alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Cena Locus

Cena Locus Award, nebo Locus, je každoročně od roku 1971 udělována čtenáři amerického časopisu Locus Magazine nejlepším dílům žánrů science fiction a fantasy uplynulého roku. Ceně je přikládán veliký význam především proto, že počet anketních lístků od čtenářů převyšuje počet hlasů u cen Hugo i Nebula dohromady a je tedy hodnocením širšího vzorku respondentů.

Kategorie 
 Román (obvykle zvlášť science fiction, fantasy, horror a první román)
 Povídka
 Antologie
 Sbírka
 Nefantastická kniha
 Umělecká kniha
 Vydavatel
 Magazín
 Umělec

Odkazy

Reference

Související články 
 Cena Hugo
 Cena Nebula
 Cena Jupiter
 Cena Ditmar
 Arthur C. Clarke Award
 World Fantasy Award
 Forry Award
John W. Campbell Memorial Award

Externí odkazy 
 O ceně Locus  na The Locus Index to Science Fiction Awards (anglicky)

Literární ceny v žánru sci-fi
Americké literární ceny
Ocenění založená roku 1971
Loučenská hornatina

Loučenská hornatina je jeden ze dvou geomorfologických podcelků Krušných hor. Její severní hranice sleduje hranici s Německem, na jihu je oddělena od prostoru Podkrušnohorských pánví tzv. Krušnohorským zlomem. Na západě hraničí s Klínoveckou hornatinou, přibližně v linii Perštejn – České Hamry a na východě končí Nakléřovským průsmykem, který ji odděluje od Děčínské vrchoviny.

Zatímco jižní svahy pokrývají především zachovalé bučiny, smrkové porosty na hřebenu vinou neúnosného emisního zatížení z elektráren v podhůří většinou odumřely. Nyní probíhá jejich nákladná obnova. Důležitou složku zdejší přírody tvoří rašeliniště vrchovištního typu (např. NPR Novodomské rašeliniště).

Vrcholy 
Pro Loučenskou hornatinu je charakteristické, že žádný z vrcholů nepřesahuje 1000 m n. m. Nejvyšším vrcholem je Jelení hora (993 m), ale pojmenována byla podle Loučné (956 m). Další významné body: Medvědí skála (923 m), Jedlová (853 m), Střelná (868 m), Stropník (856 m), Bouřňák (869 m), Pramenáč (910 m), Komáří hůrka (808 m) a Špičák u Krásného Lesa (723 m). Celá hornatina má podobu náhorní plošiny, nad níž vystupují ojedinělé vrcholy, a od pánve je oddělená výrazným svahem, dosahujícím místy až 500 metrového převýšení.

Geomorfologické členění 
Loučenská hornatina (v členění Jaromíra Demka označená jako IIIA-2B) se dělí na okrsky pojmenované podle sídelních útvarů:

 Přísečnická hornatina
 Rudolická hornatina
 Novoveská vrchovina
 Flájská hornatina
 Cínovecká hornatina
 Nakléřovská vrchovina
 Bolebořská vrchovina

Podrobné dělení včetně podokrsků je vidět v následující tabulce:

Externí odkazy 
 

Geomorfologické jednotky Krušných hor
Pohoří v Česku
Geomorfologické podcelky v Česku
Sylvín

Sylvín (Beudant, 1832), chemický vzorec KCl (chlorid draselný), je krychlový minerál.

Vznik 

Sylvín vzniká vysrážením v solných jezerech nebo z mořské vody (podrobněji viz halit), krystalizuje ze sopečných plynů. Výskyt řídký.

Morfologie 
Nejčastěji zrnité nebo vláknité agregáty, kůry, krystaly mají tvar hexaedru nebo oktaedru.

Vlastnosti 
 Fyzikální vlastnosti: Lze rýpat nehtem (má tvrdost 2), hustota 2,0 g/cm³, dokonale štěpný podle krychle.
 Optické vlastnosti: Barva: bílá, nažloutlá, načervenalá, šedá, namodralá. Průhledný až průsvitný, vryp je bílý, lesk skelný.
 Chemické vlastnosti: Složení: K 52,44%, Cl 47,56%, příměsi I, Na. Rozpouští se ve vodě. Hygroskopický (pohlcuje vzdušnou vlhkost). Plamen barví fialově.
 Jiné vlastnosti: Hořkoslaná chuť.

Podobné minerály 
halit, carnallit

Získávání 
Doprovodný minerál v ložiskách halitu.

Využití 
Chemický průmysl, zdroj draslíku.

Naleziště 
 SRN – Hannover, Stassfurt
 Rusko – Kaluž
 USA
 Kanada
 Itálie
 Rakousko
 a mineralní voda v lazních Skalka

Externí odkazy 
 
 Sylvín na webu Webmineral (anglicky)
 Sylvín na webu mindat.org (anglicky)

Minerály
Minerály 3. třídy
Chloridy (minerály)
Oxid dusičný

Oxid dusičný je jedním z pěti oxidů dusíku. Je to za běžných podmínek bezbarvá krystalická látka, která při teplotě okolo 30 °C sublimuje. Je anhydridem kyseliny dusičné. Lze ho připravit dehydratací kyseliny dusičné oxidem fosforečným. Při jeho reakci s vodou vzniká opět kyselina dusičná.

2 HNO3 + P2O5 → 2 HPO3 + N2O5

Chemické vlastnosti 
Snadno se hydratuje na kyselinu dusičnou. S peroxidem vodíku poskytuje jako vedlejší produkt kyselinu peroxodusičnou:
N2O5 + H2O2 → HONO2 + HOONO2

Prudce oxiduje kovy a organické sloučeniny:
N2O5 + Na → NaNO3 + NO2
N2O5 + Ar-H → HNO3 + Ar-NO2

Příprava 
Oxid dusičný byl poprvé připraven roku 1840 reakcí dusičnanu stříbrného s chlorem. Běžná laboratorní příprava je založena na dehydrataci kyseliny dusičné pomocí oxidu fosforečného.

4 AgNO3 + 2 Cl2 (bezvodé prostředí CCl4, chlazení) → 4 AgCl + 2 N2O5 + O2

12 HNO3 + P4O10 → 4 H3PO4 + 6 N2O5

Využití 
Roztok oxidu dusičného v chloroformu se používá v organické syntéze jako nitrační směs:
N2O5 + Ar–H → HNO3 + Ar–NO2 (Ar - aryl)

Je také důležitou sloučeninou při výrobě výbušnin.

Literatura

Reference

Externí odkazy 
 

Dusičný
Dusičné sloučeniny
Nitrosloučeniny
Nesteroidní antiflogistikum

Nesteroidní antiflogistika (), zkráceně NSA či NSAID, též nesteroidní antirevmatika a nesteroidní protizánětlivé léky, jsou léky s protibolestivým, protihorečnatým a protizánětlivým účinkem. Výraz "nesteroidní" se používá pro rozlišení těchto léků od steroidních léků s těmito účinky. Mezi protibolestivými léky jsou NSA neobvyklé tím, že nejsou narkotické.

Nejběžnějšími zástupci této skupiny léků jsou aspirin, ibuprofen, a naproxen, jež jsou volně prodejné, bez potřeby předpisu. (Paracetamol má též protihorečnaté a protibolestivé účinky, ale nemá protizánětlivé a není to NSA.)

