If These Walls Could Talk 2

If These Walls Could Talk 2 je američki televizijski film iz 2000. godine sastavljen od tri lezbejske priče u tri različita perioda. Kao i u slučaju filma If These Walls Could Talk, sve tri priče se dešavaju u istoj kući. Film je sličan gej filmu Common Ground iz iste godine.

Sadržaj i istorijski uvod 
Film je sastavljen od tri segmenta koji su smešteni u različitim periodima lezbejske istorije 20. veka. Prvi segment se dešava u 1961. godini u tzv. pred-stounvolskom periodu, kada se javno još uvek nije diskutovalo o lezbejskoj i gej ljubavi i kada je homoseksualnost još uvek tretirana kao poremećaj. LGBT osobe su primorane da kriju svoju seksualnu orijentaciju i naterane su da kriju svoje ljubavne veze.

Film počinje scenom iz filma The Children’s Hour iz 1961. u kojoj Martha (Shirley MacLaine) izjavljuje ljubav svojoj prijateljici Karen (Audrey Hepburn), zbog čega će životi ova dva lika biti uništeni.

Između prvog i drugog segmenta prikazuju se arhivske scene demonstracija i marševa koji su doprineli emancipaciji žena, kao i emancipaciji gejeva i lezbejki.

Drugi segment je smešten u 1972. godinu i post-stounvolski period, kada LGBT zajednica počinje da biva osnažena, ali kada se dešavaju dva bitna razdora: jedan u feminističkom pokretu, koji želi da povuče crtu između ženskih prava i lezbejskih prava, i drugi razdor u samom LGBT pokretu, koji postaje transfobičan i krut u razumevanjima pola i roda.

Međuscena između drugog i trećeg segmenta pokazuje parade ponosa LGBT osoba, demonstracije zbog vladinog zanemarivanja problema sa AIDS-om u 1980-im i scene sa lezbejskim i gej parovima sa decom.

Treći segment se dešava 2000. godine, kada su u nekim američkim državama (kao, recimo, u Californiji, gde se radnja filma odvija) već legalizovane istopolne zajednice, kao i usvajanje dece od strane istopolnih parova i društvo (bar u Califoniji) ne reaguje negativno na LGBT osobe.

Segment iz 1961. godine 
(Scenario i režiju radila Jane Anderson.)

Edith Tree (Venessa Redgrave) i Abby Hedley (Marian Seldes) su ljubavnice iz mladosti, radile su u istoj školi i žive zajedno već godinama u zajedničkoj kući kao, sada već ostareli, lezbejski par, krijući svoju vezu od svojih familija. Usled nezgode Abby dospeva u bolnicu, ali osoblje ne dozvoljava Edith da je poseti jer nije članica porodice. U čekaonici bolnice, u kojoj Edith provodi noć, ona teši Marge Carpenter (Janne O’Hara), čiji je muž doživeo infarkt. Kada u razgovoru Edith odgovori Marge da nema muža i da nikada nije bila udata, Marge joj odgovara da je to dobro, jer nema koga da izgubi. Par sati kasnije Edith saznaje da je njena ljubavnica umrla i da joj niko nije javio, iako je bila u čekaonici.

Edith obaveštava porodicu, Abbynog nećaka i nudi se da pomogne u pripremi sahrane, a zatim priprema kuću za njihov dolazak: uklanja zajedničke slike koje bi mogle da odaju njihovu vezu, odvaja odeću, koja im je stajala u istim organima, premešta svoje stvari u drugu sobu i namešta drugi krevet, kako bi izgledalo kao da nisu spavale zajedno.

Posle sahrane, Ted Hadley (Paul Giamatti), nećak koji jedva da je poznavao Abby, njegova supruga Alice (Elizabeth Perkins) i mala ćerka, Maggie (Marley McClean) dolaze u kuću. Alice počinje odmah da se raspituje koje stvari su pripadale Abby, na šta joj Edith odgovara da su stvari zajedničke. Ted otkriva u dokumentaciji da je kuća pripadala njegovoj tetki i Edith pokušava da ga uveri u to da je kuća bila zajednička, da su je zajedno kupile i otplaćivale i da se samo zvanično vodila na jedno ime. Ted i Alice konačno odlučuju da žele da prodaju kuću i da Edith mora da se odseli. Na polasku Alice joj nudi jedan komad iz Abbyne kolekcije staklenih figurica ptica, kao uspomenu na Abby.

