alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Dagpåfugleøje

Dagpåfugleøje (Inachis io) er en sommerfugl i takvingefamilien. Den er udbredt i næsten hele Europa og østpå gennem den tempererede del af Asien til Japan. I Danmark findes den over hele landet, selv på mindre øer. Dagpåfugleøjen strejfer en del om og kan både ses i det åbne land og i villakvarterer, hvor der er mange blomster. Flest ses dog på fugtige, frodige steder langs skovbryn, i skovlysninger, moser og ved søer, hvor brændenælden vokser. De første overvintrende sommerfugle ses allerede i marts, mens de første nye eksemplarer dukker op omkring 20. juli. I september bliver der færre sommerfugle, idet de nu finder steder at overvintre. Dagpåfugleøjen kan vandre over forholdsvis store afstande – op til flere hundrede kilometer. Derfor kan man af og til møde den på Færøerne, selvom den ikke almindeligvis er hjemmehørende der.

Udseende 
Dagpåfugleøjen hedder dagpåfugleøje, fordi den har pletter på vingerne der ligner øjne. Sommerfuglens farver minder om påfuglehannens, når han slår halen ud. Sommerfuglen kan ikke forveksles med andre sommerfuglearter i hele verden. Dagpåfugleøjens vingeundersider er knapt så spraglede. Her er den dominerende farve mørkt gråbrun, uden de store pletter eller prikker, farven minder lidt om meget mørk bark. Vingefanget er meget variabelt, det ligger mellem 40 og 60 mm.

Forsvar med lyde 
Dagpåfugleøjen har et ekstra kort på hånden over for fjender ud over de store forvirrende øjepletter på vingerne. Sommerfuglen kan sige lyde! Ved at gnide bagvingerne mod forvingerne kan den frembringe en hidsig hvæsen og lavfrekvente lyde, der skræmmer fjender som mus og flagermus.

Livscyklus 
Dagpåfugleøjen har kun en enkelt generation pr. år. Æggene lægges på stor nælde eller humle og klækkes omkring 2 uger senere. Efter 2-5 uger er larven udvokset og forpuppes. Efter et par uger klækkes puppen. Sommerfuglen overvintrer som voksent individ. Den overvintrer på kølige og mørke steder som f.eks. hule træer, brændestabler, skure, spalter i sten og stengærder.

Foderplanter 
Larven lever mest af brændenælder. De voksne dagpåfugleøjer suger nektar af forskellige blomster, f.eks. tidsler (kærtidsel, agertidsel og burre), hjortetrøst, mælkebøtte og pil og sommerfuglebuske i haver.

Galleri

Kilder/Henvisninger 

 Michael Stoltze, Danske dagsommerfugle, København 1996, side 140-143
 butterflies pictures  Polsk side med billeder.
 Dagpåfugleøje på lepidoptera.dk

Takvingefamilien
Danmarks dagsommerfugle
Dammuslinger

Dammuslinger er en gruppe af ferskvandsmuslinger, der er udbredt med mange arter på den nordlige halvkugle. De har ofte tynde, grønne skaller og lever især i damme og søer, men kan også findes i rindende vand i åer. Ligesom hos andre najader i ordenen Unionoida er skallernes inderside dækket af et perlemorslag.

Levevis 
Langt de fleste muslinger lever i saltvand, men der er også nogle som lever i ferskvand, heriblandt dammuslingerne.

De findes på bunden, hvor de lever halvt nedgravet. I stillestående vand foretager de nogle små hop fremad. Det ophvirvlede bundmateriale suges ind sammen med åndingsvandet og encellede alger bliver frafiltreret.

Formering og fisk 
De danske dammuslinger bliver kønsmodne i 4-5 års alderen. Ved gydningen holdes æggene tilbage i de ydre gæller. De befrugtes af sædceller, der føres ind af åndingsvandet. Æggene klækker i løbet af efteråret til larver, der ligesom hos visse andre ferskvandsmuslinger kaldes glochidier. De forbliver mellem gællerne på moderdyret vinteren igennem og udstødes næste forår. De 0,3 millimeter store glochidier har små trekantede skaller med en krog i spidsen. De ligger på bunden med åbne skaller og venter på at blive hvirvlet op af forbipasserende fisk. Når dette sker, klapper de kraftigt med skallerne og kan måske derved slå skallernes kroge i fiskens hud. Glochidierne sætter sig især på finnerne, hvor de omvokses af huden. Efter nogle uger sprænger glochidierne fiskens hud og søger mod bunden, hvor de efterhånden optager den voksne muslings levevis.

Danske arter 
De tre danske arter af dammuslinger:
 Anodonta anatina (Almindelig dammusling)
 Anodonta cygnea (Stor dammusling)
 Pseudanodonta complanata (Flad dammusling)

Kilder/Henvisninger 

 G. Mandahl-Barth og Poul Bondesen. Bløddyr III. Ferskvandsbløddyr. G.E.C. Gads Forlag. Bind 54 i Danmarks Fauna. København 1949.
 Systema naturae 2000 (classification) – Taxon: Genus Anodonta

Muslinger
Dansemyg

Dansemyg (Chironomidae) er en familie af insekter i ordenen tovinger. Det er en artsrig gruppe, hvor der alene i Danmark er registreret over 350 forskellige arter. Dansemyg er kendt for at lave dansende sværme. De er vigtig føde for fugle, fx svaler, og larverne ædes af fx fisk.

Udseende 
De fleste dansemyg er kun få millimeter store, nogle dog op til omkring 10 mm. Fra siden ses brystet skyde ind over hovedet. Farverne er oftest grå, sorte, gule eller grønne. Hannerne har buskede følehorn ligesom hanner af stikmyg, men dansemyg mangler altid skælhår på vinger og bagkrop. De mangler også sugesnabel. Mange af de største arter holder forbenene højt løftet, når de sidder.

Slægter 
Eksempler på nogle af de slægter, der forekommer med arter i Danmark:
 Chironomus er 10-12 millimeter store dansemyg, der forekommer med mange arter i Danmark. De fleste af de større arter er grå eller sorte. De danner store sværme, der står som røgskyer omkring kirketårne og enlige træer. Larverne er op til 20 millimeter og kaldes røde myggelarver. Mange af dem lever på bunden af søer og åer, tit også i forurenet vand. Her danner de dyndrør, hvor puppen befinder sig.
 Tanytarsus er en slægt af dansemyg med typisk grønlige larver med karakteristisk lange følehorn. De lever i hede- og klitsøer.
 Tanypus er en slægt af dansemyg, hvor larverne har meget lange gangvorter. De lever som rovdyr og efterstræber små krebsdyr og andre myggelarver.
 Clunio indeholder arter, hvis larver lever i havet, fx i Øresund og Østersøen. Larverne lever i slimrør på bunden på 4-8 meters dybde. Hos nogle af arterne kan det voksne insekt af det ene eller begge køn ikke flyve, da vingerne mangler eller er stærkt reducerede.

