alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Сава (село)

Сава е село в Североизточна България. То се намира в община Дългопол, област Варна.

История 
Районът на селото е заселен от древността. За това свидетелства намиращата се 1 км северно от селото на десния бряг на река Голяма Камчия селищна могила. След първоначалните разкопки през 1953 в нея са открити предмети в девет жилищни хоризонта от периода на халколита. Находките от т.нар. Култура Сава, както и от по-късната ранножелязна епоха днес се съхраняват в Историческия музей в град Дългопол.

След Освобождението селото носи името Савва. Селското читалище „Светлина“ е основано през 1915. През периода 1941-1944 в селото са укривани партизани от Приморски народоосвободителен отряд „Васил Левски“.

География и стопанство 
Сава отстои на 5 км югоизточно от Дългопол и на 80 км югозападно от областния център Варна, като освен с посочените градове съществуват автотранспортни връзки и с Провадия. Селото се намира в долината на Голяма Камчия, а на километър на изток са бреговете на язовир „Цонево“. На юг от Сава започват склоновете на Коджа балкан.

Климатът е умереноконтинентален със слабо черноморско влияние.
Почвите са сиви горски, развива се овощарство и овцевъдство.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Дългопол
Сладка вода

Сладка вода е село в Североизточна България. То се намира в община Дългопол, област Варна. Старото му име е Аджъдере („Горчива речна долина“).

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Обществени институции 
Училище по българска култура „Цар Симеон I“, начално, общообразователно, собствени програми и целодневни извънкласни занятия. Пълен пансион от понеделник до петък, занятия сред природата. Провеждат се и летни лагери.

Културни и природни забележителности

Водениците / Караджите 
Край село Сладка вода се намира защитената местност „Водениците“, в която се опазват дървесни видове и редки видове птици. В местността е създаден Образователен екопарк „Водениците“ по идея на учителите от Училище по българска култура „Цар Симеон I“. Има изградена посетителска инфраструктура – пътеки, навеси, тоалетни, огнища, места за отдих и наблюдение на птици. Възстановени са няколко чешми, почистени са водопадите и коритата на потоците. Маркирани са маршрутите към околните пещери. В екопарка се провеждат лагери и обучения сред природата.

Местните познават тази местност като Къраджите. Преди 1940 г. в местността е имало множество малки воденички – тип „къраджийки“ от където идва и името на местността.

Други 
В село Сладка вода има и хан – „Сладководенски хан“. Той разполага с 20 спални места, обособени в осем двойни стаи един апартамент, всяка от които със самостоятелен санитарен възел, кабелна ТВ, мини бар. Механата разполага с 40 места. Също така и с централно парно отопление и централна топла вода, подходящо е за всякакъв вид семейни тържества и фирмени банкети.

В село Сладка вода се намира Училище по българска култура „Цар Симеон I“. Училището е създадено през 1992 г. от варненския художник Койно Койнов. Организирано е на седмичен пансион за деца от 7 до 11 години. Учениците изучават следните дисциплини: съвременна култура, български език, математика, компютърни науки, бойни изкуства, йога, светознание, гражданско образование и етика, краснопис, шах, етнография, народно пеене, астрономия, анатомия, английски език, езда. Голяма част от учебните занятия се провеждат сред природата.

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Дългопол
Цонево

Цонево е село в Североизточна България. То се намира в община Дългопол, област Варна.

География 
В близост до селото се намира яз. Цонево, който е с капацитет 330 млн.кубически метра3. Язовирната му стена е дълга 890 метра и е висока 39 метра.

История 
В миналото селото е носело името Сандъкчи. Преименувано е на Ракла през 1934 г., а през 1950 г. отново е преименувано на Цонево в чест на комунистическия политкомисар Цоньо Тодоров В сегашния си вид селото е сформирано от с. Цонево и с. Яворово, които са обединени през 70-те години на миналия век. В Цонево има преселени жители от балканските махали на Стара планина, българските Западни покрайнини и несъществуващи вече села – Божур, Голямо Делчево и Дебелец (курортно селище)

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Личности 
 Родени
 Иван Нинов (р. 1946), художник
 Андрей Германов (р. 1932 в с. Яворово, сега квартал на с. Цонево), поет и преводач
 Страшимир Димитров (р. 1930 в с. Яворово), историк, член-кореспондент на БАН
 Христо Георгиев (р. 1923 в с. Яворово), български политик от БКП

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Дългопол
Блъсково

Блъсково е село в Североизточна България. То се намира в община Провадия, Варненска област.

История 
През Османския период и след освобожденивто селото носи названията Асълбейлии и Кръсте. С указ на МЗ № 2820/обн. 14 август 1934 г. селото се преименува на с. Блъсково.

Запазени са сведения за четири случая на петнист тиф в селото през март 1923 г.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
 местност Тъпаните
 Множество чешми

Личности 
 Родени в Блъсково
 Тодор Янчев (1933), писател
 Ангел Добрев (1941), вет. лекар

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Провадия
Бързица

Бързица е и едно от старите имена на град Димово.

Бързица (до 1934 г. Шеремет - „Бърз и Работлив“) е село в Североизточна България. То се намира в община Провадия, област Варна.

История 
Край село Бързица през 1922 година е открито съкровище от златни и сребърни предмети, датирано от периода XII – VIII век пр. Хр.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Други 
 Има дом за деца сираци.

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Провадия
Житница (пояснение)

Името Житница носят четири български села:

 Житница, област Варна
 Житница, област Добрич
 Житница, област Кърджали
 Житница, област Пловдив
Златина (село)

За българското женско име Златина, вижте Златина

Златина е село в Североизточна България. То се намира в община Провадия, Варненска област.