Nežádoucí účinky 
Někdy se vyskytující nežádoucí účinky používání NSA zahrnují gastrointestinální krvácení, ulceraci a perforaci, jež mohou být i smrtelné. Riziko vzniku krvácení, ulcerace či perforace trávicího traktu se zvyšuje se stoupající dávkou. Pro omezení nežádoucích účinků lze použít co nejmenší dávku po co nejkratší dobu postačující k dosažení žádaného léčebného účinku.

Nežádoucí účinky v oblasti žaludku a střev jsou nejčastější. Méně časté nežádoucí účinky jsou nauzea, zvracení, průjem, flatulence, zácpa, dyspepsie, bolesti břicha, melena (krve ve stolici), hematemeza (zvracení krve), ulcerativní stomatitis a méně často gastritida (zánět žaludku).

Kontraindikace 

Mezi kontraindikace podávání NSA patří:
 krvácení nebo perforace trávicího traktu související s léčbou nesteroidními antirevmatiky v anamnéze
 aktivní peptický vřed nebo rekurentní peptický vřed
 současné užívání jiných nesteroidních antirevmatik včetně selektivních inhibitorů cyklooxygenázy-2

Reference

Externí odkazy
Dýmnice

Dýmnice je součást válcového parního kotle (převážně se jedná o kotle parních lokomotiv a jiných mobilních strojů), v níž se shromažďují spaliny po průchodu trubkami kotle. Nachází se v přední části kotle parní lokomotivy, je nad ní umístěn komín.

V dýmnici je obvykle umístěna dyšna a vyústění článků přehřívače páry.

Dýmnice u parních lokomotiv také slouží k zachytávání jisker. Část jisker se zachytí díky tomu, že v dýmnici poklesne rychlost plynů, proudících z kotlových trubek, a změní se směr proudění spalin. U většiny lokomotiv byla také pro zachycení jisker montována záchytná síta.

Do dýmnice je většinou vyveden zvláštní přívod vody, který umožňuje ochlazování zachyceného žhavého popela na jejím dně. Zachycený popel musí být pravidelně (obvykle zároveň s doplňováním paliva) odstraňován.

K přístupu do dýmnice slouží dýmniční dveře. Tyto dveře musí být dokonale těsné pro zajištění správné činnosti dyšny. Toho je dosaženo jejich kruhovým tvarem a centrálním šroubovým uzávěrem. Dříve bylo utěsnění dosaženo velkým množstvím zajišťovacích šroubů na obvodu dveří, ale toto řešení bylo pro zdlouhavost obsluhy opuštěno.

Dýmnice a dýmniční dveře musí také umožnit snadný přístup ke kouřovým a žárovým trubkám kotle. Trubky je třeba čistit od usazených sazí a také se musí v několikaletých intervalech měnit. Proto je dveřní otvor vždy větší, než plocha pokrytá trubkami na pecní trubkovnici.

Externí odkazy 
 

Parní kotel
Konstrukce parních lokomotiv
Gael García Bernal

Gael García Bernal (* 30. listopadu 1978, Guadalajara, Jalisco, Mexiko) je mexický herec, režisér a producent. On a Diego Luna vlastní produkční společnost Canana Films v Mexiku. Proslavil se rolemi ve filmech Špatná výchova, Motocyklové deníky, Láska je kurva, Babel a rolí v seriálu Amazon Studios Mozart in the Jungle.

Životopis 
Narodil se 30. listopadu 1978 v mexickém městě Guadalajara, je synem herečky Patricii Bernal a herce a režiséra Jose Angel Garcii. S herectvím začal již jako malý, jako teenager se stal symbolem telenovel, poté odjel do Londýna studovat herectví. V té době mu režisér Alejandro Gonzalez nabídl zahrát si v jeho připravovaném filmu Amores perros (také Láska je kurva). Tento film byl nominovaný na Oscara.

Se svým nejlepším přítelem Diego Lunou si zahrál v lehce erotickém filmu Mexická jízda. V roce 2004 si zahrál ve filmu Motocyklové deníky, které popisují cestu třiadvacetiletého Che Guevary po Jižní Americe. Dále pracoval pro mnohé významné mexické a španělské režiséry (Alejandro Gonzalez, Alfonso Cuarón, Pedro Almodóvar...).

V roce 2007 režíroval svůj první celovečerní film Deficít. V roce 2008 byl obsazen do filmu Slepota, adaptace novely z roku 1995 se stejným názvem. Režíroval to José Saramago. A v roce 2008 si opět zahrál se svým nejlepším přítele ve film Rudo y Cursi. Režíroval jej Carlo Suarón. Právě s Dieegem založili svoji vlastní produkční společnost CANANA. V roce 2010 si zahrál ve filmu A také déšť. Po třetí za svojí kariéru si zahrál s Lunou ve filmu Casa de Mi Padre. V roce 2015 měl premiéru film Zoom, který režíroval Pedro Morelli.

V roce 2014 byl obsazen do hlavní role Rodriga de Souzy v komediálně-dramatickém televizním seriálu Mozart in the Jungle. Za roli získal ocenění Zlatý glóbus. V roce 2016 si zahrál v mexickém filmu Desierto a chilském filmu Neruda.

Osobní život 
Jeho vyvolenou je argentinská herečka Dolores Fonzi, kterou v roce 2009 pojal za svoji choť. Mají spolu dvě děti. Dne 8. ledna 2009 se jim ve španělském Madridu narodil syn Lázaro a dne 4. dubna 2011 se jim v Buenos Aires narodila dcera, které dali jméno Libertad. Dvojice se rozešla v září roku 2014.

Mluví plynně anglicky, italsky, španělsky a francouzsky.

Filmografie

Televize

Film

Externí odkazy 
 
 

Mexičtí herci
Narození v roce 1978
Agnostici
Žijící lidé
Muži
Narození 30. listopadu
Mexičtí režiséři
Držitelé ceny Zlatý glóbus za nejlepší mužský herecký výkon v seriálu (komedie / muzikál)
Mexičtí filmoví producenti
Narození v Guadalajaře (Mexiko)
Jalisco
Filmoví producenti
Dětští herci
Okres Ústí nad Labem

Okres Ústí nad Labem je okres v Ústeckém kraji. Jeho dřívějším sídlem bylo město Ústí nad Labem. Sousedí s ústeckými okresy Děčín, Litoměřice a Teplice. Jeho severozápadní hranice je státní hranicí s Německem.

Území okresu Ústí nad Labem je shodné s územím správního obvodu obce s rozšířenou působností Ústí nad Labem.

Struktura povrchu 
K 31. prosinci 2016 měl okres celkovou plochu 404,7 km², z toho:
 44,8 % zemědělských pozemků, kterou z 26,5 % tvoří orná půda
 55,2 % ostatní pozemky, z toho 58 % lesy

Demografické údaje 
Data k 31. prosinci 2016:

 podíl cizinců: 4,1%
 hustota zalidnění: 294,7 ob./km²
 86,5 % obyvatel žije ve městech.

Zaměstnanost 
(2016)

(2003)

Školství 
(2003)

Zdravotnictví 
(2016)

Zdroj 
 Český statistický úřad

Silniční doprava 
Okresem prochází dálnice D8. Silnicemi I. třídy v okrese jsou I/13, I/30, I/62 a I/63.
Silnice II. třídy II/248, II/253, II/258, II/260, II/261, II/528 a II/613.

Seznam obcí a jejich částí 

Města jsou uvedena tučně, městyse kurzívou, části obcí .