Larver 
Larverne er kendetegnet ved at være ormelignende med et velafgrænset hoved og som regel et par gangvorter, det ene par på første brystled og det andet på sidste bagkropsled. Tracheasystemet er lukket. Itoptagelsen foregår gennem huden. Nogle larver er røde på grund af stoffet hæmoglobin, hvilket gør dem i stand til at leve meget iltfattige steder.

Larverne findes oftest i ferske vande og lever typisk af planteplankton og henrådnende plantedele. Hunnerne vokser cirka fire gange så hurtigt som hannerne på grund af udskillelsen af hormonet somatotropin.

Kilder og eksterne henvisninger 

 Leif Lyneborg, Hans Hvass (red.) Danmarks Dyreverden, bind 2, side 220-221. 2. udgave, Rosenkilde og Bagger 1978. .* Masseforekomst af dansemyg ved Sjælsø juni 2010
Dværgkonk

Dværgkonken (fra 2016 Tritia reticulata tidligere Nassarius reticulatus) er en havsnegl med en 2-3 centimeter høj skal. Den er den almindeligste havsnegl i danske farvande, hvor den kan leve helt inde ved strandkanten, f.eks. findes dværgkonken i mange fjorde på 1-10 meters dybde. Den er udbredt langs Vesteuropas kyster fra Norge til Middelhavet, både på sand- og mudderbund.

Levevis 
Dværgkonken er en rovsnegl, der ofte lever nedgravet i sandbunden med kun sit ånderør fremme. Ånderøret bruges til at opsnappe duftstoffer fra eventuel føde, der især består af ådsler. Sneglen kommer ud af bunden, så snart den får færten af føde. Eksempelvis kan man ofte se mange individer samlet omkring døde fisk.

Kilder/henvisninger 

 Mandahl-Barth, Skytte Christiansen, Østergaard. Hvad finder jeg på stranden. Side 122. Politikens Forlag. 12. udgave 1986.

Snegle
Stor dyndsnegl

Stor dyndsnegl (Hydrobia ulvae) er en marin snegl i gruppen forgællesnegle, der har en 5-7 millimeter høj skal. Den ses ofte i meget stor mængde på sand- og slikvaderne i de mere salte dele af vore farvande. Stor dyndsnegl findes ofte sammen med slikkrebsen. I Vadehavet på Sønderjyllands vestkyst har man fundet indtil 60.000 pr. kvadratmeter.

Levevis 
Dyndsneglen lever af nedbrudt organisk materiale eller alger som fx havsalat (Ulva lactuca), der har givet den store dyndsnegl dens videnskabelige artsnavn. Blandt dens naturlige fjender tæller f.eks. hættemågen. Når vandet trækker sig tilbage ved ebbe, følger mågerne efter på havbunden og tager dyndsneglene. Det kan gøre ondt at træde på dem med bare fødder på grund af de spidse skaller.

Kilder/Henvisninger 

Snegle
Østersømusling

Østersømuslingen (Macoma balthica) er en 2-3 centimeter stor tallerkenmusling, der især er udbredt på lavt vand langs kysterne af Vesteuropa, Nordamerika og Japan i Nordatlanten samt i det nordlige Stillehav. Farven er hvid, gul eller rødlig. I Danmark er den almindelig langs kysterne på blød bund, hvor bølgeslaget ikke er for kraftigt som langs den jyske vestkyst. Østersømuslingen er den marine musling, der når længst ind i Østersøen, til den Finske og Botniske Bugt. Her findes den også på dybt vand.

Levevis 
Østersømuslingen lever nedgravet i bunden og har to lange, adskilte ånderør, der henholdsvis sørger for indstrømmende frisk åndevand og udstrømmende brugt vand. Indstrømningsrøret kan bevæge sig som en støvsugerslange hen over bunden. Gennem dette rør finder muslingen også sin føde, der består af levende eller dødt organisk materiale, der suges ind. I modsætning til de fleste andre nedgravede muslinger, der har bagenden opad, ligger østersømuslingen på siden.

Kilder/Henvisninger 
 Hans Hvass (red.) Danmarks Dyreverden, bind 3, Hvirvelløse dyr, side 252-253. 2. udgave, Rosenkilde og Bagger 1978. .
 Ad. S. Jensen og R. Spärck. Bløddyr II. Saltvandmuslinger. G.E.C. Gads Forlag. Bind 40 i Danmarks Fauna. København 1934.
 Systema naturae 2000 (classification) – Taxon: Macoma balthica

Muslinger
Edderfugl

En edderfugl (uofficiel stavemåde blandt ornitologer: ederfugl) (fra oldnordisk æðr, latin: Somateria mollissima) er en andefugl, der især findes i det nordligste Nordamerika, Europa og Asien. Den er i Danmark både almindelig som ynglefugl og trækgæst fra det øvrige Nordvesteuropa.

Beskrivelse 
Længden er 60-70 cm, vingefanget er 95-105 cm, og vægten 1200-2800 gram. Dens levealder er 10-15 år. Hos edderfugl er der stor forskel på fjerdragten hos han og hun. Hannen er i pragtdragt iøjnefaldende sort og hvid på Ryggen og halsen med  Grøn Nakke Sort bug grønne nakkefjer, langt, trekantet næb. Hunnen er derimod brun eller gråbrun med en fin, sort tværvatring.

Føde 
Edderfuglen æder især muslinger, snegle og krebsdyr, men kan også tage fisk. Den søger som regel sin føde i lavvandede områder, men kan dykke ned til 20 meters dybde. Muslingerne, der især er blåmuslinger, sluges hele, og skallerne males i stykker i kråsen. Den tager normalt muslinger, der er mindre end 2 cm lange. En edderfugl kan på et døgn æde lige så meget, som den selv vejer.

Udbredelse 
I Danmark yngler ca. 25.000 par edderfugle. Den yngler almindeligt på øer og holme i de indre danske farvande samt i Vadehavet. Den er desuden almindelig som træk- og vintergæst, idet der om vinteren i de danske farvande opholder sig omkring 30 procent af den nordvesteuropæiske bestand.

Nogle af verdens største kolonier af edderfugl findes i det vestlige Island, mens de største danske kolonier findes på Saltholm.

Ynglebiologi 
Edderfuglen yngler i en alder af 3 år. Der lægges et kuld årligt med 4-6 æg, der udruges på 25-28 dage. Ungerne er flyvefærdige mellem 65 og 75 dage gamle.

Noter

Kilder/Henvisninger 
 
 Tommy Dybbro og Henning Anthon: Politikens store fuglebog, samtlige danske fuglearter, 1994, side 77.

