alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Associació Valenciana d'Agricultors

L'Associació Valenciana d'Agricultors és un sindicat de llauradors de València. Fou fundat el 1977. Declara tenir uns vint mil associats i es qualifica de reformista i moderat. És una de les organitzacions que integren l'Asociación Agraria de Jóvenes Agricultores, que actua a nivell de l'Estat espanyol. L'organització emprèn una doble representació. D'una banda, articula la seva representació a nivell local a través de més de 200 delegats. D'altra banda, té una representació sectorial, mitjançant una Junta Directiva i la coordinació de 25 sectors d'agricultura i ramaderia. La seva seu central es troba al carrer Guillem de Castro, número 79 (València).

El seu president actual (2016) és Cristóbal Aguado Laza. Com agrupació professional, vol defendre els interessos des llauradors, organitza cursos de perfeccionament, vol contribuir a la millora de la qualitat de vida dels agricultors i fer lobbisme al nivell regional, nacional i europeu. Va ser criticada per ser més atenta als interessos dels latifundaris per fomentar la venda de camps en operacions lucratiues d'especulació immobilària que la defensa d'una agricultura durable. Es consolida com un grup de pressió front a l'administració amb ideologies proteccionistes en un marc típicament lliurecanvista.

El 2003 i el 2006, amb l'ajut del Partit Popular de la Comunitat Valenciana va organitzar una manifestactió sota el lema Agua para todos en pro del pla hidrològic nacional amb el suport financer de la Generalitat Valenciana. L'acte i el finançament públic va rebre molta crítica de l'oposició valenciana i des de Catalunya. El 2014, l'actual president de l'AVA va tenir un parlament davant Lo Rat Penat al qual va advertir contra les intencions colonialistes que pogueren vindre des de Catalunya igual com va acusar el govern central de maltractar el País Valencià i la «discriminació hidràulica».

Referències

Bibliografia

Enllaços externs 
 

Sindicats del País Valencià
Organitzacions agrícoles d'Espanya
Ramaderia
Partit Nacionalista Caló

El Partit Nacionalista Caló sorgí als anys noranta en part a causa de la penetració de l'Església Evangèlica de Filadèlfia entre l'ètnia  romaní (coneguts també com a  gitanos), que va produir una organització d'aquesta minoria en grups més amplis i estructurats que abans. El partit actua a Catalunya i al País Valencià.

Referències 

Partits polítics de Catalunya
Partits polítics del País Valencià
Societat gitana
(2) Pal·les

(2) Pal·les (del grec Παλλάς) és el segon asteroide més gros i el segon a ser descobert (el primer fou (1) Ceres) que posteriorment va ser com reassignat com Ceres, planeta nan.

Va ser trobat per Heinrich Wilhelm Olbers el 28 de març de 1802, mentre duia a terme observacions per a localitzar i determinar l'òrbita de Ceres, usant les prediccions del gran matemàtic Carl Friedrich Gauss. Olbers el va batejar en honor de Pal·les Atenea, deessa grega de la saviesa. La seva òrbita està situada en la part central del cinturó d'asteroides però resulta molt inclinada i excèntrica per a un asteroide gran. La seva composició és única però prou semblant a la dels asteroides de tipus C.

Estudis 
Pal·les ha estat observat ocultant una estrella diverses vegades. Mesures acurades dels temps d'ocultació han ajudat a donar-li un diàmetre precís. Durant l'ocultació del 29 de maig de 1979 es va informar del descobriment d'un possible satèl·lit diminut, amb un diàmetre d'1 km. No obstant això, no ha estat confirmat. Basant-se en la interferometria de clapat, en 1980 es va informar d'un satèl·lit molt major amb un diàmetre de 175 km. La seva existència va ser posteriorment refutada.

Si la missió Dawn té èxit estudiant a Ceres i Vesta, podria ser estesa per cobrir també Pal·les.

Curiositats 
L'element químic pal·ladi (nombre atòmic 46) va ser batejat en honor seu.

Referències

Enllaços externs 

 Catchall Catalog of Minor Objects: (2) Pallas  
 L'òrbita de (2) Pal·les 
 Imatges de (2) Pal·les

Planetes menors anomenats en referència a la mitologia grega
Planetes menors
Pal·les
Arnhem

Arnhem és una ciutat de l'est dels Països Baixos, capital de la província de Gelderland. És anomenada Ernum pels locals. Està situada a la riva del Baix Rin (Nederrijn).

El municipi té una superfície de 101,53 km² (dels quals 2 km² corresponen a aigua), habitada per 141.320 persones (1 de gener del 2005). Limita al nord amb Ede, Apeldoorn i Rozendaal, a l'oest amb Renkum, a l'est amb Rheden i al sud amb Overbetuwe, Lingewaard i Westervoort.

Nuclis de població 
 Elden (Arnhem)
 Schaarsbergen

Història 
La ciutat nasqué durant l'edat mitjana al punt de separació del camí que, provinent de Nimega es dirigia envers Utrecht per una banda i Zutphen per l'altra.

Amb encara només 9.000 habitants el 1850, Arnhem esdevingué durant la segona meitat del  popular entre les elits riques de l'oest del país, que s'hi traslladaren, tot donant-li un aire refinat que li valgué sobrenoms com Haagje van het Oosten ("l'Haieta de l'Est") o Parkstad ("Ciutat Parc").

Fou molt malmesa durant la Segona Guerra Mundial.

A l'any 1980 va ser la ciutat on es van celebrar als Jocs Paralímpics.

Política 
El govern municipal està format per PvdA 13 regidors, SP 6 regidors, VVD 5 regidors, CDA 4 regidors, GroenLinks 4 regidorss, Zuid Centraal 3 regidors, Pro Arnhem 2 regidors, ChristenUnie 1 regidor, D66 1 regidor.

Fills il·lustres 
 Eduard Alexandre van Beinum (1900-1959) director d'orquestra
 Hendrik Lorentz (1853-1928), físic i matemàtic, Premi Nobel de Física de l'any 1902.
 Ary van Leeuwen (1875-1953), flautista.

Agermanaments 
  Gera
  Croydon
  Coventry
  Villa El Salvador
  Hradec Králové
  Kimberley

Enllaços externs 

 Pàgina oficial
 arnhem.pagina.nl 
 Fotografies d'Arnhem
Taxa de supervivència

La taxa de supervivència és el percentatge de pacients que viu un determinat temps després que li hagi estat diagnosticada una malaltia.
El terme s'utilitza majoritàriament en aquelles malalties que tenen un mal pronòstic i que ocasionen una elevada mortalitat en un període sensiblement curt, com per exemple el càncer o la sida. La unitat de temps més usada en les taxes de supervivència és la de cinc anys.