Dolní Zálezly •
Habrovany •
Homole u Panny  •
Chabařovice  •
Chlumec   •
Chuderov  •
Libouchec  •
Malé Březno  •
Malečov  •
Petrovice  •
Povrly  •
Přestanov •
Ryjice •
Řehlovice  •
Stebno  •
Tašov •
Telnice  •
Tisá •Trmice  •Ústí nad Labem ''' •
Velké Březno  •
Velké Chvojno  •
Zubrnice

Řeky 
 Bílina
 Labe

Reference

Související články 
 Seznam katastrálních území v okrese Ústí nad Labem
 Seznam chráněných území v okrese Ústí nad Labem
 Seznam památných stromů v okrese Ústí nad Labem
 Seznam kulturních památek v okrese Ústí nad Labem
 Senátní obvod č. 31 - Ústí nad Labem

Externí odkazy 
 
 Okres Ústí nad Labem, Veřejný dálkový přístup do Registru územní identifikace, adres a nemovitostí
 Okres Ústí nad Labem, Český statistický úřad
 ORP Ústí nad Labem, Veřejný dálkový přístup do Registru územní identifikace, adres a nemovitostí
 ORP Ústí nad Labem, Český statistický úřad

 
Ústí nad Labem
Okresy v Česku
Kyselina fluorovodíková

Kyselina fluorovodíková je vodným roztokem fluorovodíku, který je za normální teploty bezbarvý, velmi toxický plyn. Roztok je bezbarvá, dýmající kapalina se silně leptavými účinky. Kyselina fluorovodíková patří mezi slabé kyseliny vzhledem k velké afinitě fluoru k vodíku, vzhledem k čemuž fluorovodík ve vodě neúplně disociuje:

HF + H2O ↔ F− + H3O+.

Rozpouští většinu oxidů kovů, i kovy samotné (s výjimkou zlata a kovů platinové skupiny) za vzniku solí. Soli kyseliny fluorovodíkové se nazývají fluoridy, např. fluorid sodný NaF, fluorid hlinitý AlF3. Nejvýznamnějším fluoridem je fluorid vápenatý neboli minerál fluorit (kazivec).

Použití 
Kyselina fluorovodíková je obvykle komerčně dodávaná ve dvou koncentracích, a to buď 40 %, nebo 70 %. Uchovává se v gutaperčových, polyvinylchloridových nebo polyethylenových nádobách. Používá se na leptání skla, protože reaguje s oxidem křemičitým podle rovnice:

SiO2 (s) + 6 HF (aq) → H2[SiF6] (aq) + 2 H2O (l)

za vzniku kyseliny hexafluorokřemičité.

Účinky na zdraví 
Kyselina fluorovodíková je velmi žíravá vůči všem tkáním. Silně leptá kůži, oči a zažívací ústrojí. Proniká přes kůži až ke kostem a způsobuje jejich dekalcifikaci. Žíravost je způsobena z větší míry iontem fluoru než vodíku.

Kyselina fluorovodíková o koncentraci 7% nebo vyšší je klasifikována jako vysoce toxická (T+), viz kupř.  (platné v celé EU).

Roztoky (do 20 %) mohou způsobovat závažná poleptání, která se projeví po až 24hodinovém bezpříznakovém období. Roztoky nad 40 % způsobují okamžitou bolest a poškození kůže. Pohlcení kyseliny přes kůži nebo trávicí ústrojí může způsobit závažnou hypokalcémii s tetanií a srdeční arytmií. Vdechování způsobuje plicní edém a bronchopneumonii. Poleptání je svými účinky podobné jako u zásad, tj. způsobuje kolikvační nekrózu (ostatní kyseliny způsobují koagulační nekrózu).

Byl hlášen smrtelný případ expozice 2,5 % povrchu těla bezvodému fluorovodíku po dobu 12 hodin. Smrt byla způsobena vážnou hypokalcémií. Jiný smrtelný případ byl u dvanáctihodinové expozice 9–10 % povrchu těla 70% kyselině fluorovodíkové.

U zvířat byla zjištěna inhalační smrtná koncentrace LC50 v hodnotě 4 970 ppm (potkan, 5 minut), 4 327 ppm (morče, 15 minut), 2 689 ppm (potkan, 15 minut), 2 042 ppm (potkan, 30 minut) nebo 1 307 ppm (potkan, 60 minut).

Reference

Literatura

Externí odkazy 
 

Fluoridy
Halogenovodíky
Fluorovodíková
1
Jedy
fluorovodíková
Fluorovodík

Fluorovodík, systematicky fluoran, je za normální teploty bezbarvý, jedovatý plyn. Vzniká přímým slučováním vodíku s fluorem:

H2 + F2 → 2HF

za vývoje tepla (exotermní reakce). Průmyslově se vyrábí rozkladem minerálu fluoritu (kazivce) (fluoridu vápenatého) kyselinou sírovou za vysoké teploty (okolo 250 °C):

CaF2 + H2SO4 → CaSO4 + 2HF.

Snadno se rozpouští ve vodě na bezbarvý, silně žíravý roztok kyseliny fluorovodíkové. Fluorovodík je silně žíravý a při styku s kůží nebo sliznicemi působí velmi bolestivé a špatně se hojící rány. Leptá sklo.

Použití 
Fluorovodík se používá při výrobě hliníku a uranu a v organické syntéze zejména při výrobě polymerů (například teflonu) a chladicích směsí freonů.

Reference

Literatura

Externí odkazy 
 

Fluoridy
Halogenovodíky
Žíraviny
Pologrupa

V algebře je pologrupa algebraická struktura s jednou asociativní binární operací. Je to tedy grupoid, jehož operace je asociativní.

Definice 
Pologrupa je grupoid (M; ·), tedy množina M s binární operací „·“ : M × M → M, a následujícím axiomem:
 Asociativita: ∀ x, y, z ∈ M: (x·y)·z = x·(y·z)
Někdy se uvádí i následující axiom plynoucí však z definice binární operace.
 ∀ (x, y ∈ M) x·y ∈ M

Pologrupa s neutrálním prvkem je monoid.

Každá grupa, abelovská grupa a monoid je zároveň pologrupou.

Příklady 
 Každá podmnožina pologrupy uzavřená na danou operaci
 Přirozená čísla tvoří pologrupu jak k operaci sčítání, tak i násobení.

Související články 
 Grupoid
 Monoid - grupoid, jehož operace je asociativní a který má neutrální prvek
 Grupa - monoid rozšířený o inverzní operaci

Algebraické struktury
Referenční integrita

Referenční integrita je nástroj databázového stroje, který pomáhá udržovat vztahy v relačně propojených databázových tabulkách.

Referenční integrita se definuje cizím klíčem, a to pro dvojici tabulek, nebo nad jednou tabulkou, která obsahuje na sobě závislá data (například stromové struktury). Tabulka, v níž je pravidlo uvedeno, se nazývá podřízená tabulka (používá se také anglický termín slave). Tabulka, jejíž jméno je v omezení uvedeno, je nadřízená tabulka (master). Pravidlo referenční integrity vyžaduje, aby pro každý záznam v podřízené tabulce, pokud tento obsahuje data vztahující se k nadřízené tabulce, odpovídající záznam v nadřízené tabulce existoval. To znamená, že každý záznam v podřízené tabulce musí v cizím klíči obsahovat hodnoty odpovídající primárnímu klíči nějakého záznamu v nadřízené tabulce, nebo NULL.