Arktis' fugle
Dykænder
Danmarks fugle
Grønlands fugle
Subarktiske fugle
Eremitkrebs

Almindelig eremitkrebs (Pagurus bernhardus, tidligere Eupagurus bernhardus) er den almindeligste eremitkrebs på Europas atlanterhavskyst. Den er omkring 3,5 centimeter lang og lever på både sandet og klippefyldt bund fra de arktiske egne omkring Island og Svalbard til det sydlige Portugal. Udbredelsesområdet strækker sig dog ikke ind i Middelhavet. Den kan findes i salte strandsøer og fra tidevandszonen med dybder op til 140 meter. De mindre individer findes generelt på mindre vanddybder og mere kystnært end de større eksemplarer.

Almindelig Eremitkrebs er ådselædere og lever af døde dyr og plantedele, men kan også finde føde gennem filtrering af havvandet hvis nødvendigt.

Den benytter sig af sneglehuset fra en række sneglearter til beskyttelse af deres nøgne og bløde bagkrop. Ofte forekommer fastgroede søanemoner på sneglehuset. Eremitkrebsene skifter til gradvist større sneglehuse i takt med, at de vokser, og kæmper ofte indbyrdes om egnede sneglehuse. De har tit forkærlighed for huse fra særlige sneglearter.

Referencer

Eksterne henvisninger

 Hjemmesiden: http://www.naturligvis.u-net.dk/ 
 Systema naturae 2000 (classification) – Taxon: Eupagurus bernhardus 

Tibenede krebsdyr
Fiskehejre

Fiskehejren (Ardea cinerea) er en fugl, der er udbredt i Europa, Asien og store dele af Afrika syd for Sahara. Den lever af småfisk, frøer og krebsdyr, som den fanger på lavt vand i søer og moser og ved havet langs kysterne.

Beskrivelse 
Fiskehejren er 84-102 cm fra næbspids. Den har et vingefang på 155-175 cm lang, omtrent som en stork, men betydeligt mindre end en trane. Den kan leve i op til 25 år. Benene stikker ud bag halen på flyvende fugle. Fjerdragten er grålig, dog med hvid hals og hoved samt sort nakketop. På siden af hovedet ses en sort stribe. Svingfjerene er sorte. Ungfuglene har til forskel fra ældre fugle grålig hals og sort isse og nakke.

Fiskehejren har et højt, hæst skrig.

Hejren flyver med halsen tilbagetrukket, mens stork og trane flyver med udstrakt hals.

Forekomst i Danmark 
Fiskehejren er en almindelig ynglefugl i Danmark, hvor den ruger i små eller store kolonier i høje træer ved søer og kyster. Der findes over 100 hejrekolonier i Danmark, hvor bestanden i år 2000 blev vurderet til at være 6.000-7.000 par.

Fra sidst i marts til først i april lægger hunnen 3-6 matte, blågrønne æg. Når hannen eller hunnen på reden hilser på sin ankommende mage, sker det ved at strække halsen.

Fiskehejren ankommer til Danmark i begyndelsen af marts og trækker bort for at overvintre i Sydfrankrig, Spanien eller Portugal i september-oktober. En del fiskehejrer overvintrer dog i landet, og stadig flere fugle ses som vintergæster nordfra.

Jagtteknik 

Fiskehejren jager sit bytte ved at stå helt stille i vandet og lure, indtil den pludselig hugger til. Alternativt kan den bevæge sig langsomt fremad, mens den spejder efter bytte. Dens lange ben tillader den at bevæge sig på temmelig dybt vand.

Hattepynt og jagt 
Fiskehejren var tidligere efterstræbt på grund af dens bryst- og nakkefjer, der blev anvendt til pynt på hatte.

I middelalderen blev den jaget, fordi dens kød blev anset som en delikatesse. Senere har den været udsat for jagt, fordi den blev anset som en konkurrent til fiskeriet. Efter jagtfredningen, der dog ikke gælder ved dambrug, er bestanden i Danmark næsten tredoblet i løbet af cirka 30 år.

Noter

Kilder/Henvisninger 
 
 Benny Génsbøl, Nordens fugle - en felthåndbog, 1987. .

Se også 
 Stor blåhejre

Danmarks fugle
Europas fugle
Hejrer
Fjæsing

Fjæsingen (Trachinus draco) er en op til 50 cm lang pigfinnefisk med lange finner på bagkroppen og med giftpigge i den forreste rygfinne og ved gællelågene. Fisken har karakteristiske pletter og striber i gulbrunt, blåt eller grønt. Den vejer op til 1,9 kg og kan nå en alder af fjorten år.

Navn 
Navnet fjæsing kommer af oldnordisk fjörsungr af en rod med betydningen «broget, stribet». Det videnskabelige artsnavn, Trachinus draco, betyder "hård drage", af græsk trachys = hård.

Levevis 
Om dagen er fjæsingen en bundfisk, der ligger nedgravet i sandet, og derfor er særlig glad for de grunde, sandede områder på de dansk-svenske sider af Skagerrak. Det er også herfra, man har mest kundskab om arten.

Om natten svømmer fjæsingen frit, på jagt efter små krebsdyr. Ved sensommer går den over til en kost mere præget af småfisk. Om vinteren trækker den ned på 20-30 meters dyb, hvor der er lidt varmere. Her ophører den nærmest med at spise, og i marts/april har 98 pct af fjæsingerne tomme maver, før de igen tager føde til sig og gør sig rede til at gyde i juni – august.

Fjæsingen findes fra Trondheimsfjorden til Middelhavet og Nordafrika, men ikke i Østersøen. Den er spiselig.

Giften dracotoxin 
Fjæsingens pigge har en fure på hver side, hvor giften dracotoxin («dragegift») produceres. Giftkirtlerne findes også ved gællelågene, så enten en fjæsing er død eller levende, må man aldrig holde den bag gællerne, som man ellers gør ved andre fiskearter. 

Dens stik er meget smertefuldt, og forgiftning af dracotoxin viser sig ved feber og hovedpine, kvalme, svimmelhed og ledsmerter. I alvorlige tilfælde er der rapporteret hjerterytmeforstyrrelser, kramper og åndedrætsbesvær. Imidlertid nedbrydes giftstoffet ved 45-50 varmegrader. Forgiftningen behandles derfor ved at anbringe stikstedet i varmt vand, eventuelt te eller kaffe, medbragt på termokande, men ikke skoldvarmt. Da stikkene ofte ledsages af infektioner med usædvanlige bakterier, kan antibiotisk behandling være påkrævet.

Henvisninger

Kilder 
 C. V. Otterstrøm (1881-1962). Fisk I. Pigfinnefisk. G.E.C. Gads Forlag. Bind 11 i Danmarks Fauna. København 1912.
 Taxonomicon – Trachinus draco

Eksterne henvisninger 

 9. juni 2012, bt.dk: Norge slår alarm: Dansk 'Helvedesfisk' på vej 
 

Ulkefisk
Giftige dyr
Frø

Frø har flere betydninger:
Frø (padde) – en frø er en springpadde
Frø (plantedel) – et frø er en plantekim, omsluttet af frøhvide og frøskal

Se også
Frosch – del af buen der bruges til strygeinstrumenter; betyder direkte oversat "frø"
Gedde

Gedden (Esox lucius) er en fisk, der lever i ferskvand og brakvand i Europa, Nordasien og i et bredt bælte gennem Nordamerika. I Danmark er gedden almindelig i alle større og mindre ferskvande, både søer og vandløb samt i brakvand i hele Østersøområdet indtil det sydlige Øresund og Smålandsfarvandet. Der foregår et stort fiskeri efter gedde.

