsky Konfederace bylo rozbuškou americké občanské války 
 Sarajevský atentát na rakouského následníka trůnu Františka Ferdinanda d'Este vedl Rakousko-Uhersko k vyhlášení války Srbsku a počátku první světové války.
 Fingované přepadení vysílačky v Gliwicích bylo oficiálním důvodem napadení Polska a začátku druhé světové války.
 Uzavření Tiránské úžiny v roce 1967 bylo válečným aktem, který rozpoutal šestidenní válku mezi Egyptem a Izraelem.
 Irácká invaze do Kuvajtu roku 1990 pro USA a jejich spojence představovala casus belli k válce v Perském zálivu 
 Incident v Račaku a etnické čistky ze strany Srbů v Kosovu se stal důvodem pro letecké útoky NATO na Svazovou republiku Jugoslávie v roce 1999.
 Teroristické útoky 11. září 2001 se staly důvodem k válce proti terorismu.

Operace pod falešnou vlajkou 

Operace pod falešnou vlajkou se dá označit za takové , které byly provedeny jednotkami agresora proti vlastním cílům s cílem získat záminku pro napadení protivníka. Rozdíl je tedy v přímém úmyslu válku vyvolat, zatímco v ostatních případech je válka „nechtěným“ následkem. Přepadení vysílačky v Gliwicích je příkladem zdokumentované operace pod falešnou vlajkou.

Reference

Externí odkazy 
 

Pojmy mezinárodního humanitárního práva
Latinská slova a fráze
Vyhlášení války
Krašovice

Název Krašovice má více sídel:

 Krašovice (okres Plzeň-sever) – obec v okrese Plzeň-sever
 Krašovice (Čížová) – vesnice v obci Čížová v okrese Písek
 Krašovice (Krásná Hora nad Vltavou) – vesnice v obci Krásná Hora nad Vltavou v okrese Příbram

Podobný název mají
 Krasovice – vesnice v obci Kondrac v okrese Benešov
Mladotice

Název Mladotice nese několik sídel:
 Mladotice (okres Plzeň-sever) – obec v okrese Plzeň-sever
 Mladotice (nádraží) – nádraží v okrese Plzeň-sever
 Mladotice (Drhovle) – vesnice v obci Drhovle v okrese Písek
 Mladotice (Kraselov) – vesnice v obci Kraselov v okrese Strakonice
 Mladotice (Ronov nad Doubravou) – vesnice patřící k městu Ronov nad Doubravou v okrese Chrudim
 Mladotice (Strážov) – vesnice v obci Strážov v okrese Klatovy

Externí odkazy
Mrtník

Název Mrtník nese několik sídel:
 Mrtník (okres Plzeň-sever) – obec v okrese Plzeň-sever
 Mrtník (Hvozdec) – vesnice v obci Hvozdec v okrese Beroun

… nebo drobných rostlin:
 Mrtník (rod)
 mrtník Ludwigův (Asterella gracilis)
 mrtník váčkovitý (Asterella saccata)
Pláně

Název Pláně není jednoznačný, může se jednat o
 pláň
 obec
 Pláně (okres Plzeň-sever) – obec v okrese Plzeň-sever
 část obce
 Pláně (Všeruby) – vesnice v obci Všeruby v okrese Domažlice
 nebo se vyskytuje v názvu obce
 Věžovatá Pláně – obec v okrese Český Krumlov
 také se vyskytuje v názvu části obce
 Dolní Pláně – vesnice v obci Věžovatá Pláně v okrese Český Krumlov
 Nová Ves u Pláně – vesnice v obci Homole u Panny v okrese Ústí nad Labem
 Knížecí Pláně, část obce Borová Lada v okrese Prachatice
 zeměpisný název
 Pláně (Šumava) – relativně plochá centrální část Šumavy východně či jižně od Churáňova. Podle těchto Plání byla pojmenovaná též jedna zaniklá vesnice (2 km západně od Nových Hutí.
 Velké pláně – rozsáhlá prérijní oblast v části USA a Kanady zvaná Great Plains
 chráněné území
 Přírodní památka Pláně – přírodní památka v okrese Brno-venkov
Výrov

Název Výrov nese několik sídel:

 Výrov (okres Plzeň-sever) – obec v okrese Plzeň-sever
 Výrov (Blížejov) – vesnice v obci Blížejov v okrese Domažlice
 Výrov (Dolany) – vesnice v obci Dolany v okrese Klatovy
 Výrov (Husinec) – vesnice v obci Husinec v okrese Prachatice
 Výrov (Kladruby) – osada spadající pod obec Kladruby v okrese Tachov
 Výrov (Chodská Lhota) – osada obce Chodská Lhota v okrese Domažlice
 Výrov (Břehy) – místní část obce Břehy v okrese Pardubice
 Zadní Výrov – osada obce Pocinovice v okrese Domažlice, navazující na východě na Výrov v Chodské Lhotě
 Výrov (hrad) – zřícenina hradu u Nového Města nad Metují
 Výrov (509 m) je též výrazný tabulový vrch vrchoviny Džbán v okrese Louny 
 Výrov (hradiště) – hradiště na stejnojmenném kopci nad Třeskonicemi v okrese Louny.
 Výrov na Zákupsku – zřícenina hrádku v okrese Česká Lípa
 Hrad u Nekoře – Výrov hrad u Nekoře
Výrov (Kladruby)

Výrov je malá osada u Výrovského rybníka v okrese Tachov, 2 km západně od vesnice Brod u Stříbra. Přísluší pod obec Kladruby.

Do Výrova nevede žádná zpevněná cesta. Lze se tam dostat nejlépe po lesní cestě z obce Benešovice, 4 km směrem na jih (tato cesta měla být zrušena při výstavbě dálnice D5, ale nakonec se podařilo uhájit výstavbu mostu). Lesní cesta z Brodu je totiž ve výrazně horším stavu a je vhodná jen pro pěší turisty, horská kola a terénní automobily.

Výrov v současnosti nemá žádné stálé obyvatele, vše tvoří pouze chatová zástavba (celkem 12 chat). Dle sčítání obyvatel k roku 1930 zde žilo 21 obyvatel německé národnosti.

Výrov je významnou rekreační oblastí, u Výrovského rybníka funguje sezónní veřejné tábořiště s pláží. Rybník je dosti hluboký (maximální hloubka přes 10 m), a má tudíž relativně čistou vodu, takže na rozdíl od blízké přehrady Hracholusky je v něm možné koupání bez rizika po celou letní sezónu. Výrov je rovněž známý svým Výrovským triatlonem.

V blízkosti Výrova se nachází především lesní porosty s dominancí borovice lesní, které jsou hojně navštěvovány houbaři i sběrači borůvek. Z vzácnějších druhů rostlin se zde vyskytuje především vřesovec pleťový a jalovec obecný.

Externí odkazy 
 

Vesnice v okrese Tachov
Sídla v Plaské pahorkatině
Lípa

Lípa má více významů.

v biologii a botanice
 lípa (rod) (Tilia) – rod stromů z čeledi slézovité
 
název lidského sídla
 Lípa (okres Havlíčkův Brod) – obec v okrese Havlíčkův Brod
 Lípa (okres Zlín), označovaná též Lípa nad Dřevnicí – obec v okrese Zlín
 Lípa (Merklín) – část obce Merklín v okrese Karlovy Vary
 Lípa (Všestary) – část obce Všestary v okrese Hradec Králové
 Lípa (Úněšov) – část obce Úněšov v okrese Plzeň-sever

součást názvů sídel
 Česká Lípa – město v Libereckém kraji
 Krásná Lípa – město v okrese Děčín
 Krásná Lípa (Křimov) – část obce Křimov v okrese Chomutov
 Krásná Lípa (Šindelová) – část obce Šindelová v okrese Sokolov
 Lípa nad Orlicí – obec v okrese Rychnov nad Kněžnou
 Stará Lípa – část města Česká Lípa v okrese Česká Lípa
 Vysoká Lípa – část obce Jetřichovice v okrese Děčín

příjmení osob
 Jaroslav Lípa – československý diplomat
 Ondřej Lípa – český sportovní komentátor
 Peter Lipa – slovenský muzikant

název zvláště chráněného území
 Přírodní rezervace Lípa – přírodní rezervace v CHKO Křivoklátsko v okrese Rokycany

ostatní významy
 Lípa (symbol) – Lípa jako symbol slovanské pospolitosti či jako český národní strom; srov. časopis Lípa, redigován R. Svobodovou
 mnoho konkrétních památných a chráněných stromů po celé České republice
 Lipa (cigarety) – značka cigaret
 Lipa – drobnější chorvatská mince
 Lípa, román Josefa K. Šlejhara z r. 1908 (online)
 Lípa (Křivoklátská vrchovina) (503,5 m) – vrchol ve Zbirožské vrchovině, východně od Podmokel v okrese Rokycany

