alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Ostré

Ostré () je malá vesnice 2,5 kilometru východně od města Úštěk v okrese Litoměřice. Dnes tvoří Ostré jednu z částí Úštěka.

Historie 
První písemná zmínka o vesnici pochází z roku 1426.

Obyvatelstvo 
Při sčítání lidu v roce 1921 zde žilo 191 obyvatel (z toho 92 mužů) německé národnosti, kteří byli, s výjimkou jednoho evangelíka jednoho člena nezjišťovaných církví, římskými katolíky. Podle sčítání lidu z roku 1930 měla vesnice 193 obyvatel: dva Čechoslováky a 191 Němců. Kromě dvou evangelíků se hlásili k římskokatolické církvi.

Pamětihodnosti 

Ve vsi jsou zachovány hodnotné stavby lidové architektury. Nad obcí se nachází návrší Kalvárie se skupinou tří kaplí od O. Broggia z počátku 18. století, které nechal postavit Václav Růžička, hejtman panství se sídlem v Liběšicích. Na schodišti ke kaplím jsou zachovány zbytky pískovcových soch, ze vsi vede na vrchol kopce křížová cesta se 14 zastaveními. 

Areál značně zpustl po II. světové válce a následném vysídlení původních obyvatel, po roce 2000 začala péčí místních nadšenců jeho postupná obnova (od roku 2006 má areál v dlouhodobém pronájmu Společnost pro obnovu památek Úštěcka).

Reference

Literatura

Externí odkazy 
 
 

Vesnice v okrese Litoměřice
Sídla v Dokeské pahorkatině
Úštěk
Lynčování

Lynč nebo lynčování je násilí (někdy jen zbití, často vražda), prováděné jako trest mimo rámec zákona. Svými pachateli je chápáno jako výkon rozsudku nebo někdy jako nutné násilí pro posílení své sociální nadvlády. Oběti se obvykle rekrutují ze sociálních skupin, které jsou společností diskriminovány nebo potlačovány.

Lynčování (coby název) je spojeno především s historií Spojených států amerických – válkou za nezávislost, osidlováním amerického západu a obdobím po občanské válce v jižních státech. Zpočátku byl lynč zaměřen proti zločincům, později i proti přistěhovalcům, farmářům a od konce 19. století především proti lidem černé pleti.

Ačkoliv k nejznámějším lynčům docházelo v USA, jsou zaznamenány případy též v jiných zemích. Jedná se o Irsko, Rusko, Jižní Afriku, Irák, Jugoslávii, Izrael, Západní břeh, Gazu či Mexiko.

USA 
Počátek lynčování je kladen do období americké války za nezávislost (1775–1783), kdy se zformovaly obecní rady jako nástroj zachování pořádku. Lynčování je pojmenováno po starostovi města Galway (Irsko) Jamesovi Lynchovi Fitzstephenovi, který roku 1493 shodil svého vlastního syna z balkonu za vraždu španělského hosta. V Americe pak po plukovníkovi Charlesi Lynchovi, který je jako soudce praktikoval kolem roku 1782, aby se vypořádal se zločinci a anglickými loyalisty, ale též po kapitánovi Williamu Lynchovi, který je praktikoval ve Virginii kolem roku 1780. V této době ale docházelo k popravám zřídka.

Teprve později, když se začalo zvětšovat množství osídlenců, a osidlovat západní pohraničí, nabralo lynčování brutálnější podobu. V té době se lynčováním rozuměla zejména soudem neschválená poprava oběšením. Známy jsou větší případy ze San Francisca či z Wyomingu a spousta menších z celého pohraničí. Podle některých historiků šlo nejen o suplování soudní moci v místech, kde byla nedosažitelná, ale také o boj o moc v tvořící se společnosti.

Po americké občanské válce jsou zdokumentovány mnohé případy násilí, zaměřeného proti černochům. Toto období je obvykle spojováno především s působením rasistické organizace Ku-klux-klan, ale ta nebyla zdaleka jediná. V letech 1865–1869 došlo ke zhruba 1500 případům lynče, což vedlo až ke schválení speciálních zákonů proti KKK. I tak pokračovalo lynčování, byť s klesající tendencí, i v průběhu 20. století.

Související články 
 Lynčování v Ramalláhu
 Ku-klux-klan

Externí odkazy

Slovníky 
 heslo Lynch. In Ottův slovník naučný XVI, p. 514

 
Trestné činy
Násilné trestné činy
Popravy
Porušování lidských práv
Ku-klux-klan
Sekundární infekce

Sekundární infekce je infekce, která je komplikací jiného onemocnění (resp. poranění). Často k ní dochází u onemocnění oslabujících imunitní systém (např. AIDS), u poranění, která nebyla dostatečně ošetřena, nebo u chorob kůže a sliznic, které narušují jejich krycí a ochrannou funkci. Někdy mohou být mnohem nebezpečnější než původní zdravotní problém.

Související články 
 Superinfekce
 Koinfekce

Epidemiologie
Patologie
Ferrari 125

Ferrari 125 je vůz Formule 1 z počátku 50. let 20. století.
Model 125 z roku 1948 je prvním čistokrevným monopostem Formule 1 značky Ferrari. Automobil byl vybaven přeplňovaným 1,5 litrovým, dvanáctiválcovým vidlicovým motorem s úhlem rozevření 60°. Palivový systém byl obsluhován třícestným karburatorem Weber 40DOC3 (r.1948) a Weber 50WCF (r.1949). Kompresní poměr byl 6,5:1. Převodovka byla pětistupňová nesynchronizovaná. Všechna kola byla vybavena bubnovými brzdami. Vůz vážil sedm set kilogramů a při sedmi tisících otáčkách za minutu měl výkon 172 kW, s omezenou možností dosáhnout až 10000 otáček. V roce 1949 Lampredi vybavil motor dvojitým kompresorem a zvýšil výkon na 209 kW. Lampredi také inovoval převodovku, která byla montována společně s diferenciálem a měla jen 4 rychlosti. Ferrari 125 je jediným vozem, v historii této značky, který použil 12 válcový motor vybavený objemovým kompresorem.

Z celkového pohledu nebyl tento motor schopen plně využít svoji sílu a většinově se mu nedařilo konkurovat vozům Alfa Romeo 158 a Maserati 4CLT.
Svůj debut v kategorii formule 1 si odbyl 5. září 1948 na okruhu Valentino v blízkosti Turína. Ze třech vozů přihlášených do závodu, se do cíle dostal pouze vůz řízený Raymondem Sommerem, který dojel na třetím místě (Princ Bira a Nino Farina ze závodu odstoupili). První zkušenosti však tento vůz sbíral o rok dříve ve formuli 2, když s ním startoval Franco Cortese a legendární Tazio Nuvolari. Prvního vítězství se vůz dočkal již v roce 1948, Raymond Sommer zvítězil v závodě formule 2 na okruhu nedaleko Florencie. V kategorii vozů Formule 1 zvítězil o měsíc později, to ho ovšem pilotoval Giuseppe Farina na okruhu Garda.

V mistrovství světa se objevil v několika barevných variantách. Italové Alberto Ascari, Luigi Villoresi a Giovanni Bracco používali tradiční italskou rudou barvu, Francouz Raymond Sommer jezdil v modré variantě a Angličan Peter Whitehead v typické British Green Racing.