Udseende 
Gedden er grøn med gule marmoreringer og er karakteristisk ved sit brede flade hoved. Fuldvoksne gedder er typisk mørkere end de unge. Ryg- og gatfinne er placeret over for hinanden langt tilbage på kroppen. Munden er stor med rækkevis af spidse tænder i kæberne og helt ned i ganen. Normalt kan gedden blive over en meter, før den dør af ælde og kan da veje op til 8-15 kilo. Det er dermed en af Danmarks største ferskvandsfisk.

Levevis

Gydning 
Hannen kønsmodnes allerede, når den er mellem 1 og 3 år gammel. Hunnen først, når den er 2-5 år. I almindelighed bliver hunnerne også størst. Gydeperioden er fra marts til maj - i denne periode er gedden fredet. Gedden skal bruge en vandtemperatur på mellem 2 og 12 grader. Store hunner kan gyde op til 500.000 æg, men de gydes ad flere omgange.

Føde 
Gedden er en stort set altædende rovfisk og kan generelt tage bytte, der er op til halvt så stort som den selv. Gedden bevæger sig frem mod byttet i et pludseligt spring ved hjælp af et kraftigt slag med halen.

Gedden æder aborrer, skaller, frøer, ællinger og vandrotter samt flere andre ferskvandsfisk og dyr. Gedden kan dø på grund af sin grådighed. Dens bagudrettede tænder forhindrer den i at give slip på sit bytte, så får den bidt sig fast i for stort et bytte, bliver den immobil i dagevis, mens den ligger og fortærer byttet, som hænger den halvvejs ud af munden. I mindre vandhuller, hvor der er mangel på fisk, kan gedden leve af vandinsekter og vandbænkebidere, hvilket dog nedsætter dens vækst.

Naturlige fjender 
Den voksne geddes eneste naturlige fjender omfatter oddere, fiskehejre og større gedder, da mindre slægtninge ofte er en del af menuen.

I Danmarks fjorde og brakvand er gråsæl og spættet sæl naturlige fjender.

Fiskeri

Rekorder 
I Danmark er den største fangne gedde en fisk på 26,5 kilo og halvanden meter fanget af en lystfisker i Grarup Sø i Sønderjylland. Dette er også skandinavisk rekord. Det er kun hunnerne, som kan blive så store. De største hanner bliver 90-100 centimeter og vejer da 5-8 kilo, i Danmark dog knap så store.

Mindstemål og fredningstid 
Mindste fangstmål for gedder er 60 centimeter, både i saltvand og brakvand. Gedder er fredet i ferskvand fra 1. til 30. april. I brakvand er gedder fredet fra 1. april til 15. maj.

Se også 
 Nedgarn
 Bundgarn
 Muskellunge

Referencer

Eksterne henvisninger 
 C. V. Otterstrøm (1881-1962). Danmarks Fauna. Fisk II. Blødfinnefisk. G.E.C. Gads Forlag. København 1914.
 www.fishbase.org: Esox lucius, Northern pike

 :wikispecies:Esox lucius

Geddefamilien
Aerob organisme

Aerob (af græsk: aer = luft + bios = liv) er betegnelsen for biologiske processer, som kun kan foregå, når der er fri ilt til stede.

Aerobe processer, kemisk set 
Kemisk set drejer alle aerobe processer sig om iltning. Et godt eksempel er iltningen af glukose (et monosakkarid) ved aerob ånding.

C6H12O6 + 6 O2 + 38 ADP + 38 fosfat → 6 CO2 + 6 H2O + 38 ATP
 
Den energi, der udløses ved denne proces, er på ca. 2880 kJ pr. mol, og den bliver opsamlet ved at gendanne 38 enheder ATP fra 38 enheder ADP pr. glukose. Det giver 19 gange så meget energi pr. sukkermolekyle i forhold til det, der kan skabes ved en anaerob omsætning. De eukaryote organismer (alle andre end bakterier) får dog kun et nettoudbytte på 36 gendannede enheder ATP ud af åndingen, fordi de skal flyttes gennem en membran ved en energikrævende transport.

Eksempler 
Hvis man afbryder tilførslen af ilt, bliver processen afbrudt og erstattet af andre, anaerobe processer, som f.eks. gæring. Derfor drejer det sig om processer, som foregår ved almindelig atmosfærisk iltspænding. Ofte kan man se, at der er en afgørende grænseværdi, der ligger ved ca. 5% iltindhold i luften. De aerobe nedbrydningsprocesser i jorden standser f.eks. ved denne koncentration. Af samme grund taler man om en ilthorisont i jorden, som danner grænsen mellem lag, hvor jordluften indeholder mere end 5% ilt, og lag, hvor indholdet er under de 5%. På grund af iltens betydning for mange livsprocesser regnes dette stof for en vigtig abiotisk faktor i økologien.

Ordet bruges for eksempel om bakterier, der kræver ilt for at kunne vokse. Det bruges også om andre processer, der kræver tilstedeværelse af ilt. Et eksempel findes i musklernes stofskifte – også hos mennesker. Normalt sker energiomsætningen ved den iltning af glukose, som foregår ved cellernes (dvs. mitokondriernes) ånding. Når musklen bliver brugt så kraftigt, at ilttilførslen er utilstrækkelig, så slår muskelcellerne over til anaerob mælkesyregæring. Det giver dog et mindre udbytte af energi ved forbrug af samme mængde glukose, og derfor opstår der ved langvarig belastning et fald i musklernes ydeevne.

Aerobiske væsner 
Alle levende væsner, der har brug for fri ilt, betegner man som aerobiske. Ilten bruges allermest til energiudvinding via stofomsætninger, der bygger på iltning, sådan som det er tilfældet med ånding hos de højere udviklede organismer. Man skelner mellem obligat aerobe og fakultativt aerobe organismer. De obligat aerobe kræver adgang til ilt, mens de fakultativt aerobe ganske vist kan bruge ilt, samtidig med at de har andre muligheder som f.eks. kvælstof. Mikroaerofile organismer foretrækker ilt i lav koncentration. Aerotolerante organismer kan overleve i iltrige omgivelser, men de er anaerobe, for de kan ikke bruge ilten i deres energistofskifte.

Næsten alle dyr, de fleste svampe og adskillige bakterier er obligat aerobe. Omvendt er de fleste af de anaerobe organismer bakterier. Når en organisme er obligat aerob, har den en energimæssig fordel, men den må kunne tåle høje niveauer af iltningsstress.

