alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Silviu Angelescu

Silviu Angelescu (n. 24 ianuarie 1945, București) este un profesor universitar de etnologie și folclor, folclorist și romancier român.

Biografie
Este fiul Elenei (n.Popescu) și al lui Paraschiv Angelescu, preot și profesor. Absolvent al liceului din Rǎcari (1963) și al Facultății de Limba și Literatura Română a Universității din București (1972), lucrează între timp ca muncitor, apoi este profesor suplinitor de limba română la Crevedia Mare și Găiseni, iar din 1972 asistent, lector, conferențiar și profesor la Catedra de etnologie și folclor a Universității din București. În 1983 obține titlul de doctor în filologie cu teza „Tipare portretistice în epica orală și scrisă”
După 1989 este director adjunc al Direcției Relații Internaționale din Ministerul Învățământului și Științei (1990), vicepreședinte executiv al Fundației Culturale Române (1990-1992), director al Institutului de Istoria Artei (din 1999).
Debutează în „Analele Universității București”(1997). Mai colaborează la „Cahiers roumanies d`estudes littéraires”, „Contemporanul”, „Limba și literatura română pentru elevi”, „Limbă și literatură” etc.

Studii la Facultatea de Filologie a Universității din București între 1967 și 1972. Doctor in filologie în 1983 cu o teză despre portretul literar. Profesor universitar la Catedra de Etnologie și Folclor, Facultatea de Litere a Universității București; director al Institului de Istoria Artei „G. Oprescu“ al Academiei Române.

Opere publicate
Octavian Păun & Silviu Angelescu, Folclor din Dâmbovița, București, s.n. 1981; 
Octavian Păun & Silviu Angelescu, Basme, cântece bătrânești și doine, București, Minerva, 1989;
Silviu Angelescu & al., Introducere în cultura și civilizația poporului român, București, Universitatea București, Facultatea de filozofie, 1988; 
Portretul literar, Editura Univers, 1985, premiul „G. Călinescu“ pentru critică literară
Calpuzanii, București, Editura Cartea Românească, 1988, roman, premiul „lon Creangă“ al Academiei Române, republicat București, Humanitas 1999
Mitul și literatura, București, Editura Cartex, 1995; editia a II-a, București, Editura Univers, 1999;
Legenda, București, Editura Valahia, 2002.

Angelescu, Silviu
Angelescu, Silviu
Anghelescu, Silviu
Nașteri în 1945
Profesori universitari români
Scriitori români în viață
Absolvenți ai Facultății de Litere din București
Profesori români în viață
Bucureșteni
Cristian Popescu

Cristian Popescu (n. 1 iunie 1959, București – d. 21 februarie 1995) a fost un poet român afiliat nouăzecismului literar.

Date biografice
Deși a murit în 1995, la vârsta de 36 de ani, Cristian Popescu este considerat unul dintre cei mai importanti poeți ai anilor 90 și unul dintre cei mai proeminenți membri ai cenaclului literar Universitas condus de criticul literar și profesorul Mircea Martin.

Volume publicate
Familia Popescu, plachetă de versuri, în colecția Cartea cea mai mica, supliment al revistei Convingeri comuniste. 
Cuvînt înainte, Ed. Cartea Românească, 1988; 
Arta Popescu, Societatea Adevărul, 1994.

Aprecieri critice
Criticul Mircea Martin, spunea despre Cristian Popescu: "De la primele poezii publicate până la manuscrisele cele mai recent descoperite, aceleași idei poetice străbat opera sa, un amestec de vis și gândire, asa cum le definea însuși poetul.  Visele din capul mamei au explodat în inima pruncului."
Regizorul Gavriil Pinte a aranjat textele lui Cristian Popescu într-un spectacol coupee inedit. Interpretarea avea loc într-un vagon de tramvai ce circula pe linia tramvaiului 21 din București, iar spectacolul se numea Un tramvai numit Popescu, parafrazând desigur celebrul titlu al piesei lui Tennessee Williams, Un tramvai numit dorință („A Streetcar Named Desire” în limba engleză).

Premii
În decembrie 1986, a câștigat premiul pentru debut al editurii Editura Cartea Românească cu volumul Cuvânt înainte.

Note

Bibliografie
 Ion Bogdan Lefter, Scriitori din anii 80 - 90, Ed. Paralela 45, 2001
 UNIVERSITAS - A fost odată un cenaclu..., coordonator Mircea Martin, Ed. M.N.L.R., 2008
 Nicolae Manolescu, Istoria critică a literaturii române, Ed. Parlela 45, 2008
 Număr special dedicat lui Cristian Popescu în revista Manuscriptum nr. 1-4, 1999
"Arta Popescu". Scenariu radiofonic de Gavriil Pinte după opera antumă și postumă a poetului Cristian Popescu.

Legături externe
Articol în România literară
Articol în Observatorul Cultural
 Poezia morții, 13 februarie 2011, Cezar Paul-Badescu, Adevărul
 AMINTIRI DIN PARADIS / Personajul Popescu – clona poetului Cristi, 19 februarie 2009, Lucian Vasilescu, Ziarul de Duminică

Nașteri în 1959
Decese în 1995
Poeți români din secolul al XX-lea
Scriitori români din secolul al XX-lea
Absolvenți ai Facultății de Litere din București
Absolvenți ai Universității din București
Harrison (dezambiguizare)

Harrison este un nume frecvent răspândit în țările de limbă engleză, însemnând fiul lui Henry.  Numele propriu Harrison poate desemna locuri, localități, nume de familie și/sau prenume.

Locuri, localități

Australia 

 Harrison, Australian Capital Territory, suburbie planificată în districtul Gungahlin al districtului Canberra

Canada 

 Inukjuak, Quebec, ori "Port Harrison", din teritoriul Nunavik, la nord de Quebec,
 Harrison Lake, lac în regiunea mai joasă a provinciei ,
 Harrison Island, Hudson Bay, ,
 Harrison Islands, Gulf of Boothia, Nunavut
 Harrison Settlement, provincia

United States 

 Harrison, statul ,
 Harrison, statul ,
 Harrison, statul ,
 Harrison, Illinois (dezambiguizare),
 Harrison, statul ,
 Harrison, statul ,
 Harrison, Minneapolis, statul ,
 Harrison, statul ,
 Harrison, statul ,
 Harrison, statul ,
 Harrison, statul ,
 Harrison, statul ,
 Harrison, statul ,
 Harrison, statul ,
 Harrison, statul ,
 Harrison, Wisconsin (dezambiguizare).

A se vedea și 

 Comitatul Harrison (dezambiguizare) și
 Districtul Harrison (dezambiguizare)

Nume de familie  

Iată o listă nedefinitivă, aflată mereu sub semnul îmbunătățirii, a unor personalități a căror nume da familie este Harrison, care sunt aranjate alfabetic după prenumele lor. 