Technické údaje 
 Motor: Ferrari
 Vidlicový
 12 válců
 Objem: 1496,76 cc
 Výkon: 230 kW
 Otáčky: 7 000 min
 Hmotnost: 700 kg
 Pneumatiky: Dunlop, Pirelli

Piloti 
 Alberto Ascari - 5 místo 1950 (11 bodů)
 Giovanni Bracco - bez bodů 1950
 Raymond Sommer - 13 místo 1950 (3 body)
 Luigi Villoresi - bez bodů 1950
 Peter Whitehead - 9 místo 1950 (4 body)

Výsledky vozu Ferrari 125

Odkazy

Externí odkazy 
 
 Ferrari 125 S, závodní automobil se stejným motorem
 Ferrari 125 S (1947): Slavná historie maranellské automobilky začala před 70 lety

125
Vozy F1 v roce 1950
Vozy F1 v roce 1951
Vozy F1 v roce 1952
Alta GP

Alta GP(Grand Prix) byl vůz formule 1 používaný v roce 1950a 1951.

Popis 
Společnost Alta Car and Engineering Company založil inženýr Geoff Taylor. Již v roce 1929 společnost postavila první sportovní automobil poháněný 4 válcovým motorem DOHC o objemu 1074 cc. V motoru byla použita speciální pouzdra válců, které odstraněním nebo naopak vložením umožňovala změnu objemu v rámci jednoho bloku motoru a to na 1,5 l nebo 2 l. V roce 1934 Alta produkovala vozy, které byly alternativou ke konkurenčním vozům ERA pro závody ve sprintu nebo jízdě do vrchu. Se vznikem "Voiturette" v roce 1937 začal Taylor se stavbou jednomístných vozů s nezávislým zavěšením všech čtyř kol a dvoulitrovým motorem.

Vůz Alta GP postavil Geoff Taylor a umístil do něho motor vlastní konstrukce, který čítal 4 válce v řadě o celkovém objemu 2 litry a doplněný kompresorem. Motor byl navržen již v roce 1945 a vývoj vozu se protáhla o další tři roky. Výsledkem byl pohledný závodní vůz, který se účastnil řady poválečných závodů. Nový vůz Alta GP vyráběný v roce 1948 byl poháněný motorem o objemu 1,5 l a přeplňovaný kompresorem Roots, který dosahoval výkonu 230 koňských sil. První vůz GP1 koupil George Abecassis, který s vozem slavil úspěchy v sedmi závodech. Druhý vůz GP2 koupil Crossley v roce 1949 a vůz GP3 získal Kelly v roce 1950, posledně jmenovaný vůz měl již dvoufázový kompresor.

Dvě Alty s Crossleyem a Kellym nastoupily do prvního závodu nově vzniklého mistrovství světa formule 1, v Silverstone. Crossley se kvalifikoval na 17. místě a Kelly o dvě místa hůře. Zatímco Crossley ukončil závod předčasně ve 43. kole pro poruchu na rozvodech, Kelly dojel do cíle se ztrátou šesti kol a nebyl klasifikován. Crossley startoval také v Grand Prix Belgie, kde se kvalifikoval na 12. místě a v cíli obsadil konečné 9. místo s pětikolovou ztrátou na nejlepší. Kelly se připravoval na další domácí Grand Prix v roce 1951, kvalifikoval se 18 z dvaceti pilotů. V závodě byl rozdíl ve výkonnosti daleko patrnější, Kelly dojel do cíle se ztrátou 15 kol a znovu nebyl klasifikován.

Technická data 
 Motor: Alta
 Řadový
 4 válce
 Objem: 1999 cc

 Hmotnost: 610 kg
 Pneumatiky: Dunlop

Výsledky vozu Alta GP

Externí odkazy 
 
 Alta GP2, Alta GP3
 Alta na austroclassic
 Fotografie z Historic Grand Prix Cars

Vozy F1 v roce 1950
Vozy F1 v roce 1951
Metoděj z Olympu

Svatý Metoděj z Olympu ( – asi 311) byl jedním z řecky píšících církevních Otců na přelomu 3. a 4. století. Byl biskupem v lýkijském Olympu, později – podle sv. Jeronýma – v Týru, ale tato informace je nepravděpodobná. Zemřel pravděpodobně jako mučedník v roce 311.

První zprávy o něm nám podává až Jeroným (De viris illustribus, 83). Sv. Eusebios se o něm nezmiňuje, pravděpodobně proto, že Metoděj velmi silně bojoval proti některým Órigenovým naukám. Metoděj se mohl pyšnit značným vzděláním a proti Órigenovi zastával především totožnost vzkříšeného těla s tělem nynějším. Na druhé straně byl podobně jako Órigenés silně ovlivněn platónismem a používal silně alegorickou exegezi.

Dílo 
Z jeho děl se dochovala v úplném znění Hostina deseti panen (Convivium decem virginum, řecky Symposion he peri hagneias – „Symposion o panenství“; Migne, PG, XVIII, 27-220), rozhovor deseti panen, kde se Metoděj dotýká hlavních témat křesťanské víry. Celý text je situován do zahrady Ctnosti, dcery Filosofie, kde deset panen během hostiny hovoří o ideálním způsobu života, který si zvolily. Počtu deseti panen odpovídá deset úvah. Celá práce má hluboké biblické kořeny. V devátém rozhovoru se Metoděj projevuje – právě při hájení víry ve vzkříšení těla – jako zastánce milenarismu.

Ve spise O svobodné vůli (peri tou autexousiou) napadá gnostické učení o původu zla a svobodné vůli. Z větší části dochováno, psáno formou dialogu.

V traktátu O vzkříšení (Aglaophon he peri tes anastaseos) zastává proti Órigenovi nauku o vzkříšení těla a jeho identitě s tělem stávajícím. Z větší části dochováno, psáno formou dialogu.

Z dalších traktátů, psaných formou dialogu, máme jen staroslověnské zlomky. jsou to spisy O životě (lat. De vita), kde Metoděj probírá otázku života a rozumného jednání; O jídlech (lat. De cibis) popisuje rozlišování jídel u Židů a o jalovici zmíněné v Levitiku. Poskytuje alegorický výklad starozákonních ustanovení o jídle (Num 19); O malomocenství (lat. De lepra) pojednává o malomocenství a poskytuje alegorický výklad starozákonních pasáží hovořících o této nemoci (Lv 13); O pijavici (lat. De sanguisuga), o pijavici z knihy Přísloví (Pří 30,15n.) a o verši Žalmu 18,2.

Z nedochovaných děl víme o existenci traktátu proti novoplatónikovi Porfyriovi, o traktátu Pythonissa proti Órigenovi, o komentářích na Genesis a na Píseň písní, o traktátu O mučednících a o dialogu Xenon

Odkazy

Kritická vydání 
 Symposion: Méthode d'Olympe. Le banquet. Sources chrétiennes 95. Paris : Cerf, 1963.