Jak se projevuje referenční integrita 
 Při přidání či změně záznamu v podřízené tabulce se kontroluje, zda stejná hodnota klíče existuje v nadřízené tabulce – porušení pravidla vyvolá chybu.
 Při mazání nebo úpravě záznamů v nadřízené tabulce se kontroluje, zda v podřízené tabulce není záznam se stejnou hodnotou klíče – porušení pravidla může vyvolat chybu nebo úpravu dat v podřízené tabulky v souladu s definovanými akcemi.

Příklad 
 Při vkládání záznamu do tabulky, která obsahuje adresy podniků, se kontroluje, zda vložené poštovní směrovací číslo existuje v tabulce poštovních směrovacích čísel (směrovací číslo je v tabulce směrovacích čísel primárním klíčem).
 Z tabulky poštovních směrovacích čísel nelze odstranit záznam s konkrétním poštovním směrovacím číslem, pokud existuje alespoň jeden podnik, který toto poštovní směrovací číslo používá.

Související články 
 Relační databáze
 Primární klíč
 Cizí klíč
 Databázový sirotek

Externí odkazy 
 Krokodýlovy databáze o referenční integritě

Databáze
Kyselina bromná

Kyselina bromná (HBrO) je jednou ze čtyř kyslíkatých kyselin bromu. Její vzorec je HBrO. Brom má v kyselině bromné oxidační číslo BrI+.

Kyselina bromná je známa jen ve velmi zředěných roztocích. Je velmi nestálá. Lze ji připravit podobně jako kyselinu chlornou. Soli kyseliny bromné jsou stejně jako samotná kyselina nestálé. Nazývají se bromnany. Rozkladem bromnanů se připravují bromičnany:

 3 NaBrO –––> NaBrO3 + 2 NaBr

Literatura

Externí odkazy 
 

Brom, 1
Bromnany
Brom, 1
1
bromná
Nit

Nit je souhrnný pojem pro jednoduché nebo skané příze, který se používá pro obecné vyjádření jejich vnějšího tvaru

Pro rozlišení výrazu nit a příze platí tato definice jen omezeně. Původně (asi do 14. století) byla obě slova absolutní synonyma.
V 21. století se v odborném i hovorovém jazyce oba výrazy často zaměňují (jsou nadále synonymní), pro některé případy nebo situace se však používá jen jedna z obou variant. Pro „správné“ použití není známá žádná norma nebo pravidlo.

Příklady rozdílu mezi oběma pojmy 
Aktuální poměry (nebo trendy) je možné odvodit jen z porovnání praktických příkladů, které se dají případně shrnout do určitých skupin.

Druhy textilií, které se (zpravidla) označují:

Jen jako nit

 když se (s přívlastkem) výrazně odlišují od ostatních částí stejného výrobku (vazná, smyčková, útková, efektní)
 když se udává počet jednotlivých exemplářů ("30 osnovních nití na centimetr", "sdružování 2 až 5 nití")

Jen jako příze se označují textilie s přívlastkem

 v závislosti na původním materiálu a dosavadním zpracování: vlněná, staplová, rotorová, skaná, barevná)
 podle účelu, pro který byla zhotovena: tkalcovská, ručně pletací (hovor.: vlna), osnovní, efektní, háčkovací (hovor.: bavlnka) … aj. 

Výjimka (pouze v češtině): šicí nit (v jiných jazycích: příze na šití)

Oba pojmy se dají použít v závislosti na záměru nebo posouzení uživatele:

Např.: viz hořejší snímek, "soukání nití....brzdění a čištění příze (soukaných nití)", "průměr nití.....s efektivním průměrem příze", „kontrole příze....na probíhající niti

Některé výrobky 

Podle různých kritérií (technologický postup, materiálové složení atd.) jsou niťárenské výrobky označovány obecně jako
 háčkovací příze
 šicí hedvábí
 šicí nitě
 obuvnické nitě
 vyšívací bavlnky
 štupovací bavlnky

Reference

Související články 
 Příze
 Skaní
 Tkanina
 Nitě na šití

Externí odkazy 
 
 
 
 Skripta Textilní vlákna

Délkové textilie
Krejčovství
Flájská hornatina

Flájská hornatina je geomorfologický okrsek Loučenské hornatiny, která patří do Krušných hor. Rozkládá se na území okresů Most a Teplice. Na západě sousedí s Novoveskou hornatinu, od níž ji odděluje hluboce zaříznuté údolí Bílého potoka. Její východní hranici tvoří Mikulovské údolí. Severní hranice sleduje státní hranice s Německem. Největšími sídly jsou na úpatí Litvínov, Osek a Hrob, výše v horách pak lyžařská střediska Meziboří, Český Jiřetín, Mikulov a Moldava s hraničním přechodem.

Vrcholový hřbet má podobu plošiny, která příkře spadá do prostoru Chomutovsko-teplické pánve. Svahová část je rozčleněna potoky v hluboká údolí. Vystupují zde především typické horniny Krušnohorského krystalinika, tj. ruly (ortoruly, pararuly) a horniny flájského žulového porfyru (hlavně v okolí vodní nádrže Fláje v blízkosti hory Loučná).

Nejvyšším vrcholem okrsku je Loučná (956 m). Dalšími významnými vrcholy jsou:
 Vlčí hora (892 m)
 Černý vrch (889 m)
 V oboře (889 m)
 Studenec (878 m)
 Oldřišský vrch (878 m)
 Bradáčov (876 m)
 Vrch tří pánů (874 m)
 Jelení hlava (874 m)
 Pestrý (871 m)
 Bouřňák (869 m)

Hlavními vodními toky oblasti jsou Bílý potok se svými četnými přítoky, Flájský potok, na němž je vybudována přehradní nádrž Fláje, a Bouřlivec protékající Mikulovským údolím. Jeho vody se zadržují v Teplické pánvi v nádrži Všechlapy.

Vegetaci hornatiny tvoří převážně bučiny na jižních svazích Krušných hor, přirozená vegetace vrcholového hřebenu byla v minulých staletích přeměněna na monokultury smrku. Většina těchto porostů však byla zcela poničena imisemi v druhé polovině 20. století. Lesy tak musely být nahrazeny nepůvodními dřevinami především pak modřínem, smrkem pichlavým, břízami nebo jeřábem. Po roce 1989 dochází v důsledku přísných imisních limitů k zlepšení ovzduší v Podkrušnohoří, a tím i k oživení přírody Krušných hor. Toto zlepšení bylo natolik rapidní, že se uvažuje o postupném zalesňování původními druhy, tj. smrkem ztepilým, bukem lesním a jedlí bělokorou.

Nejcennější přírodní části představují rozlehlá rašeliniště (přírodní rezervace Grünwaldské vřesoviště nebo v okolí Flájské přehrady). Další chráněná území v regionu jsou přírodní památky Lomské údolí, Domaslavické údolí a Buky na Bouřňáku a přírodní rezervace Vlčí důl (obsahuje zrušenou přírodní památku Vrása). Velkou část území zahrnuje také přírodní park Loučenská hornatina.

Odkazy

Reference 

Geomorfologické jednotky Krušných hor
Pohoří v Česku
Geomorfologické okrsky v Česku
Geografie okresu Most
Geografie okresu Teplice
Arthur C. Clarke Award

Arthur C. Clarke Award je britská cena udělovaná nejlepšímu románu žánru science fiction, vydanému v uplynulém roce. Cena byla založena na grantu od Arthura C. Clarka a poprvé byla udělena v roce 1987. Vítězné dílo vybírá pětičlenná porota, složená ze členů British Science Fiction Association, Science Fiction Foundation (po dvou členech) a londýnského muzea věd (jeden člen). Cena se skládá z plakety, tvarované jako knižní zarážka, a šeku. Ten má v librách hodnotu stejnou jako je rok, ve kterém je udělována. V roce 2001 tak byla tato hodnota 2001£.