 Harrison, Benjamin  --  (1726 - 1791), american, guvernator și delegat al Statului Virginia la Congresul Continental între 1774 - 1778, semnatar al Declarației de Independență, tatăl și străbunicul a doi președinți americani. 
 Harrison, Benjamin  --  (1833 - 1901), american, al 23-lea președinte american între 1889 și 1893, strănepotul guvernatorului statului Virginia, Harrison, Benjamin și nepotul celui de-al 9-lea președinte american, Harrison, William Henry. 
 Harrison, Carter Henry  --  (1xxx - 1yyy), american, faimos primar al orașului Chicago, Illinois. 
 Harrison, Dhani  --  (născut în 1978), chitarist, muzician, fiul lui George Harrison. 
 Harrison, George  --   (1943 - 2001), britanic, muzician, compozitor, vocalist, chitarist solo, membru al formației The Beatles. 
 Harrison, John  --  (1693 - 1776), englez, realizator de ceasuri, inventatorul primului ceas maritim capabil de a determina longitudinea la distanțe mari. 
 Harrison, Lou  --  (1917 - 2003), compozitor de muzică clasică. 
 Harrison, Rex, Sir  --  (1908 - 1990), britanic, actor de teatru și film.  Unul dintre filmele sale de mare succes este My Fair Lady, în care a interpretat rolul Profesorului Henry Higgins, alături de Audrey Hepburn, ce a interpretat rolul Elizei Doolittle. 
 Harrison, Wallace K.  --  (1895 - 1981), arhitect american. 
 Harrison, William Henry  --  (1773 - 1841), american, al 9-lea președinte american, decedat după doar 30 de zile de la instalare din cauza unei răceli foarte grave, fiul lui Harrison, Benjamin, guvernatorul Statului Virginia și bunicul lui Harrison, Benjamin, al 23-lea președinte american.

Prenume  

 Harrison Ford -- (născut în 1942), actor american
 Harrison Evans Salisbury -- (1908 – 1993), autor de non-ficțiune, jurnalist american

Vezi și 

 Comitatul Harrison (dezambiguizare)

Nume proprii
Ernst Cassirer

Ernst Cassirer () a fost un filozof german neokantian.
S-a născut la Breslau, in Germania (astăzi Wroclaw, Polonia), într-o familie de evrei înstăriți.
A început prin a studia dreptul la Universitatea din Berlin (1892), dar s-a reorientat către literatură și filozofie, urmând și cursuri de istorie, filologie și științe la universitățile din Leipzig, Heidelberg și München.

Din 1896 a fost unul din studenții lui Herman Cohen la Universitatea din Marburg, la „școala neokantiană“ al cărei exponent de seamă a devenit mai târziu. În 1899 a obținut doctoratul, iar în 1906 un post de Privatdozent la Berlin.

Reputația lui a crescut constant: în 1914 a primit Medalia „Kuno Fischer“ a Academiei din Heidelberg pentru lucrarea Das Erkenntnisproblem. După război a ocupat un post de profesor titular la proaspăt înființata Universitate din Hamburg.

Anii de profesorat la Hamburg au marcat trecerea lui Cassirer de la marile teorii ale filozofiei (concretizate in monumentala Das Erkenntnisproblem in der Philosophie und Wissenschaft der neueren Zeit, 3 vol., 1906–1920 si Substanzbegriff und Funktionsbegriff, 1910) la limbă, mituri, artă și cultură.

Opera lui principală în această direcție, Philosophie der symbolischen Formen, a fost publicată în trei volume: Die Sprache (Zur Phänomenologie der sprachlichen Form) în 1923, Das mythische Denken in 1925 si Phänomenologie der Erkenntnis în 1929.

În Filozofia formelor simbolice Cassirer a aplicat principiile gândirii kantiene în direcția elaborării unei teorii a culturii prin care afirma ca limba, miturile, religia, arta, știința sunt forme simbolice, de unde și conceptul de om ca "animal simbolic".

În ciuda climatului politic nefavorabil, Cassirer a fost ales rector al Universității din Hamburg în 1929 – primul evreu promovat în această funcție într-o universitate germană.

După venirea naziștilor la putere, a plecat in Anglia, unde a predat doi ani la Oxford, apoi a acceptat un post la Universitatea din Göteborg (Suedia). În 1935 a primit cetățenia suedeză. După ocuparea Franței se va stabili în SUA, unde a petrecut un an la Yale ca visiting professor, apoi a ținut cursuri la Columbia University și la University of California din Los Angeles. S-a stins din viata în aprilie 1945.

Note

Legături externe 
 Biografia sa pe situl Humanitas.Ro
 

Nașteri în 1874
Nașteri pe 28 iulie
Decese în 1945
Decese pe 13 aprilie
Filozofi germani
Filozofi evrei
Evrei germani
Filozofi din secolul al XX-lea
Emmanuel Levinas

Emmanuel Levinas () a fost un filozof evreu-francez, născut într-un mediu evreiesc cult, cu studii de filozofie la Strasbourg (1923-27) și la Freiburg (1928-29), unde asistă la cursurile și la seminariile lui Husserl și ale lui Heidegger.

Este unul dintre promotorii studiilor de fenomenologie în Franța, în lucrări precum Théorie de l'intuition dans la phénomenologie de Husserl (1930), De l'existence a l'existant (1947) sau En decouvrant l'existence avec Husserl et Heidegger (1967).

După cel de-al Doilea Război Mondial, Levinas se afirmă ca un gânditor original, pe două linii reflexive distincte: pe de o parte, propune o etică fenomenologică radicală, centrată pe figura celuilalt și a alterității, în lucrări precum Le Temps et l'Autre (1947), Totalité et infini (1961), Autrement qu'être ou au-delà de l'essence (1974) sau Entre nous (1991). Pe de altă parte, se dedică comentariilor talmudice, în lucrări ca de pildă Quatre lectures talmudiques (1968), L'au delà du verset (1982) sau Nouvelles lectures talmudiques(1989).

Cariera sa se va împărți astfel între studiile fenomenologice și cele iudaice, fiind profesor de filozofie la Universitățile din Poitiers, Nanterre și Paris IV, dar și director al Școlii normale israelite orientale din Paris.