Související články 
 Seznam světců a mučedníků katolické církve

Externí odkazy 
 
 sv. Metoděj (olympský)

Řečtí svatí
Římskokatoličtí svatí
Pravoslavní svatí
Anglikánští svatí
Starověcí světci
Biskupové starověku
Církevní otcové
Starověcí řečtí spisovatelé
Antičtí filozofové
Křesťanští mučedníci
Narození ve 3. století
Úmrtí v roce 311
Popravení stětím
Muži
Eusebius

Jméno Eusebius psáno někdy také Eusebios náleželo několika různým osobám církevních dějin:

 Eusebius (papež)
 Eusebios z Kaisareie (též Eusebius Pamphili) – autor prvních církevních dějin
 Eusebios z Nikomédie – arián, protivník Athanasiův
 Eusebios z Emesy – teolog a řečník
 Eusebius z Vercelli – biskup ve Vercelli, mučedník
 Svatý Jeroným, původním jménem Sophronius Eusebius Hieronymus
Bochnia

Bochnia je starobylé město na jihu Polska v Malopolském vojvodství, 40 km východně od Krakova při pravém břehu řeky Raby. Město mělo v roce 2008 29 444 obyvatel a rozlohu 30 km².

V minulosti proslulo jako středisko těžby soli – solivary v Bochni se připomínají již k roku 1198 a první důl na kamennou sůl byl založen roku 1248. Městská práva získala Bochnia 27. února 1253.

Solný důl Bochnia byl v roce 2013 zapsán na Seznamu světového dědictví UNESCO.
Mezi významné rodáky patří novinář Gabriel Laub.

Partnerská města 
  Kežmarok, Slovensko
  Bad Salzdetfurth, Dolní Sasko, Německo
  Roselle, Illinois, Spojené státy americké

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 
 neoficiální stránky města 

 
Města v Malopolském vojvodství
Horní města v Polsku
Těžba soli v Polsku
Sources chrétiennes

Sources chrétiennes (fr. „křesťanské prameny“) je ediční řada francouzského nakladatelství Cerf, obvykle zkracovaná SCh či SC s pořadovým číslem. Zabývá se vydáváním kritických textů patristických děl ve všech starokřesťanských jazycích (latina, řečtina, syrština a další). Ediční řadu založili v roce 1942 Henri de Lubac a Jean Daniélou. V lednu toho roku vyšel také první titul La Vie de Moïse (Život Mojžíšův) Řehoře Nysského.

Jednotlivé svazky obvykle obsahují jak samotný kritický text v originále, tak jeho souběžný francouzský překlad. Kritický text bývá nově připraven, nebo je přejímán z jiné edice (např. z řady Corpus Christianorum, Series Latina). Kromě toho jsou jednotlivé svazky doplněny podrobnými úvody a komentáři. Nechybí ani bohatý poznámkový aparát.

Veřejné knihovny 
Z českých veřejných knihoven mají značnou část této ediční řady následující:
 knihovna Evangelické teologické fakulty Univerzity Karlovy  (280 titulů)
 knihovna Centra Aletti v Olomouci  (až na výjimky všechny)
 Centrální katolická knihovna v Praze  (cca prvních 200 svazků?)

Externí odkazy 
 
 Seznam všech titulů Sources chrétiennes na stránkách nakladatelství Cerf
 Stránky projektu Sources chrétiennes: seznam dosud vydaných svazků, plánované tituly, pozvánky na související kolokvia a řada dalších informací.
 Seznam všech titulů Sources chrétiennes na stránkách projektu SC (pdf), stav v červnu 2015

Teologie
Církevní otcové
Církevní historiografie
Knižní edice
Chráněná krajinná oblast Český kras

Chráněná krajinná oblast Český kras byla vyhlášena v roce 1972 na rozloze 128 km² k ochraně nejcennější části barrandienské pánve. Nachází se ve Středočeském kraji mezi Prahou (Radotínem) a Berounem, turisticky nejznámější částí je oblast Karlštejna. Na severu sahá až po Mořinu a Loděnici, na západě po Koněprusy, na jihu po Všeradice a Zadní Třebaň. Malá část CHKO zasahuje i do hlavního města Prahy.

Charakteristika území 
Jde o území tvořené převážně prvohorními usazeninami (vápenci, břidlicemi) silurského a devonského stáří s četnými krasovými jevy včetně jeskyní patřících k největším v Čechách. Přes svou malou nadmořskou výšku, která se pohybuje od 208 m n. m. (hladina Berounky) do 499 m n. m. (vrch Bacín), se zde vytvořil velmi pestrý členitý reliéf, zejména díky erozní činnosti Berounky a jejích přítoků, jejichž údolí mají mnohdy kaňonovitý ráz.

V oblasti se vyskytuje cenná teplomilná květena i zvířena, rovněž se zde nalézá velké množství cenných geologických profilů a světově významných nalezišť zkamenělin.

Lesní společenstva dubových hájů s velmi bohatě rozvinutým bylinným patrem si mnohde zachovala svůj přirozený ráz. V nejhodnotnějších oblastech byla vyhlášena maloplošná zvláště chráněná území, ze kterých rozlohou největší je Národní přírodní rezervace Karlštejn (1546 ha).

Adresa správy CHKO 
 Správa CHKO Český kras
 267 18 Karlštejn I./85

Maloplošná zvláště chráněná území na území CHKO Český kras 
 NPR Karlštejn
 NPR Koda
 NPP Černé rokle
 NPP Klonk
 NPP Kotýz
 NPP Zlatý kůň
 PR Karlické údolí
 PR Klapice
 PR Kobyla
 PR Kulivá hora
 PR Na Voskopě
 PR Radotínské údolí
 PR Staňkovka
 PR Tetínské skály
 PR Voškov
 PP Hvížďalka
 PP Krásná stráň
 PP Lom Kozolupy
 PP Syslí louky u Loděnice
 PP Špičatý vrch – Barrandovy jámy
 PP Zmrzlík

Maloplošná zvláště chráněná území pod CHKO Český kras 
 V kompetenci Správy CHKO Český kras jsou tato další zvláště chráněná území nacházející se mimo CHKO: 
 NPR Větrušické rokle
 NPP Medník
 NPP Požáry
 NPP Dalejský profil
 NPP U Nového mlýna
 NPP Barrandovské skály
 NPP Lochkovský profil
 NPP Cikánka I

Externí odkazy 
 
 
 stránky CHKO Český kras
 Rozbory Chráněné krajinné oblasti Český kras

 
Český kras
Chráněná území v okrese Beroun
Chráněná území v okrese Praha-západ
Chráněná území v Praze
 
 
Životní prostředí v Radotíně
Životní prostředí v Zadní Kopanině
Chráněná území v Česku vyhlášená roku 1972
Český kras
OpenTTD

OpenTTD je open source klon hry Transport Tycoon Deluxe, který vznikl pomocí reverzního inženýrství původního kódu. Hra funguje v prostředí téměř všech hlavních operačních systémů, například Linux, Microsoft Windows, Mac OS X, BeOS, FreeBSD, SkyOS, MorphOS a embeded OS (Windows Mobile a Maemo, Symbian) (mezi podporované operační systémy však nepatří DOS, pro který byla určena původní hra). Od verze 1.10.0. byla vyňata podpora MorphOS, AmigaOS & BeOS. To je umožněno využitím multiplatformní knihovny SDL určené pro multimediální aplikace. Knihovna SDL se však nepoužívá ve verzích pro velké počítače. Mezi dlouhodobé cíle projektu patřilo oproštění hry od nutnosti používat původní grafiku, zvuky a hudbu. Tento cíl se naplnil a od verze 1.0.0 lze používat soubory OpenGFX nahrazující původní grafiku, OpenSFX nahrazující původní zvuky a OpenMSX nahrazující původní hudbu. Každý večer kolem 19:00 se objevují takzvané nightly buildy, tedy verze hry, které ukazují pokrok programátorů den ode dne, ale mohou obsahovat závažné chyby. Zajímavostí může být to, že se na vývoji hry významně podílela i řada Čechů.

