Добринище

Добрѝнище е град, балнеолечебен и зимен курорт в Югозападна България. Намира се в община Банско, област Благоевград. По данни на ГРАО към 15 септември 2023 г. в града живеят 2564 души по настоящ адрес и 2771 души по постоянен адрес.

География 
Град Добринище се намира в планински район, на 850 m надморска височина и е заобиколено от три планини – Рила, Пирин и Родопите. На 6 km западно от Добринище се намира Банско. На 40 km южно от Добринище е разположен град Гоце Делчев. Край Добринище минава река Дисилица (Добринищката река).

Добринище е крайна жп гара на единствената в България работеща теснолинейка, свързваща Добринище със Септември през Банско, Разлог, Велинград и Якоруда.

Градчето има четири махали – Белио рид на североизток, Вабело – центъра и северозападната част, Бунаре на югозапад и Шебелица на югоизток.

История 
Името на селището е Добринища до 4 януари 1966 г.

В централната северна част на Добринище се намират останки на раннонеолитно селище, заемало площ от около 7 декара на около 150 m от десния бряг на река Валявица, недалеч от минералния извор. При разкопки са открити основи на жилища, оръдия на труда, керамика, антропоморфни фигури. Находките се датират към края на първата половина на 6 хилядолетие пр.н.е., т.е. от втората половина или края на ранния неолит в централнобалканската зона. В културно отношение неолитното селище в Добринище се отнася към югозападния вариант на култура Караново І, който е представен и при селищата в Ракитово, Елешница, Ковачево и Белица.

Със своите минерални води и географско разположение Добринище е създало условия за живеене много години преди да се появят траките по тези земи. В селището и района около него е открита тракийска и римска керамика. В местността Доматарско личат развалини от тракийско селище, а в местността Гумнища (в която е имало древно селище) са намерени монети от времето на римския император Нерон (I век).

Край реката, която преминава през Добринище, има минерални извори и точно там са открити стари басейни. На два от тях градежът в основата е римски, а нагоре – турски.

През VII век местното тракийско население в Добринище постепенно започва да се смесва с нахлуващото по това време славянско племе смоляни, които трайно се заселили по течението на река Места и главно в Разложко. Не след дълго към това население се прибавя и прабългарското, за да се положат основите на българската народност.

Селото е споменато в османски извори от 1605 г. като Добрущене. Според академик Иван Дуриданов етимологията на името Добринища е от първоначалния патроним на – ишти от личното име Добрин.

По време на първите години на османското владичество населението на Добринище е напускало домовете си и е търсело спасение в Пирин планина, като се заселвало в някогашните тракийски селища. В селото остават една незначителна част от българите в района на църквата „Света Богородица“, по-далече от банята и минералните извори. Така Добринище изчезва и повече от 100 години името му не се споменава никъде. Едва в края на XV век по времето на султан Баязид II (1481 – 1512 г.) името на Добринище се среща в турски документ като селище, което се отнася към Неврокопска нахия.

През периода на Възраждането българското население в Добринище отново започнало да нараства. Постепенно живеещите в планинските махали започнали да се завръщат в селото. В края на XVIII и началото на XIX в. Добринище икономически расте и развива успешна търговия със страни като Сърбия, Австрия, Франция, Испания и други.

Според легенди и песни през VII – XVI век Добринище е било селище-крепост, спирало опитите на византийските императори да минат по р. Места за вътрешността на България. През 1846 г. (по време на османското владичество) жителите изграждат училище, организират четнически дружини, участват активно в националноосвободителните борби на българския народ.

В миналото в Добринище е живяло помашко малцинство. В XIX век Добринище е смесено християнско и мюсюлманско селище в Неврокопска каза на Османската империя. В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Добринище (Dobrinischté) е посочено като селище с 333 домакинства, 1000 жители българи-християни и 80 жители помаци.

В 1889 година Стефан Веркович (Топографическо-этнографическій очеркъ Македоніи) отбелязва Добронища като село с 250 български и 12 помашки къщи.

В 1891 година Георги Стрезов пише за Добринище:

Съгласно статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) към 1900 година Добринище (Добринища) е смесено българо-християнско и българо-мохамеданско селище. В него живеят 1540 българи-християни, 240 българи-мохамедани и 45 цигани.

През 1896 г. в Добринище се създава революционен комитет на ВМОРО под ръководството на Гоце Делчев. Между 1928 и 1934 г. Добринище е управлявано от ВМРО, като тогава са построени църквата, училището и читалището.

При избухването на Балканската война в 1912 г. 35 души от Добринища са доброволци в Македоно-одринското опълчение.

През октомври 2006 г. с решение на Министерския съвет Добринище е обявено за град.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Забележителности 
По течението на Добринищката река се намира басейнът с минерална вода, известен с името Римското банче. Заслужава да се види още водопадът Свети Никола. В градчето се намира единствената по рода си в България градина за еделвайси.

Църквата „Св. св. Петър и Павел“ е строена през XIX век.

В Пирин, на около 4 km северозападно от село Обидим и на около 3 km югоизточно от Добринище се намира действащият манастир „Свети Пантелеймон“, основан през 1920-те години. Представлява комплекс от черква, жилищна и стопанска сграда и е обявен за паметник на културата.

Туризъм 

Добрнище е естествен изходен пункт от редица маршрути на Пирин. На изток сред ливадите е изграден плувен комплекс с голям басейн с топла минерална вода и два други по-малки басейна за детско къпане и спортуване. На 11 km от Добринище се намира хижа „Гоце Делчев“ (1412 m), откъдето има седалков лифт до хижа „Безбог“ (2236 m). Туристически пътеки водят до Тевното езеро, Поповото езеро и връх Безбог. Пътят от хижа „Безбог“ до Мелник е 12 часа. Има ски писта от хижа „Безбог“ до хижа „Гоце Делчев“.

Редовни събития 
Събор на хижа „Гоце Делчев“ – втората неделя от август.

Личности 

От Добринища са Ботевите четници Григор Мацин (? – 1898) и Христо Лазаров и опълченците Георги Темелков и Никола Вешков. Иван Пумпалов е войвода на ВМОРО, а Иван Козарев (1901 – 1944) е комунистически партизанин, смятан за основоположник на въоръжената комунистическа съпротива през Втората световна война. От Добринища са политиците Иван Сакарев (р. 1933), министър на строителството и ректор ВИАС и Мария Бояджийска (р. 1977), зам.-кмет на София.

Други 

Добринище е обявено за балнеоложки курорт заради прочутите си 17 минерални извора с температура от 30 – 43 °C. Балнеопроцедури се предлагат в две от почивните станции и обществената минерална баня и открит плувен комплекс. Благоприятни са за някои бъбречно-урологични, стомашно-чревни, обменно-ендокринни, жлъчно-чернодробни и на горните дихателни пътища заболявания, както и при професионални интоксикации и кожни рани. Работи и басейн с минерална вода, който се радва на изключителна популярност в целия район.

Външни препратки 
 FaceBook – Страница на Народно читалище „Димитър Благоев 1925“ – Добринище

Бележки