Traduceri în limba română 
 Moartea și timpul (La mort et le temps), trad. Anca Măniuțiu, Apostrof, Cluj, 1996
 Totalitate și infinit (Totalité et infini), trad. Marius Lazurca, Polirom, Iași, 1999
 Dificila libertate (Difficile liberté), trad. Țicu Goldstein, Hasefer, București, 1999 
 Între noi (Entre nous), trad. Ioan Petru Deac, ALL, București, 2000; 
 Când Dumnezeu devine idee (De Dieu qui vient à l’idée), trad. Aurelian Cojocea, Pandora-M, București, 2001
 Altfel decât a fi sau dincolo de esență (Autrement qu’être ou au-delà de l’essence), trad. Miruna Tătaru-Cazaban, Bogdan Tătaru-Cazaban și Cristian Ciocan, Humanitas, București, 2006

Note

Legături externe 
 An Online Primary and Secondary Bibliography By the Dutch Levinas Society in cooperation with The University for Humanistics in Utrecht. Under supervision of Prof. dr. Joachim Duyndam.
 Cristian Ciocan & Georges Hansel (2005) Levinas Concordance. Springer-Verlag, 951pp. ISBN 978-1-4020-4124-2
 Adina Bozga și Attila Szigeti (2006) "A Century with Levinas. Notes on the Margins of his Legacy, " Studia Phaenomenologica VI.
 Cristian Ciocan (2007) Emmanuel Levinas - 100: Proceedings of the Centenary Conference organized in Bucharest, 4-6 September 2006, Zeta Books 

Nașteri în 1906
Decese în 1995
Evrei francezi
Filozofi evrei
Filozofi francezi
Fenomenologi
Evrei lituanieni
Oameni din Kaunas
Profesori universitari francezi
Paul Ricœur

Paul Ricoeur () a fost unul dintre cei mai importanți filozofi francezi contemporani. A fost profesor la mai multe universități din Franța (Strasbourg, Sorbona, Nanterre) și din America de Nord (Montreal, Yale, Chicago). 

Situat în descendența fenomenologiei lui Edmund Husserl și a filosofiei lui Karl Jaspers, Paul Ricoeur s-a dedicat unei filozofii de tip academic, situându-se departe de modele ce au populat periodic peisajul gândirii franceze. Studiile sale abordeaza, din perspectiva hermeneuticii, deopotrivă limbajul, literatura, religia și fenomenele sociale.

Este, poate, gânditorul francez cel mai bine plasat pentru a realiza o confruntare mutual profitabilă și țintind la o sinteză superioară între gândirea continentală franceză și germană, de o parte, și filozofia analitică anglo-americană, de cealalta parte.

Există in opera sa și legaturi cu metoda psihanalitica a lui Sigmund Freud. Metoda psihanalitica este, pentru Ricoeur o metoda de interpretare si prin intermediul ei putem ajunge la descifrarea subiectului. Conceptia asupra rolului psihanalizei ca metoda de interpretare in demersul interpretativ al subiectului o gasim in special in lucrarea intitulata " Despre interpretare- Eseu asupra lui Freud".

Unicitatea operei filosofice a lui Paul Ricoeur constă în multitudinea de concepții asupra interpretării pe care le pune în discuție, le interpretează și critică, păstrând din fiecare câte ceva, interpretat însă într-un mod propriu. Un subiect important în întreaga sa operă îl constituie interpretarea subiectului.

Fenomenologul român al religiei, Mircea Eliade, urmează modelul de fenomenolgie al religiei propus de Ricoeur, scriind despre cei trei mari reducționiști Karl Marx, care este reducționist deoarece reduce societatea la economie, în special la mijloacele de producție; Friedrich Nietzsche, care este reducționist deoarece reduce omul la un concept arbitrar de supraom și Sigmund Freud, care este reducționist deoarece reduce ființa umană la instinctul sexual. Ricœur îi numește "cei trei mari distrugători", "maeștrii suspiciunii".

Opere principale 
 De l'interpretation. Essai sur Freud (1965)
 Le conflit des interpretations (1969)
 La Metaphore vive (Metafora vie) (1975)
 Temps et recit (1983–1985)
 A l'ecole de la phenomenologie (1986)
 Le Juste (1995)
 L'Ideologie et l'utopie (1997)
 Penser la Bible (1998, cu Andre LaCoque)
 De la traduction (2001)

Note

Legături externe
  Official Academic sit Paul Ricœur 
  Stanford Encyclopedia of Philosophy on Paul Ricœur

Nașteri în 1913
Decese în 2005
Filozofi francezi
Filozofi ai istoriei
Membri ai Academiei Regale Neerlandeze de Arte și Științe
Francis Fukuyama

Francis Fukuyama () este un sociolog și un politolog american. 

A urmat studii clasice la Universitatea Cornell și a obținut doctoratul în științe politice la Universitatea Harvard, cu o teză despre politica externă a URSS în Orientul Mijlociu (1981). În anii 1979-1980, 1983-1989 și 1995-1996 a fost colaborator al Departamentului de Științe Politice al Corporației RAND, iar în anii 1981-1982 și 1989 a lucrat la Departamentul de Stat al SUA. Sfârșitul istoriei și ultimul om (1991) este cartea care i-a adus notorietate internațională. A publicat numeroase studii și articole despre democratizare și politica economică internațională. În ultimii ani s-a concentrat asupra rolului culturii și al capitalului social în viața economică modernă și în tranziția către societatea informatizată.

Cărți publicate 
 1991 Sfârșitul istoriei și ultimul om  The End of History and the Last Man,
 1995 Increderea: virtuțiile sociale și crearea prosperității  Trust: The Social Virtues and the Creation of Prosperity, 
 1999 Marea distrugere: natura umană și reconstrucția ordinii sociale  The Great Disruption: Human Nature and the Reconstitution of Social Order, 
 2002 Viitorul nostru postuman: consecințe ale revoluției biotehnologice  Our Posthuman Future: Consequences of the Biotechnology Revolution
 2004 Construcția statelor: Ordinea mondială în secolul XXI  State-Building: Governance and World Order in the 21st century
 2006  America at the Crossroads: Democracy, Power, and the Neoconservative Legacy. 
 2006  After the Neo Cons: Where the Right went Wrong, 
 2008  Falling Behind: Explaining the Development Gap between Latin America and the United States.,  
 2011  The Origins of Political Order., 
 2014  Political Order and Political Decay: From the Industrial Revolution to the Present Day., 
 2018  Identity: The Demand for Dignity and the Politics of Resentment.

Note

Nașteri în 1952
Politologi americani
Sociologi americani
Eseiști americani
Filozofi ai istoriei
Oameni din Chicago, Illinois
Jean-François Lyotard

Jean François Lyotard () a fost un filozof și eseist francez, unul din teoreticienii postmodernismului.

Biografie 
Dupa obținerea licenței în filozofie (1950), a fost timp de zece ani profesor în învățământul secundar, apoi a predat filozofia la mai multe universități franceze și americane. 

În anii '60 a desfășurat o intensă activitate militantă în jurul revistei "Socialisme ou Barbarie" (alături de Claude Lefort, Cornelius Castoriadis etc.)

Opera sa 
Filozofia lui, influențată de Kant (L'enthousiasme, 1986), Marx, Freud (Derive à partir de Marx et Freud, 1973; Economie libidinale, 1974), Husserl (La phenomenologie, 1954), propune o critică a formelor istorice, estetice, tehnice, lingvistice ale modernității (Instructions payennes, 1977; Le differend, 1983). 

Tratatul La condition postmoderne (Condiția postmodernă) (1979) anunță și în filosofie sfârșitul modernității, prin epuizarea strategiilor sale narative. 