Externí odkazy 
 
 
 

Rozcestníky - příjmení
Česká příjmení
Židovská příjmení
William Rowan Hamilton

Sir William Rowan Hamilton (4. srpna 1805, Dublin – 2. září 1865, Dublin) byl irský matematik, fyzik a astronom. Je znám především pro Hamiltonovskou formulaci mechaniky. Přispěl k rozvoji optiky, dynamiky, teorie grafů a algebry. V matematice zavedl kvaterniony.

Odkazy 


Reference

Související články 
 Teoretická mechanika
 Hamiltonovský graf
 Hamiltonův operátor
 Hamiltonovská kružnice
 Hamiltonova funkce
 Hamiltonovská formulace mechaniky

Externí odkazy 
 
 

Irští matematici
Irští fyzici
Irští astronomové
Matematici 19. století
Irští křesťané
Narození v roce 1805
Narození 4. srpna
Narození v Dublinu
Úmrtí v roce 1865
Úmrtí 2. září
Úmrtí v Dublinu
Muži
Absolventi vysokých škol ve Spojeném království
Absolventi vysokých škol v Irsku
Breakaway (tanec)

Brakeaway byl swingový tanec populární od svého vzniku v roce 1919 do roku 1927. Vznikl mezi černošskou komunitou v Harlemu z tanců Texas Tommy a charlestonu a tancoval se na jazzovou hudbu. Název tance je odvozen od tanečního prvku, kdy základní uzavřené taneční držení se v průběhu tance změnilo na otevřené. Při otevření partner poslal partneru od sebe (anglicky break away). V tomto postavení partneři mohli improvizovat a předvádět složitější variace. Některé variace byly párové a při některých se partneři úplně oddělili a každý tančil samostatně.

S počátky tance je spojován George Snowden, který tanec předvedl ve 20. letech v New Yorku na taneční soutěži i když je složité dokázat, že byl jediným tanečníkem, který takto tancoval. Taneční umění George Snowdena je zaznamenáno v krátkém filmu After Seben z roku 1929.

Norma Miller označila ve své knize "Stompin' at the Savoy" za vynálezce (nebo alespoň popularizátora v Harlemu) "Twist Mouth" George.

Změna uzavřeného držení na otevřené v tomto tanci spustilo revoluci v evropské struktuře partnerských tanců a na konci 20. let bylo začleněno do nově vznikajícího tance lindy hop, který breakaway postupně nahradil.

Reference

Související články 
 Swing (tanec)

Tance
Správní obvod

Správní obvod je právní pojem označující územní působnost správního úřadu.

Každý správní úřad musí mít stanoven správní obvod, a to buď pro celou svou působnost stejný, nebo pro různé kompetence různé správní obvody. Velikostně může jít od území jedné obce (např. Brno), ba její části (např. Praha 1), až po celý stát.

V ČR existují tyto velikosti správních obvodů, přičemž větší velikost se vždy beze zbytku dělí na menší velikost (popřípadě je nižší správní obvod totožný s vyšším):
 ve všech obcích (obce I. stupně) – obecní úřad. 
 v obcích s pověřeným obecním úřadem (obce II. stupně), např. působnost matričního úřadu, stavebního úřadu (vykonávaná obecním nebo městským úřadem)
 v obcích s rozšířenou působností (obce III. stupně), např. působnost vodoprávního úřadu vykonávaná městským úřadem. 
 okresní, např. pozemkový úřad. Okresní úřady již neexistují, okresní působnost mají pouze některé speciální správní úřady. 
 krajské, např. krajský dopravní úřad, krajský živnostenský úřad, finanční ředitelství. Některé působnosti vykonává krajský úřad, některé speciální samostatné správní úřady. Správní obvod například některých finančních ředitelství však sestává ze dvou či více krajů (například správní obvod Finančního ředitelství v Ústí nad Labem sestává z Ústeckého i Libereckého kraje). 
 celostátní, např. Úřad pro ochranu hospodářské soutěže, ministerstva a další ústřední orgány státní správy.