Segment iz 1972. godine 
(Scenario napisale sestre Sylvia i Alex Sichel, režirala Martha Coolidge.)

U kući u kojoj su stanovale Edith i Abby sada žive četiri studentkinje, koje su out lezbejke i feminističke aktivistkinje. Univerzitet preti njihovoj feminističkoj grupi da će im zabraniti okupljanja u kampusu, jer se bave lezbejskim pravima. Umesto da ih ženski-solidarno podrže, ostale feminističke aktivistkinje odlučuju da prekinu da se bave lezbejskim pitanjima dok se ne izbore za osnovne ciljeve feminizma: jednaka prava žena i muškaraca. Odlučuju da osnuju svoju grupu uz podršku ostalih studenata i studentkinja i kako veče ne bi provele kod kuće, odlaze u zabačeni lezbejski bar, gde im u oči upadaju butchice. Linda (Michelle Williams) upoznaje Amy (Chloë Sevigny), koja je kratko podšišana butch lezbejka u muškoj odeći na motoru, i rešava da ostane sa njom u baru. Dok veza između njih počinje da se rasplamsava, ostale devojke se podsmevaju Amy i pokušavaju da od nje „naprave“ ženu. Pod pritiskom svojih prijateljica, koje postavljaju pitanje kako feministkinja može da se zaljubi u ženu koja se oblači kao muškarac, Linda prolazi kroz fazu kada joj je teško da prihvati Amy, ali na kraju shvata da je Amy dovoljno iskrena i hrabra da bude ono što jeste i odlazi kod nje.

Segment iz 2000. godine 
(Napisala scenario i režirala Anne Heche, tadašnja devojka Ellen DeGeneres.)

Kal (Ellen DeGeneres) i Fran (Sharon Stone) su lezbejski par koji želi dete. Najpre planiraju da dete dobiju sa gej parom, ali ne uspevaju da se postignu dogovor, jer Tom (George Newbern) i Arnold (Mitchell Anderson) žele učešće u životu deteta. Posle istraživanja druge mogućnosti – da usvoje dete, zaključuju da im ni to ne odgovara, jer veliki broj parova čeka da usvoji i agencije još nemaju otvoren odnos prema istopolnim parovima. Konačno, odlučuju se da probaju sa bankom sperme. Posle niza komičnih scena i broja pokušaja Fran ostaje u drugom stanju.

Kritike 
Film je u različitim drugovima drugačije ocenjen i, generalno, publika ga je bolje prihvatila nego kritika. Takođe, segmenti su različito vrednovani i uglavnom svi smatraju prvi segment najjačim delom filma i „ništa što sledi ne dostže dubinu osećanja i složensot karaktera koje predstavljaju Anderson i glavna glumica Venessa Redgrave“. I oni koji film negativno ocenjuju slažu se oko toga da je Venessa Redgrave dala „odličnu ulogu žene koja ćutke prolazi kroz pakao“. Iako ne tako jednoglasno kao u iznošenju pohvala prvom segmentu, mnogi kritičari se slažu u vezi sa tim da je treći segment najslabiji deo filma, jer ne zaokružuje pitanja koja su otvorena u prva dva ili zato što mu nedostaje priča

Kritike često razmatraju realističnost filma u reprezentaciji lezbejske egzistencije, posebno kada je u pitanju poslednji segment koji je u nekim kritikama ocenjen kao utopijska slika današnjice u kojoj lezbejke nisu prihvaćene u društvu u meri u kojoj je to prikazano u filmu. Lezbejske kritičarke (vidi: , ) film ocenjuju kao realističan i iskren prikaz.

Nagrade i nominacije 

Film je nominovan za još tri Emmy nagrade (za casting, produkciju i scenario) i još niz nagrada.

Vanjske veze 
 
 Transkript filma

Reference 

Problemi
Filmovi 2000.
TV-filmovi 2000.
Filmovi sa LGBT tematikom
Filmovi sa lezbejskom tematikom
Authority control 2