Termenul de postmodern va fi reevaluat, după polemica sa cu Jurgen Habermas și Richard Rorty, din anii '80 (Le Postmoderne expliqué aux enfants (Postmodernismul pe înțelesul copiilor), 1986), și în eseurile din ultima parte a vieții, în sensul unei rescrieri sau anamneze a modernității (L'inhumain, 1988; Moralités postmodernes, 1993).

Note

Nașteri în 1924
Nașteri pe 10 august
Decese în 1998
Decese pe 21 aprilie
Absolvenți ai Lycée Louis-le-Grand
Filozofi francezi
Oameni din Versailles
Postmodernism
Post-Postmodernism
Oameni din Île-de-France
Varujan Pambuccian

Varujan V. Pambuccian ()  un politician român de etnie armeană, de profesie matematician și informatician.

Este doctor în matematică al Facultății de Matematică și Informatică a Universității București și asistent universitar la Facultatea de Matematică și Informatică din București.

Din anul 1996 este deputat din partea minorității armene din România. Din anul 2000 conduce Comisia pentru Tehnologia Informației și Comunicații din cadrul Camerei Deputaților. În cadrul activității sale parlamentare, Varujan Pambuccian 
a fost membru în următoarele grupuri parlamentare de prietenie:
în legislatura 1996-2000: Republica Armenia, Regatul Belgiei, Republica Finlanda, Marele Ducat de Luxemburg; 
în legislatura 2000-2004: Republica Armenia, India, Ungaria; 
în legislatura 2004-2008: Republica Armenia, Republica Malta, India;
în legislatura 2008-2012: Republica Armenia, India, Republica Portugheză;
în legislatura 2012-2016: Republica Armenia;
în legislatura 2016-2020: Republica Armenia, Irlanda, Republica Estonia.

Legături externe 

 Blogul lui Varujan Pambuccian
 Situl personal al lui Varujan Pambuccian

Interviuri

 EXCLUSIV: Varujan Pambuccian despre CEA mai TEMUTĂ probă la Bac: "Toate lucrurile din MATEMATICĂ folosesc la ceva care ține de SUPRAVIEȚUIRE. Exact asta NU se învață la școală", 15 august 2013, Daniela Șerb, Evenimentul zilei

Note

Politicieni români
Matematicieni români din secolul al XX-lea
Informaticieni români
Deputați români 1996-2000
Deputați români 2000-2004
Deputați români 2004-2008
Deputați români 2008-2012
Armeni din România
Nașteri în 1959
Politicieni români în viață
Politicieni români din secolul al XXI-lea
Politicieni români din secolul al XX-lea
Deputați români 2012-2016
Deputați români 2016-2020
Profesori universitari români
Deputați români 2020-2024
Friedrich Dürrenmatt

Friedrich Dürrenmatt () a fost un dramaturg și prozator elvețian de talie europeană, care și-a scris opera în limba germană. A făcut studii de filozofie, literatură și teologie, dar și-a încercat talentul mai întâi ca grafician, tematica desenelor sale expresive prefigurând-o pe aceea a scrierilor de mai târziu. A fost permanent preocupat de confuzia de valori și de incertitudinile epocii în care trăia ("azi nu mai există nici vinovați, nici oameni care să poarte răspunderea a ceva").

În opera lui un loc central îl ocupă problematica dreptății și îndurării, tratată în cheie tragicomică și grotescă. Cele mai multe din povestirile sale îmbracă forma literaturii polițiste.

Ca dramaturg – unul din cei mai importanți de limbă germană din secolul XX – prefera comedia, considerând-o "unica formă dramatică ce mai poate exprima azi tragicul".

Premii și distincții 
I-au fost acordate numeroase premii literare, printre care Premiul Austriac de Stat pentru Literatură Europeană (1983), Premiul "Georg Büchner" și Premiul memorial "Friedrich Schiller" (ambele în 1986), Premiul "Ernst Robert Curtius" pentru eseistică (1989) ș.a.

Dramaturgie 
 Romulus cel Mare (1948)
 Căsnicia domnului Mississippi (1952)
 Un înger sosește la Babilon (1954)
 Pana de automobil (Die Panne) – o comedie,  Arche, Zürich 1956
 Vizita bătrânei doamne (Der Besuch der alten Dame), cea mai celebră dintre piesele sale, (1956)
 Frank al V-lea (1960)
 Fizicienii (1962)
 Regele Ioan (1968)
 Play Strindberg (1969)
 Operațiunea Vega (1954) - Das Unternehmen der Wega (traducere de Adrian Rogoz și Iacob Babin).
 Răgazul (1977)
 Achterloo (1983) ș.a.

Romane și povestiri 
 Orașul (1952)
 Judecătorul și călăul (Der Richter und sein Henker, 1952)
 Tunelul (Der Tunnel, 1952)
 Bănuiala (1953)
 Grec caută grecoaică (1955)
 Pana de automobil (Die Panne, 1956)
 Făgăduiala (Das Versprechen, 1958)
 Prăbușirea (1971)
 Justiție (1985) 
 Misiunea (1986)

Note 

Nașteri în 1921
Nașteri pe 5 ianuarie 
Decese în 1990
Decese pe 14 decembrie
Arta grotescului
Câștigători ai premiului Georg Büchner
Câștigători ai premiului memorial Schiller
Desenatori elvețieni
Deținători ai Premiului de Stat al Austriei pentru literatură europeană
Dramaturgi elvețieni
Graficieni elvețieni
Oameni din districtul Bern-Mittelland
Romancieri elvețieni
Scriitori de limbă germană
Scriitori elvețieni
Jan Guillou

Jan Oscar (pe numele său întreg Sverre Lucien Henri Guillou), este un jurnalist, romancier și dramaturg suedez, care s-a născut în 1944 la Södertälje, oraș aflat la sud de Stockholm.

Mama sa provenea dintr-o familie norvegiană înstărită, iar tatăl era fiul unui intendent la ambasada franceză din Suedia. După studii de drept întrerupte, Guillou a intrat în domeniul jurnalisticii.

Prima victorie personală în acest domeniu a fost lansarea unui reportaj despre internatul Solbacka și scandalosul sistem de sancțiuni ce se practicau acolo în numele „educației camaraderești“.

La scurt timp după publicare reportajului, internatul a fost desființat. Dupa ce a dezvăluit activitatea unei organizații de spionaj ilegale (IB), Guillou a fost condamnat la zece luni de închisoare pentru „spionaj“ împreună cu doi colegi (1973-1974).

Opera sa 

Ca romancier, Guillou a debutat în 1971 cu Om kriget kommer („Dacă vine războiul”). Romanul autobiografic Ondskan („Răul”), publicat în 1981, a avut un succes crescând. Cartea a fost citită de peste două milioane de suedezi, a fost adaptată pentru scenă și ecranizată în 2004, primind chiar o nominalizare pentru Premiul Oscar la categoria „cel mai bun film străin“.