История 
Старото название на с. Златина е Йендже-кьой ("Ново село"). Според легендата, по време на османското владичество в селото живеела красива и смела мома Златина. По време на жътва турци я подгонили, за да я отвлекат, но тя успяла да стигне до висока скала край селото, под която и сега протича малка рекичка. За да не я хванат турците, тя се хвърлила от скалата в рекичката и загинала, но спасила честта си.

До Освобождението от османско владичество Йендже-кьой е чисто мюсюлманско село. Първите заселници от Южна Тракия идват около 1880 г. По-късно идват и семейства от селата от Еленския балкан. Най-известните стари родове са Тупалята и Джамбазята. Селото е присъединено към Провадийската община през 1908 г., по молба на около 35 негови жители. 

През 1910 г. 58 жители на Йендже-кьой изпращат заявление до кмета на гр. Провадия, с което го молят името на населеното място да бъде променено на "Златина", понеже турското название било непонятно за тях, а и в самото село по това време вече нямало никакви турски семейства. Така с Решение № 34/06.02.1910 г. на Кмета на гр. Провадия, селото получава своето българско име.

До 1958 г. селото е част от Провадийска община, след което е включено в състава на община Млада гвардия, а от 1978 до 1996 г. е в състава на община Ветрино. През 1996 г. е включено обратно в рамките на община Провадия.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Провадия
Кривня

Името Кривня носят две български села:

 Кривня (Област Варна)
 Кривня (Област Русе)
Манастир (пояснение)

Манастир е производно от монах във формата монастир, по-късно порусено на манастир.

Може да се отнася за:
 манастир - монашеска обител;
 Манастир - село в Област Варна, България;
 Манастир - село в Област Пловдив, България;
 Манастир - село в Област Хасково, България;
 Манастир - село в Община Прилеп, Република Македония;
 Манастир - село в Ном Родопи, Гърция;
 Манастир - обезлюдено село в Ном Драма, Гърция;
 Манастир (на гръцки Монастираки) - село в Ном Пела, Гърция;
 Манастир (Монастир) – гръцкото, албанското и турското име на град Битоля.

Вижте също 
 Монастир (пояснение)
Неново

Неново е село в Североизточна България. То се намира в община Провадия, Варненска област.

География 
Село Неново е разположено на североизточен склон, обрасъл с вековни гори. От двете страни на склона от северозапад тече Мостенската река, на североизток - Коришката, които се сливат под селото към дълбоката долина на Боаза.

Неново е заобиколено със следните местности:
 „Курията“ – с вековните си букови и дъбови дървета.
 „Борума“ – местност, на която има равнинна обработваема земя и пасища, откъдето, погледнато на изток, се вижда Провадийското плато, на север се вижда местност „Тавшана“ (стар турски вилает) над с. Невша. На запад се вижда платото над Мадарския конник и местност „Содоолу“, в която има красив скален манастир.
 Местност „Боаза“, в която има път, свързващ Североизточна България със Сърта, а над него има скален манастир и водопад (Совата) с нестихваща вода, който захранвал дядовата Пенева, дядовата Койчева воденица и дядовата Ангелова тепавица.

На юг селото граничи с обработваемите равнинни и плодородни ниви с местности: Татарски места, Могилите, Топла река, Селеще и Кулника с китни пасища.

Водите са напоявали великолепни зеленчукови и овощни градини. Край Неново има и втори водопад, в близост до гробището. Изграден е и ловджийски заслон северозападно от селото, в близост до него вероятно е имало и крепост.

История 
Според Димо Михайлов и местния учител Иван Тунчев заселването на селото е станало около 1595 г. от седемте рода: Коджаивановите, Тунчевите, Киряковите, Русевите, Велчевите, Кирякдимовите и Иванджамбазовите. От после са придошли Панчеолувите от с. Черковна, Дядо Димовите от Елена, Коевите, Палабуйковите от с. Могила, Камбурдимовите и Камбуррадевите от Бесарабия, Радиивановите от Търново, Симеоновите и Милковите от с. Ченге, Генобоевите и Кючукбелчевите от Елена.

Старото му име е Леново.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религии 
Християнска религия – българи.

Културни и природни забележителности 
В Неновския боаз на 2,5 километра от селото се намира скален манастир с 15 килии. В някои от килиите има запазени рисунки – човешки маски и конник.

 От склоновете на Сърта извират 9 изворни рекички.
 Има изработени между 20 и 30 масивни каменни корита за водопой на животни.
 2 водопада: единият от които е Совата, а другият - в посока гробищата.

Личности 
 Иван Славов – юрист.
 Д-р Георги Тодоров Доков – 1900 – 1990 г. – следва ветеринарна медицина в Бърно. След откриване на ветеринарен факултет в София се прехвърля и дипломира от първия му випуск. Околийски лекар в гр. Провадия. След 1942 г. живее и работи във Варна. Земеделец.

Литература 
Подробности за историята, бита и поминъка на селото са публикувани в книжка „Спомени и предания за село Неново“, изд. 2007 г. от семействата на Иван Славов Иванов, Юлия Райчева Петрова, Виолета Дончева Добрева, Трифон Иванов Георгиев и други родолюбци.

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Провадия
Овчага

Овчага е село в Североизточна България. То се намира в община Провадия, Варненска област. Днешното село Овчага е образувано от обединяването на селата Водици и Овчага, като се приема името на по-голямото село. По-старите наименования на двете села са били Аязма и Мурад софу (Мурацово). Името Аязма (недалеч от селото има извори-аязма-лечебни води, откъдето може би идва името му, а местността и днес се нарича „Изворите“) се споменава преди Руско-турската война. Стефан Боранов от с. Кривня, известен като Боран Стефан, е бил нападнат от турци от село Аязма през 1869 г. Краеведът Димо Михайлов счита, че названието Мурад Софу (Аскетът Мурад) е дошло от пребиваването на султан Мурад I (1359-1389) в района.