Vegeu també 
 Taxa de mortalitat.
 Taxa de mortalitat infantil.
 Taxa de natalitat.
 Transició demogràfica.
 Taxa de fecunditat.

Supervivencia
León

La ciutat mexicana de León (oficialment León de los Aldama) és la més gran de l'estat de Guanajuato i la sisena més gran de Mèxic, amb 1,2 milions d'habitants. León és un centre industrial molt important de la regió del Bajío (l'altiplà mexicà envoltat per la sierra Madre oriental) al centre del país, famós pels seus productes de cuir i sabates que s'exporten a molts països, especialment als Estats Units i el Japó. Per això, la ciutat és coneguda a Amèrica com la capital del calçat.

La vila de León va ser fundada el 20 de gener de 1576 com a guarnició pels espanyols en guerra contra el poble amerindi txitximeca de la regió. Va ser anomenada León en honor del poble natal del llavors virrei de la Nova Espanya, Don Martín Enríquez de Almanza. Quatre anys més tard va rebre el rang d'alcaldia major.

Enllaços externs 

 Ajuntament de León .
 Govern de l'estat de Guanajuato.

Ciutats de Mèxic
Municipis de Guanajuato
Ciudad Juárez

Ciudad Juárez és la ciutat més gran de l'estat de Chihuahua i la setena més gran de Mèxic amb 1.200.000 habitants. Està localitzada en la frontera amb la ciutat estatunidenca d'El Paso, entre 31° 07′ Nord i 106° 06′ Oest, a 1.150 metres d'altitud. Les ciutats estan separades pel Riu Grande.

Ciudad Juárez va ser fundada el 8 de desembre, 1659 a la vora del riu Grande. El nom original de la ciutat era "El Paso del Norte", que en català vol dir "El Pas del Nord", fent referència a la recerca d'un pas cap a les muntanyes Rocoses. Després de la Guerra entre Mèxic i els Estats Units, el Tractat de Guadalupe-Hidalgo va establir que la frontera entre els dos països seria el riu Grande, dividint la ciutat. El 1888 el nom de la part mexicana va canviar a Ciudad Juárez. El 10 de maig de 1911 els revolucionaris prenen la ciutat, i Madero entra triunfant i nomena el seu primer gabinet.

La ciutat va créixer molt en les últimes dècades, sobretot en l'àrea industrial, malgrat que el narcotràfic i els nombrosos assassinats ha causat el descens del turisme i la inversió.

Referències

Enllaços externs 

 Ajuntament de Ciudad Juárez  i
Chimonobambusa

El Chimonobambusa és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre poals, subclasse commelínides, classe liliòpsides, divisió magniliofitins.
Aquest gènere de canyes de bambús és originari d'Àsia, de rizoma leptomorf; les canyes no sobrepassen els 6 metres.

Aquestes són les espècies conegudes a Europa:

 Chimonobambusa marmorea 
 Chimonobambusa marmorea "Variegata"
 Chimonobambusa quadrangularis
 Chimonobambusa quadrangularis "Tatejima"
 Chimonobambusa tuminissinoda

Shibataeinae
Mimas (satèl·lit)

Mimas és una lluna de Saturn que exerceix de satèl·lit pastor de la divisió Cassini. Mimas fou descoberta el 1789 per William Herschel i denominada en aquell moment com a Saturn I per ser el satèl·lit més intern de Saturn dels descoberts per Herschel. El nom posterior, Mimas, prové de la mitologia grega, i fou Mimas un dels titans, fill de Gaia.

Mimas és un cos gelat de baixa densitat, d'1,19 g/cm³, per la qual cosa està, possiblement, constituït en la seva major part per gel d'aigua amb una petita concentració de materials més pesants. Té un diàmetre d'uns 380 quilòmetres i la seva superfície, altament crateritzada, presenta un enorme cràter d'impacte de 130 km de diàmetre anomenat Herschel. L'impacte que va produir el cràter va generar fractures tan importants que es poden veure en el costat oposat. Possiblement, un impacte lleugerament més energètic podria destruir un cos de la grandària de Mimas.

Est satèl·lit no és un cos esfèric, en ser deformat per les fortes forces de marea produïdes per Saturn. Aquestes forces retenen Mimas en rotació síncrona, és a dir, el seu període de rotació és igual al seu període orbital al voltant de Saturn. Esta òrbita té un semieix major de tan sols 185.520 km, unes tres vegades el radi del planeta, i contribueix a la intensitat de les forces de marea.

La missió Cassini tenia programat un vol pròxim de Mimas l'1 d'agost del 2005.

Referències 

Satèl·lits de Saturn
Satèl·lits pastors
Shibataea

El gènere Shibataea són bambús de la família poàcia i de la subfamília bambusòidia. Aquests bambús nans, que no arriben als 2 metres, suporten gelades molt rigoroses. Són originaris del Japó.

Taxonomia 
 Shibataea chiangshanensis
 Shibataea chinensis
 Shibataea fujianica
 Shibataea hispida
 Shibataea kumasaca, (també dit kumasasa, fals boix o okame-sasa)
 Shibataea lanceifolia
 Shibataea nanpinensis
 Shibataea nanpingensis
 Shibataea pygmaea
 Shibataea ruscifolia
 Shibataea strigosa
 Shibataea tumidinoda

Shibataeinae
Miranda (satèl·lit)

Miranda és el més xicotet i interior dels principals satèl·lits d'Urà. Va ser descobert per l'astrònom americà d'origen neerlandès Gerard Kuiper el 1948.

Nom 
El seu nom va ser donat en honor del personatge de la filla del mag Pròsper, personatge de l'obra de teatre La tempesta, de William Shakespeare. També s'anomena Urà V. El mot miranda prové del llatí i significa 'ha de ser vista', i en català significa 'bona vista que es té des d'un lloc alt'.

Característiques físiques 
Miranda és un cos quasi esfèric de 472 km de diàmetre, format en la seva major part per gel d'aigua, i l'interior possiblement en sigui format per roques silicatades i compostos rics en metà. Geològicament, Miranda ha estat el cos més actiu del sistema solar. La superfície està travessada per grans congosts de fins a 20 km de profunditat, amb regions de terreny esquerdat que indiquen una molt intensa activitat geològica en el passat. Es pensa que esta activitat geològica podria estar relacionada amb efectes de marea produïts per Urà. Una altra teoria, que ara ja no es considera tan vàlida, diu que en el passat Miranda va patir un fort impacte que la va partir en trossos. Amb el temps, el fragments es van tornar a ajuntar i li donaren l'aspecte de cos apedaçat que té actualment. En qualsevol cas, tot pareix indicar que el naixement del satèl·lit va ser extremadament violent, a causa de la seva extraordinària orografia.