OpenTTD převzal všechny vlastnosti originální hry, ale v mnoha ohledech je vylepšil. Mezi nové vlastnosti patří zejména:

 volba velikosti mapy
 hra pro více hráčů
 vodní kanály se zdymadly
 nové možnosti stavby zastávek
 nové druhy letišť
 podpora pro sady nových vozidel
 nastavení velikosti části mapy viditelné v okně hry
 možnost stavět mosty ve větší výšce než jedno políčko nad zemí
 možnost budování tratí napříč svahem
 zvětšení maximálního počtu dopravních prostředků
 nové možnosti semaforů
 seskupování vozidel
 možnost stavění pod mosty
 podpora tramvají
 řazení a filtrování nabídek
 jednosměrky
 odstranění překážek

Některá vylepšení byla přejata z rozšíření původní hry TTDPatch, které je rovněž šířeno pod licencí GNU GPL.

Vzhledem ke způsobu vývoje (zejména zpětný překlad souborů originální hry) je právní stav projektu sporný. V některých právních systémech lze argumentovat uplatněním fair use (i to je ale značně sporné), v českém právu však tento institut nemáme a tak je tato hra pravděpodobně ilegální. Hru vydalo vydavatelství MicroProse. To několikrát změnilo majitele, vlastníkem byly společnosti Hasbro a Infogrames (dnes přejmenované na Atari). Obecně se má za to, že práva ke hře nyní drží právě Atari, to se však o jejich uplatňováni v současnosti nijak nezajímá.

Související články 
 TTDPatch - rozšíření Transport Tycoon Deluxe
 Simutrans - jiný klon Transport Tycoon Deluxe (volný pouze ve smyslu zadarmo, nikoliv Open Source)

Externí odkazy 
 
  Domovská stránka OpenTTD
  Transport Tycoon Forum
  OpenTTD Wiki
  Tycoonez.com:munity >> Open Transport Tycoon (OpenTTD)

Hry pro Linux
Hry pro macOS
Hry pro Windows
Kooperativní videohry
Online videohry pro více hráčů
Open source videohry
Svobodný software naprogramovaný v C++
Videoherní simulátory
Videohry pro jednoho a více hráčů
Videohry z roku 2004
TTDPatch

TTDPatch je malý počítačový program vyvíjený Josefem Drexlerem od roku 1999, aby opravil a rozšířil 
počítačovou hru Transport Tycoon Deluxe. Brzy se rozšířil a dnes existuje skupina lidí, zabývajících se rozšiřováním 
jejích herních možností.

Rozšíření 
Asi nejvýznamnějším rozšířením je možnost přidávat nové sady vozidel a grafiku. K tomu je využito rozšíření formátu GRF, ve kterém byla distribuována původní grafika.

Některé další výhody: 
 možnost grafického rozlišení více než původních 640x480 
 možnost stavět mosty ve větší výšce než jedno políčko nad zemí  
 možnost budování tratí napříč svahem
 zvětšení maximálního počtu dopravních prostředků 
 možnost stavby delších vlaků a zastávek
 průjezdná autobusová zastávka na silnici (vedle původní, do které se zajíždí)

Oprava chyb 
TTD nebylo možné spustit na Windows 2000 nebo Windows XP, TTDPatch to umožňuje. Rovněž opravil možnost ničení nikomu nepatřících objektů (nikoli průmyslových staveb) a některé další chyby.

Multiplayer 
Stabilní hra více hráčů není ani zde umožněna. Hra se desynchronizuje, což vede k jejímu pádu. Proto hráči preferují OpenTTD, který je v tomto ohledu pokročilejší.

Odkazy

Související články 
 OpenTTD – open-source klon celé hry

Externí odkazy 
 Tycoonez.com:munity >> Transport Tycoon DeLuxe (TTD) (česky)
 Domovská stránka projektu (anglicky)
 TT-Forums (anglicky)

Mody videoher
Anarchy Online

Anarchy Online je MMORPG; jedna z mála, která se stala populární ve světě science fiction. Hru vyvinula a vydala společnost Funcom v roce 2001. V současnosti je hra dostupná zdarma i s datadiskem Notum Wars.

Tato hra se dočkala pěti rozšiřujících vydání (rozšiřujících balíčků – datadisků; expansion packs): The Notum Wars, The Shadowlands, Alien Invasion, Lost Eden a Legacy of Xan.

Děj je vsazen do období roku 29475, do nevlídných pouští planety Rubi-Ka.

Příběh hry 
Megakorporace Omni-Tek a kasta rebelů (the Clans) bojují o nadvládu vzdálené planety Rubi-Ka. Další stranou ve hře, ke které se může hráč po zaučovací části přidat, je strana neutrální (Neutrals).

Rubi-Ka se zdá být prakticky nepoužitelnou pouštní planetou, pro kterou jsou vynucené válečné konflikty zbytečným mrháním zdroji i aktivitou, aspoň do doby, než se neznalým ozřejmí informace, že Rubi-Ka je jediným známým zdrojem ekonomicky významného minerálu „notum“, který Omni-Tek dlouhou dobu nenuceně a bezkonfliktně využíval, jakožto prominentní vlastník výjimečných práv na planetu.

Z hlediska rebelů se tedy konflikt nakonec zdá být příslušnou reakcí na možnosti využití tohoto minerálu k technologickému pokroku i jako klíče k nanotechnologii.

Náplň hry 
Hráč si musí vybrat ke které ze stran (Omni-Tek, Clans, Neutrals) se přidá. Dále si volí rasu (Solitus, Opifex, Nano (též Nanomage), Atrox). Poslední volbou je povolání: Dobrodruh (Adventurer), Agent (Agent), Byrokrat (Bureaucrat), Doktor (Doctor), Inženýr (Engineer), Ranař (Enforcer), Fixer (Seřizovač), Opatrovník (Keeper), Bojovník (bojová umění; Martial Artist), Nano Technik (Nano Technician), Stínový bojovník (Shade), Voják (Soldier), Obchodník (Trader), Metafyzik (Meta Physicist).

Jako u jiných RPG, i zde každá rasa a povolání v něčem vyniká na úkor nedostatků v jiných oblastech.

Externí odkazy 
 
 Oficiální stránky hry
  Recenze
  Recenze
 Fórum českých hráčů
 Anarchy Online na České databázi her

MMORPG
Norské videohry
Hry pro Windows
Videohry z roku 2001
Damický kaštanovník

Damický kaštanovník je památný strom v Damicích u Ostrova. Košatý kaštanovník setý (Castanea sativa) roste za zahradami vsi na úpatí výběžku sopečných Doupovských hor za řeku Ohří. Zdaleka viditelný strom měl kmen od dvoumetrové výšky rozdělený do trojice silných kosterních větví. Jedna z kosterních větví se však ulomila. Obvod kmene měří 489 cm a strom dosahuje výšky 25 m (měření 2003). Chráněn je od roku 2004 jako dendrologicky cenný taxon, esteticky zajímavý strom s významným habitem a vzrůstem.