Například městský úřad obce s rozšířenou působností má tyto správní obvody:
 městského úřadu obce s rozšířenou působností
 pověřeného obecního úřadu
 městského úřadu obce typu II
 jako každý obecní úřad

Výraz „Správní obvod obce s rozšířenou působností XY“ je z doslovného hlediska nepřesný, neboť by mohl označovat kterýkoliv ze 4 správních obvodů různé úrovně, které obec má. Přesnější označení by bylo například „správní obvod rozšířené působnosti obce XY“. V praxi se však toto označení používá pro označení celého území, pro které obec XY má působnost jako obec III. stupně (obec s rozšířenou působností). 

Pro působnost obce II. stupně (pověřená obec, obec s pověřeným obecním úřadem) se užívá termín „Správní obvod obce s pověřenou působností XY“, který označuje jako správní obvod všechny obce, kde úřad obce XY působí jako pověřený obecní úřad. Správní obvod III. stupně vždy sestává z jednoho něbo několika celých správních obvodů II. stupně. 

Statutární města se mohou dále členit na městské obvody nebo městské části a mohou statutem na městské obvody (městské části) přenést některé své kompetence přenesené působnosti státní správy i své samostatné působnosti, tyto činnosti jsou tedy spravovány úřady městských částí (obvodními úřady) a nikoliv magistrátem jako obcí III. či II. typu pro obce, které nejsou součástí statutárního města Kladna. V Praze statut přenáší některé z působností obce II. či III. typu na vybraných 22 z celkových 57 městských částí, čímž rozděluje Prahu na 22 specifických správních obvodů.

Související články 
 Seznam obcí s rozšířenou působností
 Seznam obcí s pověřeným obecním úřadem
 Územní jednotka
 Soudní obvod
 Historie krajů v Česku

Správní právo
Členění území
Lorem ipsum

Lorem ipsum (zkráceně lipsum) je označení pro standardní pseudolatinský text užívaný v grafickém designu a navrhování jako demonstrativní výplňový text při vytváření pracovních ukázek grafických návrhů (např. fontů nebo rozvržení časopisů či HTML stránek). Lipsum tak pracovně znázorňuje text v ukázkových maketách (tzv. mock-up) předtím, než bude do hotového návrhu vložen smysluplný obsah.

Pokud by se pro stejný účel použil smysluplný text, bylo by těžké hodnotit pouze vzhled, aniž by se pozorovatel nechal svést ke čtení obsahu. Pokud by byl naopak použit nesmyslný, ale pravidelný text (např. opakování „asdf asdf asdf…“), oko by při posuzování vzhledu bylo vyrušováno pravidelnou strukturou textu, která se od běžného textu liší. Text lorem ipsum na první pohled připomíná běžný text, slova jsou různě dlouhá, frekvence písmen je podobná běžné řeči, interpunkce vypadá přirozeně atd.

 Klasický text lorem ipsum

Historie 
Text připomíná klasickou latinu, avšak ve skutečnosti je nesmyslný, smyšlený. Je však odvozen z Ciceronovy De finibus bonorum et malorum (O nejvyšším dobru a zlu), kapitoly 1.10.32 a 33, kde se například objevuje věta Neque porro quisquam est qui dolorem ipsum quia dolor sit amet, consectetur, adipisci velit. (Překlad: „Nikdo nemiluje bolest samu, nevyhledává ji, ani nechce získat, jednoduše proto, že je to bolest…“). V typografii se používá již od 60. let 20. století.

Původní verze s označením výňatků:

Varianty 
V typografii se ve vzornících písma (type specimen) používá úvod Ciceronovy první Řeči proti Catilinovi: Quo usque tandem abutere, Catilina, patientia nostra? Quam diu etiam furor iste tuus nos eludet? (Překlad: „Jak dlouho budeš zneužívat naší trpělivosti, Catilino? Jak dlouho nás bude podvádět tento tvůj hněv?“)

Existuje také mnoho variací standardního textu lorem ipsum. Některé pouze přidávají další odstavce, jiné text upravují přidáním některých písmen, které v latině chybějí – jako např. k, w a z. Také vznikly verze, které připomínají různé další jazyky (a s lorem ipsum mají společnou jen základní ideu).