Pe la mijlocul anilor '70, Guillou și-a început seria de romane polițiste al căror erou, contele C.G. Hamilton, alias agentul Coq Rouge, a ajuns să se bucure de o faimă internațională, între 1998 și 2000, Guillou a publicat o trilogie despre Cruciade: Vägen till Jerusalem („Drumul spre Ierusalim”), Tempelriddaren („Cavalerul Ordinului Templului”) și Riket vid vägens slut („Regatul la capăt de drum”).

Aceasta „saga istorică“ a continuat cu Arvet efter Arn („Moștenirea lăsată de Arn”) (2001), o parte independentă a trilogiei. În anul 2004 a apărut Tjuvarnas marknad („Piața hoților”), pe tema delincvenței economice din Suedia.

Romancieri suedezi
Jurnaliști suedezi
Socialiști suedezi
Laurențiu Ulici

Laurențiu Ulici () a fost un critic literar și om politic român.

Biografie 
A fost licențiat al Facultății de Filologie (1966) și al Facultății de Filosofie (1970), Universitatea din București. Laurențiu Ulici a fost critic literar și președinte al Uniunii Scriitorilor din România, din 1995 până la moartea sa în luna noiembrie 2000.

Cariera politică și-a început-o  în Partidul Alianței Civice, alături de Mona Muscă. Laurențiu Ulici a fost senator în legislatura 1996-2000 din partea Partidului Alternativa României; a fost membru în grupul parlamentar de prietenie cu Italia.

Moartea a fost accidentală, prin intoxicare cu monoxid de carbon, din cauza unei sobe stricate. Decesul s-a petrecut într-un sat lângă Făgăraș, unde a fost invitat de un coleg de la o reuniune a scriitorilor din Făgăraș. Împreună cu Ulici a decedat și șoferul său, Constantin Tuca.

Opera 
 Recurs, 1971 (eseuri) 
 Prima verba, 1974 (critică)
 Arghezi, Bacovia, Barbu, Blaga, Fundoianu, Maniu, Pillat, Vinea, Voiculescu, 1974
 Biblioteca Babel, 1978 (eseuri)
 Prima verba II, 1978
 Confort Procust, 1983 (cronici literare)
 Puțin, după exorcism, 1991
 Prima verba III, 1992
 Literatura română contemporană, 1995, volumul I - Poezia; (operă rămasă neîncheiată) 
 Scriitori romani din afara granitelor tarii, 1996
 Dubla impostură, 1996 (essais politiques)
 Mitica si Hyperion, 2000
 Prima verba, IV, 2004

Antologii 
A îngrijit antologiile Nobel contre Nobel - 1988; 1001 de poezii românești - 1997 (10 vol.).

In memoriam 
 Gheorghe Parja, Echim Vancea, Ioana Petreus - Portret de grup cu Laurentiu Ulici, 2002

Legături externe 
 Alex Găină: Patru scriitori români la Moscova
 Un interviu tv de Cleopatra Lorințiu cu Laurențiu Ulici

Nașteri în 1943
Decese în 2000
Critici literari români
Eseiști români
Politicieni români din secolul al XX-lea
Scriitori români din secolul al XX-lea
Senatori români 1996-2000
Comandor al Ordinului Steaua României
Buzoieni
Antologiști români
Președinți ai Uniunii Scriitorilor din România
Nașteri pe 6 mai
Decese pe 16 noiembrie
Domnica Drumea

Domnica Drumea (n. 26 august 1979, Râmnicu-Vâlcea) este poetă și traducătoare. Locuiește în București.

Ca stil literar și ca dată a debutului face parte din Generația douămiistă.

Educație
În 2002 a absolvit Facultatea de Litere din cadrul Universității București, secția Română-Engleză.

Activitate 
În anul 2000 a înființat, împreună cu Marius Ianuș, Cenaclul „Litere 2000”, iar în 2002 revista Fracturi.

A publicat poezii în volumul colectiv 40238 Tescani, Editura Image, București, 2000 (alături de Marius Ianuș, Mircea Cărtărescu, Florin Iaru, Ioana Nicolaie, Doina Ioanid, Cecilia Ștefănescu și Ioan Godeanu).

A debutat în 2003 cu volumul Crize.

Poemele sale au fost traduse în engleză, franceză, suedeză, cehă, slovenă. A fost publicată în revista Steaua.

În 2009 i-a apărut al doilea volum, Not for sale.

În 2014 a publicat cel de-al treilea volum de poezii, Vocea. Acest volum a fost ales pentru cea de-a treia ediție a Galei „Poezie de 10! Cele mai bune cărți de poezie ale anului 2014”.

În septembrie 2016 a reprezentat România, împreună cu Miruna Vlada, la Festivalul Internațional de Poezie „Meridian" de la Cernăuți.

A participat la Festivalul Internațional de Literatură și Traducere Iași - FILIT în 2018.

A participat la ediția din 2019 a proiectului „Poezia în oraș" organizat la Varșovia, co-organizator al acestei manifestări fiind Institutul Cultural Român de la Varșovia.

În august 2021 a fost invitată la evenimentul cultural destinat lansării ediției în limba română a volumului Noapte credincioasă și virtuoasă de Louise Glück, carte recompensată în 2014 cu National Book Award, apărută în limba română în traducerea lui Bogdan-Alexandru Stănescu. Evenimentul s-a desfășurat la Muzeul Național al Literaturii Române din București.

Volume
 Crize, Editura Vinea (2003)
Not for sale (Editura Cartea Românească, 2009)
Vocea (Editura Charmides, 2014)

Traduceri
 Portocala mecanică de Anthony Burgess (împreună cu Carmen Ciora), Editura Humanitas, 2003 
 Primăvara la Roma a doamnei Stone de Tennessee Williams, Editura Humanitas, 2003
 Răsfrângeri într-un ochi de aur de Carson McCullers, Editura Humanitas, 2003
 Factotum de Charles Bukowski, Editura Polirom, 2004
 Clubul Norocoaselor de Amy Tan, Editura Polirom, 2005
 Sub piele de Michel Faber, Editura Humanitas, 2005
 Cartea Codurilor de Simon Singh, Editura Humanitas, 2005
 Howl și alte poeme, Antologie 1947-1997 de Allen Ginsberg (împreună cu Petru Ilieșu), Editura Polirom, 2010

Premii literare
Revista România literară i-a acordat Premiul de Debut în anul 2003 pentru volumul Crize.

În 2010 Uniunea Scriitorilor din România i-a acordat Domnicăi Drumea și lui Petru Ilieș Premiul Fundației „Andrei Bantaș” pentru traduceri din limba engleză, pentru Howl și alte poeme de Allen Ginsberg (2010).

Volumul Vocea a fost nominalizat la premiile Observatorului Cultural pentru aparițiile editoriale din 2014.