Se også 
 Aerob respiration
 Anaerob

Kilder 
 

Økologi
Biologi
Biokemi
Aerob respiration

Aerob respiration er respiration som foregår under forbrug af ilt. Det giver en fuldstændig nedbrydning af organisk stof, som spaltes til vand og CO2. Når ilt ikke indgår i respirationen, kaldes den anaerob.

De fleste af jordens organismer bruger aerob respiration som middel til at frisætte energien fra sukker. Det gælder både producenterne, altså de grønne planter, og konsumenterne, dvs. planteædere, rovdyr og nedbrydere.

Der findes dog stadig et stort antal organismer, som nedstammer fra dem, der levede, mens jordens atmosfære var iltfri. De har klaret sig igennem på havbunden, i søer og moser og på andre steder, hvor ilten ikke når frem (f.eks. i dyrenes fordøjelseskanal), og deres stofskifte bygger på helt andre processer (anaerob respiration).

Se også 
 Økologi
 Aerob
 Gæring

Økologi
Mikrobiologi
Biokemi
Aerologi

Aerologi er studiet af Jordens atmosfære. 

Aerologer studerer ozonlaget, atmosfæriske tendenser, klimatiske og miljømæssige effekter på hele atmosfæren. Dette gøres blandt andet ved brug af satelliter, rumsonder, vejrballoner og laserudstyr.

Se også
Global økologi
Stofkredsløb
Vandets kredsløb
Kulstofkredsløb
Kvælstofkredsløb
Fotosyntese
Økologi

Atmosfære
Naturvidenskab
Spraydåse

Spraydåse eller aerosoldåse er en dåse, hvis indhold er under tryk, så det kan blæses ud i en fin støvsky.

Verdens første spraydåse blev opfundet i USA 1941 af Lyle David Goodloe og W.N Sullivan.

Kilder/eksterne henvisninger 

Væskebeholdere
Dåser
Gravand

Gravanden (latin: Tadorna tadorna) er en andefugl, der dels findes udbredt i Nordvesteuropa og dels fra middelhavsområdet og videre østover gennem Centralasien. I Danmark er gravanden en ret almindelig ynglefugl med 2000-3000 par (2000), men var inden den blev totalfredet i 1922 temmelig sjælden. Den yngler især ved strandenge og placerer sin rede i f.eks. rævegrave eller hule træer. Ynglebestanden er vurderet som sårbar på den danske rødliste.

Udseende 
Gravanden har en størrelse på 55-65 cm og et vingefang på 100-120 cm lang. Den kan leve helt op til 15 år. Fjerdragten er ens for de to køn, men hunnen er mindre end hannen og den har desuden en mindre knop ved næbroden end hannen. Fuglen er overvejende hvid med mørkegrønt hoved, der kan virke sort på afstand, kraftigt rødt næb, et bredt kastaniebrunt bånd over brystet, og sorte skulder- og svingfjer. Der er desuden en sort stribe på bugen, der ses bedst på overflyvende fugle. De sorte svingfjer og brystbåndet er også nemme at erkende i flugten. Ungfugle mangler det brune brystbånd og den sorte stribe på undersiden. De er desuden hvide omkring næbbet og på forsiden af halsen, men gråbrune på oversiden af hovedet og bag på halsen. Skulderfjerene er også lysere end hos de voksne. De sorte svingfjer er ikke så skarpt aftegnede, og vingen har hvid bagkant.

Adfærd 
Gravanden graver huller til reder i brinker og skrænter, men den kan også ruge i kaninhuller og rævegrave, selvom der stadig er kaniner eller ræve tilbage. Det siges, at gravænderne hvirvler sand i øjnene på ræven, hvis den bliver for nærgående. Gravanden bygger ikke nogen egentlig rede, men samler kun lidt mos, løv, strå og rigeligt med dun. I juni lægger den 8-9 store, tykskallede hvide æg, som under rugningen antager en gullig tone.

Føde 
Gravænder lever mest af små muslinger og krebsdyr, som de  finder i vandhuller og på sandbanker tæt på kysten

Kilder og henvisninger

 Tommy Dybbro og Henning Anthon: Politikens store fuglebog, samtlige danske fuglearter, 1994, side 64.
 

Ænder
Danmarks fugle
Storbritanniens fugle
Fugle fra Eurasien
VM i håndbold 2003 (mænd)

Verdensmesterskabet i håndbold for mænd 2003 var det 18. (indendørs) VM i håndbold for mænd. Slutrunden blev afholdt i Portugal i perioden 20. januar – 2. februar 2003.

De 24 deltagende nationer spillede først en indledende runde i fire grupper med seks hold, hvorfra de fire bedste i hver gruppe gik videre til hovedrunden, mens holdene, der sluttede som nr. 5 og 6 i de indledende grupper, blev rangeret som nr. 17-24 efter deres resultater i den indledende runde. I hovedrunden spillede de 16 hold i fire nye fireholdsgrupper, hvorfra de fire vindere gik videre til semifinalerne, mens toerne gik videre til kampene om 5.- 8.-pladsen. De øvrige hold blev rangeret som nr. 9-16 efter deres resultater i gruppekampene.

Kroatien blev verdensmester for første gang ved at slå Tyskland 34-31 i finalen. Bronzen gik til de forsvarende verdensmestre fra Frankrig, der besejrede Spanien 27-22 i bronzekampen.

Det danske landshold var blandt en af favoritterne før turneringens start, efter gode resultater i testkampe op til turneringsstarten. Holdet endte på andenpladsen i sin indledende gruppe og gik dermed videre til hovedrunden, hvor det dog blev til nederlag til Kroatien og Rusland. Danmark endte dermed på 9.-pladsen ved dette VM. Danskerne spillede sine indledende kampe i den nordportugisiske by Sao Joao da Madeira.

Det grønlandske landshold deltog også men måtte tage til takke med 24.- og sidstepladsen.

Rangering

Slutrunde

Indledende runde 

De 24 deltagende hold var blevet inddelt i fire grupper med seks hold. De fire bedste hold fra hver gruppe gik videre til hovedrunden om 1.- 16.-pladsen, mens de resterende hold blev rangeret som nr. 17-24 efter de opnåede resultater i den indledende runde.

Hovedrunde 
De 16 hold, som gik videre fra den indledende runde, spillede i hovedrunden om placeringerne 1-16. Holdene var inddelt i fire nye grupper med fire hold i hver, og resultaterne fra kampe mellem hold fra samme indledende gruppe blev overført til hovedrunden.

De fire gruppevindere gik videre til semifinalerne, mens de fire toere gik videre til placeringskampene om 5.- 8.-pladsen. Resten af holdene blev rangeret som nr. 9-16 efter deres resultater i gruppekampene.

Placeringskampe om 5.- 8.-pladsen 
Placeringskampene blev spillet i Lisboa.

Finalekampe 
Finalekampene blev spillet i Lisboa.