Край селото има тракийски могили и антични селища.

История 
Има легенда, която е разказвана от старите хора в Овчага, че селото е било изцяло турско и първият българин, който се заселва в селото, е било едно момче. Това момче идвало от Тракия и е бягало от наставлението на турците срещу руснаците в Кримската война. Момчето стигнало селото болно, гладно и жадно и припаднало. Там местните турци го прибират. След няколко месеца, когато момчето се съвзело и оздравяло напълно, турците го вземат и го завеждат да си избере жена. Според легендите, момчето си е мислело, че ще го оженят за туркиня. Когато го завеждат в другото село, те му дават избор от няколко българки, за която да се ожени. Така се появява първото българско семейство според разказите на старите хора на Овчага. Тази легенда може и да е вярна, защото голяма част от българите в Овчага са близки или далечни роднини.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници

Външни препратки 
 Официален сайт на селото 

Села в област Варна
Населени места в община Провадия
Петров дол

Името Петров дол носят две български села:

 Петров дол, област Варна
 Петров дол, област Смолян
Равна

Името Равна носят няколко български села:
 Равна, село в Област Варна, България;
 Равна, село в Област Монтана, България;
 Равна, село в Годечко, Софийска област, България;
 Равна (Бойковец), село в Етрополско, Софийска област, България;
 Равна, обезлюдено село, присъединено към Голям извор, област Ловеч, България
 Равна е село на р. Тимок, недалеч от гр. Гургусовъц, днес в Сърбия с 236 жители 236 (2002 г.) до едноименната крепост в Стара планина.
 Равна е предосманското име на крепостта и дн. град Чуприя на р. Раваница в Поморавието, днес Сърбия.
 Равна, днес Исома, село в дем Кукуш, Гърция;
 Равна или Долна Равна, до 1926 година, днес Маратуса, село в дем Полигирос, Гърция;
 Равна, до 1926, днес Петрокераса, село в дем Лъгадина, Гърция.
 Равна възвишения в Сухо планина
Славейково

Името Славейково носят три български села:

 Славейково (Област Варна),
 Славейково (Област Габрово),
 Славейково (Област Ямбол).
Староселец

Староселец (старо име: Ески Арнаутлар, Атик-Арнаутлар или Арбанаси) е село в Североизточна България. То се намира в община Провадия, област Варна.

География 

Селото се намира в северното подножие на Добринското плато, между хълмовете Попова гора и Дългия рид. Граничи със землищата на Петров дол, Габърница, Девня, Манастир и Добрина. През селото тече малка река, наречена Върбанаси.

История 
В близост до селото има регистрирани няколко тракийски скални гробници. Според съществуващите данни от сондажни разкопки, при които са открити питоси за съхранение на зърно и римски монети, в района е съществувало и селище от римския период.

В миналото днешното село Староселец е известно с няколко имена – Арнавудлар, Ески арнаутлар (на османо-турски: Старите албанци) и Атик-Арнаутлар, указващо православни албански преселници от Атика. Първото писмено сведение за селото е от 1573 г. в данъчен регистър, където то е упоменато като Арнавудлар. 

По време на Руско–османската война (1828 – 1829 г.), на 5 май 1829 г., край Ески арнаутлар, в местностите Гущерно, Табията и Памук тепе, се води голямо сражение между османски и руски войски.

През Кримската война (1854-1855) край селото са разположени английски войски.

Днешното име селото носи от 7 декември 1934 г. като частичен превод от старото название. Жителите на селото първоначално предлагат на окръжната комисия селото да се нарече Охоцко, в памет на сражавалия се
наблизо руски Охотски 43-ти пехотен полк, но това не е възприето, а е дадено името Староселец. 

В селото функционира читалище, изоставено след 1989 година.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
До селото има местност известна като „Лагера“ в непосредствена близост до гората. От „Лагера“ екопътека през гората води до „Кара пещера“, а друга до скален скит в скалите, наречен „Св. Георги“. Поляната край Лагера е много подходяща за пикници. До нея има и три чешми.

Вижте също 
 Бой при Ески Арнаутлар

Източници

Външни препратки 
 Анастас Ангелов. Още за битката при Староселец (Ески арнаутлар). – В: България, Варна – Русия от Средновековието до ново време. Славянска литературна и артистична академия, Варна, 2008, с. 141 – 146.
 Анастас Ангелов. Сражение при Эски-Арнаутларе (Старосельце) 5 (17) мая 1829 г. // Military-Крым, 11, 2009, с. 27 – 31.

Села в област Варна
Населени места в община Провадия
Тутраканци

Тутраканци е село в Североизточна България. То се намира в община Провадия, област Варна.

География 
Селото е разположено на 7 km на юг от град Провадия.

История 
През османския период селото носи името Балдър кьой, а получава днешното си название в чест на Четвърта пехотна преславска дивизия, изнесла основната тежест в Тутраканската битка по време на Румънската кампания през Първата световна война.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 

В центъра на селото има паметник на хората, които са участвали във войната, оцелели и живели със спомена за саможертвите.

Други 
В центъра на селото има автобусна спирка, през която минават автобуси до близкия град Провадия. В селото няма училище, но има библиотека и кметство. Напълно разрушено и съборено е училището (до 4 клас). Има стара чешмичка, която не работи.