Note 

Nașteri în 1979
Nașteri pe 26 august
Poeți români contemporani
Traducători români
Oameni din Râmnicu Vâlcea
Fracturism
Românce din secolul al XX-lea
Românce din secolul al XXI-lea
Cristian Teodorescu

Cristian Teodorescu (n. 10 decembrie 1954, Medgidia) este un prozator, un eseist și un publicist român.

Date biografice 

Cristian Teodorescu a absolvit în 1980 Facultatea de Filologie a Universității din București. În perioada studenției și după absolvire a fost membru al Cenaclului de proză "Junimea", îndrumat de criticul și profesorul Ovid S. Crohmălniceanu, și a frecventat Cenaclul de Luni, coordonat de criticul și profesorul Nicolae Manolescu. Este membru al Uniunii Scriitorilor din România. În prezent este redactor la ziarul Cațavencii și deține o rubrică permanentă în săptămânalul România Literară, unde este redactor.

Publicații 
A debutat în 1985 cu volumul de povestiri Maestrul de lumini (roman, Editura Cartea Românească, București), după ce fusese inclus în volumul colectiv Desant '83 (1983).

După debut, publică volumele: Tainele inimei (Editura Cartea Românească, București, 1988); Faust repovestit copiilor mei (Editura Alex, 1991); Povestiri din lumea nouă (Editura RAO, București, 1996); Îngerul de la benzinărie (Editura Paralela 45, Pitești, 2003); Medgidia, orașul de apoi (Editura Cartea Românească, București, 2009).

Antologii 
 Este prezent în antologiile:  Generația '80 în proza scurtă (Editura Paralela 45, 1998) și Competiția continuă. Generația '80 în texte teoretice (Editura Vlasie, 1994; ediția a II-a, Ediția Paralela 45, 1998). Este inclus în antologii de proză românească apărute în Rusia, Olanda și SUA (The Phantom Church and Other Stories from Romania, University of Pittsburg Press, 1996).

 Colaborează cu proze scurte, fragmente de roman și articole de opinie la principalele reviste literare și culturale din țară.

Premii 
 Premiu pentru debut al Uniunii Scriitorilor din România (1985)
 Premiului pentru proză al Uniunii Scriitorilor din România (1996)
 Premiul pentru Proză al Uniunii Scriitorilor din Romania pe anul 2009 pentru romanul Medgidia, orașul de apoi
 Premiul Național de Proză „Ziarul de Iași” pe anul 2009 pentru romanul Medgidia, orașul de apoi
 Premiul pentru cel mai valoros roman, în cadrul Colocviilor Romanului Românesc, Alba Iulia, 2010, pentru romanul Medgidia, orașul de apoi

Legături externe 
 Blogul autorului la Cotidianul 

 IASII LUI CRETU / Istoria văzută din Orașul de apoi, 7 iulie 2010, Cretu Bogdan, Ziarul de Duminică

Interviuri

 In lumea in care traim, fantasticul ne viziteaza zilnic. Interviu cu Cristian TEODORESCU, Raluca Alexandrescu, Observator cultural - numărul 42, decembrie 2000
 Pagina cărții Medgidia, orașul de apoi la Cartea Românească

Nașteri în 1954
Nașteri pe 10 decembrie
Absolvenți ai Universității din București
Eseiști români
Publiciști români
Scriitori români în viață
Fundația Societatea Civilă

Fundația Societatea Civilă este o organizație non-profit înființată în 1992 de un grup de artiști, scriitori, jurnaliști și analiști politici români, cu scopul de a contribui la dezvoltarea societății civile din România prin publicarea revistei „Sfera Politicii” și prin organizarea unor conferințe și mese rotunde pe teme de actualitate ale vieții politice și sociale naționale și internaționale.

În ultimii ani organizația a inițiat zeci de proiecte, susținând conferințe și mese rotunde, elaborând rapoarte și studii, acordând premii, fiind recunoscută astfel ca una dintre cele mai active și eficiente organizații de acest gen din România.

Componența consiliului 
Președinte
 Alexandru Paleologu

Membri
 Stelian Tănase
Alexei Florescu
Dorin Rădulescu
Alexandru Popovici
Costea Munteanu
Călin Anastasiu
Dan Oprescu
Romulus Brâncoveanu
Ioana Costescu

Legături externe 
 www.sferapoliticii.ro - Site web oficial

Organizații neguvernamentale din România
Societate civilă
Genoveva din Brabant

Genoveva din Brabant, menționată și ca Genovefa este eroina a unei legende populare din evul mediu, de origine germanică. Acuzată de adulter de către seneșalul Golo, căreia nu-i cedase, nu-și poate convinge soțul, pe Siegfried, conte palatin de Trier, că este nevinovată. Cruțată de slugile însărcinate să o ucidă, îl întâlnește cu puțină vreme înainte de a muri pe Siegfried, care își dă seama că a condamnat-o pe nedrept.

Legende medievale
Personaje fictive
Ioan Lăcustă

Ioan Lăcustă (n. 15 septembrie 1948, Vârfuri, județul Arad – d. 14 noiembrie 2008, București) a fost un prozator și publicist român.

Biografie
A urmat Liceul "Vasile Alecsandri" din Galați.

A absolvit în 1972 Facultatea de Limba și Literatura Română a Universității din București. A fost membru activ al cenaclului literar „Junimea” condus de Ovid S. Crohmălniceanu, făcând parte din grupul de prozatori și poeți „Noii”. A fost redactor de rubrică la revista „Magazin istoric”. A debutat cu proză scurtă în antologiile Proză satirică românească (1982) și Desant '83 (1983). A decedat la vârsta de 60 de ani din cauza unui cancer.

Volume publicate
 Cu ochi blânzi, proză scurtă (1985)
 Liniște (Povestiri din viața mea) (1989)
 Calendarul de nisip, roman (1990)
 1919-1937. Zece alegeri interbelice - Cine a câștigat? (1998)
 În șoaptă, povestiri (1998)
 Fără Caragiale... - carte a Mamei, a Iubirii, a Morții (2001)
După vânzare, roman, 2006
 Luminare - Coborârea în text, roman (2007)
 Cenzura veghează: 1937-1939 (2007)

Antologii
 Competiția continuă. Generația '80 în texte teoretice, (Editura Vlasie, 1994; ediția a II-a, Editura Paralela 45, 1999)
 Generația '80 în proza scurtă, (Editura Paralela 45, 1998)
 Râțari Furtună i orujenoseț Dodițoiu (colecția „Sovremennaia Hudojestvennaia literatura”, Moscova, 1986), antologie de proză scurtă românească, cu povestirea Vis cu lupi („Son pro volka”)

Afilieri
 Membru al Uniunii Scriitorilor din România

Premii și distincții
 Premiul pentru debut al Uniunii Scriitorilor din România (1985)
 Premiul „Ion Creangă” al Academiei Române (1990)

Note

Bibliografie
Gheorghe Crăciun: Competiția continuă. Generația 80 în texte teoretice, ediția a II-a, Editura Paralela 45, Pitești, 1999, ISBN 973-9433-83-9
Monica Spiridon, Ion Bogdan Lefter, Gheorghe Crăciun: Experimentul literar românesc postbelic, Editura Paralela 45, Pitești, 1998, ISBN 973-9433-25-1

Legături externe
BiblioPhil: Cărți ale autorului Lăcustă, Ioan

Absolvenți ai Universității din București
Prozatori români
Scriitori români din secolul al XX-lea
Nașteri în 1948
Decese în 2008
Scriitori români din secolul al XXI-lea
Laureați ai premiilor Academiei Române
Membri ai Uniunii Scriitorilor din România
Premiile Uniunii Scriitorilor din România
Decese cauzate de cancer
Jean Starobinski

Jean Starobinski ()  un teoretician și critic literar elvețian de limbă franceză.