Kaštanovník postoupil do finále ankety Strom roku 2004 a umístil se na 6. místě.

Stromy v okolí 
 Damická lípa u potoka
 Vojkovická lípa

Reference

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Karlovy Vary

Externí odkazy 
 

Památné kaštanovníky jedlé
Památné stromy v okrese Karlovy Vary
Památné stromy v Doupovských horách
Strom roku
Rokycanský jinan

Rokycanský jinan je památný strom v Rokycanech. Jinan dvoulaločný (Ginkgo biloba) rostoucí na zahradě Střední odborné školy (bývalá budova gymnázia) je v odhadovaných 80 letech ve výborném stavu, má obvod kmene 187 cm a dosahuje výšky 13 m (měření 1984). Chráněn od 21. listopadu 1985 pro svůj vzrůst a dendrologickou hodnotu.

Stromy v okolí 
 Javor v plynárnách
 Lípa u kostela Nejsvětější Trojice
 Lípy u demarkační čáry

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Rokycany

Externí odkazy 
 
 Strom v evidenci památných stromů Agentury ochrany přírody a krajiny ČR

Památné jinany dvoulaločné v Česku
Památné stromy v okrese Rokycany
Památné stromy ve Švihovské vrchovině
Příroda v Rokycanech
MMORPG

Zkratka MMORPG (z anglického massively multiplayer online role-playing game, volně hra obrovského počtu hráčů s RPG prvky) je označení žánru počítačových her. Jedná se o počítačovou online hru na hrdiny o více hráčích, která umožňuje připojení i tisíců hráčů najednou; zpravidla skrze Internet. Hra se obvykle, podobně jako jiné hry na hrdiny, odehrává ve fiktivním světě, často ve fantasy či sci-fi prostředí.

Charakteristika 
Hry žánru MMORPG se vyvinuly z textových RPG online her, tzv. MUDů, a původně (kolem poloviny 90. let 20. století) byly označovány jako grafické MUDy. S termínem MMORPG přišel až Richard Garriott, tvůrce Ultimy Online, v roce 1997. Ultima Online, ač nebyla zcela první grafickou online hrou na hrdiny, zaznamenala takový úspěch, že hry podobného rázu jsou od té doby nazývány MMORPG. MUDy jsou pak někdy naopak označované i jako textové MMORPG hry.

Podle PCGamesN mezi nejlepší MMORPG patří EVE Online, Final Fantasy XIV: A Realm Reborn, Guild Wars 2, The Lord of the Rings Online, PlanetSide 2, Rift, RuneScape, Star Wars: The Old Republic, The Secret World a World of Warcraft. Mezi další MMORPG patří například Metin2, Drakensang Online nebo World of Warcraft Classic. První českou MMORPG je Chmatákov Online.

Odkazy

Reference

Související články 
 MMORTS (massively multiplayer online real-time strategy)
 MMOFPS (massively multiplayer online first person shooter)

Externí odkazy 
 
 

 
Videoherní žánry
Anglické zkratky
Portál

Portál (z latinského porta, brána) má více významů:

 portál (architektura) – architektonickými nebo jinými výtvarnými prvky ozdobené orámování vstupu do významné, obvykle veřejné budovy, např. do katedrály.
 portál (divadlo) – pohledové orámování divadelního jeviště, v němž bývá zavěšena divadelní opona
 portál (jeskyně) – vstup do jeskyně
 internetový portál – webové stránky poskytující mnoho odkazů na další weby, výchozí bod pro prohlížení webstránek
 portál (webaplikace) – Webová aplikace, například portletový kontejner, aplikační server s vícevrstvou architekturou sdružující do jediné webové stránky dílčí portálové aplikace, například portlety
 Portál (nakladatelství) – pražské nakladatelství věnující se hlavně pedagogice, psychologii, výchově apod.
 N-D-S 77a Portál – vchodový objekt dělostřelecké tvrze Dobrošov
 portál ve hře Ingress, kudy na svět proudí tajemná energie XM

jmenný prostor na Wikipedii
 Wikipedie:Portál – vysvětlení pojmu
 :Kategorie:Wikiportály – automatický seznam všech dosavadních portálů na Wikipedii

Externí odkazy
Lippe (země)

Lippe je bývalý stát v Německu, pojem se vztahuje k dvěma historickým celkům:
  panství a poté knížectví Lippe () – zaniklá německá monarchie v letech ,
  Svobodný stát Lippe () – bývalý stát Německa v letech .

Externí odkazy 
 

Historická území Německa
Ondřej Smeykal

Ondřej Smeykal (* 19. prosince 1975 Sušice) je český výtvarník a muzikant, profesionální hráč a průkopník hry na australský domorodý nástroj didgeridoo a elektrodidgeridoo.

Život 
Po ukončení základní školy odešel do Prahy na Střední uměleckou školu textilních řemesel. Ve studiu pokračoval na Akademii výtvarných umění v Praze.

Ondřej Smeykal nastoupil kdysi svou dráhu jako samouk a kvůli nedostupnosti didgeridoo začínal první pokusy s osvojením hry nacvičovat na obyčejné papírové trubky používané k navinování koberců. Později se na necelý rok vydal do Austrálie za účelem studia aboriginského skalního malířství na univerzitě v Canbeře a studia hry na australský domorodý nástroj. Dnes se tento česko-slovenský průkopník didgeridoo věnuje koncertním vystoupením, pořádá semináře výuky hry pro začínající i pokročilé a na základě úzkých kontaktů na australské výrobce zastává ve spolupráci s nimi i roli dovozce tradičních eukalyptových nástrojů.

V současnosti pořádá workshopy, přednášky a koncerty. Za jeho největší výtvarný úspěch lze považovat reprezentaci České republiky na Expo 2005 v Nagoji v Japonsku. Jeho hudební úspěchy charakterizuje dnes již stálá účast na známých didgeridoo festivalech a samostatných koncertech, zejména v Německu, Itálii, Švýcarsku (Swizzeridoo), USA, Polsku, ve Velké Británii a v dalších zemích. Úspěchy, dosahující pozornosti už i předních světově známých hráčů, jako například legendárního didgeridoo hráče Marka Atkinse.

Dílo 
V hudbě je patrné silné zabarvení jeho bigbeatovou minulostí sahající do let 1995–1996, kdy hostoval na CD australského didgeridooisty Iana Wooda pod názvem Pražské snění a později s ním založil skupinu Wooden Toys. Spolupracoval mj. s Monikou Načevou na jejím albu Fontanela nebo s Filharmonií Hradec Králové při zpracování skladby Vladimíra Vimmera Věk vodnáře.

Ondřej Smeykal vydává svá hudební díla pro didgeridoo na CD. Po samostatných albech Didgeridoo Solo I (2004), Didgeridoo Solo II (2006) a Didgeridoo Solo III (2010), jehož obsahem jsou tři CD, dospěl autor k novému názvu, Singing Didgeridoo (2013), a to kvůli novým skladatelským a interpretačním přístupům. Výrazně se nově projevuje hlasová složka a snaha o tvorbu „zapamatovatelných písní“. Zatím posledním autorským dílem je Singing Didgeridoo II (2017).