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Провадия
Храброво

Името Храброво носят две български села:

 Храброво, област Варна
 Храброво, област Добрич

Това име носят също:

 Храброво, селище в Калининградска област Русия
 Храброво, летище в Калининградска област Русия
Чайка (пояснение)

Чайка може да се отнася за:

 Чайка (), птица от род Чайкови

Места 
 Чайка, село в област Варна
 Чайка, квартал на Варна
 Чайка, курорт край Варна
 Чайка, село в област Кърджали
 Авиобаза „Чайка“

Техника 
 Чайка, руска марка автомобили
 Чайка, вид лодка
 Чайка, съветска система за радионавигация
 Чайка, съветски фотоапарати

Изкуство 
 „Чайка“, италиански филм на режисьора Марко Белокио
 „Чайка“, англо-американски филм от 1968 г. на режисьора Сидни Люмет
 „Чайка“, пиеса от Антон Павлович Чехов

Спорт 
 ФК Чайка (Песчанокопское), руски футболен клуб
Черковна

Черковна може да се отнася за:

Села в България 
 Черковна (област Варна)
 Черковна (област Разград)
 Черковна (област Силистра)
 Черковна (област Търговище)

Други 
 „Черковна“ – язовир в община Търговище
 „Черковна“ – улица в София
 Нос Черковна на Антарктическия полуостров

Източници
Черноок

Черноок е село в Североизточна България. То се намира в община Провадия, Варненска област. Старото му име е Кара Кьоселер („Тъмни дребни хора“).

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Провадия
Баново

Баново е село в Североизточна България. То се намира в община Суворово, област Варна.

География 
Село Баново се намира на 21 km от град Варна и на 15 km от летище Варна. Граничи с местността „Побити камъни“.

Селото има 180 къщи, 100 от които са със стоманобетонна конструкция. Населението е около 300 жители, 45% от тях са в пенсионна възраст, 35% – в работеща и 20% в непълнолетна възраст. 96% от населението са българи, има и няколко английски, френски и други чуждестранни семейства. 35% от жителите са с висше образование, а около 60% – със средно или средно техническо.

Село Баново има много добре развито лозарство. Почвата е подходяща за отглеждане на много земеделски култури. Животновъдството не е толкова добре развито. Най-вече се развива селски туризъм.

Има добре изградена инфраструктура: ежедневен превоз до областния град Варна, ежедневно медицинско обслужване, асфалтирани пътища, електрификация, отлично водоснабдяване, голям и модерен хранителен магазин. Има православен храм, читалище и хотел с ресторант, наречен „Комплекс Ваяците“.

История 
Старото име на Баново е Сюн бей, който е изградил чифлик. Заселването на Баново на днешното му място започва преди около два века. Първите преселници са от балканските села Голица и Еркеч, които след похода на Иван Дибич-Забалкански през 1828 – 1829 се отправят за Молдова, но по пътя си отсядат край чифлика на Сюн бей.

През Кримската война (1854 – 1855) край селото са разположени английски и френски войски.

Селото е преименувано на Баново на 14 август 1934 г. с разрешение на правителството на Кимон Георгиев.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
Село Баново има невероятна панорама към град Варна, Варненското езеро и местността „Побити камъни“. Красива е и местността Батаклията, намираща се на около 3 – 4 km от селото по еко пътеката към с. Чернево, с 3 водопада и пикник зона.

Редовни събития 
Православният храм е посветен на всички светци и има ежегоден събор в тяхна чест.

Други 
Учреден е селски съвет и е регистрирана партия Баново за всички. Кметски наместник от 2017 г. е Живка Шипочка.

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Суворово
Дръндар (село)

Дръндар е село в Североизточна България. То се намира в община Суворово, област Варна. Старото му име е Халлач („Върба“).

География 
Селото се намира на 40 км северозападно от Варна. Името му в превод от турски език означава „чепкало за вълна, дарак“.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религия и политика 
Населението е изцяло мюслюлманско. В селото има построена нова джамия.
Село Дръндар се е управлявало 4 мандата от кметицата Зюмбюл Али.
82% от гласувалите на изборите през 2005 г. дават своя глас за ДПС.

Обществени институции 
В края на селото е построен огромен дворец, предназначен да бъде луксозна детска градина.

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Суворово
Калиманци

Калиманци може да се отнася за:

 Калиманци, село в област Благоевград, България;
 Калиманци, село в област Варна, България;
 Калиманци, село в община Виница, Република Македония.
Просечен

Просечен () е село в Североизточна България. То се намира в община Суворово, Варненска област. Името му до 1934 година е Боаз кесен (Отсичане на проток).

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религии 
В село Просечен всички са християни и живеят само българи. Хората много се уважават и празнуват всички празници заедно. Преди когато живееха повече хора и бяха по-млади, всички заедно празнуваха празниците в училището. Там прожектираха и филми и цялото село се събираше в тези вечери. Жените празнуваха Бабинден, а децата ходеха на лазаруване, облечени в много хубави селски носии.

Културни и природни забележителности 
Там живеят малко на брой жители предимно възрастни, но забележителностите са много. Природата е чиста, въздухът – също. Няма никакви замърсители, тъй като много рядко минават превозни средства, освен личните на живеещите там. Някои къщи са продадени на чужденци, някои са изоставени.