A studiat literatura la Universitatea din Geneva (ca student al lui Marcel Raymond, unul dintre fondatorii Școlii de la Geneva), și medicina, specializându-se în psihiatrie. Până în 1985 a predat literatură franceză la Universitatea din Baltimore și apoi literatură franceză și istoria medicinei la Universitatea din Geneva.

Opera critică
A debutat cu volumul „Montesquieu“ (1953; ed. a II-a, revizuită și adăugită, 1994).

A mai publicat volumele: 
„J.-J. Rousseau, La Transparence et l`Obstacle, suivi de Sept Essais sur Rousseau“ (1958); 
„Histoire du Traitement de la Mélancolie, des origines a 1900“ (1960); 
„L`oeil vivant, I“ (1960; ediția a II-a adăugită, 1999); 
„L`Invention de la Liberté“ (1964);
„L` oeil vivant II; La Relation critique“ („Relația critică“, 1970, trad. rom. de Al. George, 1974); 
„Portrait de l`Artiste en Saltimbanque“ (1970); 
„1789: Les Emblemes de la Raison“ (1973); 
„Les Mots sous les Mots, Les anagrammes de Ferdinand de Saussure“ (1974); 
„Trois Fureurs“ (1974); 
„Montaigne en Mouvement“ (1982); 
„Le Remede dans le Mal, critique et légitimation de l`artifice a l`âge des Lumieres“ (1989); 
„Diderot dans l`espace des Peintres“ (1991); 
„Action et Réaction, Vie et aventures d`un couple“ (1999); 
„La poeme d`invitation“ (2001)

Afilieri

A fost membru asociat al mai multor instituții: Institut de France, American Academy of Arts and Letters, Deutsche Akademie für Sprache und Dichtung, Accademia dei Lincei.

Premii și distincții

A primit Premiul internațional „Una vita per la letteratura“ Grinzane Cavour (1998), Prix National de l'Ecrit, Marele Premiu al Academiei Franceze, Premiul Nuova Antologia.

Note

Nașteri în 1920
Decese în 2019
Critici literari elvețieni
Scriitori elvețieni
Oameni din Geneva
Paul Auster

Paul Auster (n. 3 februarie 1947, Newark, New Jersey, Statele Unite ale Americii) este un eseist, poet, prozator, scenarist și traducător american, de origine evreu. Este unul dintre reprezentanții postmodernismului.

Biografie 
Paul Auster s-a născut la Newark, New Jersey, ca fiu al unor evrei din pătura mijlocie, Samuel și Queenie Auster, a căror familie provenea din Polonia. După terminarea ciclului secundar, pleacă în Europa, apoi se întoarce în America pentru a studia la Columbia University. În timpul studiilor redactează articole pentru „Daily Spectator“ și traduce din limba franceză lucrări de Jean Genet. În 1967 se întoarce pentru o scurtă perioadă la Paris, întrerupându-și studiile. În 1969 își ia licența în engleză și literatură comparată la Columbia University. Oscilația între Franța și Statele Unite continuă: în 1971 se instalează la Paris, însă dificultățile materiale îl determină să revină începând cu 1974 la New York. Traduce din Stéphane Mallarmé, Maurice Blanchot, Jean Paul Sartre, Edmond Jabès.

Romane publicate 
A debutat cu un volum de poezie („Unearth“) în 1976.
A publicat următoarele volume de ficțiune: 
 Trilogia new-yorkeză, The Trilogy of New York alcătuită din City of Glass (1985), Ghosts (1986), The Locked Room (1986); 
 apoi The Country of Last Things (1987) (În țara ultimelor lucruri, roman, trad. rom. de Alexandra Maria Rusu, Editura Humanitas, 2005);
 Le Voyage d'Anna Blume (1989); 
 Moon Palace (1989); 
 The Music of Chance (1990); 
 Leviathan (Leviatan, roman, 1992, trad. rom. de Mihnea Gafița, Editura Paralela 45, 2003); 
 Mr. Vertigo („Mr. Vertigo“, 1994, roman, trad. rom. de Sorin Gherguț, Editura Paralela 45, 2003); 
 „Timbuktu“ (Tombuctu, 1999, roman, trad. rom. de Felicia Antip, 2003); 
 The Book of Illusions (2002), 
 Why Write? (eseuri, 1996).

Romanele sale au fost traduse în peste treizeci de limbi. A primit titlul de Chevalier de l`Ordre des Arts et des Lettres.

Scenarii de film 
Paul Auster este și autorul unor scenarii de film: The Music of Chance (1993); Smoke (1995); Blue in the Face (1995); Lulu on the Bridge (1998).

Note

Legături externe 
 Reflections on the Work of Paul Auster , California Literary Review
 Paul Auster (The Definitive Website) , fan site with FAQ, news, many links to reviews and biographies, etc.

Nașteri în 1947
Eseiști americani
Poeți americani
Prozatori americani
Romancieri americani
Scenariști americani
Traducători americani
Scriitori americani postmoderni
Scriitori evrei
Romancieri evrei
Eseiști evrei
Evrei americani
Scriitori americani din secolul al XX-lea
Scriitori americani din secolul al XXI-lea
Nașteri pe 3 februarie
Oameni din Newark, New Jersey
Amy Tan

Amy Tan (n. 19 februarie 1952) este o scriitoare americană.

A publicat: Soția zeului bucătăriei (1991), Cele o sută de simțuri secrete (1998) și Fiica tămăduitorului de oase (2001). A fost co-producătoare și co-scenaristă a filmului Clubul norocoaselor, ecranizarea romanului său cu același nume.

La Editura Polirom au apărut romanele Clubul norocoaselor, Fiica tămăduitorului de oase, Cele o sută de simțuri secrete, Soția zeului bucătăriei și Salvând peștii de la înec.