Kromě takových standardizovaných textů vzniklo také množství počítačových programů, které jsou schopny generovat náhodné výplňové texty podle různých zadaných parametrů (některé textové editory takovou funkci mají zabudovánu, pro další software existují zásuvné moduly).

Související články 
 Pangram

Externí odkazy 
 
 

 
 Marka Tullia Cicerona O nejvyšším dobru a zlu knihy patery / přeložil, úvodem a poznámkami opatřil Timothej Hrubý. V Praze : Tiskem a nákladem J. Otty, (1896 nebo 1897) – Kapitola 1.10.32-33 v digitální knihovně Kramerius

Typografie
Lingvistické hry
Latinská slova a fráze
Testovací příklady
Skotská škola

Slovní spojení skotská škola má kromě obvyklého slovníkového i další významy:
skotská škola (filosofie) – filosofický směr z 18. – 19. století ve Skotsku
skotská škola (esperanto) – skupina esperantských spisovatelů kolem revue Esperanto en Skotlando
Lípy u křížku

Lípy u křížku jsou památné stromy u města Mirošov jihovýchodně od Rokycan. Dvě lípy malolisté (Tilia cordata) rostou okolo křížku na jihu města při silnici do Příkosic v nadmořské výšce 450 m. Obvod jejich kmenů je 233 a 243 cm, koruny stromů končí ve výšce 23  m (měření 1998). Chráněny jsou od roku 1998 pro svůj vzrůst, estetickou hodnotu, jako krajinná dominanta a součást památky.

Stromy v okolí 
 Lípa na Purku
 Mirošovský topol

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Rokycany

Památné lípy malolisté v Česku
Památné lípy v okrese Rokycany
Památné stromy ve Švihovské vrchovině
Mirošov
Lípa na Purku

Lípa na Purku je památný strom ve městě Mirošov jihovýchodně od Rokycan. Lípa malolistá (Tilia cordata) roste u kaple při cestě k rybníku na severovýchodním okraji města v nadmořské výšce 436 m. Obvod jejího kmene měří 225 cm a koruna stromu dosahuje do výšky 17 m (měření 1984). Chráněna je od roku 1985 jako krajinná dominanta a součást památkově chráněného tvrziště, které je pozůstatkem tvrze Dvorec ze čtrnáctého století.

Stromy v okolí 
 Lípy u křížku
 Mirošovský topol

Odkazy

Reference

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Rokycany

Externí odkazy 
 
 Strom v evidenci památných stromů Agentury ochrany přírody a krajiny ČR

Památné lípy malolisté v Česku
Památné lípy v okrese Rokycany
Památné stromy ve Švihovské vrchovině
Mirošov
Mirošovský topol

Mirošovský topol byl památný strom u města Mirošov jihovýchodně od Rokycan. Topol černý (Populus nigra) rostl v nadmořské výšce 445 m u benzinové pumpy při silnici spojující Mirošov a Hrádek. Obvod jeho kmene měřil 515 cm a koruna stromu dosahovala do výšky 29 m (měření 1998). Chráněn byl od roku 1985 pro svůj vzrůst a jako krajinná dominanta. Strom zahynul v roce 2005; právní ochrana byla následně zrušena roku 2006.

Stromy v okolí 
 Lípa na Purku
 Lípy u křížku

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Rokycany

Externí odkazy 
  Mirošovský topol v databázi ÚSOP

Památné topoly v Plzeňském kraji
Památné topoly černé
Zaniklé topoly v Česku
Památné stromy v okrese Rokycany
Památné stromy ve Švihovské vrchovině
Mirošov
Kyselina uhličitá

Kyselina uhličitá je slabá, nestálá kyselina, existující jen ve formě svého málo koncentrovaného vodného roztoku. S kationty tvoří dva typy obvykle stabilních solí – uhličitany a hydrogenuhličitany.

Příprava 
Připravuje se zaváděním oxidu uhličitého do vody, který se přitom z malé části slučuje s vodou na kyselinu uhličitou:

CO2 + H2O ⇌ H2CO3.

Tato reakce je vratná a její rovnováha se dá snadno ovlivnit teplotou (s rostoucí teplotou klesá tvorba kyseliny uhličité), nebo parciálním tlakem oxidu uhličitého nad roztokem (při otevření láhve s vodou sycenou oxidem uhličitým se kyselina rozkládá a plynný oxid uhličitý v bublinkách uniká). Poslední teoretické výpočty však ukázaly, že za absolutní nepřítomnosti molekul vody jsou samostatné molekuly H2CO3 velmi stabilní, s poločasem rozpadu přibližně 180 000 let.

