August Strindberg

Johan August Strindberg [juhan ogust strind'berj] (Stockholm, 22. siječnja 1849. – Stockholm, 14. svibnja 1912.), švedski književnik, slikar i fotograf. 

Jedan je od najpoznatijih švedskih autora, zacijelo i najplodniji s gotovo sedamdeset svezaka sabranih djela. Smatra se jednim od tvoraca modernoga kazališta.

Rođen kao četvrto od jedanaestero djece siromašnoga trgovca Karla Oskara Strindberga i njegove služavke Eleonore Norling. U svojim autobiografskim djelima, posebice romanu Služavkin sin (Tjenstekvinnans son) svoje je djetinjstvo prikazivao težim no što je uistinu bilo. Radio je kao kućni učitelj, činovnik u telegrafskom uredu, glumac, bibliotekar, novinar, a okušao se i u studiju medicine i alkemiji.

Bio je oženjen s tri žene: Siri von Essen, Frieda Uhl i Harriet Bosse. Njegov odnos prema ženama bio je prilično problematičan, od mišljenja da žene i muškarci imaju ista prava u Brakovima I (Giftas I) do mizoginičnih stajališta u Brakovima II (Giftas II) i drugim djelima.

Pisao je romane, novele, kratke priče, pjesme, kritike, pisma, ali je najveću vrijednost postigao dramama, posebice onima naturalističkima, na primjer Gospođicom Julijom (Fröken Julie) kojoj prethodi Predgovor (Förord), značajan manifest naturalizma; dok se drame Igra snova (Ett drömspel) i Sablasna sonata (Spöksonaten) smatraju pretečom ekspresionizma.

Tijekom života imao je razne uzore, od Nietzschea i Swedenborga do Shakespearea. Opus mu se (uz određene manjkavosti) može sažeti u tri tematska pravca: kriza u suvremenom društvu što podrazumijeva odnos između muškaraca i žena, obiteljski problemi, moral, hipokrizija, industrijalizacija i urbanizacija, problemi radničke klase… Drugi su povijesne teme, tematizirane prvenstveno u povijesnim dramama o švedskim vladarima i značajnim povijesnim ličnostima. Treći pravac je misticizam i okultizam, gdje je okrenut duhovnim vrijednostima i promišlja o životu i smrti.

1879. izdaje roman Crvena soba (Röda rummet) koji se često naziva prvim švedskim modernim romanom, i dramu Majstor Olof (Mäster Olof). Slijedi još nekoliko dramskih djela, ali kritika ga uporno ne prihvaća. Razočaran kulturnim stanjem u Švedskoj odlazi u Pariz 1883., a odatle u Švicarsku, no brzo se vraća i, iako će imati još nekoliko izleta van Švedske, nadalje će se uglavnom seliti unutar domovine.

Najpoznatije su mu drame naturalističkog ciklusa: Otac (Fadern), Gospođica Julija (Fröken Julie) i Vjerovnici (Fordringsägare). 

Uslijedila je teška psihička kriza koja je postala temeljem nove poetike. Plodovi te, tzv. inferno krize, su: Inferno, Legende, Put u Damask I, II (Till Damaskus I, II), Advent…

Nove je izraze tražio i u dramama: Mrtvački ples (Dödsdansen) kojim prethodi kazalištu apsurda, Igra snova (Ett Drömspel) kojom najavljuje ekspresionizam, i drugima.

Povijesne je drame pisao po uzoru na Shakespearea; Gustaf Vasa, Karlo XII., Kristina samo su najpoznatije.

U domovini su mu najprihvaćenija djela Ljudi s Hemsöa (Hemsöborna) i Švedske sudbine i pustolovine (Svenska öden och äfventyr).

Dvije zbirke novela Brakovi (Giftas) donijeli su mu reputaciju mizogenog autora.

U posljednjim se proznim djelima, Okultni dnevnik (Oculta dagboken) nadahnjuje Talmudom.

Njegov se opus sastoji od približno šezdeset drama, deset romana, deset zbirki novela i osam tisuća pisama.

Umro je u 63. godini u tzv. Blå Tornetu u Stockholmu, gdje je danas muzej njemu u čast.

Bibliografija 
 Den fredlöse, 1871.
 Från Fjerdingen och Svartbäcken, 1877., novela
 Majstor Olof (Mäster Olof), 1872., drama
 Crvena soba (Röda Rummet), 1879., roman 
 Svenska folket i helg och söcken, 1881.–1882.
 Det nya riket, 1882., roman
 Lycko-Pers resa, 1882., drama
 Švedske sudbine i avanture I–IV (Svenska öden och äfventyr I–IV), 1882.–1891., novele
 Dikter på vers och prosa, 1883.
 Sömngångarnätter på vakna dagar, 1884., pjesma
 Brakovi I–II (Giftas I–II), 1884.–1886., novele
 Utopier i verkligheten, 1885., novela
 Sin služavke I–V (Tjensteqvinnans son I–V), 1886.–1909., autobiografija
 Ljudi s Hemsöa (Hemsöborna), 1887., novela
 Ispovijed jednog luđaka (Le plaidoyer d'un fou), 1887.-1895.
 Otac (Fadren), 1887., drama 
 Gospođica Julija (Fröken Julie), 1888., drama
 Skärkarlslif, 1888., novela
 Paria, 1889.
 Bland franska bönder, 1889., reportaža 
 Vjerovnici (Fordringsägare), 1888.-1889., drama
 I hafsbandet, 1890., roman
 Inferno (Inferno), 1897., autobiografija 
 Legende (Legender), 1898., autobiografija 
 Put u l Damask I–III (Till Damaskus I–III), 1898.–1904., drama
 Advent (Advent), 1899., drama
 Gustaf Vasa, 1899., drama 
 Erik XIV, 1899.
 Uskrs (Påsk), 1900.-1901., drama
 Kronbruden, 1901., drama 
 Mrtvački ples (Dödsdansen), 1900.-1901., drama
 Gustaf III, 1902., drama
 Igra snova (Ett drömspel), 1901.-1902., drama
 Fagervik och Skamsund, 1902., novela
 Ensam, 1903., autobiografija
 Gotičke sobe (Götiska rummen), 1904., roman 
 Ordalek och småkonst, 1905., pjesma 
 Crne zastave (Svarta fanor), 1904.-1907., roman 
 Oväder, 1907., komorna drama 
 Brända tomten, 1907., komorna drama 
 Sablasna sonata (Spöksonaten), 1907., komorna drama
 Pelikan (Pelikanen), 1907., komorna drama 
 Svarta handsken, 1909., komorna drama 
 En blå bok I–IV (1907.–1912., eseji) 
 Riksföreståndaren, 1908. 
 Stora landsvägen, 1909., drama 
 Tal till Svenska Nationen..., 1910., novinski članak 
 Världs-språkens rötter, 1911., znanstveni članak 
 Vivisektioner, 1958., eseji, postumno)
 Okultni dnevnik (Ockulta Dagboken), 1977., dnevnik, postumno

Izvori

Vanjske veze 

 Strindberg múzeum 
 Strindberg in Ausztria

 
Švedski fotografi
Švedski slikari
Švedski novinari
Švedski teatarski režiseri
Švedski pisci
Švedski pjesnici
Švedski dramski pisci
Švedski esejisti
Švedski romanopisci
Autobiografi
Satiričari
Alhemičari
Socijalisti
Biografije, Stockholm