Účastnil se přibližně dvaceti kolektivních výstav doma i v zahraničí. Je například autorem obálky publikace Morgenstern v Čechách: 21 proslulých básní ve 179 českých překladech 36 autorů (1996).

Odkazy

Externí odkazy 
 
 Oficiální stránky
 Swizzeridoo
 Nepoužívat fantazii a tvořivost znamená nežít, tvrdí král didgeridoo Smeykal – iDNES.cz, 4. 11. 2010
 Ondřej Smeykal – video z cyklu České televize Na plovárně

Čeští hráči na didgeridoo
Narození v roce 1975
Žijící lidé
Muži
Narození v Sušici
Narození 19. prosince
Javor v plynárnách

Javor v plynárnách je památný strom v Rokycanech v okrese Rokycany v Plzeňském kraji. Javor klen (Acer pseudoplatanus) rostl na dvoře v areálu bývalých plynáren, v současnosti je na okraji parkoviště obchodu společnosti Lidl. Strom má obvod kmene 349 cm (měření 2003). Chráněn od roku 1995 pro svůj vzrůst a věk.

Stromy v okolí 
 Lípa u kostela Nejsvětější Trojice
 Lípy u demarkační čáry
 Rokycanský jinan

Reference

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Rokycany

Externí odkazy 
 
 Zač Market hlásí: památný javor v Rokycanech v ohrožení! (Econnect, 23. 10. 2003)

Památné javory v Plzeňském kraji
Památné javory kleny v Česku
Památné stromy v okrese Rokycany
Památné stromy ve Švihovské vrchovině
Příroda v Rokycanech
Brčálnický jasan

Brčálnický jasan je památný strom v osadě Brčálník u Hojsovy Stráže na Šumavě. Vysoký jasan ztepilý (Fraxinus excelsior) roste v nadmořské výšce 820 m u potoka nad železniční tratí okolo 300 let, měřený obvod kmene 545 cm a dosahuje výšky 40 m (měření roku 2000). Chráněn je od roku 1985 pro svůj vzrůst a věk.

Fotogalerie

Stromy v okolí 
 Jasany na Brčálníku
 Brčálnická lípa
 Brčálnický buk

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Klatovy

Externí odkazy 
 
 Turistů ráj: Brčálnický jasan

Památné jasany ztepilé
Památné jasany v Plzeňském kraji
Památné stromy v okrese Klatovy
Památné stromy v CHKO Šumava
Památné stromy na Šumavě
Železná Ruda
Brčálnická lípa

Brčálnická lípa je památný strom v osadě Brčálník u Hojsovy Stráže na Šumavě. Přibližně třistaletá lípa velkolistá (Tilia platyphyllos) roste na louce mezi hotelem Fanda a železniční tratí v nadmořské výšce 820 m. Obvod jejího kmene měří 700 cm a koruna dosahuje výšky 17 m (měření 2003). Strom chráněn od roku 1985 pro svůj vzrůst a jako dominanta krajiny.

Stromy v okolí 
 Brčálnický jasan
 Brčálnický buk
 Jasany na Brčálníku
 Stromy pod čističkou
 Stromy u kostela v Hojsově Stráži

Galerie

Odkazy

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Klatovy

Externí odkazy 
 

Památné lípy velkolisté v Česku
Památné lípy v okrese Klatovy
Památné stromy v CHKO Šumava
Památné stromy na Šumavě
Železná Ruda
Brčálnický buk

Brčálnický buk je památný strom v osadě Brčálník u Hojsovy Stráže na Šumavě. Buk lesní (Fagus sylvatica) rostoucí u hájovny v nadmořské výšce 980 m má obvod kmene 480 cm a dosahuje výšky 20 m (měření 1984). Strom chráněn od roku 1985 pro svůj vzrůst.

Stromy v okolí 
 Brčálnická lípa
 Brčálnický jasan
 Jasany na Brčálníku

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Klatovy

Externí odkazy 
 Strom v evidenci památných stromů Agentury ochrany přírody a krajiny ČR

Památné buky lesní v Česku
Památné buky v Plzeňském kraji
Památné stromy v okrese Klatovy
Památné stromy v CHKO Šumava
Památné stromy na Šumavě
Železná Ruda
Hamerský buk

Hamerský buk je památný strom nad vsí Hamry u Hojsovy Stráže na Šumavě. Buk lesní (Fagus sylvatica) rostoucí v nadmořské výšce 850  poblíž kapličky znovuvybudované roku 1993 leží na modré turistické trase při cestě na Zadní Hamry. Obvod jeho kmene je 421 cm a dosahuje výšky 28 m (měření 2003). Chráněn je od roku 1985 pro svůj vzrůst a jako krajinná dominanta.

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Klatovy

Památné buky lesní v Česku
Památné buky v Plzeňském kraji
Památné stromy v okrese Klatovy
Památné stromy v CHKO Šumava
Památné stromy na Šumavě
Hamry (okres Klatovy)
Českosaské Švýcarsko

Českosaské Švýcarsko je negeografický, ale vžitý lidový název pro krajinu na obou březích řeky Labe mezi Děčínem a Pirnou. Název pochází ze sousedního území Německa, kde se od konce 18. století začalo používat názvu Saské Švýcarsko, zavedeného švýcarskými malíři, kterým zdejší krajina připomínala domovinu, Antonem Graffem a Adrianem Zinggem působícími v Drážďanech.

Toto území spadá do geomorfologických celků zvaných na saské straně Elbsandsteingebirge (česky Labské pískovce, Labské pískovcové pohoří) a na české straně Děčínská vrchovina.

V Evropě jde o unikátní krajinu budovanou kvádrovými pískovci, které vznikly zpevněním písků usazených na dně dávného moře koncem druhohor (ve svrchní křídě asi před 100 miliony let). Později, ve třetihorách byla pískovcová tabule tektonickými pohyby zemské kůry rozlámána a následnou erozně denundační činností rozčleněna v síť hlubokých kaňonovitých údolí a divokých roklí se svislými skalními stěnami a pískovcovými skalními věžemi. Kromě toho do ní ojediněle pronikly i sopečné výlevy čedičových láv (Růžovský vrch, Vosí vrch aj.).

Mimořádně rozbrázděné území odvodňované říčkami Křinicí, Kamenicí a Suchou Kamenicí ústícími do Labe zprava a menšími potoky přitékajícími zleva, umožnilo osídlení pestrou vegetací a zvířenou. Na výše položených plošinách se daří teplomilným druhům, v hlubokých roklích chladnomilným.

Tato původně hojně zalesněná oblast byla po dlouhou dobu pro člověka poměrně nepřístupná a proto se zde zachovala poměrně nedotčená příroda.

Související články 
 Národní park České Švýcarsko
 Národní park Saské Švýcarsko
 Hermann Krone, fotograf

Externí odkazy 
 
 
 Českosaské Švýcarsko
 České Švýcarsko

Geografie Ústeckého kraje
Geografie Saska
Děčínská vrchovina
Geografie zemského okresu Saské Švýcarsko-Východní Krušné hory
Chráněná krajinná oblast Labské pískovce

Chráněná krajinná oblast Labské pískovce byla vyhlášena dne 27. června 1972 výnosem ministerstva kultury č.j. 4.946/72 - II/2 o zřízení Chráněné krajinné oblasti Labské pískovce, okres Děčín a Ústí nad Labem na rozloze 32 302 ha, po vyčlenění její nejzachovalejší severní části vyhlášené k 1. ledna 2000 jako Národní park České Švýcarsko je současná rozloha CHKO 24 300 ha. Od 1. června 2017 vykonává státní správu na území CHKO Labské pískovce Správa Národního parku České Švýcarsko.