Existence molekuly kyseliny uhličité v pevném stavu byla prokázána za nízkých teplot a vysokých tlaků (−100 °C, 20 000 atmosfér).

Výskyt 
V přírodě je kyselina uhličitá stálou složkou dešťových srážek a přírodní vody všeobecně. Je příčinou vzniku přechodné tvrdosti vody tím, že rozpouští uhličitanové minerály obsahující vápník a hořčík; stejný mechanismus je i podstatou vzniku krasových útvarů ve vápencových horninách. Vyšší obsah oxidu uhličitého a tím i kyseliny uhličité mají některé minerální vody. V živočišných organismech je významným meziproduktem v procesech výměny oxidu uhličitého mezi buňkami a krví.

Kyselina uhličitá je velmi slabá dvojsytná kyselina, která se jen částečně disociuje do prvního a ještě méně do druhého stupně:

H2CO3 ⇌ H+ + HCO3– ⇌ 2H+ + CO32−

Tvoří dva typy solí uhličitany a hydrogenuhličitany (starší název kyselé uhličitany). Stálé hydrogenuhličitany tvoří pouze alkalické kovy a amoniak. Hydrogenuhličitany kovů alkalických zemin existují jen ve vodných roztocích a jsou podstatou přechodné tvrdosti vody; zahřátím roztoku k bodu varu se rozkládají, např.:

Ca(HCO3)2 → CaCO3 + H2O + CO2.

Všechny uhličitany jsou iontové sloučeniny.

Mezi významné uhličitany a hydrogenuhličitany patří zejména:

 uhličitan sodný (bezvodá soda, Na2CO3);
 uhličitan sodný, dekahydrát (soda, Na2CO3 · 10H2O);
 hydrogenuhličitan sodný (jedlá soda, NaHCO3)
 uhličitan draselný (potaš, K2CO3);
 uhličitan amonný (cukrářské kvasnice, (NH4)2CO3);
 hydrogenuhličitan amonný (NH4HCO3).

Některé uhličitany jsou také známé minerály:

 uhličitan vápenatý (kalcit, jako hornina vápenec a mramor, CaCO3);
 uhličitan hořečnatý (magnezit, MgCO3);
 uhličitan hořečnatovápenatý (dolomit, CaMg(CO3)2);
 uhličitan zinečnatý (smithsonit, ZnCO3);
 uhličitan-dihydroxid diměďnatý (malachit, CuCO3 · Cu(OH)2);
 diuhličitan-dihydroxid triměďnatý (azurit, 2CuCO3 · Cu(OH)2);
 uhličitan železnatý (siderit čili ocelek, FeCO3).

 Použití 
Roztok oxidu uhličitého a kyseliny uhličité ve vodě je pod názvy sodová voda, sodovka nebo sifon podstatou součástí perlivých nápojů v potravinářství. Podzemní voda s obsahem nejméně 1 g rozpuštěného oxidu uhličitého v 1 litru je uhličitá minerální voda, tj. kyselka''.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 

Uhličitá
Uhličitany
Oxid uhličitý
Oktonion

V matematice se pojmem oktoniony označuje neasociativní rozšíření kvaternionů. Tvoří osmidimenzionální algebru nad reálnými čísly, nejstarší známý příklad neasociativního okruhu.

Oktoniony tvoří poslední, a tudíž nejobecnější typ tzv. normovaných algeber s dělením (též nazývané Hurwitzovy algebry). Je překvapivé, že existují právě jen čtyři takové algebry: reálná čísla, komplexní čísla, kvaterniony a oktoniony. Principiální rozdíl mezi vektorovými prostory a Hurwitzovými algebrami spočívá právě v operaci dělení: zatímco u vektorů operaci dělení dvou vektorů vůbec nezavádíme (neexistuje), u normovaných algeber s dělením (vzájemně jednoznačná a invertibilní) operace dělení existuje. Hurwitzovy algebry však existují jen ve čtyřech výlučných dimenzích: 1, 2, 4, 8. Dimenze 8 má tedy určité unikátní vlastnosti, dané unikátními vlastnostmi oktonionů. Zatímco reálná čísla, komplexní čísla a kvaterniony mají těsný vztah k regulárním Lieovým grupám typu A, B, C, D, oktoniony mají těsný vztah k tzv. výlučným Lieovým grupám typu G2, F4, E6, E7, E8. Řada teoretických fyziků proto oprávněně usuzuje též na hlubokou roli oktonionů ve fyzice, zejména částicové.