Característiques orbitals 
La inclinació de l'òrbita de Miranda (4,22º) és particularment alta per a un cos tan proper al seu planeta. És possible que en algun moment estigués en ressonància orbital 3:1 amb Umbriel. La fricció provocada per les forces de marea podria haver causat un escalfament a l'interior del satèl·lit i ser l'origen de l'activitat geològica.

Referències

Enllaços externs 

 Kuiper, Gerard P., "The fifth satellite of Uranus", PASP 61 (1949) 129.
 http://www.solarviews.com/es/miranda.htm.

Satèl·lits d'Urà
Oberó (satèl·lit)

Oberó és el més exterior dels satèl·lits majors del planeta Urà. Va ser descobert per William Herschel el dia 11 de gener de 1787. També s'anomena Urà IV.

Nom 
Rep el seu nom d'Oberó, el rei de les fades a l'obra de teatre Somni d'una nit d'estiu de William Shakespeare. La majoria dels cràters d'Oberó reben els noms de personatges masculins de les obres de Shakespeare.

Característiques físiques 
Oberó té un diàmetre de 1.523 km, no té atmosfera i la seva densitat mitjana és de 1.630 kg/m³. Està compost en un 50% per gel d'aigua, 30% de silicats i un 20% compostos de carboni i nitrogen relacionats amb el metà. Posseïx una vella superfície gelada amb gran densitat d'impactes. La superfície no mostra signes d'activitat interna de cap tipus excepte per algunes àrees més fosques que cobrixen la base d'alguns cràters. Es distingixen algunes muntanyes, molts cràters i algunes regions tipus chasma.

Característiques orbitals 
El seu període orbital és de 13,5 dies, sent el més exterior dels satèl·lits majors d'Urà. La seva rotació és síncrona, és a dir, el seu període de rotació és el mateix que l'orbital.

Exploració 
La llunyania d'esta lluna ha impedit estudiar la seua superfície en detall. Tan sols la sonda Voyager 2, pel gener de 1986, va poder aproximar-se prou com per a obtindre imatges de certa qualitat, com la de la part superior de la taula. Durant el vol de la Voyager, l'hemisferi sud d'Oberó estava encarat al Sol i només aquesta part va poder ser estudiada car l'altre hemisferi estava a les fosques.

Referències 

Satèl·lits d'Urà
(50000) Quaoar

(50000) Quaoar (anteriorment conegut per la seva designació provisional 2002 LM60; símbol: ) és un gran objecte transneptunià descobert el 2002. La seva òrbita és lleugerament més llunyana que la de Plutó, i probablement siguen també molt semblants quant a composició i estructura.

Va ser descobert el 4 de juny de 2002 des de l'observatori Palomar amb el telescopi Schmidt d'1,2 metres amb càmera CCD per Michael E. Brown i Chad Trujillo. Charles T. Kowal l'havia observat en els dies 17 i 18 de maig de 1983, sense reconéixer-lo.

També havia sigut albirat en diverses èpoques en els observatoris de Siding Spring i Haleakala-NEAT/MSSS. Amb totes estes observacions i mesures astromètriques, se'n pot calcular una òrbita prou precisa perquè se li haja adjudicat un nombre definitiu i anomenat amb el nom que els seus descobridors l'han batejat. El nom de Quaoar té el seu origen en el nom de la força de la creació adorada per la tribu Tongva, els pobladors originaris de la regió on hui se situa Los Angeles, prop de Pasadena, en què es troba la seu de l'Institut de Tecnologia de Califòrnia.

Té un diàmetre de 1.260+/-190 km, cosa que fa que la seva mida puga variar entre els 1.000 i 1.400 km segons els mètodes d'observació. Fins i tot és major que Caront (satèl·lit de Plutó, amb 1.186 km de diàmetre), i a més és aproximadament la meitat del diàmetre del mateix Plutó (2.320 km de diàmetre equatorial). Pertany al cinturó de Kuiper.

Vegeu també 
 Planeta nan.
 Asteroide.
 Llista d'asteroides.

Enllaços externs 
 Catchall Catalog of Minor Objects: 50000 Quaoar  .
 L'òrbita de Quaoar: Orbit Simulation: 50000 Quaoar .

Quaoar
Drake

Toponímia:
 Drake (Dakota del Nord)
 Drake (Oklahoma), localitat al Comtat de Murray (Oklahoma)
 Biografies:
 Emmanuel Drake del Castillo (1855–1904), botànic francès 
 Francis Drake, navegant i corsari anglès del segle XVI
 Frank Drake, astrònom anglès del segle XX
 Drake (raper), cantant de rap canadenc.
 Miscel·lània: equació de Drake, que intenta estimar la quantitat de civilitzacions intel·ligents en una galàxia
Eric el Roig

Eric el Roig (950-1003; antic islandès: Eiríkr Rauði; noruec: Eirik Raude), anomenat així arran del fet de ser pèl-roig, va ser el fundador del primer assentament viking a Groenlàndia i el pare de Leif Ericsson. Nat a Noruega, era el fill de Þorvaldr Ásvaldsson, raó per la qual també se'l coneix com a Erik Torvaldson ('Eric fill de Torvald').

Biografia

Exili 
Cap al 970, el seu pare es veié forçat a marxar de Noruega per culpa d'un assassinat. La seva família s'instal·là a Islàndia, però el 982, Eric va ser desterrat per un altre assassinat. Decidí anar a la recerca d'una terra a l'oest d'Islàndia que el viatger Gunnbjörn Ulfsson havia descobert tot anomenant-la Gunnbjarnarsker ('Esculls d'en Gunnbjörn') i que posteriorment visità Snaebjörn Galti.

Descobriments 
Segons la Saga d'Eric el Roig (probablement escrita per Jon Thorharson el 1387, després de 4 segles de transmissió oral), Eric passà tres anys desterrat tot explorant la costa de Groenlàndia, per tornar posteriorment a Islàndia amb històries fantàstiques sobre la nova terra. El 985, tornà a Groenlàndia amb un gran nombre de colons, que s'hi establiren en dues colònies a la costa oest: Eystribyggð ('Poble de l'Est', prop de la punta sud) i Vestribyggð ('Poble de l'Oest', prop de Nuuk). L'aventura de colonització incloïa vint-i-cinc vaixells, dels quals només catorze acabaren el viatge, i se n'enfonsaren o hi tornaren els onze restants. A Eystribyggð, Eric s'hi construí la casa de pagès Brattahlíð, prop del que actualment és Qassiarsuk. El seu títol era el de cabdill de Groenlàndia.