Topscorere 
 Carlos Pérez, Ungarn, 64 mål
 Hussein Zaky, Egypten, 61 mål 
 Ólafur Stefánsson, Island, 58 mål

Kilder / eksterne henvisninger 
International Handball Federation
IHF – Officielle resultater

2003 (mænd)
Håndbold i 2003
Aferese

Aferese er en speciel form for blodtapning. Normalt, når man bliver tappet, giver man fuldblod. Ved aferese tappes blodet som normalt, men centrifugeres så med det samme. De delelementer, som blodbanken har brug for, tages ud, og resten af blodet sendes så tilbage i kroppen med det samme. Ved disse afereser kan man for eksempel gå ind og nøjes med at "hente" blodpladerne eller plasmaet ud af blodet.

Ordet aferese kommer af græsk aphairein = "at fjerne". Ordet bruges om det at tage noget væk.

Selve aferesen foregår ved hjælp af en maskine, der kaldes en blodcelleseparator. Den kan centrifugere blodet med det samme og returnere de dele, der ikke er brug for. Under tapningen får donoren sterile plastikslanger med en kanyle ind i armen som ved en almindelig tapning. For at forhindre at blodet størkner, tilsættes det tappede blod citronsyre. Det er et biologisk stof, der forekommer naturligt i vores krop og som derfor nedbrydes hurtigt. Hvis tappehastigheden er høj, og der tilbageføres meget plasma med citronsyre, kan der komme en høj koncentration i blodet. Det mærker donor som en prikken i fingre, tæer og læber. I så fald skal donor gøre opmærksom på dette, så hastigheden kan sænkes, og generne vil så hurtigt forsvinde. Eventuelt gives en kalktablet eller et glas mælk, som neutraliserer citronsyren.

Ved nogle maskiner tilsluttes donor med begge arme, mens andre maskiner kun kræver forbindelse med den ene arm. Maskinen opsamler for eksempel blodpladerne og sender resten, det vil sige blodlegemer og plasma, tilbage til donor. Ved stik i begge arme foregår tapning og tilbageførsel samtidigt. Ved stik i én arm, skiftes der mellem tapning og tilbageførsel. Mængden af tappet blod og tilbageførsel overvåges hele tiden maskinelt, så der er en balance mellem tappet og tilbageført blod. Skulle det ske, at der bliver tappet for meget, nedsættes hastigheden automatisk, eller maskinen stopper helt.

En aferese, hvor man kun udtager blodplader, tager cirka 1 time. Blodpladerne (der også kaldes trombocytter) er gendannede efter få dage, og er det nødvendigt, kan aferesen derfor gentages nogle dage efter. Dette gøres dog kun i specielle tilfælde, hvor der findes få egnede donorer til en given patient. Da de røde blodlegemer returneres, får donoren ikke blodmangel, selvom tapning gentages, inden der er gået tre måneder. Den mængde blodplader, der fremkommer ved en aferese, svarer til 6-10 "almindelige" tapninger. Det er den mængde blodplader, man som regel skal bruge til at behandle en patient med blødningsforstyrrelser.

En aferese, hvor man kun udtager plasma, foregår omtrent som en tapning af blodplader. Dog tager den lidt kortere tid, cirka 40 minutter. Da proteinen i plasmaet gendannes i løbet af en uge, og de røde blodlegemer gives tilbage, kan plasmaferese gentages hver 14. dag.

Medicinske behandlinger
Affutage

Affutage er et underlag eller monteringsstativ til våben. Betegnelsen kan benyttes om et kanonunderlag eller morterstativ, men benyttes også om et stativ til fast montage af let eller tungt maskingevær på køretøjer eller blot stående på jorden eller på et skib. Fordelen er bedre kontrol over våbnet under skydning og dermed større skudvidde. Der findes affutager til montering af 2, 3 eller 4 ens maskingeværer, såkaldte tvillinge- , trillinge- og firlingeaffutager, som kan være manuelt eller maskinelt rettede. Fordelen her er, at en enkelt skytte kan yde større ildkraft, da aftrækkermekanismerne betjenes synkront. Sådanne affuteringer anvendes hovedsageligt til luftværnsvåben.

Betegnelsen lavet (som fx kanonlavet), som også ses, er etymologisk beslægtet med affutage (gennem tysk fra fransk l'affût).

Affutager 

Våben
Affære

Affære (fr. affaire fra à faire, "at gøre") har flere betydninger:

 Utroskab – et seksuelt forhold til en anden end den, man er gift med, kan også kaldes en affære
 Sag – et anliggende, ofte af pinlig karakter. At tage affære er at involvere sig (gribe ind) i en vanskelig situation, med henblik på af finde en løsning.

 filmtitler
 Affæren Birte – en dansk film fra 1945
 Affæren i Mølleby – en dansk film fra 1976
 To Tøser Ta'r Affære – en amerikansk film fra 1995

Se også 
 Altmark-affæren – en mindre kamphandling mellem engelske og tyske flådestyrker, som fandt sted i norsk territorialfarvand i februar 1940
 Dreyfus-affæren – en sag mod den franske officer Alfred Dreyfus, som var af jødisk herkomst (1894)
Affrikat konsonant

Affrikat er en sproglyd sammensat af en lukkelyd og en tilsvarende hæmmelyd.

Affrikater findes ikke i det danske sprog i fonologisk forstand.

Eksempler på affrikater er:

  − som i tysk , ziel, "mål" eller , katze, "kat"
 
  − som i engelsk , chew, "tygge"
  − som i engelsk , jew, "jøde"

Se også 
 Det internationale fonetiske alfabet
 Konsonant

Fonetik
Afkastning

Afkastning betegner i biologien, at en plante taber blade, frugter eller blomster. Afkastning er ikke noget usædvanligt eller faretruende for planten. Tvært imod er det en velordnet proces, som er et indarbejdet led i plantens forsvar mod livstruende tab af stof og energi.

Afkastningen indledes, når det ikke længere giver noget fordel for planten, at det senere afkastede organ bliver siddende. Først dannes der et lag af delingsdygtige celler mellem planten og det truede organ. Disse celler skaber efterhånden en barrière af suberin (korkstof) mellem planten og organet, og når det er sket, ophører al udveksling mellem planten og organet. I sidste fase vil en ydre påvirkning (vind, regn, frost osv.) belaste korklaget så meget, at det brister, og organet afkastes.

Eksempler på afkastning 
De løvfældende planter afkaster deres blade, når bladene ikker længere producerer et nettooverskud til planten. Derfor findes afkastning af blade både i egne, hvor tørke er den begrænsende faktor, og i egne, hvor det er lysmængden, der svinder ind.

Blomstrende planter afkaster blomsterne, kort efter at bestøvningen er lykkedes, eller når mulighederne for bestøvning er forpassede. Det er ligefrem et sygdomstegn, hvis blomsterne visner, men ikke falder af (jf. Ildsot og Grå Monilia).

Frugterne afkastes, når kimen er moden og ophobningen af oplagsnæring i frøet er afsluttet. Hos nåletræerne kan det enten ske ved, at hele koglen afkastes, eller ved at koglen smuldrer og slipper frøene løs (se Ædelgran).