Zřejmě kvůli neasociativnosti, která je zdánlivě „nefyzikální“, jsou oktoniony dosud méně známé i používané než kvaterniony.

Mírou narušení komutativního a asociativního zákona jsou u oktonionů veličiny zvané komutátor a asociátor.

Historie 
Oktoniony byly popsány v roce 1843 Johnem T. Gravesem, nezávisle na něm je publikoval i Arthur Cayley v roce 1845. Proto jsou někdy nazývány Cayleyova čísla.

Definice 
Na oktoniony lze nahlížet jako na osmice reálných čísel, pro které je však – na rozdíl od vektorů – definována vzájemně jednoznačná a invertibilní operace dělení. Každý oktonion je lineární kombinací jednotek, kterými jsou 1, i, j, k, l, li, lj, lk. Oktonion x se dá tedy zapsat ve tvaru
x = x0 + x1 i + x2 j + x3 k + x4 l + x5 li + x6 lj + x7 lk.
kde xa jsou reálná čísla.

Oktoniony se sčítají tak, že se sečtou odpovídající složky (tak jako u komplexních čísel či u kvaternionů), násobí se podle následující tabulky.

Vlastnosti 
Násobení oktonionů není ani komutativní:
ij = −ji ≠ ji
ani asociativní:
(ij)l = −i(jl) ≠ i(jl)

Související články 
 Hyperkomplexní číslo
 Kvaternion

Externí odkazy

Reference 

Hyperkomplexní čísla
Neasociativní algebra
Lineární algebra
Písek

Slovo písek má několik významů:

 písek (materiál) – jedna ze složek půd, využívaná často jako stavební materiál (stavební písek)
 sklářský písek neboli křemičitý písek – materiál pro výrobu skla
 slévárenský písek – materiál pro výrobu forem při odlévání strojních součástí ve slévárenství
 tekoucí písek neboli pohyblivý písek – nestabilní geologické podloží nebezpečné zejména při zakládání velkých staveb
 čisticí písek – pomůcka pro čištění dřezů, van, umyvadel a nádobí
 písek (sediment) – nezpevněná klastická hornina
 váté písky – eolické sedimenty
 hodinářský písek – časoměrná náplň přesýpacích hodin
 písek – brusný materiál (abrazivum) při pískování, často přírodní písek, zejména křemičitý písek
 otryskávání (slangově pískování) – technologie čištění a opracování povrchů dopadajícími tvrdými částicemi písku hnanými proudící tekutinou, obvykle stlačeným vzduchem
 pískovačka – otryskávací zařízení

názvy lidských sídel
1. Písek (město) – okresní město v okrese Písek
 Písek (hrad) – písecký hrad
 Písek (nádraží) – železniční nádraží v Písku
2. Písek (okres Hradec Králové) – obec v okrese Hradec Králové
3. Písek (okres Frýdek-Místek) – obec v okrese Frýdek-Místek
4. Písek (Líšťany) – část obce Líšťany v okrese Plzeň-sever
 Písek (Lotouš) – osada ve vesnici Lotouš, části Slaného
5. Moravský Písek – obec v okrese Hodonín
6. Písek (Malá Strana) – zaniklá vesnice na území dnešní Prahy
 Pisek (Severní Dakota) – město v USA založené českými osadníky

příjmení
 viz Písek (příjmení)

ostatní
 Písek (Brdská vrchovina) – vrchol v pohoří Brdská vrchovina
 Písek (hra) – divadelní inscenace Arnošta Goldflama, kterou nastudoval režisér Vladimír Morávek a uvedl se souborem Klicperova divadla v sezóně 2001/02

Podobné výrazy 
 Písky

Externí odkazy 
 
 
 
 

Rozcestníky - místopisné jméno
Územní jednotka

Územní jednotka je právní pojem označující celek nějakého území, který má něco společného.

Může ale nemusí mít právní subjektivitu. Územní jednotka suverénních zemí je stanovena zákonem.