L'assentament prosperà, i cresqué fins a tenir més de 3.000 habitants, en unir-se al grup originari immigrants que fugien del superpoblament d'Islàndia. Tanmateix, un grup d'immigrants arribat el 1002 portà una epidèmia que delmà la colònia, i en matà molts dels ciutadans, inclòs Eric, l'hivern del 1003. Tot i això, la colònia sobrevisqué, i continuà fins als inicis de la petita edat de gel, poc abans dels viatges de Colom.

Descendents 
Es creu que Eric va tenir quatre fills: Leif Eriksson i Torstein amb la seva muller Tjodhild, i Torvald i Frøydis Eiriksdotter amb altres dones.

A diferència del seu fill Leif Eriksson, era pagà.

Durant una breu ocupació de Groenlàndia per part de Noruega a començaments del , el territori ocupat fou batejant en honor d'Eric el Roig.

Referències 

Exploradors noruecs
Vikings
Exploradors de l'Àrtic
Exploració vikinga d'Amèrica
Exploradors d'Islàndia
Morts a Groenlàndia
Carl Benz

Carl Friedrich Benz, més conegut com a Carl Benz, va néixer el 25 de novembre de 1844 a Mühlburg i va morir el 4 d'abril de 1929 a Ladenbourg del Neckar. Ha estat considerat com un dels inventors de l'automòbil.

Biografia 
L'any 1871 va fundar una empresa de materials per a la construcció. El 1883, a Mannheim, començà a construir motors industrials. N'instal·là un, monocilíndric, refredat per aigua, d'un litre de cilindrada i amb una caixa de canvis en un tricicle que va conduir per la vila el 1885. El 29 de gener de 1886 obté la patent DRP 

El 1890 va trobar dos socis : Friedrich von Fischer s'encarregà de l'administració i Julius Ganss esdevé el responsable de vendes. Benz tenia les mans lliures per consagrar-se al desenvolupament de la part tècnica dels automòbils, cosa que va provocar una ràpida progressió en aquest camp.

L'any 1893 es va fabricar el primer vehicle Benz de 4 rodes, la Benz Victoria, i l'any següent la Benz Velo que esdevé el model de base dels primers camions el 1895.

El 1896 la primera Benz Kontra-Motor apareix, amb un motor de dos cilindres horitzontals oposats. El 1898, els primers pneumàtics de cautxú van ser adoptats per la Benz Comfortable. El 1899, la producció era de 572 vehicles i Benz esdevé un dels més importants fabricants d'automòbils.

El primer vehicle de carreres Benz va aparèixer el 1899 i va ser se l'origen de nombrosos èxits esportius.

El 1910 Benz adquireix la Süddeutsche Automobil-Fabrik de Gaggenau. El 1924, Benz i Daimler comencen el procés per fusionar-se, cosa que faran el 1926 quan es forma la companyia Daimler-Benz.

Referències

Enllaços externs 

 Benz 
 Automuseum Dr. Carl Benz, Ladenburg/Germany
 Bertha Benz Memorial Route

Benz, Carl
Empresaris del sector de l'automòbil
Benz, Carl
Alumnes de l'Institut Tecnològic de Karlsruhe
Morts a Baden-Württemberg
Persones de Karlsruhe
Doctors honoris causa per l'Institut Tecnològic de Karlsruhe
Morts de pneumònia
Nereida (satèl·lit)

Nereida és un satèl·lit de Neptú, també conegut com a Neptú II. És, concretament, el tercer satèl·lit més gran del gegant gasós. El seu nom prové de les nereides de la mitologia grega, i vol dir "nimfa de mar". Nereida va ser descoberta per Gerard Kuiper, a l'1 de maig de 1949, a través d'un telescopi. Ell mateix li va posar el nom actual, el dia del seu descobriment. Nereida destaca per la seva excèntrica òrbita al voltant de Neptú, una excentricitat de 0.7507, que pot fer variar el seu semieix major de 5,513,787 km a 1372000 km o a 9655000 km. És el satèl·lit amb l'òrbita més excèntrica coneguda fins ara. Amb un diàmetre d'uns 340 km, i 50 K de temperatura, (També aproximadament), triga 360 dies a fer una volta completa al vuitè planeta, a més a més de tenir un període de rotació de 0,48 dies, (Que vindrien a ser 11 hores i 31 minuts. Alguns satèl·lits de Neptú, com Halimedes, es creu que es van formar per antigues col·lisions contra Nereida.

Referències

Enllaços externs 
 Nereid  

Satèl·lits de Neptú
Martivell

Martivell és una urbanització dins del terme municipal de Gelida (Alt Penedès, Província de Barcelona) que consta de quatre polígons, essent els més habitats el primer i el tercer polígon. Està situat a uns tres quilòmetres de Gelida i a uns vuit de Sant Sadurní d'Anoia, i està comunicat amb ambdós nuclis a través de la carretera C-243b.

Geografia de Gelida
Entitats de població de l'Alt Penedès
Urbanitzacions de Catalunya
Leirvík

Leirvík [ˈlɔɹvʊik] és un poble de l'est de l'illa d'Eysturoy, a les Fèroe. Forma part del municipi d'Eystur des del 2009, quan es va fusionar amb el municipi de Norðragøta. L'1 de gener de 2021 tenia una població de 1004 habitants (471 dones i 533 homes).

Restes arqueològiques mostren que l'àrea va començar a ser habitada pels vikings cap al . Posteriorment, el 1349, la tradició diu que la Pesta Negra en matà tots els habitants excepte una nena petita.

Fàcilment accessible des de la resta de l'illa d'Eysturoy gràcies al túnel de Gota (1985), Leirvík representa actualment un important nus de comunicacions amb les Illes del Nord. Fins al 2006, hi hagué un servei de transbordador entre Leirvík i Klaksvík, a l'illa de Borðoy. Aquell any s'inaugurà el Norðoyatunnilin (túnel de les illes del nord), de 5,6 km de longitud, que connecta ràpidament les dues localitats.

Leirvík és un dels pobles que surt esmentat al Hundabrævið, document del  que legislava la tinença de gossos a l'arxipèlag.

Referències

Vegeu també 
 Llista de municipis de les Illes Fèroe.
 Llista de túnels de les Illes Fèroe.