Grene kan afkastes kontrolleret, når de er uproduktive. Det ses f.eks. ofte hos Eg, hvor de afkastede grene let kan kendes på, at brudfladen har et stjerneformet mønster.

Alle træer og sandsynligvis også buske og stauder afkaster rodspidser på ca. 20 cm længde flere gange årligt. Derefter går rodvæksten i dvale i nogle uger, men senere indledes en fornyet og kraftig vækst af nye rødder. Man kander ikke årsagen til, at det sker, men det formodes, at afkastningen har noget at gøre med afværgelse af svampeangreb.

Se også 
 Løvfald

Biologi
Aflatoksin

Aflatoksin er betegnelse for en bestemt type giftstoffer dannet af skimmelsvampe, specielt Aspergillus fumigatus and Aspergillus flavus. Aflatoksinerne grupperes som mycotoksiner.

Aflatoksin er stærkt kræftfremkaldende og kan forekomme i en række (importerede) fødevarer som ris, majs, pasta, nødder og tørrede frugter. Særligt de uafskallede paranødder har vist sig at kunne indeholde aflatoksin. Derfor må nødderne kun forhandles i afskallet tilstand. 
EU har fastsat grænseværdier for indholdet af aflatoksin i fødevarer.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Aflatoxiner. Biosite.dk
 Dannes der aflatoxiner ved tørring af valnødder? Havenyt.dk
 Pure Aflatoxin standards 

Biologi
Kræftfremkaldende stoffer
Afrodisiaka

Afrodisiaka (ental afrodisiakum) er betegnelsen på midler som bruges i den tro, at de øger den seksuelle lyst.

Navnet kommer fra Afrodite, kærlighedens gudinde i den græske mytologi.
Men fra et historisk og videnskabeligt synspunkt, kan de påståede resultater ligesåvel have beroet på anvendernes tro på at de virkede, dvs. placebo-effekten. 

Den medicinske videnskab har ikke påvist at noget fødemiddel fremmer seksuel lyst eller præstation.
Der er ofte tale om eksotiske urter. I ældre tider kaldtes urteafkog til dette brug for elskovsdrikke.
Nogle afrodisiaka har opnået deres ry følgende princippet om sympatisk magi, for eksempel østers, på grund af deres form. Det samme forhold forklarer handelen med det fallisk udseende horn på Næsehornet, en handel som alvorligt truer dette dyrs overlevelse. Andre dyre-baserede afrodisiaka har fået deres ry fra dyre-emnets indlysende virilitet og aggresivitet, såsom tigerens penis (et ry som på tilsvarende måde truer denne dyreart). Pulveriseret spansk flue (en billeart) har været brugt som afrodisiakum i konfekt.

Noter

Kilde
Uddrag fra vitaviva.com 

Sexologi
Afrodite

Afrodite  var elskovens gudinde i græsk mytologi, men er også kendt for at være gudinden for kærlighed, skønhed og frugtbarhed.

Ifølge Hesiod omkring 700 f.Kr. er hun en af de ældste gudinder. Afrodite er født i havet af skummet, der opstod da den kastrerede Uranos' lem ramte havet, derfor afledte grækerne hendes navn af afros ("skum"). Hun kaldes Den Skumfødte. Der er tale om folkemytologi, og betydningen af navnet kendes ikke. Ifølge Homer og i senere litteratur er hun datter af Zeus og Dione. Hun er meget forførerisk, og det går fra tid til anden ud over dødelige og guder. Hun svarer til den romerske gudinde Venus.

Afrodite giftede sig først med smedenes gud Hefaistos, men blev tiltrukket af krigernes gud, Ares. Da hun bliver taget på fersk gerning i sin egen seng med Ares, kræver Hefaistos skilsmisse.

Afrodite bliver senere uformelt gift med Ares. Afrodite og Ares får sammen sønnen Eros.

Hendes symbol er en due og planten myrte.

Stamtræ

Kilder og henvisninger

Se også 
 Frugtbarhedsgudinde

 De græske guders familietræ

Græske guder
Frugtbarhedsgudinder
Afterbeat

Afterbeat er betegnelsen for 2. og 4. taktslag i 4/4-takten i jazz- eller rockmusik.
Afterbeat (radioprogram) – et radioprogram om og med jazz

Se også 
 beat

Kilder/henvisninger 
 Lexopen
Dagsorden

En dagsorden er en liste over sager. En dagsorden kan være abstrakt eller fysisk og eventuelt skrevet på et stykke papir. Det er almindeligt at anvende en dagsorden ved et møde.

Se også 
 Notesbog
 Kalender
 Dagbog
 Overskrift

Eksterne henvisninger 
 Dagsorden ved det venstreorienterede www.leksikon.org

Kommunikation
Agenesi

Agenesi (gr.: a- ikke + genesis frembringen) er en mangelfuld udvikling af et eller andet organ stammende fra en abnormitet i fosterlivet.

Medfødte misdannelser, deformiteter og kromosomafvigelser
Agent

En agent er en person, der handler på vegne af andre. Ud fra denne grundbetydning er der en vid række af underbetydninger:
 Personer, der i hemmelighed handler på andres vegne, kaldes ofte hemmelige agenter. Siden 2. halvdel af 1900-tallet bruges ordet om spioner.  Herudover kan nævnes politiagenter (også benævnt civilagenter), der infiltrerer et kriminelt miljø med politiets vidne og giver oplysninger fra det kriminelle miljø til politiet, samt agent provocateur – en person, der - som oftest i samarbejde med politiet - forleder en anden til en forbrydelse for at få pågældende straffet.
 Kunstnere og sportsfolk vælger ofte at lade sig repræsentere af en agent, der skaffer jobs, forhandler kontrakter og generelt varetager vedkommendes interesser.
 En sælger, der ikke er i et direkte ansættelsesforhold til opdragsgiveren (modsat en repræsentant eller handelsrejsende) kaldes en agent. Tilsvarende kan en virksomhed lade sig repræsentere inden for et geografisk område eller speciale af et agentur.
 Kongen kunne - under enevælden -  give prominente handelsmænd, grosserere og lignende titel af (kongelig) agent. Agentens frue tituleredes agentinde. Der var ikke som udgangspunkt nogen arbejdsforpligtelser knyttet til titlen.
 Agens betegner i grammatik sætningens logiske grundled.
Inden for forskning i kunstig intelligens bruges agent generelt om en handlende enhed, der kan være en robot, et computerprogram, et dyr eller et menneske.

Referencer
Agern

Agern er egens frugter.

Ernæring 
Agern er spiselige, men bitre på grund af et højt indhold af tannin (garvesyre). Energiindholdet er 2100 kJ pr. 100 gram. Et agern består af 6 % vand, 54 % kulhydrat, 8 % protein og 32 % fedt og indeholder meget kalk og fosfor.

Mange dyr spiser gerne agern, eksempelvis rådyr, egern og vildsvin. Agern er dog giftige for nogle dyr, bl.a. heste.