Oceněná díla 
 1987 – The Handmaid's Tale (Margareta Atwoodová) 
 1988 – Drowning Towers (George Turner)
 1989 – Unquenchable Fire (Rachel Pollacková)
 1990 – The Child Garden (Geoff Ryman) 
 1991 – Take Back Plenty (Colin Greenland) 
 1992 – Synners (Pat Cadigan) 
 1993 – Body of Glass (Marge Piercyová)
 1994 – Vurt (Jeff Noon) 
 1995 – Fools (Pat Cadigan)
 1996 – Fairyland (Paul McAuley)
 1997 – The Calcutta Chromosome (Amitav Ghosh) 
 1998 – The Sparrow (Mary Doria Russellová) 
 1999 – Dreaming in Smoke (Tricia Sullivanová) 
 2000 – Distraction (Bruce Sterling) 
 2001 – Nádraží Perdido (China Miéville) 
 2002 – Bold As Love (Gwyneth Jonesová)
 2003 – The Separation (Christopher Priest)
 2004 – Quicksilver (Neal Stephenson)
 2005 – Železná rada (China Miéville)
 2006 – Air (Geoff Ryman)
 2007 – Nova Swing (M. John Harrison)
 2008 – Black Man (Richard K. Morgan)
 2009 – Song of Time (Ian R. MacLeod)
 2010 – Město & město (China Miéville)
 2011 – Zoo City (Lauren Beukes)
 2012 – The Testament of Jessie Lamb (Jane Rogers)
 2013 – Dark Eden (Chris Beckett)
 2014 – Ancillary Justice (Ann Leckie)
 2015 – Station Eleven (Emily St. John Mandel)
 2016 – Children of Time (Adrian Tchaikovsky)
 2017 – The Underground Railroad (Colson Whitehead)
 2018 – Dreams Before the Start of Time (Anne Charnock)
 2019 – Rosewater (Tade Thompson)

Externí odkazy 
  
 Přehled oceněných děl 

Britské literární ceny
Literární ceny v žánru sci-fi
Arthur C. Clarke
Ocenění nazvaná po osobách
Ocenění založená roku 1987
Uhličitan vápenatý

Uhličitan vápenatý (CaCO3) je bílá krystalická látka, používá se v potravinářství (E170), v potravinových doplňcích jako zdroj vápníku a jako hnojivo. Krystalické modifikace použité v infoboxu jsou shodné s mřížkami minerálů pro kalcit (1. modifikace), aragonit (2. modifikace) a vaterit (3. modifikace).

V přírodě se vyskytuje ve formě vápence. Termickým rozkladem (zahříváním) se uhličitan vápenatý rozkládá za vzniku oxidu vápenatého a oxidu uhličitého:

 CaCO3 → CaO + CO2

Popsaný proces probíhá ve vápenkách a bývá označován jako pálení vápna. Pro oxid vápenatý se užívá i název pálené vápno a pro hydroxid vápenatý, který vzniká jeho reakcí s vodou se užívá označení vápno hašené. Hydroxid vápenatý, který je málo rozpustný ve vodě (a jeho rozpustnost ve vodě s rostoucí teplotou na rozdíl od většiny pevných látek klesá) se ve směsi s pískem a vodou používá ve stavebnictví ke spojování cihel a nazývá se malta. Při tuhnutí malty dochází k reakci hydroxidu vápenatého s oxidem uhličitým přítomným ve vzduchu. Dochází ke vzniku uhličitanu vápenatého:

 Ca(OH)2 + CO2 → CaCO3 + H2O

Uhličitan vápenatý je prakticky nerozpustný ve vodě. Pokud je ve vodě protékající přes vápencové skály rozpuštěn oxid uhličitý, dochází k přeměně nerozpustného uhličitanu vápenatého na rozpustný hydrogenuhličitan vápenatý:

 CaCO3 + CO2 + H2O → Ca(HCO3)2

Roztok hydrogenuhličitanu po malých kapkách dopadá na skálu a pomalu se z něj odpařuje voda a uvolňuje se oxid uhličitý. Při poklesu koncentrace oxidu uhličitého v roztoku dochází k rozkladu hydrogenuhličitanu zpět na uhličitan – reakce probíhá tedy v opačném směru a dochází ke vzniku krápníků:

 Ca(HCO3)2 → CaCO3 + CO2 + H2O

Hydrogenuhličitan vápenatý a hořečnatý způsobují přechodnou tvrdost vody. Tu lze na rozdíl od tvrdosti trvalé (působena sírany obou prvků) odstranit varem. Hydrogenuhličitany se rozkládají a přecházejí na uhličitany.

Je součástí schránek některých živočichů.

Vyskytuje se v následujících nerostech a horninách:
 aragonit
 kalcit
 křída
 vápenec
 mramor
 travertin
 vaterit

Reference

Literatura

Externí odkazy 
 

ATC A12A
Vápenaté sloučeniny
Vápenatý
Antacida
Potravinářská aditiva
Novoveská hornatina

Novoveská hornatina (ve starším členění Novoveská vrchovina) představuje jeden z geomorfologických okrsků Loučenské hornatiny. Tato část Krušných hor se nachází v okrese Most. Na severu je ohraničena státní hranicí s Německem, na západě sleduje hranice linii zhruba ve směru Nová Ves v Horách – vrch Čihadlo – údolí Albrechtického potoka a na východě ji od sousední Flájské hornatiny odděluje Šumenské údolí. Mezi nejvýznamnějšími města a obce patří Litvínov a Horní Jiřetín při úpatí Krušných hor a ve vyšších polohách Nová Ves v Horách, Křížatky, Mníšek s hraničním přechodem a lyžařské středisko Klíny.

Vrchovina je charakteristická především velmi prudkým svahem, v němž jsou vyhloubena údolí. K nejvýraznějším z nich patří Hamerské a Mariánské údolí, kterým vede silnice z Horního Jiřetína do Nové Vsi v Horách. Samotná hřebenová partie je plochá, čímž ostře kontrastuje se sousední Rudolickou hornatinou a Flájskou hornatinou. Nadmořská výška celého území dosahuje sotva 800 m, jen výjimečně ji přesahují Mračný vrch (852,2 m, nejvyšší bod okrsku), Kamenec (813,7 m), Větrný vrch (799,8 m), Čihadlo (792,3 m) nebo Jeřabina (788 m).

K hlavním tokům oblasti patří hraniční potok Svídnice (na německém území Schweinitz) a Loupnice, na níž byla v letech 1910–1913 vystavena údolní nádrž Janov (též Mostecká přehrada) a dodnes slouží k zásobování pitnou vodou v oblasti Podkrušnohoří. Jinými důležitými toky jsou Jiřetínský potok v Mariánském údolí a Albrechtický potok, který dříve sloužil k plavení dřeva z hřebene.

Stejně jako v ostatních částech východního Krušnohoří i zde se setkáváme s kontrastem mezi vegetací svahové části a hřebene, tzn. zachovalé bučiny naproti obnovovanému lesu, v dřívějších dobách zničeném vlivem imisní zátěže.

Zajímavými částmi území jsou přírodní rezervace Černý rybník s přilehlým vrchovištěm, který je pramennou oblastí Svídnice a Bílého potoka, dále rozhledna na Jeřabině, Strážný vrch nad Novou Vsí se skupinou větrných elektráren a vodní nádrž Janov s nejvyšší zděnou hrází v České republice (vysoká je 53 m.