Enllaços externs 
 Leirvik.fo -Pàgina municipal  (en feroès)

Entitats de població de les Illes Fèroe
Real

Real, allò que pertany a la realitat
 Nombre real, nombres que mesuren magnituds contínues
 Real (residència), arabisme que designa les finques d'esplai de l'oligarquia andalusina
 Real brasiler, moneda del Brasil
 Real  o ral , antigues monedes catalanes i castellanes emeses pels reis, també fou la moneda del Primer Imperi Mexicà
 Toponímia:
 Real (Capcir), municipi del Capcir
 Real (València) o Real de Montroi, municipi de la Ribera Alta
 El Real o Pla del Real, districte històric de la ciutat de València
 El Real de Gandia, municipi de la Safor
 El Real de San Vicente, municipi de la província de Toledo
 El Real de la Jara, localitat de la província de Sevilla
 Ciudad Real, municipi de la província de Ciudad Real
 Palau del Real, antic palau que tenien els reis de la Corona d'Aragó a València
 Jardins del Real, parc municipal de la ciutat de València
 Teatro Real, teatre d'òpera de Madrid
 Miscel·lània:
 Drets reals, antiga denominació de l'impost sobre transmissions patrimonials i altres actes jurídics
 Juan Carlos Real Ruiz
Província de Lieja

La província de Lieja (en francès Liège, en való Lidje) és una província valona de l'est de Bèlgica. La ciutat de Lieja n'és la capital.

Història 
La província actual prové d'un departament creat per l'administració francesa a la fi del , el departament de l'Ourte. Els revolucionaris que van voler trencar les fronteres feudals de l'antic règim van combinar part del principat de Lieja, del principat de Stavelot-Malmedy, del ducat de Limburg i dels països enllà del Mosa per a formar una nova entitat administrativa contigua sense els enclavats i exclavat típics del règim feudal. També, en aplicar el principi de la igualtat (tothom parla francès), tampoc no van prendre en consideració les fronteres lingüístiques.

El 1815, després de la desfeta napoleònica, la part oriental (Eupen, Malmedy, Sankt-Vith, Schleiden, Kronenburg, Schüller, Steffeln i Dhom) va ser atorgada a l'imperi prussià. Tot i mantenir les fronteres administratives franceses, el rei Guillem I dels Països Baixos va abandonar les denominacions geogràfiques francesos per a tornar als noms més tradicionals de les províncies. Va canviar el nom en província de Lieja, en recordatori de l'antic principat de Lieja, tot i que el territori no corresponia gaire a l'antic principat.

El 1919, després de la desfeta prussiana, els cantons Eupen, Malmedy i Sankt-Vith van tornar a la província de Lieja.

El 1962, les fronteres de la província van canviar per a la darrera vegada: Landen, Neerhespen i Overhespen van passar a la província de Brabant i Voeren va passar a la província de Limburg. Els pobles limburguesos de la vall del Jeker, Bassenge, Wonck, Eben-Emael, Roclenge-sur-Geer van passar a la província de Lieja.

Des d'aleshores, les fronteres ja no van canviar.

Els 84 municipis de la província de Lieja

Llista de Governadors 
 1830 - 1831: Etienne de Sauvage (Liberal)
 1831 - 1832: Jean-François Tielemans (Liberal)
 1832 - 1844: Charles van den Steen de Jehay
 1844 - 1846: Henri de Brouckère (Liberal)
 1846 - 1847: Edmond de la Coste (Liberal)
 1847 - 1863: Ferdinand de Macar (Liberal)
 1863 - 1882: Charles de Luesemans (Liberal)
 1882 - 1908: Léon Pety de Thozée
 1908 - 1919: Henry Delvaux de Fenffe (Partit Social Cristià)
 1919 - 1927: Gaston Gregoire (Liberal)
 1927 - 1937: Henri Pirard
 1937 - 1943: Jules Mathieu
 1944 - 1953: Joseph Leclercq (PSB)
 1953 - 1971: Pierre Clerdent (PRL)
 1992 - 1990: Gilbert Mottard (PSB)
 1990 - 2004: Paul Bolland (PS)
 2004 - present: Michel Foret (Mouvement Réformateur (liberal))

Referències
Maurice Herzog

Maurice Herzog (Lió, 15 de gener de 1919 - Neuilly-sur-Seine, 14 de desembre de 2012) fou un alpinista i polític francès, primera persona a coronar un cim de vuit mil metres: l'Annapurna.

Biografia 
Nascut el 15 de gener de 1919 a Lió al si d'una família benestant, conservà una prominent posició social com a empresari i alpinista. Militaritzat als anys de la Segona Guerra Mundial, assolí el grau de capità del 27è batalló de caçadors de muntanya.

Ocupa un lloc a la història per haver estat el primer home, junt amb Louis Lachenal, a trepitjar el cim d'una muntanya de més de vuit mil metres d'altitud, l'Annapurna, a la serralada de l'Himàlaia. Aquest fou un fet de gran transcendència en el seu moment. Arribaren al cim el dia tres de juny de 1950, després de gairebé dos mesos d'exploracions i preparació. A més de Herzog i Lachenal a l'expedició hi participaren sis altres alpinistes: Jean Couzy, Marcel Schatz, Gaston Rébuffat, Marcel Ichac, Jacques Oudot i Lionel Terray. També hi prengueren part nombrosos portadors i alguns xerpes, el cap dels quals fou Ang-Tharkey. Al contrari que en la pràctica totalitat d'expedicions posteriors als pics d'aquella serralada, aquell cop cap xerpa va assolir el cim. Poc va mancar però, perquè l'empresa acabés en tragèdia, ja que la davallada del cim fou força accidentada. Terray i Rebuffat van quedar temporalment cecs perquè s'havien tret les ulleres per veure-hi durant una tempesta i Herzog i Lachenal patiren greus congelacions. La història sencera d'aquesta conquesta la va relatar Herzog en un llibre titulat "L'Expédition de l'Annapurna", publicat en francès l'any 1953.

Persona molt activa, ocupà llocs de responsabilitat política a França, sent diputat pel Roine i l'Alta Savoia (1962 – 1978) i batlle de Chamonix (1968 – 1977). El 1958, com a secretari d'Estat de Joventut i Esports del tercer govern de De Gaulle (1958-1959), aprova la fundació de la Union nationale des centres sportifs de plein air (UCPA). Es va reorientar cap als negocis durant la dècada dels vuitanta, participant en diferents consells d'administració d'empreses de construcció i obres públiques i de productes petroliers (Companyia del Tunnel de Mont- Blanc, Associació d'empreses franceses d'autopistes, Spie) fins a principis dels anys noranta. Morí el 14 de desembre de 2012 a una llar d'avis de Neuilly-sur-Seine.