Бележки 

Села в област Варна
Населени места в община Суворово
Боровица

Боровица може да се отнася за:

 Боровица, село в Област Видин;
 Боровица, село в Област Кърджали;
 Боровица, река в Родопите, ляв приток на р.Арда;
 Боровица, туристическа хижа в близост до река Боровица и язовир Кърджали;
 Боровица, язовир на р. Боровица, област Кърджали.
Върба (пояснение)

Върба може да се отнася до:

 Върба, род дървовидни или храстовидни многогодишно растения;
 Върба, река в Беломорска Тракия извираща от родопския дял Кушлар, протичайки през гр. Ксанти отделя неговия квартал Самоков от останалата част на града;
 Върба, село в Област Видин, България;
 Върба, село в Област Смолян, България;
 Върба, квартал на град Радомир, България;
 Върба, село в Община Кралево, Сърбия;
 Върба, село в Община Тутин, Сърбия;
 Върба, село в Община Ягодина, Сърбия;
 Върба, село в Община Плевля, Черна гора;
 Върба, село в Община Цетине, Черна гора;
Гранитово

Името Гранитово носят две български села:

 Гранитово (Област Видин)
 Гранитово (Област Ямбол)
Граничак

Гранича̀к е село в Северозападна България, община Белоградчик, област Видин.

География 
Село Граничак се намира на 7 – 8 км северозападно от Белоградчик и около 5 км североизточно от село Салаш. Разположено е в най-североизточната част на планинския рид Ведерник в Западния Предбалкан, прилежащо със северната си граница към долината на Салашка река, по южната страна на която минава третокласният път, водещ от град Димово през Граничак и село Салаш до Белоградчишкия проход на границата с Република Сърбия.

На около 3 км източно от Граничак се намира село Дъбравка.

Надморската височина в североизточния край на село Граничак при пътното отклонение към него е около 366 м, а в най-южната му част достига 440 – 450 м.

Към 1934 г. село Граничак се състои от махалите Круша, Петровци, Сетова и Янкулова, които са почти слети. 

Населението на село Граничак , 330 души към 1934 г., намалява до 58 души към 1992 г. и до 5 души към 2018 г.

История 
Останките на предполагаема късноантична римска пътна станция се намират в местността Анище, на около 1,5 км на изток-североизток от Граничак, на 70 – 80 м северно от третокласния път.   Открити са монети от III – IV век. Останалите находки са свързани с бита – лампи, керамика, катарами за колани и други. В административната сграда е открито подово отопление от римския период, наричано „хипокаустна система“. Архитектурата на обекта е установена от разкритите помещения за бани в западната му част. Първоначално се е считало, че това е римска вила, разположена на пътя Рациария – Найсус, вероятно разрушена от варварските нашествия в края на III и началото на IV век, но при разкопките след намерени много археологически артефакти се стига до извода, че това е римска пътна станция.

Обществени институции 
Село Граничак има кметско наместничество на община Белоградчик.

Културни и природни забележителности 
На около 3 км южно от Граничак, на най-високата част на планинския рид Ведерник – връх Ведерник (1124 м), има развалини на крепост.

Личности 
 Александър Лилов (1933 – 2013) – учен и политик, роден в село Граничак.
 Николина Микова – учител
 Зоя Динкова – доктор

Източници и бележки

Външни препратки 

Села в област Видин
Населени места в община Белоградчик
Дъбравка

Дъбра̀вка е село в Северозападна България, част от община Белоградчик, област Видин.

География 
Село Дъбравка се намира на 4–5 km на запад-северозапад от град Белоградчик и на около 3 km на изток-югоизток от село Граничак. Разположено е в полите на североизточната част на планинския рид Ведерник, между две от плитките водосливни понижения, спускащи се от южните височини към течащата на около 1,5 km на север от селото Салашка река и отвеждащи снежните и дъждовните води. Източното от двете понижения се включва на около километър североизточно от селото в малкия язовир „Дъбравка“ със залята площ 19 хектара и завирен обем 730000 m3. Язовирът е изграждан за напояване, а след отпадането на нуждата от такова, към 2019 година е приемник на битовите отпадни води на Белоградчик.

Надморската височина в северния край на селото е около 410 m, а в южния достига до около 470 m.

Общинският път до село Дъбравка е отклонение на запад от третокласния републикански път през село Вещица за Белоградчик.

Населението на село Дъбравка, 736 души към [[1934 година и 703 – към 1946 година, намалява значително на 193 към 1985 година, а към 2018 година е 55 души.

При село Дъбравка има действащо към 2022 г. предприятие за млекопреработка.

История 
През 1934 година дотогавашното име на селото – Дубрава, е променено чрез преход от местния диалектен изговор към книжовния на Дъбравка.

Обществени институции 
Село Дъбравка има кметско наместничество на община Белоградчик. 

От 1 юни 2018 година в село Дъбравка функционира Център за настаняване от семеен тип за пълнолетни лица с деменция. Центърът е в масивната сграда на бившето училище в селото, която е ремонтирана и реконструирана. 

В селото има параклис „Свети апостоли Петър и Павел“.

Културни и природни забележителности 
Част от скалния комплекс Белоградчишки скали отстои на около един километър южно от село Дъбравка.

Външни препратки 
 Информация за село Дъбравка

Бележки 

Села в област Видин
Населени места в община Белоградчик
Крачимир

Крачимѝр е село в Северозападна България, община Белоградчик, област Видин.

География 
Село Крачимир се намира на около 4 км от три съседни му села: на северозапад Салаш, на североизток Праужда и на юг Стакевци. Разположено е в западната част на Стара планина, в източните поли на граничната с Република Сърбия Светиниколска планина, по прорязващата ги от запад на изток долина на река Станци (Крачимирска река) – малък ляв приток на Стакевска река.

Надморската височина в най-източната част на пътя през селото е около 452 м, а в най-западната част – около 515 м.

Крачимир има пътна връзка по общински път през село Чифлик до неговата махала (квартал) Извос и от там по третокласен републикански път – с общинския административен център Белоградчик.

Населението на село Крачимир, наброяващо 308 души към 1946 г., намалява до 79 души към 1992 г. – средногодишно с по 5, и до 13 души към 2018 г. – средногодишно с по двама – трима.