Reference 

Geomorfologické jednotky Krušných hor
Vrchoviny v Česku
Geomorfologické okrsky v Česku
Funkční potraviny

Funkční potraviny (Functional foods) jsou potraviny vyrobené z přirozeně se vyskytujících složek tak, aby měly krom prosté výživné hodnoty i příznivý účinek na zdraví konzumenta. Nejčastěji se lze setkat s potravinami obohacenými vitamíny, kyselinami nebo probiotiky.

Základní typy působení 
 posilování imunity
 prevence proti nemocem
 příznivé ovlivnění fyzického a duševního stavu
 zpomalení procesu stárnutí

Rychlost působení 
Funkční potraviny nejsou léky a aby se projevil jejich účinek, musí se jíst relativně dlouho. Každopádně je však nutná jejich dlouhodobá až celoživotní kombinace, aby zůstalo zachováno jejich působení. Konzumní potraviny dělíme podle doby, po které se projeví jejich konzumace, na působící již po krátkodobé konzumaci (v řádu týdnů), střednědobé konzumaci (měsíce až roky) a dlouhodobé konzumaci (desetiletí). I u funkčních potravin, které se projeví již po krátké době (např. fytosteroly snižující hladinu cholesterolu), je třeba pamatovat, že je třeba je konzumovat dlouhodobě - neboť krátkodobé zlepšení situace (např. snížení cholesterolu) nemá celkově na kvalitu zdraví a života člověka významný efekt.

Funkční potraviny jsou stále častěji považovány za důležitou součást profylaktické léčby a prevence civilizačních chorob. Je například doložen vliv imunomodulačních probiotik při podpoře léčby rakovinových onemocnění.

Reference

Související články 
 Doplněk stravy
 Potravní doplněk
 Zdravotní tvrzení

Odkazy 
 Functional Foods: Public Health Boon or 21st Century Quackery? - shrnutí od International Association of Consumer Food Organizations o regulaci a tržní situaci v oblasti funkčních potravin v Japonsku, USA a Velké Británii
 UK Joint Health Claims Initiative
 Agriculture & Agri-Food Canada

Bibliografie 
 Kalač, P. Funkční potraviny - kroky ke zdraví. 2003, 

Zdravá výživa
Žluknutí

Žluknutí (též oxidace tuků) je proces oxidace dvojných vazeb nenasycených mastných kyselin, obsažených především v tucích a jiných lipidech, vzdušným kyslíkem. Výsledkem tohoto procesu jsou nežádoucí produkty, zejména aldehydy a ketony, které negativně mění jak zdravotní působení, tak i chuťový projev a vůni potravin obsahujících nenasycené mastné kyseliny. Následkem je částečné nebo úplné znehodnocení potraviny.

Chemickou podstatou žluknutí je adice molekuly O2 vzdušného kyslíku na dvojnou vazbu mastné kyseliny za vzniku peroxidu, s následným štěpením uhlíkového řetězce:

 … -CH=CH- … + O2 → …  … → … - CHO + OHC- …

za vzniku dvou koncových aldehydových skupin.

Tekuté oleje s vysokým podílem nenasycených mastných kyselin jsou k oxidaci náchylnější než tuhé tuky. Oxidaci podporuje působení ultrafialového záření a může být také urychlena vhodnými enzymy. Naopak potlačují ji tzv. antioxidanty.

Potravinářská chemie
Tuky
Lenka Lanczová

Lenka Lanczová, narozena jako Lenka Mužáková (* 29. prosince 1964 v Dačicích), je česká spisovatelka románů pro mládež a pro ženy. Od roku 1987 pracuje v městské knihovně ve Slavonicích.

Životopis 
Na základní školu chodila ve Slavonicích. Po maturitě na Střední ekonomické škole v Jindřichově Hradci pracovala rok u Okresní správy spojů. Ve 13 letech si uvědomila, že v dívčích románech není to, co by tam chtěla najít, proto začala psát. Z nevinného pokusu se stal celoživotní koníček a dnes je Lenka Lanczová autorkou téměř 60 knih. První román však vyšel až poté, co se v ČR po revoluci r. 1989 změnila politická situace. Do té doby se do tehdejších edičních plánů kamenných nakladatelství nevešla.

Dílo 
Patří k českým nejproduktivnějším a nejčtenějším spisovatelům. Hlavní hrdinou jejích knih je většinou dospívající dívka, která řeší své problémy s mezilidskými vztahy, které jsou často způsobené její odlišností od okolí. Autorka ve svých knihách píše o mladých nejen pro mladé. Z jejích knih čiší jakési ponaučení, ale díky přirozenému podání to čtenáři nevnímají jako pokus o mentorování.

V dvoudílném románu Lucky Luk, který je svým způsobem výjimkou v její tvorbě, je hlavním hrdinou starší kluk, který má problémy nejen s láskou, když potkává a ztrácí svou osudovou ženu, ale v prvním díle se také potýká se zákonem a dostane se až do vězení. Až na výjimky představuje každá kniha samostatný román.

Lenka Lanczová vydala také tři romány pro ženy - Manželky, milenky, zoufalky, Milenky a hříšníci a Vstupenka do ráje.

Autorka každý rok vydává průměrně 3 až 4 knihy a dosud vydala téměř 60 knih, které vyšly vesměs v nakladatelství Víkend. Rovněž jí vyšla i povídka (či spíše novela) Andělé noci v knize Jak to bylo poprvé, na které se podílela spolu s dalšími pěti autorkami (mezi než patří i autorčina dcera Sandra).

Autorčiny knihy jsou v následujícím seznamu seřazeny podle roku vydání. Pouze v případě, že jde o pokračování předchozího titulu, je toto pokračování zařazeno hned za úvodní titul.

V anketě Moje kniha obsadila 1. místo mezi českými spisovateli a 3. místo celkově. Čtyři její knihy se umístily v první stovce absolutního pořadí a 15 knih mezi prvními 200 tituly.
 23. místo – kniha Znamení blíženců
 41. místo – kniha Postel plná růží
 59. místo – kniha Mokrá náruč léta
 78. místě – kniha Tajná láska

Externí odkazy 
 
 Oficiální stránky autorky
 Lehká četba zrovna dneska – tvorba Lenky Lanczové očima Ivo Fencla, 25. 2. 2009
 Bez sexu by hrdinky nebyly reálné, říká autorka 52 knih pro mládež – ona.iDNES.cz, 26. 6. 2009

Čeští spisovatelé knížek pro děti
Narození v roce 1964
Žijící lidé
Ženy
Narození 29. prosince
Narození v Dačicích
Direct Sequence Spread Spectrum

DSSS (Direct Sequence Spread Spectrum) - technika přímého rozprostřeného spektra. Je jednou z metod pro rozšíření spektra při bezdrátovém přenosu dat.

Pracuje tak, že každý jednotlivý bit určený k přenosu je nejprve nahrazen určitou početnější sekvencí bitů (tzv. chipů). Tyto sekvence mají nejčastěji pseudonáhodný charakter. Pro jejich vytváření se využívají například Goldovy či Barkerovy kódy. Skutečně přenášena (modulována na nosný signál) je pak tato sekvence bitů. Jde tedy vlastně o umělé zavedení nadbytečnosti (redundance). Signál je rozprostřen do větší části radiového spektra, je méně citlivý vůči rušení (což zvyšuje spolehlivost přenosu). Signál se ostatním uživatelům jeví jako náhodný šum, a bez znalosti mechanismu vytváření původní pseudonáhodné sekvence je pro ně obtížné zpět získat (demodulovat) přenášená data.