Referències

Bibliografia 
 
 

Alcaldes francesos
Alpinistes francesos
Diputats a l'Assemblea Nacional francesa
Esportistes lionesos
Gran Creu de la Legió d'Honor
Ministres francesos
Alumnes de la HEC Paris
Gran Creu amb Estrella de l'Orde del Mèrit de la República Federal d'Alemanya
Morts a Neuilly-sur-Seine
Polítics d'Alvèrnia-Roine-Alps
Aragonés

Aragonès, llengua romànica parlada en diverses valls del Pirineu aragonès, principalment a les comarques del Somontano, la Jacetània, Alt Gàllego, el Sobrarb i a l'oest de la Baixa Ribagorça 
 Aragonès, membre del poble dels aragonesos
 Aragonès, relatiu a l'Aragó, comunitat autònoma d'Espanya
 Aragonès, relatiu al Regne d'Aragó, regne peninsular existent entre 1035 i 1707
 Biografies:
 Antonio María Aragonés Lloret, professor universitari i polític valencià
 Josep Maria Aragonès i Rebollar, sacerdot català
 Lluís Aragonès i Delgado de Torres (1961), polític català
 Luis Aragonés (Hortaleza, 1938 - Madrid, 2014), jugador i entrenador de futbol madrileny
 Manuel Aragonés Cucala (Sant Mateu, Baix Maestrat, 1904 - 1982), advocat i polític valencià 
 Maria Teresa Aragonès i Perales (Barcelona, 1955), política i activista independentista catalana 
 Miguel Aragonés i Llauradó (Montroig del Camp, província de Tarragona, 1852/53 - Barcelona, 1889), fotògraf català 
 Pere Aragonès i Garcia (1982), polític català
 Salvador Aragonés i Vidal (Vinyols i els Arcs, 1942), periodista català que fou corresponsal a Roma i director de l'agència de notícies Europa Press de Catalunya entre el 1977 i el 2007
 Sergio Aragonés Domenech (Sant Mateu, Baix Maestrat, 1937), dibuixant de còmics d'origen valencià, nacionalitzat com a mexicà
Complement directe

El complement directe (CD), també anomenat «objecte directe», «implement» o «acusatiu», és una de les funcions de la sintaxi tradicional.

 Depèn d'un verb transitiu i completa la informació que aquest aporta:

Ja conec la nova professora.

He vist una llebre.

 Es correspon amb el subjecte pacient de les oracions en veu passiva:

veu activa: la ràdio ha difós la notícia - veu passiva: la notícia ha estat difosa per la ràdio

El complement directe amb a en català 
En català el complement directe no porta preposició, tret d'aquests casos:

 Obligatòriament:
 Davant del segon terme d'un CD recíproc
Se saludaren l'un a l'altre.
 Quan el CD és un pronom personal tònic (altrament dit fort)
 T'estime a tu.
Quan hi ha dislocació del CD al començament o al final de l'oració (en aquest cas ha de ser reprès per un pronom a la seua posició normal)
 Al Joan, no l'he vist.

 Opcionalment:
 Davant els indefinits tothom, tots, ningú, el relatiu el qual (i variants) i el relatiu o interrogatiu qui, per evitar possibles ambigüitats
 Ha vist tothom. (subj. o CD) ≠ Ha vist a tothom. (CD)
 En altres casos d'ambigüitat
T'estime com en Joan. ≠ T'estime com a en Joan.

Pronominalització del complement directe 
Es pot substituir per diversos pronoms febles o clítics:

 Si el CD és de 1a o 2a persona serà substituït pels pronoms em o et, en singular, o ens o us, en plural, en la variant que corresponga.
 Ton pare no ens va veure.

 Si el CD és de 3a persona, poden donar-se els casos següents:

 CD determinat per un article determinat, un possessiu o un demostratiu: el, els, la, les.
 He agafat els dispositius. = Els he agafat.
Ja vaig veure aquella sèrie. = Ja la vaig veure

 CD indeterminat: en.
 He comprat llibres de poesia. = Nhe comprat.
No hi ha farina? = No n'''hi ha?

 CD quantificat o qualificat per un numeral, indefinit, adverbi o adjectiu, el qual no queda substituït amb el pronom i, doncs, cal esmentar-lo (subratllat): en.
 He dut tres bosses de llepolies. = Nhe dut .
Porta molts braçalets. = En porta 

 CD substantiu + adjectiu (en funció de predicatiu): en substitueix el nom i apareix la preposició de davant l'adjectiu.
 Miquel venia llibres antics. = Miquel en venia d'antics.

CD clàusula subordinada substantiva o pronom açò, això o allò: ho.
 Ja sap què s'ha decidit a la reunió. = Ja ho sap.
 No li digues això. = No li ho digues.

CD recíproc o reflexiu: es.
 Joan mirà Pere i Pere mirà Joan. = Joan i Pere es miraren.
La Mercè es venta

 Referències 

 Bibliografia 
 Joan Rafael Ramos, Introducció a la sintaxi, València, Tàndem, 1998.
 Maria Josep Cuenca, Sintaxi catalana'', Barcelona, UOC, 2005.

Funcions sintàctiques
Subjecte

Subjecte (filosofia): allò oposat a l'objecte.
 Subjecte (sintaxi): allò oposat al predicat.
Maia

Els maies són un grup de pobles indígenes mesoamericans que viuen al sud-est de Mèxic (als estats de Yucatán, Quintana Roo, Campeche, Chiapas i Tabasco), Guatemala, Belize i Hondures; i que tenen una arrel comuna amb la cultura maia antiga. Cadascun d'aquests pobles es coneix amb un nom diferent que correspon amb la llengua que parlen (i.e. els chols, els tzeltals i els tzotzils) o a la regió que habiten actualment (i.e. els aguacatecos o els quitxés). Tanmateix, el nom «maia» es fa servir actualment per referir-se exclusivament al poble maia de la península de Yucatán, que abasta els estats de Yucatán, Quintana Roo i Campeche, els quals, a diferència de la resta, s'identifiquen simplement com a «maies» i a la seva llengua com a «yukatek».

Etimologia 
La paraula «maia» probablement es deriva de les paraules maya'o mayab. El terme maya'se es refereix al territori, el terme maya'wiinik significa «hom de Yucatán» (o home maia), i el terme maya't'aan significa «llengua de Yucatán» o llengua maia. L'arrel «maya», al seu torn, provindria probablement de ma'ya'ab, que significa «poc» o «territori amb poques persones o amb persones escollides».

Demografia 
Hi ha un nombre considerable de maies a la península de Yucatán, i de fet, són majoria poblacional a l'estat de Yucatán. Yucatán es distingeix de la resta del país per la seva clara identificació com a poble maia fins i tot a la desenvolupada capital, la ciutat de Mérida. Avui dia un gran percentatge de la població de la península encara parla la llengua maia, i els ciutadans intenten traçar el seu llinatge a l'antiga noblesa maia prehispànica. No obstant això, encara hi ha una greu desigualtat econòmica entre les zones més desenvolupades dels «blancs» (ts'oulo'ob) i les zones menys desenvolupades dels mestissos i indígenes.