Geografie 
Geograficky zaujímá spolu s Národním parkem České Švýcarsko prakticky celou geografickou jednotku Děčínská vrchovina s nejvyšším vrcholem Děčínský Sněžník (723 m). Rozprostírá se severně od Českého středohoří – zhruba od obce Petrovice a Tiských stěn na západě, dále přes Děčín až po Chřibskou na východě.

Přírodní poměry jsou stejné jako v Národním parku České Švýcarsko, avšak hustší osídlení zanechalo svůj vliv v menší rozmanitosti fauny a flóry. Velmi cenná je však zachovaná lidová architektura v podobě roubených domů.

Povrch tvoří pískovce křídového stáří. Počet skalních útvarů v krajině je srovnatelný s národními parky v USA v Arizoně a Utahu, avšak na západě USA jsou skalní útvary vlivem suchého klimatu obnažené, zatímco v Labských pískovcích jsou pokryté lesy.

Současná podoba území se začala vytvářet v období svrchní křídy na konci druhohor. V souvislosti s táním ledu byla zdejší krajina zaplavena mořem. Do něj splavovaly vodní toky materiál z krajiny, která zůstala nad hladinou. Tíha materiálu stlačovala dno a na původním podloží se vytvořila vrstva až jeden kilometr silná, tvořená převážně pískem, jílem a štěrkem.  Po ústupu moře přibližně před 65 miliony lety se méně stabilní horniny jako jílovce a prachovce rychle rozpadaly. Zůstala vrstva křemenných pískovců o tloušťce 350–420 m. Následně v období třetihor došlo v důsledku kolize litosférických desek k alpínskému vrásnění, kdy byly pískovcové vrstvy české křídové tabule vyzdviženy nad původní úroveň a vlivem nestejnoměrných tlaků došlo k jejich fragmentaci. Následné střídání ledových a meziledových dob spolu s říční erozí i působením větru vymodelovaly pískovcové skály do současné podoby.

Maloplošná chráněná území 

 PR Arba
 PR Čabel
 PP Hofberg
 PP Jeskyně pod Sněžníkem
 NPR Kaňon Labe
 PR Libouchecké rybníčky
 PP Meandry Chřibské Kamenice
 PR Niva Olšového potoka
 PR Pavlino údolí u Jetřichovic
 PR Pekelský důl
 PR Pod lesem
 PR Rájecká rašeliniště
 PP Rybník u Králova mlýna
 PR Stará Oleška
 PP Tiské stěny
 PR Za pilou

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 

 stránky Správy CHKO Labské pískovce 
 Fotogalerie z CHKO Labské pískovce 
 Krajinou domova II — Evropská Arizona dokumentární pořad ČT

 
Labské pískovce
Chráněná území v okrese Děčín
 
 
Chráněná území v Česku vyhlášená roku 1972
Chráněná území na česko-německé státní hranici
Želva (formace)

Původně římská bojová formace želva (latinsky testudo, což označuje obdobně jak želvu coby živočicha, tak tuto bojovou formaci) je specifické seskupení pěších vojáků se štíty. Vojáci jsou pevně semknuti do pravidelného útvaru. První řada kryje svými štíty přední linii, boční řady boky a ostatní vojáci používají štíty k ochraně útvaru seshora, čímž vytvářejí efekt a dojem želvího krunýře, chránícího celý útvar. Tato formace se používala hlavně tehdy, když byl oddíl při postupu vystaven silné nepřátelské střelbě, například při obléhání. Nevýhody této formace spočívají v tom, že je pomalá v pohybu a znemožňuje vojákům účinný boj muže proti muži. Na druhé straně v okamžiku, kdy by měl tento boj nastat, již je obvykle znemožněn účinný zásah lučištníků a je možno želvu zrušit.

Starověcí Peršané a další nepřátelé používali proti této formaci s úspěchem primitivní zápalné bomby – hliněné nádoby obsahující vysoce hořlavý olej. Hořící olej pronikl mezerami mezi štíty a ulpěl na vojácích, kteří pak měli problém udržet štíty ve správné poloze.

Externí odkazy 
 

Bojové formace
Starověké římské vojenství
Pravděpodobnostní algoritmus

Pravděpodobnostní (náhodnostní) algoritmy jsou nedeterministické algoritmy, které se snaží najít řešení rychleji nebo řešení těžko řešitelných problémů, často tzv. NP-úplných problémů. Pravděpodobnostní algoritmus se může náhodně rozhodovat mezi různými možnostmi jak pokračovat. Pro stejný vstup může dávat takový algoritmus různé výsledky, které mohou být dokonce nesprávné. Mnohdy se tedy na daném vstupu spustí pravděpodobnostní algoritmus vícekrát, aby se s větší pravděpodobností dospělo ke správnému výsledku.

Varianty pravděpodobnostních algoritmů 
 Výpočetní strom je binární, v každém uzlu se provede hod mincí.
 V každém výpočetním uzlu je definováno pravděpodobnostní rozložení na hranách.
 Na začátku se vybere náhodně deterministický algoritmus, který provede výpočet.

Všechny tři varianty jsou ekvivalentní.

Poznámky 
Pravděpodobnostní algoritmy jsou většinou jednoduché, avšak analýza jejich časové složitosti je často náročná.

Algoritmy
Optimalizační problém

Optimalizační problém je problém nalezení nejlepšího ze všech přípustných řešení. Mějme funkci , kde  a  je množina všech řešení. Hledáme pak  takové, aby  bylo maximální, případně minimální. Hovoříme pak o minimalizačním nebo maximalizačním problému.

Informatika
Optimalizace (matematika)
Aproximační algoritmy

Aproximační algoritmy je druh algoritmů používaných při řešení optimalizačního problému, kdy nepožadujeme nutně optimální řešení, ale spokojíme se i s řešením, které je optimálnímu velmi blízké.

k-aproximační algoritmus

Definice 

Říkáme, že algoritmus  problému maximalizace kriteriální funkce  je k-aproximační, jestliže pro číslo  takové, že pro všechny instance  daného problému platí  (analogicky se definuje pro algoritmy minimalizace kriteriální funkce).

Zjednodušeně řečeno: k-aproximační algoritmus optimalizačního problému nalezne vždy řešení, které je nejhůře k-krát horší než řešení optimální.

Příklady 

Úrovňový algoritmus

Reference 

Algoritmy
Týr

Týr, též Tý, je severský bůh z rodu Ásů. V literatuře bývá označován za boha nebes, války, práva a shromáždění thing, ale jeho skutečná funkce je předmětem mnoha diskusí. Toto božstvo bylo známo i ostatním germánským národům, jeho anglosaský protějšek byl nazýván Tíw, Tiu či Tíg, starohornoněmecký Ziu, gótský Týz. Je s ním spojena runa staršího futharku zvaná tiwaz.