Územní jednotky v Česku 
Většina územních jednotek byla stanovena zákon č. 36/1960 Sb., o územním členění státu, ve znění pozdějších předpisů. Tento zákon byl ode dne 1. ledna 2021 nahrazen novým zákonem o územně správním členěním státu. 

V ČR existují tyto územní jednotky:
 osada
 městská část
 obec – základní územní samosprávný celek
 vojenský újezd
 okres
 samosprávný kraj – vyšší územní samosprávný celek (VÚSC)
 územní kraje
 region soudržnosti
 stát

Na rozdíl od správního obvodu, který je pouhou hranicí územní působnosti správního úřadu, je územní jednotka celkem, např. několika obcí. Malé okresy tedy územní jednotkou nejsou, nýbrž se jedná o pouhé správní obvody městských úřadů s rozšířenou působností.

Územní jednotky v jiných zemích 
 spolkový stát (Spojené státy americké, Mexiko)
 spolková země (Německo)
 spolková země (Rakousko)
 provincie (např. Afghánistán)
 teritorium (Kanada)
 republika, oblast, kraj, autonomní oblast, autonomní okruh, federální okruh, ekonomický rajón (Rusko)

Odkazy

Reference

Související články 
 NUTS
 obec s rozšířenou působností

Externí odkazy 
 

Správní právo
Generál

Generál je vojenská hodnost, která je v mnoha státech v hierarchii armády hodností nejvyšší. U některých dalších armád existuje (existovala) ještě vyšší hodnost maršál, ta však bývá spíše čestná, bez dalších pravomocí.

Armádní hodnost 
Hodnost generála v armádě používají pozemní i některé vzdušné ozbrojené složky. V některých zemích se objevuje také u policejních a dalších státních hierarchizovaných složek. V námořních ozbrojených silách je obvykle jejím ekvivalentem hodnost admirála.

Ve většině armád výraz generál neoznačuje jednu konkrétní hodnost, ale soubor tzv. generálských hodností. V některých případech může označovat např. hodnost vrchního velitele armády.

Generál také může znamenat pouze obecně významného vojenského velitele, zejména pokud působil samostatně a jde o starověkou nebo středověkou osobnost.

Církevní hodnost 
Označení generál se používá i pro označení generálních představených některých centralizovaných církevních řádů, tedy osob v čele těchto řádů. Takovými funkcemi jsou například generální představený Tovaryšstva Ježíšova, generál dominikánského řádu či rector major salesiánů.

Armádní generálové podle zemí

Česko 
Armáda České republiky zná celkem 4 generálské hodnosti (s insigniemi o 1-4 hvězdách), které jsou zde seřazeny od nejnižší po nejvyšší (v závorce jsou uvedeny jejich ekvivalenty v americké a britské armádě).

 brigádní generál (Brigadier General; Brigadier-General)
 generálmajor (Major General; Major-General)
 generálporučík (Lieutenant General; Lieutenant-General)
 armádní generál (Four-star General, též full General; full General)

V Česku generály navrhuje vláda a jmenuje prezident (vrchní velitel).

Spojené státy americké a Spojené království 
V americké a britské armádě existují ještě specifické vyšší hodnosti (Five-star General, taktéž General of the Army; Field Marshal)

Francie 
Ve francouzských ozbrojených silách se generálové jmenují dle velikosti jednotek, kterým by teoreticky měli velet: Général de Brigade (brigádní generál), Général de Division (divizní generál), Général de Corps d'Armée (sborový generál), Général d'Armée (armádní generál). Tito generálové mají insignie se 2-5 hvězdami. Neexistuje insignie s šesti hvězdami, ale existuje čistě čestná sedmihvězdičková pro hodnost Maréchal de France (maršál Francie).

Švýcarsko 
Ve Švýcarsku označení generál znamená vrchní velitel armády, tato funkce navíc existuje jen v případě války. Přibližným ekvivalentem hodnosti generál je plukovník.

Reference

Související články 
 Generalissimus
 Šógun
 Generál policie
 Plukovník

Externí odkazy 
 
 
 
 Armáda České republiky - hodností označení
 Jmenování a povýšení generálů Armády a Policie České republiky prezidentem Václavem Havlem.
 Generals of World War II
 Schema-root.org: US Generals News feeds for US Generals in the news

 Generál
Vojenské hodnosti