Segons dades de l'INEGI el 2003 hi havia un total d'1.475.575 maies yukateks als estats de Yucatán, Quintana Rooo i Campeche, així com 2.141 a Belize (cens de 2010). D'aquests, uns 800.000 parlen encara el maia yukatek.

Idioma 
La seva llengua prové de la branca maia-totonaca, i ha gaudit d'un gran desenvolupament literari, especialment durant la segona meitat del , durant la «Guerra de Castes» atès que els documents oficials eren escrits en aquesta llengua. El maia no només és parlat pels indígenes maies, sinó també per la població mestissa; el maia es fa servir com a mitjà d'interacció en llurs relacions socials, i com a símbol d'estatus social. A les zones agrícoles de la península, la major part de la població és monolingüe de maia.

Referències

Vegeu també 
 Civilització maia
 Mitologia maia per al sistema de creences de la civilització maia
 Calendari maia
 República de Yucatán
 Numeració maia, sistema de numeració emprat pels antics maies.
 Maies de Tabasco

Enllaços externs 

 Pàgina dels maies al CDI , en castellà
 Institut pel Desenvolupament de la Cultura Maia, en castellà, anglès i maia

Grups humans amerindis de Mèxic
Grups humans de Guatemala
Grups humans d'Hondures
Cultura de Belize
Grups maies
Sifaca

Els sifaques (Propithecus) són un gènere de primats que habita únicament a l'illa de Madagascar. Està en perill d'extinció.

Són herbívors i mengen fulles, flors i fruites.

Classificació 
 FAMÍLIA INDRIIDAE
Gènere Propithecus
Grup P. diadema
 Sifaca de diadema, Propithecus diadema 
 Sifaca sedós, Propithecus candidus
 Sifaca de Milne-Edwards, Propithecus edwardsi 
 Sifaca de Perrier, Propithecus perrieri 
 Sifaca de Tattersall, Propithecus tattersalli 
Grup P. verreauxi
 Sifaca de Verreaux, Propithecus verreauxi 
 Sifaca de Coquerel, Propithecus coquereli 
 Sifaca de Van der Decken, Propithecus deckenii
 Sifaca coronat, Propithecus coronatus
Quarterada

La quarterada és la principal unitat de mesura de superfície de la terra agrícola a Mallorca. La seva superfície és equivalent a 7 103,1 m² o 0,71031 ha.

La quarterada fou una unitat de mesura que implantà el rei Jaume I després de la conquesta de Mallorca i es definí com la superfície de terra que té quatre costats iguals de 40 braces del Rei que equivalen a 84,28 metres. La braça és la longitud entre els extrems de les dues mans amb els braços estesos, i la del Rei era de 2,107 m, superior a la de la mitjana dels homes d'aquell temps.

La quarterada es divideix en quatre quartons, i cada quartó es divideix en quatre horts, o sigui que 16 horts fan una quarterada. La quarterada també equival a una setzena part d'una jovada. El mot quarterada és un derivat de quartera, una unitat també de mesura de superfície de terra.

Quadre d'equivalències

Referències 

Unitats de superfície
Unitats de mesura agrícoles
Tradicions de Mallorca
Viking (desambiguació)

Vikings, mariners i saquejadors nòrdics provinents d'Escandinàvia 
 Toponímia:
 Viking (Canadà), població de la província d'Alberta, al Canadà 
 Viking (Minnesota) 
 Aeronàutica:
 Programa Viking, programa de sondes d'exploració del planeta Mart 
 Viking 1, sonda espacial destinada a l'estudi del planeta Mart llençada el 1975 per la NASA
 Viking 2
 Viking (satèl·lit), primer satèl·lit artificial de Suècia 
 S-3 Viking, avió de combat per a la lluita antisubmarina 
 Esports: 
 Viking F.K., equip de futbol noruec 
 Víkingur Reykjavík, equip de futbol islandès 
 Minnesota Vikings, equip estatunidenc de futbol americà 
 Música: 
Viking metal, subgènere musical del Heavy Metal
 Sèrie de televisió: 
 Vikings, sèrie de televisió emesa el 2013 pel canal The History Channel
Carregador d'arrencada

Un carregador d'arrencada (boot loader en anglès) és un petit programa que realitza la inicialització bàsica del sistema. Aquest comportament ve donat per la forma en què està organitzat el programari en els ordinadors.

El sistema operatiu i el programari necessari per fer funcionar l'ordinador estan emmagatzemats en el disc dur (actualment pot executar-se un sistema operatiu des d'un disc òptic o un dispositiu USB). Per carregar-los en la memòria RAM seria necessari un altre sistema operatiu. Aquesta paradoxa es resol amb el carregador d'arrencada, que no és capaç de realitzar tasques complexes, però sí que conté les mínimes instruccions per carregar el sistema operatiu.

Els primers carregadors llegien el sistema operatiu des de suports externs com fitxes de paper o similars. Actualment la CPU executa codi des d'una memòria fixa ROM i es comença comprovant els dispositius d'emmagatzematge en un ordre prefixat en la BIOS i s'executa el carregador que es trobi primer (normalment en el del disc dur). Aquest carregador primari es troba en seccions arbitràries del dispositiu on es troba (normalment anomenades "seccions de càrrega").

Aquest primer carregador deriva a un carregador de programari secundari, molt més complex, sovint part del mateix sistema operatiu que carrega, i ja situat en qualsevol part del dispositiu d'emmagatzematge. És el cas de GRUB i LILO, que poden carregar sistemes operatius com Linux i Windows, o NTLDR, que només carrega Windows NT.

Referències

Vegeu també 

 Boot Configuration Data

Sistemes operatius
Orquestra de Cambra de l'Empordà

Orthemis Nova Orquestra de Cambra de l'Empordà, fundada a Figueres (Alt Empordà) l'any 1989, pel que va ser el seu director fins a l'any 2017 Carles Coll Costa, és l'única orquestra de cambra professional i estable de Catalunya. D'ençà de la seva presentació ha dut a terme diverses gires que l'han portat a actuar a 44 països dels cinc continents amb actuacions a Viena, Berlín, París, Roma, Londres, Brussel·les, Nova York, Buenos Aires, Sao Paulo, Pequín, Manila, El Caire, Moscou i un llarg etcètera fins a superar els 3.500 concerts. El seu repertori abraça des de la música del classicisme fins a la contemporània. Amb 14 CD i 3 DVD enregistrats, avui en dia és considerada la intèrpret més important de compositors catalans, atès que en tots els concerts inclou, com a mínim, una obra d'algun d'ells. Amb un repertori que consta de 628 obres i uns components seleccionats d'arreu del món. L'Orquestra ha actuat a la seu del Parlament Europeu d'Estrasburg, on va ser nomenada Membre d'Honor del Consell Internacional del Moviment Europeu. El Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya li va atorgar el 1992 el Premi Nacional de Música en la modalitat d'intèrpret de música clàssica. L'any 1998 va rebre el Premi Sirena com a màxim exponent de la cultura empordanesa atorgat pel Consell Comarcal de l'Alt Empordà i l'any 2006 va rebre el Premi a Enregistraments Discogràfics concedit pel Consell Directiu de l'Obra del Ballet Popular per la gravació del CD “Sardanes de Corda”. En 2015 i 2017 han tingut un cert ressò gràcies a les seves col·laboracions amb Jordi Purtí en els espectacles Concerto a tempo d'umore (2015) i Desconcerto. L'Orquestra de Cambra de l'Empordà celebra el 2019 el seu 30è aniversari i ho fa de la mà del seu nou director titular Diego Miguel-Urzanqui.

