Postmoderna

Postmoderna (také postmodernismus) je myšlenkový směr konce 20. století.

Tento pojem vznikl na základě krátké, ale vlivné knihy Jeana-Françoise Lyotarda O postmodernismu (La condition postmoderne, 1979, č. 1993). Základním prvkem postmoderny je pluralita názorů a jejich zrovnoprávnění, došlo nejen ke zpochybnění optimistického pohledu na historický vývoj západní civilizace, ale i pohledu na dějiny jako na proces postupného překonávání dřívějších fází či etap. S tím je samozřejmě spojen fakt, že se tímto termínem označují často i protichůdné proudy a tím je ztížen jejich popis.

Důraz na pluralitu a synkretismus je vedle postmoderny typický i pro hnutí New Age, jež vykazuje mnoho postmoderních prvků. Od toho také návazný směr, označován jako novomilenismus. Pro postmodernu je také charakteristický všeobecný eklekticismus, vycházejí z něj současné směry jako hypermoderna nebo označení ultramoderní. Diskutuje se také o pojmu postpostmoderna.

Předpoklady vzniku 

Předpoklady pro vznik postmoderny je možné najít v krizi moderny, která postupně vyčerpala svoje možnosti a svůj potenciál. Toto dění našlo svůj původ v krizi způsobené snahou o racionální vysvětlení jakýchkoli skutečností, snahou o dosáhnutí univerzalistických koncepcí světa, rovněž hovoří i o úpadku osvíceneckých myšlenek a celkově o absenci pokroku. V uměleckých sférách došlo k ústupu avantgardních hnutí a všeobecnému ochabnutí zájmu o funkcionalismus.

Filosofie 

Tento směr vznikl jako reakce na modernu a je zaměřen opačným směrem, tzn. odmítá koncepci jediné pravdy a jediného cíle a usiluje o alternativní přístup ke světu. Z toho pramení kritika pokroku a moderních myšlenek levicových intelektuálů, zároveň postmoderna otevřela cestu k odmítnutí názorů spojených s kulturní nadřazeností západní civilizace a tím i nadřazenosti racionality v procesu poznání. To u filosofů vede k nedůvěře vůči obecným pravdám a teoriím, tím prakticky popírají předchozí filosofické snahy nastolit jednotný názor.

Vytvořením pluralitního prostředí často dochází jednak ke vzniku paradoxů spojených s několika pohledy na danou problematiku, jednak k následné snaze řešit tyto těžko řešitelné paradoxy.

Již na samém počátku exegeze hlavního tématu, jež chceme nechat prostoupit filosofickým teorémem, abychom z něj v závěru vyvodili, že je pouhým bezobsažným sdělením bez začátku a konce, bez možného materiálního a filosoficko-psychologického uchopení, je třeba neuzavírat pojem člověka do jakýchkoliv kójí a stejně tak i ono pojmosloví postmodernismu. Všechny výše uvedené aspekty, které lze považovat v naší úvaze za prioritní, se vyvíjejí kontinuálně, nikoliv skokově a to v komplexní rovině, jež sama o sobě je dána možností střetávání se těch či oněch jednotlivostí, jež mohly dát vzniknout něčemu, co se vychýlilo od současného stavu a jevilo se jako vhodné k přiřknutí pojmenování, které však samo o sobě nemůže nikdy přinášet něco, co je zcela nové, jelikož je vždy a za všech okolností něčím, jenž v zásadě na něco navazuje, aby se pak posléze samo mohlo stát prvkem, který stojí v posloupnosti vývoje. Kde pokračování a směřování tohoto prvku je dáno oním střetáváním se na poli jednolité komplexity, přičemž toto pole je ohraničeno pouze lidskými maximami, avšak nelze tvrdit, že tyto maximy jsou hranicemi konečnými, ale je žádoucí je brát jako něco, co je momentálně omezeno námi samými.

Významní světoví filosofové 
 Jacques Derrida
 Jean-François Lyotard
 Michel Foucault
 Richard Rorty
 Wolfgang Welsch
 Peter Sloterdijk
 Gilles Deleuze

Čeští filosofové 
 Václav Bělohradský

Literatura 

Postmoderní literaturou zpravidla označujeme literaturu podmíněnou tendencemi současnosti. Vychází z pojetí dějin, podle kterého končí období vycházející z židovsko-křesťanské tradice a nový životní styl směřuje k pluralismu názorů. Tím dochází k rozvoji filosofických myšlenek postmoderny. Převládá názor, že „umělecko-teoretické koncepty (krása, pravda, autentičnost, genialita atd.) nejsou transhistoricky platné či transkulturně závazné." 

Jedna z příčin této dějinné situace má být rozpad socialistického impéria, druhá rozpad koloniálního impéria a tím i prolnutí více kultur. Dalším určujícím prvkem jsou objevy v oblasti komunikačních technologií, jejichž následkem lze hovořit o jakési světové společnosti.