Село Крачимир се намира в район на географското разпространение в Западна България на така наричания торлашки диалект.

История 
Според съществуващо предание за основаването и името на селото, преди много време двама братя – Крачун и Стайко, живели със семействата си заедно на едно място, на 6 км от бъдещото село Стакевци и на 3 км от бъдещото село Крачимир, но се скарали поради спор и решили да се разделят. Установили се на нови места – Крачун основал село Крачемир, а Стайко – Стакевци.

През 1966 г. дотогавашното име на селото – Крачемѝр, е променено на Крачимир.

Има данни за наличието през периода 1921 – 1944 г. в село Крачимир на начално училище (първи до четвърти клас) „Кирил и Методий“.

Природни забележителности 
При разклона за селата Крачимир и Стакевци се намира карстовият извор с променлив дебит „Стакевско (Крачимирско) врело̀“ или само „Врело̀то“, извиращ от едноименната пещера. Дебитът му се изменя от няколко литра в секунда в края на лятото до над 100 л/сек. през пролетта. Изворът вероятно отводнява кредните варовици от масива на връх Ведерник, разкриващи се северозападно от него. 

Пещерата е водна, многоетажна, разклонена, с обща дължина 333 м и денивелация 22 м.

Източници

Външни препратки 
 Легенда за село Крачимир

Села в област Видин
Населени места в община Белоградчик
Ошане

Оша̀не е село в Северозападна България, община Белоградчик, област Видин.

География 
Село Ошане се намира в Западния Предбалкан, на около 12 км северозападно от Белоградчик и 5 км югозападно от село Рабиша. Съседни на Ошане са селата Вѐщица – на около 4 км на изток-югоизток, Струиндол – на 2 – 3 км на югоизток и Раяновци – на 2 – 3 км на северозапад. На 6 – 7 км югозападно от селото е границата с Република Сърбия. Село Ошане е разположено в долината между две от възвишенията, спускащи се в посока североизток откъм югоизточната част на билото на планината Бабин нос.

До Ошане се намира предназначеният за напояване и риболов язовир Ошане с площ около 7 хектара, построен през 1970 г. на течащия през селото десен приток на река Арчар.

Населението на село Ошане , наброяващо към 1934 г. 626 души, достига максимума – 695 към 1946 г., след което намалява – бързо до 174 към 1985 г. и по-бавно до 51 души към 2018 г.

Село Ошане се намира в район на географското разпространение в Западна България на така наричания торлашки диалект.

През селото минава третокласен републикански път, по който през село Вещица се осъществява връзката с общинския административен център Белоградчик.

История 
През 1949 – 1950 година в района на селото действа малка горянска група, противопоставяща се на комунистическия режим.

Културни и природни забележителности

Галерия

Източници

Външни препратки 
 Радио и телевизия в Ошане 

Села в област Видин
Населени места в община Белоградчик
Праужда

Пра̀ужда е село в Северозападна България, община Белоградчик, област Видин.

География 
Село Праужда се намира в Западния Предбалкан, на около 7 км на запад-югозапад от град Белоградчик, 3 – 4 км на запад от село Чифлик, 4 км на североизток от село Крачимир и 4 км на юг-югозапад от село Дъбравка. Разположено е в северната част на планинския рид Ведерник, на около 2 км югоизточно от най-високата му точка – връх Ведерник (1124 м), в полите на върха. Надморската височина на площада в центъра на селото е около 500 м. На около 1,5 км южно и 100 м по-ниско тече Стакевска река в приблизителна посока от запад към изток.

От околностите на село Праужда започват на изток Белоградчишките скали.

Праужда има пътна връзка по общински път през село Чифлик до неговата махала (квартал) Извос и от там – по третокласен републикански път с общинския административен център Белоградчик.

Населението на село Праужда, наброяващо 796 души към 1934 г., намалява до 196 души към 1985 г. – с по 11 – 12 средногодишно, и до 31 души (по текуща демографска статистика) към 2018 г. – с по 5 средногодишно.

Праужда се намира в район на географското разпространение в Западна България на така наричания торлашки диалект.

История 
Основният поминък, животновъдството, лозарството, винарството и земеделието, постепенно изостава.

В Праужда има параклис „Свето Възнесение Христово“.

Редовни събития 
В селото ежегодно има събор в неделята на седмицата около 24 май.

Личности 
 Емил Цеински, художник – иконописец, направил кариера в Италия, където пребивава и към 2011 г.

Галерия

Източници и бележки 

Села в област Видин
Населени места в община Белоградчик
Пролазница

Прола̀зница е село в Северозападна България, община Белоградчик, област Видин.

География 
Село Пролазница се намира в Западния Предбалкан, на 5 – 6 км югозападно от град Белоградчик и около 2 км южно от село Чифлик и Стакевска река. Разположено е в отворена на изток долина между две възвишения по източния склон на централната част на рида Ведерник. Надморската височина на площада в центъра на селото е около 462 м.

Връзката с общинския административен център Белоградчик се осъществява по общински път от селото до махалата (квартала) Извос на село Чифлик и оттам – по третокласния републикански път.

Населението на село Пролазница , наброяващо 420 души към 1934 г. и 418 – към 1946 г., намалява бързо до 56 към 1985 г. и по-бавно – до 12 към 2018 г.

Село Пролазница се намира в район на географското разпространение в Западна България на така наричания торлашки диалект.

История 
По недоказани сведения, село Пролазница възниква към края на 17 и началото на 18 век, а името си дължи на тесния път, който го е свързвал с Белоградчик. 

В селото е имало училище, открито през 1896 г. и читалище, основано през 1928 г.

Източници

Външни препратки 

Села в област Видин
Населени места в община Белоградчик
Рабиша

Рабѝша е село в Северозападна България, Община Белоградчик, област Видин.

