Иван Багрянов

Иван Иванов Багрянов е български политик, министър-председател на България в 60-о правителство (1944). Осъден е на смърт от т.нар. Народен съд на 1 февруари 1945 г.

Биография 
Иван Багрянов е роден на 29 октомври (17 октомври стар стил) 1891 година в с Воден, Разградско. Син на учителя Иван Бояджиев – Багрянов (1853 – 1893) и съпругата му Пенка Камбосева (1873 – 1935). Завършва Военното училище в София и участва в Балканските войни в състава на 1-ви артилерийски полк. Служи в щаба на 5-а артилерийска бригада. През Първата световна война командва батарея в Единадесети артилерийски полк, по-късно е адютант на цар Фердинанд. През 1919 г. се уволнява с чин майор. През следващите години влиза в най-близкото обкръжение на цар Борис III и остава близък с него до края на живота му.

В началото на 1920-те години Багрянов учи право в Софийския университет „Свети Климент Охридски“ и агрономство в Лайпциг. Той основава едно от първите научно организирани земеделски стопанства в България – Махзар паша край Разград. От 1938 до 1944 е председател на Общия съюз на земеделските стопански задруги.

Иван Багрянов е министър на земеделието и държавните имоти в третото и четвъртото правителство на Георги Кьосеиванов и в първото правителство на Богдан Филов (1938 – 1941). На този пост той разработва петгодишен план за развитие на селското стопанство, предвиждащ засилване на държавната намеса в сектора, ускоряване на комасацията и увеличаване на дела на фуражните и техническите култури.

През пролетта на 1944 година Съветският съюз отправя ултимативно искане към България за откриване на свои консулства в Русе и Бургас, в резултат на което министър-председателят Добри Божилов подава оставка. Съставянето на ново правителство е възложено на Багрянов, който има репутацията на необвързан с Германия политик. Той планира възстановяването на конституцията и скъсване на съюза с Германия, като получава подкрепата на Българската работническа партия и съветския посланик Александър Лавришчев, а в първоначалния състав на правителството влиза комуниста Дончо Костов. Дни по-късно обаче, по нареждане от Георги Димитров, комунистите се дистанцират от кабинета и подновяват партизанската война. Според свидетелството на Петър Вранчев Багрянов е водил преговори с комунистите директор на полицията да бъде лице от тяхната партия, но Москва осуетява това предложение.

През лятото на 1944 г. оглавява правителството и започва преговори за сключване на примирие с Великобритания и САЩ. Тези опити срещат съпротивата на Съветския съюз, която довежда до провал на преговорите. На 2 септември 1944 г. Иван Багрянов се оттегля, за да бъде съставено ново правителство като последен опит за предотвратяване на настъплението на Съветския съюз срещу България.

Екзекуция 
След Деветосептемврийския преврат от 1944 г. Иван Багрянов е сред осъдените на смърт от т.нар. Народен съд. Той е екзекутиран на 1 февруари 1945 г. Присъдата е отменена едва през 1996 г. с Решение №172 на Върховния съд, седем години след падането на комунистическия режим в България (1989).

Семейство 
Иван Багрянов се жени през 1924 г. за Дора Явашева (1899 – 1969) от Разград, дъщеря на академик Анани Явашов. Бракът е бездетен и е разтрогнат в 1927 г. През 1931 г. се жени за Емилия Панова (поч. 1958 г.) от Шумен, от която има син Михаил (1934 – 2013).

Военни звания 
 Подпоручик (2 август 1912)
 Поручик (2 август 1914)
 Капитан (20 юли 1917)
 Майор

Бележки

Източници

Външни препратки 
 Снимка на Иван Багрянов, 1945 г. Подсъдимият Иван Багрянов (в лице) с адвокат Христо Орашаков в съдебната зала пред Народния съд

Български политици (1918 – 1945)
Министър-председатели на България
Министри на външните работи на България
Министри на земеделието на България
Български майори
Български военни дейци от Балканските войни
Български военни дейци от Първата световна война
Българи в Лайпциг
Екзекутирани министър-председатели
Жертви на Народния съд
Българи по време на Втората световна война
Тридесет и втори випуск на Националния военен университет „Васил Левски“
Убити български политици
Български масони
Носители на орден „Свети Александър“
Хора с архиви в Централния държавен архив
Подсъдими по процеса на Първи състав на Народния съд
Носители на орден „За храброст“ IV степен
Родени в Разград
Починали в София