Nașteri în 1952
Scriitori americani
Romancieri americani
Claudia Golea

Claudia Golea (n. 1968) este o romancieră română contemporană. A urmat cursurile Facultății de Litere (secția japoneză-engleză) din cadrul Universității București. A studiat timp de un an literatura japoneză la Universitatea Tokyo. Din 1992 până în 1997 a locuit în Tokyo, apoi, până în 1998, în Cairo. Între 2002 și 2003 a lucrat în Bangkok, Tailanda, experiență ce sta la baza scrierii romanului Vară în Siam, apărut la Editura Polirom, în 2004. Romanele sale ar putea fi încadrate în genul autofiction, își poartă cititorii prin zona barurilor de noapte și a lumii interlope din capitala Japoniei, unde Claudia Golea a locuit și a lucrat o vreme.

Volume publicate
 Planeta Tokyo, Nemira, 1998 (ediția a II-a, 2005); 
 Tokyo by night, Nemira, 2000 (ediția a II-a, 2005);  
 Vara in Siam, 2004
 French Coca-Cola, Polirom (2005)
 Flower-Power Tantra, Pandora M, 2007

Legături externe 
 În numele câinelui (I), 26 octombrie 2012, Claudia Golea, Ziarul de Duminică
 În numele câinelui (II), 2 noiembrie 2012, Ziarul de Duminică
 Traducerea unui capitol al Planetei Tokyo, 26 septembrie 2017, National Translation Month

Nașteri în 1968
Romancieri români contemporani
Absolvenți ai Universității din București
Scriitoare române
Scriitori români în viață
Scriitori români din secolul al XX-lea
Scriitori români din secolul al XXI-lea
Scriitoare din secolul al XX-lea
Scriitoare din secolul al XXI-lea
Ionuț Chiva

Ionuț Chiva (n. 24 septembrie 1978) este un prozator român contemporan.

Biografie
Ionuț Chiva s-a născut pe 24 septembrie 1978. A absolvit Facultatea de Litere din cadrul Universității din București și este membru al cenaclului Fracturi, condus de poetul Marius Ianuș.

Volume publicate
69 - Editura Polirom
Boddah speriat - Editura Polirom

Referințe critice
Face parte din grupul menționat în Manifestul fracturist. (A se vedea Manifestul Fracturist în pagina Fracturism)

Publicații
A publicat in revistele: Vatra, Fracturi, Ziua literara, România literară, Paradigma, Luceafărul, Ziarul de Duminică. 

Romanul „69” reprezinta debutul editorial al autorului.
În 2012 publică volumul de poezii Instituția moartă a poștei - una dintre cele mai iubite cărți ale anului.

Bibliografie
 Performance cu Ionut Chiva, 10 noiembrie 2006, Andrei Terian, Ziarul de Duminică
Mircea Martin în ziarul Ziua
Bogdan Suceavă în revista Luceafărul

Note 

Absolvenți ai Universității din București
Romancieri români contemporani
Nașteri în 1978
Absolvenți ai Facultății de Litere din București
Scriitori români în viață
Efectul Zeigarnik

Efectul Zeigarnik afirmă că oamenii își amintesc procesele incomplete sau întrerupte mai bine decât procesele complete.

Psihologul rus Bluma Zeigarnik este primul care a studiat fenomenul după ce a observat că ospătarii își aminteau comenzile doar cât timp respectivele comenzi erau în procesul de a fi servite.

Unii psihologi sugerează că studenții care doresc să își amintească materia mai bine ar trebui să își lase învățatul neterminat când iau pauze.

Referințe 

 Zeigarnik, B. (1927). Das Behalten erledigter und unerledigter Handlungen. Psychologische Forschung, 9, 1-85.

 Zeigarnik, B. (1967). On finished and unfinished tasks. In W. D. Ellis (Ed.), A sourcebook of Gestalt psychology, New York: Humanities press.

Psihologie
Dumitru Crudu

Dumitru Crudu (n. 1967, satul Florițoaia Nouă, raionul Ungheni) este un poet și dramaturg de limbă română din Republica Moldova. A fost student în Chișinău, Tbilisi, Brașov și a fost masterand la Sibiu.  Este câștigător al Concursului de dramaturgie „Cea mai bună piesă românească a anului”, organizat de Uniunea Teatrală din România (UNITER) și de Fundația Principesa Margareta a României, ediția 2003. Este membru al Uniunii Scriitorilor și al Uniunii Teatrale din Republica Moldova, cât și al ASPRO. Este Redactor șef al Revistei Timpul (din România - fondat 15 martie 1876) și coordonatorul Atelierului de poezie Vlad Ioniță. A făcut parte din colegiul de redacție al revistei web „Tiuk! (k-avem kef)”.

Cărți publicate 

 Moi, j'ai tue Hitler (2021) Margareta noastră (2021)
 Ziua de nastere a lui Mihai Mihailovici (2019)
 Falsul Dimitrie, poezie (1994)
 E închis vă rugăm nu insistați (1994)
 Șase cânturi pentru cei care vor sa închirieze apartamente (1996) (poezie)
 Crima sângeroasă din stațiunea violetelor (2001)
 Salvați Bostonul (2001)
 Duelul și alte texte (2004) (teatru)
 Steaua fără ... Mihail Sebastian, (2006), ed. Cartea Românească, București  (teatru).
 Măcel in Georgia (2008), ed. Polirom Iasi (proza)
 Oameni din Chișinău (2012)
 Un american la Chișinău(2013)
 Salutări lui Troțki (2016)

Traduceri în Germană 

 Cantos, Traducere de Christian W. Schenk, DIONYSOS – 2023, Boppard pe Rin, ISBN  9798392494767;

 Streiflicht – Eine Auswahl zeitgenössischer rumänischer Lyrik (81 rumänische Autoren), - "Lumina piezișă", antologie bilingvă cuprinzând 81 de autori români în traducerea lui Christian W. Schenk, Dionysos Verlag 1994, ISBN 3980387119;

 Pieta - Eine Auswahl rumänischer Lyrik, trad. Christian W. Schenk, Dionysos, Boppard, 2018, ISBN 9781977075666;

 Rosarien, Eine Anthologie der rumänischen Gegenwartslyrik 2020, Übersetzer: Christian W. Schenk, DIONYSOS – 2020 Boppard am Rhein, ISBN 9798649287029

Note

Legături externe 
 Serie de articole publicate în Timpul de dimineață
 Steaua fără Sebastian, 7 decembrie 2006, Evenimentul zilei
 IASII LUI CRETU/ Exodul moldovenilor, 3 februarie 2010, Bogdan Cretu, Ziarul de Duminică
 Revista „Stare de urgență”
 Revista „Tiuk” 
 Larisa Ionescu: Generația 2000 în literatură, în Cronica Română din 26 iunie 2007 (ediția online accesată la 10 iulie 2010)
 Acum, in Romania, literatura se afla cu un pas in urma realitatii. Interviu cu Dumitru Crudu. Svetlana Cârstean, Observator cultural - numărul 133, septembrie 2002
 Valerian Ciobanu: Candidați la intrarea în Alt Mare Volum 

Nașteri în 1968
Dramaturgi moldoveni
Dramaturgi români
Poeți basarabeni contemporani
Poeți români contemporani
Scriitori români în viață