"Gran musicalitat i energia". Paraules del crític musical Jon Tolansky després de veure’l al capdavant de la Royal Philharmonic Orchestra a Londres. Des de 1998 realitza una trajectòria musical que li porta a sales de concerts d'Alemanya, Anglaterra, Bèlgica, Espanya, França, Itàlia, Romania, Suïssa, Líban i EUA, i ha dirigit orquestres com la Camerata Regalâ (Bucarest), Orquestra Filharmònica de Kharkiv (Ucraïna), Orchestre Solidaire Résonnance (Suïssa) o l'Ensemble Symphonique Kataulus (França) entre d'altres. És director convidat del Rencontre de Guitare Classique de Nice (França) i també desenvolupa una important activitat dins de la Universitat Pompeu Fabra de Barcelona, com a professor de pràctica orquestral i música de cambra.

Premis i reconeixements 
 1992: Premi Nacional de Música

Referències

Enllaços externs 

 Concerto a Tempo d´umore 
  Concerto a tempo d´Umore - Teaser 2017 a Youtube
  Desconcerto a Youtube

Emporda
Orquestres de Catalunya
Entitats de l'Alt Empordà
Grup de Defensa dels Aiguamolls Empordanesos

El Grup de Defensa dels Aiguamolls Empordanesos (GDAE) és un grup ecologista empordanès que té per finalitat la preservació del patrimoni natural que constitueixen els aiguamolls de l'Empordà de l'especulació immobiliària i urbanística.

Fou fundat el 24 de novembre de 1976 per Jordi Sargatal, juntament amb Francesc Guillamet, Martí Boada, Jordi Coll, Rosa Llinàs, Lluïsa Carles, Jordi Gratacòs, Joan Tibau, Maria Rosa Font i Francesc Giró.

La finalitat inicial va ser impedir les urbanitzacions Port Llevant i Fluvià Marina, projectes que havien de sumar-se a altres agressions anteriors al medi natural, especialment la que representava Empuriabrava. El GDAE posà en marxa la campanya Els últims aiguamolls de l'Empordà en perill (14 d'agost 1977 i estiu 1978), de gran ressò popular, que amb una exposició itinerant, debats, col·loquis, manifestacions, ocupacions i altres activitats, incidí en la conscienciació de l'opinió pública. El 23 de febrer del 2005 es va derruir, amb una explosió controlada, l'estructura de formigó de l'edifici de sis plantes que s'havia començat a edificar el 1976.

El 1980 membres del GDAE crearen la Institució Alt Empordanesa per a l'Estudi i Defensa de la Natura (IAEDEN).

Bibliografia 

 Toni Llobet et al., Terra de gantes: història dels aiguamolls de l'Empordà segons la cigonya Guita, Barcelona, Lynx Editions, 1996. (Traducció anglesa en xarxa ).

Entitats de l'Alt Empordà
Organitzacions ecologistes de Catalunya
Trifori

Un trifori és una galeria estreta que se situa sobre les naus laterals d'una església amb obertures sobre la nau central. El conjunt d'aquestes obertures també rep el nom de trifori. És típica sobretot de l'arquitectura gòtica, en què la galeria passa sota els arcbotants, però no gaire del gòtic català que en tenir habitualment les naus laterals tan altes com la central no hi deixa lloc.

No hem de confondre el trifori amb la tribuna. Aquesta té una amplada igual que la nau lateral sobra la qual discorre.

Referències

Vegeu també 
 Matroneu
 Claristori

Elements arquitectònics
Esbart

Grup d'animals o de bestiar
 Grup d'ocells en vol
 Grup de persones, especialment nens, dansaires o soldats
 Esbart dansaire
Macedònia

Macedònia de fruita, amanida de diversos tipus de fruita i, en alguns països, plat fred o calent de verdures diverses
 Macedònia (grup), grup català juvenil de pop rock
 Toponímia:
 Regne de Macedònia, regne de l'antiguitat.
 Província romana de Macedònia, província de l'Imperi Romà creada el .
 Macedònia (tema), tema o divisió civil i militar de l'Imperi Romà d'Orient.
 Macedònia (regió), regió dels Balcans, dividida entre Grècia, Macedònia del Nord i Bulgària, hereva de les anteriors i actualment dividida en tres estats:
 Macedònia (Grècia), Macedònia grega o Macedònia de l'Egeu, regió de l'estat modern de Grècia, dividida administrativament en tres perifèries:
 Macedònia Occidental, perifèria o regió de Grècia.
 Macedònia Central, perifèria o regió de Grècia.
 Macedònia Oriental i Tràcia, perifèria o regió de Grècia.
 Macedònia del Nord, estat independent del sud-est d'Europa, que coincideix aproximadament amb la regió geogràfica de la Macedònia del Vardar.
 República Socialista de Macedònia, antic estat constitutiu de la República Federal Socialista de Iugoslàvia.
 Macedònia (Bulgària) o Macedònia de Pirin, regió de Bulgària, que actualment coincideix aproximadament amb la província de Blagoevgrad.
 Macedònia Unida, concepte polític irredemptista del nacionalista eslavo-macedoni que reclama la unió de tota Macedònia.
 Poblacions dels Estats Units d'Amèrica:
 Macedonia (Illinois)
 Macedonia (Iowa)
 Macedonia (Ohio)
Llombrígol

El llombrígol, melic, guixa o d'altres variants, és una marca que deixa el cordó umbilical a l'abdomen dels mamífers. En els humans, en un 90% és una petita depressió en el centre de l'abdomen i en la resta de casos una protuberància de pell sortint (les dones embarassades també solen tenir el melic sortit). S'usa com a via d'accés de la laparoscòpia.

El llombrígol pot ser eròtic i per això hi havia moltes restriccions a la seva exposició per part de la dona. Es pot decorar amb arracades o altres joies per ressaltar-lo.

Referències 

Abdomen