С името на селото са наименувани „Скалите Рабиша“ (Rabisha Rocks) край остров Гринуич, Южни Шетландски острови.

География 

Село Рабиша се намира на около 12 км северозападно от град Белоградчик и 38 км югозападно от град Видин. Разположено е северно покрай река Арчар, на около километър южно от Рабишкото езеро (по-ниско от него) и на около 2 км югоизточно от Рабишката могила с пещерата Магура.

Надморската височина пред сградата на кметството е около 224 м, в най-южната част на селото – близо до река Арчар, около 212 м, а в най-северната достига около 260 м.

Населението на село Рабиша , наброяващо към 1934 г. 1296 души и към 1946 г. – 1286, намалява почти равномерно след 1946 г. – средно с по 14 – 15 годишно, до 238 души към 2018 г.

Село Рабиша се намира в район на географското разпространение в Западна България на така наричания торлашки диалект.

От село Рабиша се стига до областния център по минаващия през селото третокласен път до село Кладоруб, оттам по също такъв път през Острокапци до Димово и по първокласен път (Европейски път Е79) – до Видин. До общинския административен център Белоградчик се стига по третокласните пътища през селата Кладоруб и Върба.

История 

Църквата „Свети пророк Илия“ в село Рабиша е построена през 1835 г.

Килийното училище в Рабиша е построено в двора на църквата „Свети Пророк Илия“ и е официално открито през 1837 г. Рангел Костов, ученик в училището и после учител в него, е изписал по стените на класната стая поучителни слова.

През февруари и март 1951 година, по време на колективизацията, 8 души напускат селото и бягат в Югославия. През юли 1952 година 6 души от селото са осъдени за подпомагане на горяните.

През 1967 г. е създадена Винарската изба („Магура“ АД), разположена в близост до село Рабиша.

Обществени институции 
Село Рабиша е център на кметство Рабиша.  

Основно училище „Васил Евстатиев Априлов“ в село Рабиша (1 – 7 клас) е с общинско финансиране.   Открито е през 1922 г. Към 2017 г. в училището се обучават 45 деца до 7 клас включително. Всички паралелки, с изключение на паралелката в 7 клас, са слети – с ученици от различни класове. Децата, които учат в основното училище, са от Рабиша и от Белоградчик. Община Белоградчик е подсигурила училищен автобус за извозване на децата до Рабиша. 

В село Рабиша има читалище „Напредък – 1923 г.“, регистрирано под № 2572 в Министерство на културата на България. Основано е през 1901 г.

Културни и природни забележителности 

 Килийното училище в двора на църквата „Свети Пророк Илия“.
 Рабишкото езеро на около километър северно от селото.
 Пещерата „Магура“ на около 3 км северозападно от селото, в Рабишката могила.
 Две вековни дървета зимен дъб; в местността „Над врелото“, до „горния“ вход за селото; по данни от 2001 г. – възраст 300 години, височина 17 м, обиколка на ствола на гръдна височина – 4 м.

Източници

Външни препратки 
 с. Рабиша (Пещера „Магура“) – от SABORI.BG

 В едно от най-дълбоките кьошета на родината. Белоградчишките скали, Магурата и езерото Рабиша красят не България, а света

Села в област Видин
Населени места в община Белоградчик
Раяновци

Името Раяновци носят две български села:

 Раяновци, област Видин
 Раяновци, област София
Сливовник

Слѝвовник е село в Северозападна България, община Белоградчик, област Видин.

География 
Село Сливовник се намира на около 6 км северозападно от град Белоградчик. Съседни на Сливовник са селата Вѐщица – на около 3 – 4 км на запад, Върба – на около 2 км на северозапад и Гранитово – на около 4 км на изток. Разположено е в северната част на планинския рид Венеца. Надморската височина в центъра на селото е около 320 м.

Населението на село Сливовник , наброяващо 260 души към 1934 г. и 267 – към 1946 г., бързо намалява до 35 към 1985 г. и след слабо увеличение до 54 към 1992 г. продължава да намалява до 9 души към 2018 г.

Източници

Външни препратки 

Села в област Видин
Населени места в община Белоградчик
Стакевци

Ста̀кевци е село в Северозападна България, община Белоградчик, област Видин.

География 
Село Стакевци се намира на около 13 км югозападно от град Белоградчик и на около 57 км на юг-югозапад от град Видин. Спрямо близките му села, отстои на около 4 – 5 км на юг-югоизток от Крачимир, на около 7 км на запад от Върбово и на около 9 км на запад-северозапад от Чупрене.

Разположено е в западната част на Стара планина, в източните поли на граничната с Република Сърбия Светиниколска планина, изтеглено на около 2,5 км дължина в долината на течащата от юг на север Стакевска река.

Надморската височина на пътя в най-северната част на селото е около 480 м, в най-южната – около 560 м, а пред сградата на пощенската станция – около 506 м.

Стакевци има пътна връзка по общински път през село Чифлик до неговата махала (квартал) Извос и от там по третокласен републикански път – с общинския административен център Белоградчик.

Част от южната землищна територия на село Стакевци е в обхвата на биосферния резерват „Чупрене“. 

Населението на село Стакевци, наброяващо към 1934 г. 1827 души, намалява към 1985 г. до 533 – средногодишно по 25 – 26 души, и до 145 към 2018 г. – по 11 – 12 средногодишно.

История 
Според съществуващо предание за основаването и името на селото, преди много време двама братя – Крачун и Стайко, живели със семействата си заедно на едно място, на 6 км от бъдещото село Стакевци и на 3 км от бъдещото село Крачимир, но се скарали поради спор и решили да се разделят. Установили се на нови места – Стайко основал село Стакевци, а Крачун – Крачимир.