To přineslo nové problémy a nový pohled na svět, na které je literatura nucena reagovat. Svět je komunikativnější a příjemce (čtenář) může dílo interpretovat svobodněji, na základě vlastního „úhlu pohledu“ (tzv. point of view).

Literatuře konkuruje televize, kino a další média jako počítač, potažmo Internet.

Natolik alternativní směr, jako je postmodernismus, lze uchopit jen s určitými obtížemi. Tento směr má samozřejmě mnohé výhody — zbortila se mnohá tabu, komunikace je stále snadnější i na velké vzdálenosti, ale to způsobuje i jeho nevýhody — komplikovanost textů, někdy nejasnost autorových myšlenek atp.

Dominuje téma diskuze o konci umění. Je reflektováno v citátovém a odkazovém charakteru postmoderního umění. Tyto postoje vedou k adaptacím zavedeného kódu a stylu formálními prostředky, jakými jsou parodie, plagiáty, pastiše, koláže.

Film a literatura reflektují zmíněné chápání umění jako pole vhodné k experimentování. Proto jsou často využívány fantastické dějové prvky, metafikční odkazy, absurdní jazykové hry a zlomy v rámci žánrů.
V popředí stojí zájem o spolupráci recipient a o hravý rozklad zavedených konceptů a konvencí.

Významní literáti 
 Umberto Eco
 Jorge Luis Borges
 Gabriel García Márquez
 William S. Burroughs
 E. L. Doctorow
 Salman Rushdie
 Milorad Pavić
 Vladimir Vladimirovič Nabokov
 Richard Brautigan
 Kurt Vonnegut jr.
 Oswald Wiener
 Elfriede Jelineková
 Gerhard Anna Concic-Kaucic
 John Barth
 Donald Barthelme
 Thomas Pynchon
 Ken Kesey
 Woody Allen
 Pavao Pavličić
 Chuck Palahniuk
 John Fowles
 Lawrence Durrell
 Michal Ajvaz
 Lubor Kasal
 Michal Šanda
 Vladimír Macura
 Božena Správcová
 Kathy Acker
 Dave Eggers
 Giannina Braschi
 Ivan Wernisch
 Gianni B

Výtvarné umění 

Postmoderní umění se snaží nabídnout alternativu k moderně a tvořit taková díla, která nejsou zaměřena výhradně na tzv. kulturní elitu. To ještě neznamená, že jejich díla jsou srozumitelná většinovému divákovi, ač se o to umělci snaží.

V malířství a sochařství se umělci pokoušejí zpracovávat poetičtější a více emotivní díla než tomu bylo doposud. Termín postmoderní výtvarné umění není příliš běžný, protože do této oblasti postmoderna proniká pomaleji, než je tomu např. v architektuře.

Architektura 

V architektuře (resp. v umění) pojem „postmoderna“ poprvé použil Joseph Hudnut v titulku svého článku (Postmoderní dům) již v roce 1945, běžně tento termín začal používat až americký architekt Charles Jenks ve svém díle Řeč post-moderní architektury. Základní snahou architektury je překonat jistou elitnost architektury a přenést ji do jazyka srozumitelného i laikovi, na druhé straně se snaží udržet i zájem odborníků, to se projevuje dvojím pohledem na architektonické dílo — laik vnímá podobnost s něčím mu známým, odborník vnímá i ovlivnění historickými slohy a jejich zvláštnostmi.

Postmoderní architektura se zcela záměrně staví do opozice k funkcionalismu a bauhausu, protože nechce tvořit pouze neosobní bydlení, ale stavby, které navazují (citují) předchozí styly.

Známé stavby 

 Budova Sony v New Yorku (na obrázku)
 Státní galerie ve Stuttgartu

Přední architekti 
 Charles Jenks — anglo-americký architekt
 James Frazer Stirling
 Heinrich Klotz

Postmoderní kinematografie

Významní filmaři 

 David Keith Lynch

Hudba 

Od šedesátých (v případě Johna Cage od čtyřicátých) let se v artificiální hudbě projevují aspekty podobné postmoderně architektonické — nová kontinualita, polystylovost, využití kýče.

Významní skladatelé 

 L. Berio
 A. Schnittke
 M. Kagel
 M. Feldman

Reference

Související články 
 Moderna
 Sokalova aféra

Externí odkazy 
 
 
 Slouková, D., Sešity k dějinám filosofie XII. Filosofie v postmoderní situaci, 1. část. VŠE Paha 1998
 Slouková, D., Sešity k dějinám filosofie XII. Filosofie v postmoderní situaci, 2. část. VŠE Paha 2000
 archiweb
 Everything Postmodern - anglicky
 Wiener Postmoderne - německy
 Tentokrát Pydlík

 
Filozofické směry
Umělecké směry
Umělecké směry novověku