Římany byl Týr ztotožňován s Martem a známe tak nápisy věnované božstvu jménem Mars Thingsus „Mars thingu“. Po vzoru latinského dies Martis „den Martův, úterý“ také vzniklo v germánských jazycích označení tohoto dne jako staroseverské týsdagr nebo anglické tuesday. V jiných germánských jazycích vzniklo označení tohoto dne z výrazů thing a příbuzných, například německé Dienstag nebo nizozemské dingsdag. S Týrem může souviset i bavorské označení úterý Ertag, které nejspíše odkazuje na Irmina či Ermina, který bývá někdy s Týrem ztotožňován.

Etymologie 
Jméno Týr vychází z pragermánského *tiwaz a z praindoevropského *deiwós „bůh, nebešťan“. S *deiwós je příbuzné slovo *D(i)yéus, což je rekonstruované jméno praindoevropského boha nebes odrážející se například v řeckém Zeus, latinském Jupiter a védském Djaus. Z tohoto důvodu byl některými badateli Týr vykládán jako božstvo nebes, ale vzhledem k tomu že žádný z dochovaných zdrojů nenaznačuje specifickou nebeskou povahu jiní badatelé, například Otto Bremer a Einar Haugen, toto spojení odmítli. Podle Martina L. Westa toto božstvo neslo původně jiné jméno a to bylo později nahrazeno obecným označením týr „bůh“.

Ve vzácných případech bylo ve staroseverštině jméno tohoto boha používáno jako obecné označení pro boha, plurál tívar tak znamená „bohové“ a v singuláru, tedy jako týr, bylo ve složeninách užíváno v kenninzích pro Ódina, jako například Hangatýr „bůh oběšenců“, a Thóra, nebo i jiných kenninzích: bödvar Týr „Týr bitvy“ znamená válečníka. Týrovo jméno tím však mezi severskými jmény bohů není nijak výjimečné a nemusí tedy nutně znamenat obecně „bůh“.

Zdroje 

Prozaická Edda z počátku 13. století o něm uvádí toto:

Na to, jak Týr ztratil ruku, je vyprávěno ještě na jednom místě Gylfiho oblouznění. Taktéž je zmiňován Týrův protivník při Ragnaröku: pes Garm, který upoután jeskyni Gnipahelli střeží vstup do Helheimu. Ve Výčtu meter je uváděn pro tohoto boha kenning „Ódinův syn“.

V Poetické Eddě je zmiňována Týova ztráta ruky v písni Lokiho pře a v Písni o Hymim Týr doprovází Thóra na výpravě za obrovským kotlem, který je vlastnictvím jotuna Hymiho, Týrova otce. V této písni se objevuje i nejasná zmínka o matce či pramáti tohoto boha:

Hypotézy 
Jaan Puhvel považuje v důsledku etymologie Týra za božstvo nebes a dokonce uvažuje že jeho jména není odvozeno *deiwós, ale přímo od *D(i)yéus. Podle jeho názoru byl zatlačen Ódinem, kterého srovnává s védským Rudrou, a později s ním počal splývat. Týra srovnává s římský bohem přísah Diem Fidiem a hrdiny kteří přišli o svou ruku – římským Scaevolem a irským Núadou. Zároveň přirovnává Týra a Ódina k védské dvojici Mitra-Varuna.

Týr v umění

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 

Severští bohové
Bohové války
Božstva spravedlnosti
573 př. n. l.

Století: 7. století př. n. l. – 6. století př. n. l. – 5. století př. n. l.

Roky: 579 578 577 575 574 – 573 př. n. l. – 572 571 570 569 568

Události 
 Končí neúspěšné obléhání Týru babylonským králem Nabukadnezarem II.
 V řecké Nemei se poprvé konaly Nemejské hry.

Hlava státu
Médská říše:
Astyagés (Ištumegu)

Persis:
Kambýsés I.

Egypt:
Haibre (26. dynastie)

Novobabylonská říše:
Nabukadnezar II.

73
Súr

Súr má více významů:

 Týros, arabsky Súr – libanonské město
 Súr (Omán) – město v Ománu
 Súr (Maďarsko) – obec v okrese Kisbér v župě Komárom-Esztergom na severu Maďarska
 Šúrovce, maďarsky Súr – obec v okrese Trnava na Slovensku

zkratka SÚR
 Rehabilitační ústav Kladruby – zkratka dřívějšího názvu pro Rehabilitační ústav Kladruby v Kladrubech (Státní Rehabilitační Ústav)

Podobné 
 súra – arabské označení pro jednu ze 114 kapitol Koránu
Maltóza

Maltóza neboli sladový cukr (dříve a v odborné literatuře maltosa) je disacharid, který je tvořen dvěma molekulami D-glukózy spojenými α-(1→4) vazbou. Jedná se o krystalickou látku rozpustnou ve vodě. Uvolňuje se ze škrobu při klíčení ječmene. Je také produktem rozkládání škrobu amylázou (α-amyláza ptyalin) při trávení potravy v ústech některých savců včetně člověka. Podobný rozklad škrobu či glykogenu probíhá v tenkém střevě činností amyláz obsažených v pankreatické šťávě (produkt slinivky břišní). Slouží k výrobě piva.

Maltózu na dvě molekuly glukózy štěpí enzym maltáza.

Historie 
Maltózu „objevil“ Augustin-Pierre Dubrunfaut, ačkoliv tento objev nebyl široce přijat, dokud jej nepotvrdil v roce 1872 irský chemik a sládek Cornelius O'Sullivan. Používá se v názvech cukrů.

Vznik 
Maltóza vzniká spojením dvou molekul glukózy. Jedná se o produkt trávení škrobu. Přirozeně vzniká také hydrolýzou škrobu (nebo glykogenu) při klíčení ječmene, takže je ve větším množství obsažena ve sladu (odtud označení sladový cukr).

Vlastnosti 
Maltóza je krystalická látka rozpustná ve vodě. Má sladovou chuť, proto se používá na výrobu některých cukrovinek. Na rozdíl od sacharózy je to redukující cukr.

Použití 
Kvasné cukry a maltózy jsou nepostradatelnou surovinou při fázi fermentace (kvašení) piva. Kvasnice v mladině přeměňují kvasné cukry na alkohol a oxid uhličitý CO2, bez kterých se pivo neobejde. Kvasné cukry a maltózy se přidávají při vaření piva za účelem zvýšení alkoholu, pěnivosti a barvy piva. Kvasné cukry se vyrábějí ve formách jako fermentační drops, který se přidává do piva kvůli druhotné fermentaci a požadovanému napěnění piva.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 MAREČEK, Aleš a Jaroslav HONZA. Chemie pro čtyřletá gymnázia. Olomouc: Nakladatelství Olomouc, 2000. .

Disacharidy
Cukrovarnictví
Black Market Music

Black Market Music je v pořadí třetí studiové album britské kapely Placebo, byla vydána roku 2001.

Úvodní píseň Taste in Men je spíše kytarový pop, ve Spite & Malice skladbu ozvláštňuje rap Justina Warfielda. V křehké Passive Aggresive vynikne zvláštní atmosféra a naléhavost Molkova vokálu. K volnější části CD patří ta druhá část, např. Peeping Tom, ale druhý singl Slave to the Wage s antikonzumně laděným textem stejně jako přiostřená Haemoglobin jsou hybnější. Poslední skrytá skladba se nijak neodlišuje od zbytku desky, ani nejde o cizí skladbu.

Seznam skladeb 

Alba Placebo
Alba z roku 2000
Alba Virgin Records