Жители на селото вземат участие в Чипровското въстание от 1688 г.

Обществени институции 
Село Стакевци е център на кметство Стакевци.  

Читалище „Красимир Бъчваров“ в село Стакевци е действащо, регистрирано под номер 2573 в Министерството на културата на Република България.

В Стакевци има действаща пощенска станция (пощенски код 3963).

Инфраструктура 
В селото към 2018 г. има един общопрактикуващ лекар, жителите ползват образователни институции, както и фармацевтични, стоматологични и специализирани медицински и административни услуги в общинския град Белоградчик.

Редовни събития 
 Празник на Балкана – по традиция се отбелязва през август, но всяка година е на различна дата.
 Традиционен събор през април или май (датата варира според църковния календар).

Забележителности 

 Стакевски водопад „Бела вода“ – намира се на Стакевска река на, 5,5 км южно от Стакевци в местността „Белата вода“, в долчинка сред борова гора. Висок е около 15 м и има два водни пада. Включен е в най-дългия екомаршрут в Западен Балкан.

Личности 
 Виден Табаков – професор, авиокосмически инженер
 Александър Куклин (1910 – 1980) – инженер и дългогодишен учител в Стакевци
 Иван Александров Куклин (1937 – 1987) 
 Христо Кържин

Литература 
Писателят Илия Николчин доста подробно описва Стакевци.

Източници

Външни препратки 
 Радио и телевизия в Стакевци 
 Комплекс „Стакевските къщи“ – къщи за гости
 Забележителности около Стакевци

Села в област Видин
Населени места в община Белоградчик
Струиндол

Стру̀индол е село в Северозападна България, община Белоградчик, област Видин.

География 
Село Струиндол се намира в Западния Предбалкан, на около 9 км северозападно от Белоградчик и 5 км югозападно от село Рабиша. Съседни на Струиндол са селата Вѐщица – на около 1,5 км североизточно, Ошане – на 2 – 3 км северозападно и Граничак – на около 3,5 км на юг. На 6 – 7 км югозападно от селото е границата с Република Сърбия.

Село Струиндол е разположено в долината между две от възвишенията, спускащи се в посока североизток откъм югоизточната част на билото на планината Бабин нос, и по разлатите им склонове.

Населението на село Струиндол , наброяващо към 1934 г. 387 души, намалява – бързо до 150 към 1965 г., по-бавно – до 54 души към 1992 г. и към 2018 г. спада до 22-ма души.

Село Струиндол се намира в район на географското разпространение в Западна България на така наричания торлашки диалект.

Връзката на село Струиндол с общинския административен център се осъществява по общински път до село Вещица и оттам по третокласен републикански път до Белоградчик.

История 
През 1949 – 1950 година в района на селото действа малка горянска група, противопоставяща се на комунистическия режим.

Бележки

Външни препратки 

Села в област Видин
Населени места в община Белоградчик
Чифлик (пояснение)

Чифлик, или членувано Чифлика, може да се отнася за някое от следните понятия.

 чифлик – голям поземлен имот

Села 
 България
 Чифлик – село в област Видин
 Чифлик – село в област Кърджали
 Чифлик – село в област Ловеч

 Северна Македония
 Чифлик – село в община Боговине
 Чифлик – село в община Демир Капия
 Чифлик – село в община Желино
 Чифлик – село в община Ибрахимово
 Чифлик – село в община Пехчево
 Чифлик – село в община Сопище
 Чифлик – село в община Чешиново-Облешево
 Чифлик – село в община Царево село
 Чифлик – село в община Щип

 Сърбия
 Чифлик – село в община Бела паланка

 Турция
 Чифлик – село във вилает Чанаккале

Други 
 „Чифлик“ / „Чифлика“ – механи, ресторанти
 „Чифлик“ / „Чифлика“ – хотели

Вижте също 
 Долни чифлик – град в Област Варна
 Образцов чифлик – Институтът по земеделие и семезнание в Русе
Бойница (село)

Бо̀йница е село, разположено в Северозападна България. То е административен център на община Бойница, област Видин.

История 
В края на XVIII и началото на XIX век в селото се установяват преселници от Тетевенско, като и до днес диалектът в една от махалите му е силно повлиян от централния балкански говор, контрастирайки с околните преходни и северозападни говори. В църквата „Света Троица“ в селото, датираща от 1871 година, рисуват дебърски майстори.

При избухването на Балканската война 2 души от Бойница са доброволци в Македоно-одринското опълчение.

Над 152 души родом от Бойница загиват на фронта във войните за национално обединение на България.

По време на колективизацията в селото е създадено Трудово кооперативно земеделско стопанство „Георги Димитров“ по името на комунистическия диктатор Георги Димитров. През лятото на 1950 година 151 души правят неуспешни опити да го напуснат. Родом от Бойница е Тодор Филипов, ръководителят на най-известната горянска група в Кулско. При масовото изселване на политически неблагонадеждни лица от Видинско на 3 август същата година покъщнината на изселените от селото е отнесена в клуба на Българската комунистическа партия, след което е разграбена. По това време и след Кулските събития през следващата година 44 семейства (163 души) от селото са принудително изселени от комунистическия режим. Тук става и най-масовото бягство от комунистическа България, предизвикало шок у местните представители на режима – в една нощ 122 души, цели семейства с добитъка, каруците и имуществото си, преминават в Югославия.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Личности 
Родени в Бойница:
 Йона Маркова
 Пуйо войвода
 Ганчо Ценов (1875 – 1952), историк

Външни препратки 
 информация за Община Бойница

Бележки 

Села в област Видин
Населени места в община Бойница