Jedná se o modulační techniku používanou například v bezdrátové technologii Wi-fi či v navigačním systému GPS.

Odkazy

Související články 

 Rozprostřené spektrum
 Frequency hopping spread spectrum (FHSS)

Telekomunikace

ja:スペクトラム拡散#直接拡散
OFDM

OFDM (, ortogonální multiplex s frekvenčním dělením) je širokopásmová modulace využívající frekvenční dělení kanálu. Pracuje s tzv. rozprostřeným spektrem, kdy je signál vysílán na více vzájemně ortogonálních frekvencích , které jsou označovány jako subnosné.

Modulační metoda OFDM spočívá v použití několika stovek až tisíců subnosných frekvencí. Subnosné frekvence jsou dále modulovány dle potřeby různě robustními modulacemi například: QPSK, 16-QAM nebo 64-QAM. Jednotlivé subnosné jsou vzájemně ortogonální, takže maximum každé nosné by se mělo překrývat s minimy ostatních. Datový tok celého kanálu se tak dělí na stovky dílčích datových toků jednotlivých subnosných. Poněvadž jsou ve výsledku toky na jednotlivých subnosných malé, je možné vkládat ochranný interval (GI) – čas, kdy se nevysílá žádná nová informace. Na přijímací straně je tak možné nerušeně přijmout (právě) vysílaný symbol, i když přichází k přijímači více cestami s různým zpožděním. Stejný symbol přijatý vícekrát s různým zpožděním tak může odpovídat i více vysílačům. Přijímané výkonové úrovně více vysílačů resp. odrazů se tak na přijímací straně do jisté míry sčítají.

OFDM se používá mimo jiné pro přenos signálu v ADSL, bezdrátových sítích standardu IEEE 802.11a/g, WiMAX, LTE a standardech pro digitální rozhlas DAB a digitální televizi DVB-T.

Reference

Externí odkazy 
 

Modulace
Telekomunikace
Multiplexování
World Fantasy Award

World Fantasy Award („Světová cena fantasy“) je americká cena pro nejlepší příspěvky v literárním žánru fantasy, udělovaná od roku 1975 každoročně na Světovém fantasy sjezdu (World Fantasy Convention). Cena tvoří protějšek k Ceně Hugo (Hugo Award), udělované v žánru sci-fi.

Kategorie 
 nejlepší román
 nejlepší novela
 nejlepší povídka
 nejlepší antologie
 nejlepší sbírka
 nejlepší umělec
 zvláštní ocenění tohoto sjezdu
 životní přínos
 zvláštní ocenění pro profesionálního umělce
 zvláštní ocenění pro amatérského umělce

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 Vítězové a nominovaní 

Fantasy
Americké literární ceny
Stromové patro

Stromové patro (E3) je jednotka vertikální struktury v ekosystémech. Do stromového patra jsou řazeny všechny rostliny, jejichž výška v daném ekosystému je vyšší než 5 m.

Stromové patro je možno dále dělit na několik částí. Ve středoevropských podmínkách, kde nejvyšší stromy dosahují jen málokdy přes 30 m, má smysl dělení jen do dvou částí:

 E3 alfa - rostliny dosahující výšky 5 - 15 m
 E3 beta - rostliny dosahující výšky 15 m a více

V tropických pralesích se používá často i více stupňů, které jsou pak značeny dalšími písmeny řecké abecedy (gama, delta…).

Pokryvnost stromového patra v procentech je mírou množství slunečního záření, které proniká až na zemský povrch. V lesnické terminologii je pokryvnost stromového patra označována pojmem zápoj. Množství záření významně ovlivňuje složení bylinného patra, např. tzv. hájová květena rozkvétá velice brzy na jaře, aby využila období před olistěním stromů, kdy je množství dopadajícího záření v průběhu roku nejvyšší.

Porost s pokryvností stromového patra alespoň 25 % je označován jako les. Tato definice je zvláště užitečná v oblastech kolem horní (dané nadmořskou výškou) nebo severní (dané zeměpisnou šířkou hranice lesa. Porosty s nižší výškou nebo nižší pokryvností jsou pak označovány jako lesotundra.

Odkazy na ostatní patra 
 Keřové patro
 Bylinné patro
 Mechové patro

Ekologie
Substance

Substance (z latinského sub-stantia, podloží, základ; kalk řeckého hypo-stasis) může znamenat:

 Podstata – stálá a neměnná stránka jsoucen (věcí), které existují samy o sobě a nesou na sobě proměnlivé případky (akcidenty)
 Chemická substance – chemická látka
 Účinná látka (či pomocná látka), z které se míchá léčivo do lékové formy
 Substance P – polypeptid s hormonálními účinky umožňující vnímání bolestivých podnětů
 Substantia nigra – párová struktura ve středním mozku s výrazným vlivem na řízení pohybu těla

Související články 
 Substantivum – Podstatné jméno

Externí odkazy
Případek

Případek čili akcident nebo akcidens (z latinského accidere udát se, uskutečnit se) je filozofický pojem, který označuje kontingentní, proměnné, nepodstatné a náhodné vlastnosti jsoucna, které je možné abstrahovat, aniž by došlo ke změně podstaty jsoucna. V dějinách filozofie má tento pojem původ v teorii a pojmosloví Aristotelově a scholastiky, zvláště jejího nejvýznamnějšího představitele, Tomáše Akvinského.

Případky, kterými je jsoucno či předmět nadáno, mají nesamostatné bytí, neexistují samy o sobě, ale jsou pouze na něčem dalším, totiž na podstatě či v podstatě (ens in alio). Zároveň však tyto případky uskutečňují možnosti, v níž je podstata, a proto je od podstaty nelze oddělovat, jejich vzájemný vztah je dialektický.

Tomáš Akvinský rozlišuje dva druhy případků:
 případky vnější, které k podstatě přicházejí jakoby zvnější, avšak jsou pro esenci podstaty libovolné. Pro esenci člověka je například zcela nahodilé, je-li blondýn či brunet, Čech či Ir, svobodný či ženatý apod.
 vlastnosti (lat. propria) jsou ty případky, které vyplývají ze samotné podstaty a v tomto smyslu ukazují na esenci věci; podstata se v těchto vlastnostech projevuje. Mezi vlastnosti člověka lze považovat např. schopnost smát se, společenskost (zóon politikon), sexualita, technické, umělecké a kulturní schopnosti apod.

Toto rozlišení mezi vnějšími případky a vlastnostmi je klíčové pro otázku, jak se v případcích (jevech) ukazuje esence jsoucna (podstata), která nikdy není dána bezprostředně, nýbrž zprostředkovaně v závislosti na případcích. Tato znalost je zkušenostní, avšak procesem poznávání se stává zřejmým, která určení jsou nahodilá a která podstatná (tj. vlastnosti).

Odkazy 


Reference

Související články 
 Podstata
 Možnost
 Uskutečnění

Externí odkazy 
 

Filozofické pojmy
Ontologie
Kategorie (filozofie)

Kategorie (řecky κατηγορία katégoria obvinění, ale také výpověď, predikát; latinsky categoria hlavní výpověď) označuje ve filosofii základní pojem, z něhož lze všechny ostatní pojmy odvodit anebo pod nějž je lze aspoň zařadit.

