Bakonyszücs

Bakonyszücs (németül Sitsch) község Veszprém vármegyében, a Pápai járásban. A neve 1954 előtt Szücs volt.

Fekvése 
A Magas-Bakony lábánál, Bakonybéltől 7 kilométerre északra, a Bakonyalján fekszik. A legközelebbi város Pápa, mintegy 18 kilométerre nyugatra.

Megközelítése 
Bakonyszücs zsáktelepülésnek tekinthető, központja ugyanis közúton csak egy irányból közelíthető meg: a Zirc és Pápa térségét összekötő 8301-es útról Bakonykoppánynál letérve, a 83 117-es számú mellékúton.

Története 
Első írásos említése 1249-ből való (Schelch), ekkor az ugodi uradalom része volt. Az Ugodi, a Garai majd a Kencstartó család birtokolta. A 16. században elnéptelenedett. A 17. századtól az Esterházy család birtokában volt. A 18. században (1736) kezdett újból benépesülni német nemzetiségű római katolikus telepesekkel.

Bakonyalján, gyönyörű környezetben települt, erdők határolta, fő közlekedési (Pápa-Nagygyimót-Zirc összekötő 8301-es) útvonalhoz közeli, mégis csendes település. A  község a múltban is Veszprém vármegyéhez és a pápai járáshoz tartozott, közigazgatásilag ma is e vármegyéhez és városkörnyékhez kapcsolódik.

A második világháború után Fenyőfő-Bakonykoppány-Szücs területen körjegyzőségi székhely, majd 1962-ig önálló tanáccsal rendelkezett, később Ugod székhelyű közös tanácshoz tartozott másik négy községgel együtt, 1990-től ismét körjegyzőségi székhely, Bakonykoppány községre is kiterjedő illetékességgel.

A településen 1989 óta működik a Daganatos Betegek Rehabilitációs Lelki Otthona.  Az intézmény országos hatókörrel végzi daganatos és más krónikus betegségben szenvedő betegek lelki megerősítését.

Mai, alig 400 fős lakosságához mérten nagy határához tartozik a Bakony legmagasabb pontja, a 709 m magas Kőris-hegy és oldalában a kora Árpád-kor óta ismert, jelenleg is kedvelt kirándulóhely, az Odvas-kői-barlang, déli-délnyugati határában, a Gerence-patak partján, mint külterületi lakott hely létezik Huszárokelőpuszta, amelynek Bakonyszücshöz tartozó részén az állandó lakosok száma 8 fő.

A községhatár déli és északi vége közötti szintkülönbség csaknem 500 méter. Szücs község – 1954-től: Bakonyszücs – az oklevelek szerint a honfoglalás idejében került a Koppán nemzetség birtokába. Egyes források a falu Kálváriájának központi részét Koppány vezér korából származónak tekintik.

Nevének eredetéről – melyet 1249-ben említenek először Swich alakban – megoszlanak a vélemények: egyesek nemzetségnévből eredeztetik, míg mások szerint a középkorban a lakosság többsége az ugodi várat látta el szűcsipari termékekkel. Előbb krakkói várjobbágyok, majd a Szent Mauríciusz Monostor, ezután hosszú pereskedést követően az ugodi uradalom birtoka, a 15. század végén a bakonybéli egyházi bíró lakhelye. Határában, a régebben Bakonyújvár-hegynek nevezett részen még a múlt század elején láthatóak voltak a Podmaniczki család középkori rablóvárának nyomai.

A község a török hódoltság elején, 1544-ben elnéptelenedett, újratelepítése a földesúri, gr. Esterházy-család által 1736-37-ben történt meg, német ajkú lakosokkal, akik bajorok, württenbergiek, osztrákok, a morva és cseh területről származó németek és elnémetesedett horvátok közül kerültek ki.

A falu lakossága elsősorban földművelésből élt, ám többen dolgoztak a Kőris-hegy oldalában a 19. század közepéig működött, jó minőségű vörös márványt adó kőbányában is, amelynek anyagából készült a helyi római katolikus templom több kőfaragványa, a Kálvária-kápolna előtti kereszt talapzata, és a gróf Esterházyak pápai Várkastélya udvarának bejáratát őrző két oroszlánszobor.

A második világháború után súlyos vérveszteség érte a közösséget, amikor a lakosság több, mint egyharmad részét Németországba kitelepítették. A mai községi címer derékba tört kőrisfája emlékeztet erre, míg az abból növő zöld ágacska az újrakezdést, a bele nem törődést, valamint a szlovák–magyar lakosságcsere keretében a szülőföldjüket szintén elvesztett, felvidéki, Garam-vidéki magyarok idetelepülését jelképezi. A történelmi folytonosságra utal a címer alsó részén a még romos állapotot mutató kálvária-kápolna képe.

A község római katolikus templomát Eszterházy Károly egri püspök építette 1786-ban, 1789-ben festette a „Mária mennybemenetele” c. képet Huszár Ferenc egri művész. Említést érdemel a faragott, népies copf stílusú sekrestyeszekrény. A szószék, a mellékoltárok és a cibórium klasszicista, a mellékoltárok Szent Flóriánt és Szent Sebestyént ábrázolják. A templom előtt a két világháború áldozatainak emlékműve áll. Az 1787-ből való kései barokk plébániaház a templommal átellenben található, utcai homlokzatát lizériák tagolják, udvari homlokzatán befalazott árkádívek találhatók.

Közélete

Polgármesterei
 1990-1994: Mádl István (független)
 1994-1998: Mádl István (független)
 1998-2002: Mádl István (független)
 2002-2006: Mádl István (Fidesz-MDF-MKDSZ)
 2006-2010: Oláh Kálmán Géza (Fidesz-KDNP)
 2010-2014: Oláh Kálmán Géza (Fidesz-KDNP)
 2014-2019: Oláh Kálmán Géza (Fidesz-KDNP)
 2019-től: Fódi István (független)

Népesség 
A település népességének változása:

	 
A 2011-es népszámlálás idején a lakosok 93,1%-a magyarnak, 11% németnek, 0,3% románnak mondta magát (6,9% nem nyilatkozott; a kettős identitások miatt az végösszeg nagyobb lehet 100%-nál). A vallási megoszlás a következő volt: római katolikus 75,7%, református 3,2%, evangélikus 0,9%, görögkatolikus 1,6%, felekezeten kívüli 6,3% (12% nem nyilatkozott).

Nevezetességei 
 Kálváriakápolna, 2002-ben felújítva.
 Plébániaház: késő barokk stílusban épült 1787-ben, jelenleg rehabilitációs otthon.
 Római katolikus templom (Nagyboldogasszony): Eszterházy Károly, a későbbi egri püspök építtette 1787-ben.

Jegyzetek

További információk 

 Bakonyszücs Község honlapja

Veszprém megye települései