Kategorie u Aristotela a ve scholastice 

Aristotelés se táže: Které jsou nejvyšší rody pojmů, které vypovídáme o věcech? Tyto rody nazývá kategoriemi. Podle Aristotela všechno, co se vypovídá o některé věci, náleží do jedné z deseti kategorií. Kategorie u něj však nejsou pouze způsoby výpovědi, ale také způsoby bytí.

První kategorií je podstata, zbylých devět jsou případky čili akcidenty. U podstaty pak Aristotelés rozlišuje tzv. první a druhou podstatu. První podstatou je individuální podstata (tj. tento člověk zde), druhou pak esence první podstaty, tedy druh, k němuž tato individuální podstata náleží (např. tento Pavel je člověk).

Kromě těchto kategorií však existují predikáty, které je přesahují čili transcendují; ty se nazývají transcendentálie. Těmito čtyřmi transcendentáliemi jsou jedno, pravdivé, dobré a krásné. Mezi kategoriemi a transcendentáliemi je následující rozdíl:
 Kategorie jsou abstraktní, odhlížejí od rozdílů, které existují mezi věcmi, které se označují; o věcech vypovídají jednoznačně.
 Transcendentálie od rozdílu mezi popisovanými věcmi odhlížet nemohou. Nevypovídají o věcech jednoznačně, ale protože náležejí všem, nelze od nich odhlédnout, jsou analogické vůči podstatě.

Aristotelovy kategorie měly nesmírný vliv na celé dějiny filosofie.

Kategorie u Kanta 

Současné užití pojmu kategorie vychází především z filosofie Immanuela Kanta a německého idealismu. Kategorie se chápou jako třídy, do nichž lze libovolné pojmy řadit. (Tabulka je podle Kantovy Kritiky čistého rozumu, str. A 181)

Související články 
 Transcendentálie
 Podstata
 Případek

Ontologie
Transcendentálie

Transcendentálie (z latinského transcendentalia < transcendentalis přesažný) jsou ve filozofii základní pojmy, které přísluší každému jsoucnu, neboť jsou základním rysem jsoucna.

Trancendentálie jsou popsány tak, že určují všechny kategorie jsoucna a přesahují je (odtud transcendentalia). První zmínky o transcendentáliích se objevují v Platónově Filébovi a Symposiu a u Aristotela v jeho Metafyzikách a Etice Nikomachově. V návaznosti na tyto filozofy se ve vrcholné scholastice vyvinula samostatná nauka. Ve známosti je dosud ona podoba nauky o transcendentáliích, kterou rozvinul Tomáš Akvinský ve svém spise Quaestiones disputatae de veritate (1256–1259).

Základní určením transcendentálií je, že nemohou být dále převedena na jiná určení. Autoři se liší v jejich výčtu, avšak shodují se všichni na následujících určeních jsoucna:
 verum (pravdivé či poznatelné)
 bonum (dobré)
 unum (jedno)
K těmto se často připočítávají také následující:
 aliquid (určení)
 res (něco, věc; užší vymezení ens)
 pulchrum (krásné coby jednota pravdivého a dobrého)

Filozofické pojmy
Ontologie
Prebiotikum

Prebiotikum je nestravitelná složka potravin, která podporuje růst nebo aktivitu střevní mikroflóry a zlepšuje tak zdravotní stav konzumenta.

Zpravidla se jedná o těžko stravitelné nebo nestravitelné oligosacharidy. Ty se v tlustém střevě stávají substrátem pro některé žádoucí bifidobakterie, které je prokvašují (hlavními odpadními produkty jsou kyselina máselná, propionová či octová). Je důležité vybrat takové oligosacharidy, které nezpůsobují výraznější nadýmání či ještě výraznější trávicí problémy, což vyřazuje mnoho druhů oligosacharidů, zejména obsažených v luštěninách (např. rafinózu, stachyózu a další). V Japonsku se objevují prebiotické potraviny na bázi rafinózou mírně obohacených nealkoholických nápojů, ale jde o ojedinělou a místně specifickou záležitost.

Běžně používaná prebiotika

Přirozená 
Prebiotické potraviny se obohacují oligosacharidy přirozenými a syntetizovanými. Za nejvýznamnější přirozené prebiotikum je považován oligosacharid inulin (uvádí se nepřesně i jako polysacharid – vyskytuje se jako směs různě dlouhých řetězců (oligomerů), tvořených 2–65 molekulami fruktózy, z nichž občas některá je nahrazena molekulou glukózy). Velký podíl inulinu se nachází v kořenu čekanky, hlízách topinambury, hlízách jakonu, česneku, póru a v cibuli. Především čekanka a topinambur slouží jako surovina k přípravě sirupu bohatého na inulin, který se přidává do některých mléčných výrobků (zejména jogurtů), nealkoholických nápojů, marmelád aj.

Syntetická 
Syntetické prebiotické oligosacharidy a jejich deriváty se připravují oligomerací sacharózy nebo laktózy, či chemickou úpravou inulinu či škrobu. Jsou tedy velice podobné přirozeným, od kterých se liší ani ne tak strukturou, jako spíše způsobem vzniku. Jedná se např. o laktulózu (oligosacharid na bázi laktózy a fruktózy) a oligosacharidy na bázi laktózy a galaktózy, případně o látky chemicky odlišné od běžných sacharidů, jako jsou alkoholické cukry, např. maltitol a laktitol.

Doporučovaný denní příjem prebiotik je 0,3 g na kg hmotnosti u mužů a 0,4 g/kg u žen.

Pozitivní účinky prebiotik 
 příznivý vliv na mikroflóru tlustého střeva
 snížení energetického příjmu z potraviny
 zvětšení objemu stolice a potlačení zácpy

Spekuluje se i o dalších pozitivních účincích:
 prevence a zeslabení střevních infekcí a průjmů
 posílení imunity
 prevence rakoviny tlustého střeva a konečníku
 snížení hladiny cholesterolu v krvi
 prevence osteoporózy

Odkazy

Literatura 
 Pavel Kalač: Funkční potraviny – kroky ke zdraví (2003), .

Související články 
 Funkční potraviny
 Probiotikum
 Synbiotikum

Externí odkazy 
 

Potravinářská chemie
Minoru Saitó

Minoru Saitó, japonsky: 斉藤実, (* 7. ledna 1934 čtvrť Asakusa v Tokiu) je japonský sólový mořeplavec – jachtař. Je nejstarším člověkem, který ve věku 71 let uskutečnil sólové obeplutí Země bez zastavení.

Minoru Saitó byl v mládí horolezcem, v roce 1973 začal s jachtingem. Za svůj život zkusil sedmkrát obeplout svět, čtyřikrát uspěl. Celkem urazil přes 384 000 kilometrů.

Čtvrtá úspěšná výprava, v letech 2004–2005 trvala 230 dní, urazil při ní 50 000 km. Japonsko opustil 16. října 2004 na své jachtě nazvané Šuten-dódži II (酒呑童子II, česky: Opilcovo dítě II, anglicky žertovně zvané „Shoot your dog“). 20. ledna 2005 minul mys mys Horn v jižní Americe, 18. února 2005 mys Dobré naděje na jihu Afriky. 15. května přeplul rovník u Indonésie. Přistál 6. června 2005 v japonském přístavu.

Externí odkazy 
 (anglicky)
 (anglicky)
 Mapa (japonsky) 
 Doplul na Měsíc! - víkendová příloha ihned

Japonští jachtaři
Japonští cestovatelé
Narození 7. ledna
Narození v roce 1934
Narození v Tokiu
Žijící lidé
Muži