Etymologi 
Ordet agern går tilbage til gammeldansk akarn, hvilket svarer til oldislandsk akarn. Ordet er beslægtet med engelsk acorn, norsk åkorn og tysk Ecker. Det germanske ord kan spores tilbage til et indoeuropæisk ord, der formentlig betød frugt eller bær.

Se også 
 Olden

Kilde 
 Niels Åge Nielsen: Etymologi. Ordenes historie. Gyldendal 1989.

Botanik
Botaniske nødder
Eg
Almindelig agurk

Almindelig Agurk (Cucumis sativus) er en etårig, krybende plante med store, ruhårede og håndlappede blade. Dens blomster er gule og sekstallige.

Agurken (som botanisk set er et bær), er agurkeplantens spiselige frugt. De er normalt grønne, omkring 30 cm lange og 4 cm i diameter. Hovedindholdet er vand (96-97%), og energiindholdet er derfor meget lavt. Desuden indeholder de små mængder af C-vitamin.

Typer og anvendelse 
Der findes forskellige typer indenfor arten, bl.a. slangeagurk, asieagurk og drueagurk. Slangeagurker er som regel dem vi kan købe friske i handelen, mens asieagurkerne hovedsagelig bruges til asier og drueagurkerne til syltede agurker.

Dyrkning og smag
Planten trives ved omkring 21-22 grader og må ikke få for meget træk og heller ikke for meget fugt, hvilket betyder at danske agurker normalt dyrkes i drivhuse og stiller relativt store og detaljerede krav til omgivelserne. Der findes dog også frilandssorter, som kan dyrkes udendørs i Danmark. Agurkeplanten gror kraftigt i sæsonen, og væksten skal derfor som regel begrænses. På grund af den hurtige vækst er høsttidspunktet vigtigt, idet den ideelle modning holder mindre end et døgn.

Bestøvning finder traditionelt sted ved hjælp af bier, omend der også er udviklet selvbestøvende sorter. Enkelte sorter er partenokarpe, hvilket vil sige at de udvikler frugter (men ikke frø) uden at være blevet bestøvet. Mens hobbyavlede og økologiske agurker som regel er dyrket i traditionel jord eller spaghnum, dyrkes konventionelle kommercielle agurker i Danmark som oftest i et næringsfattigt vækstmedie, mens plantens næringsbehov dækkes gennem vandingsvandet.

Den enkelte agurks smag er afhængig af en række faktorer, heriblandt sort, temperatur, vandtilførsel, luftfugtighed, jordens karakter og høsttidspunkt. Desuden udskiller den bitterstoffet cucurbitacin når den stresses, fx ved insekt- eller snegleangreb, hvilket påvirker smagen markant. Dette kan også påvirke lugten da agurken ikke har nogen naturlige lugt.

Ernæring 

Da en agurk består af omkring 95% vand, har den meget begrænset næringsindhold. Dens eneste større næringsstof er vitamin K. DTU Fødevareinstituttet har dog også angivet et højt indhold af C-vitamin i agurker

Se også 
 Tzatziki
 Agurketid

Referencer

Eksterne henvisninger 

Plants For A Future 
Floridata 

Nytteplanter fra Asien
Gule blomster
Biplanter
Bær
Agurk
Agnat

En agnat er en mandlig slægtning. Agnatisk tronfølge (dvs. mandlig tronfølge) er afledt heraf og betegner den tronfølgeform, der herskede i Danmark indtil grundlovsændringen i 1953.

Slægtskab
Agnatisk tronfølge

Agnatisk tronfølge betegner mandlig arveret til tronen – modsat kognatisk tronfølge, hvor begge køn kan arve. Ordet kommer af agnat – en mandlig slægtning.

Danmark havde indført agnatisk tronfølge i 1853. Derfor skulle der en grundlovsændring til for at prinsesse Margrethe (senere dronning Margrethe 2.) i 1953 kunne udnævnes til tronfølger.

Tronfølgeordninger
Slægtskab
Agnosticisme

Agnosticisme er en filosofisk lære, som hævder, at det er umuligt at opnå sikker viden om virkelighedens inderste væsen, herunder især spørgsmålet om Guds eksistens. Agnosticisme kommer af det græske agnostos (ukendt), a (uden) og gnosis (kundskab), det vil sige, at agnosticismen alene beskæftiger sig med kundskab (viden) uden ukendte parametre.

Begrebet blev dannet af professor Thomas Henry Huxley (1825-1895) i Cambridge i 1860'erne. Ordet betegner for Huxley det princip, at der ikke kan opnås sikker objektiv viden om ting, der ikke allerede er demonstreret eller lader sig demonstrere. Eftersom menneskelig viden er begrænset til den fysiske verden, mener Huxley, at det er umuligt for mennesket at opnå sikker viden om det overnaturlige eller metafysiske.

Se også 
 Ateisme
 Gnosticisme
 Gnosis
 New age

Referencer

Eksterne henvisninger 
http://ordnet.dk/ddo/ordbog?query=Agnosticisme

https://www.britannica.com/topic/atheism

 
Gudsopfattelser
Religionsfilosofi
Teologi
Agonist

Agonist har flere betydninger:

 Agonist (farmakologi) – er en substans som bindes til en receptor , som aktiverer en kemisk proces i en celle.
 Agonist (muskeltype) – er en muskeltype.
 Agonist (væddemål) – en person som deltager i væddemål.
 Agonisme – er en politisk teori som fremhæver potentielle positive aspekter i nogle former for politiske konflikter.

Se også:
 Agoni – den lidelse el. kamp, der går forud for døden (en længevarende dødskamp).
 Protagonist – en som engagerer sig meget for en sag (oprindelig betydning: om den som havde hovedrollen i et græsk drama.)
Agrement

Agrement betegner modtagerstatens godkendelse af en ambassadør på en ny post. Udsenderstaten må sikre sig, at modtagerstaten før ankomsten har givet agrement for den person, den agter at akkreditere som ambassadør. Modtagerstaten er ifølge Wienerkonventionen om diplomatiske forbindelser ikke forpligtet til over for udsenderstaten at begrunde en nægtelse af agrement.

Det forekommer i praksis kun meget sjældent, at en ambassadør nægtes agrement.

Diplomati
Franske vendinger
Agrestis

Agrestis er et latinsk adjektiv dannet til substantivet ager, = "mark". Det betyder derfor "det, som er knyttet til marken" eller bare "mark-". Ordet bruges ofte som artsepitet i botaniske og zoologiske navne, hvor det henviser til den markbiotop, hvor arten hører hjemme.

Når ordet beskriver navne i intetkøn, bliver det bøjet og ændres til agreste.

Biologi
Zoologi
Kladistik
Økologi
Latinsk sprog

ca:Agrestis
es:Agrestis
Agronom

En agronom (gr.: agro: ager, -nomos: ordne) er en kandidat i agronomi; jordbrugsvidenskab.

Agronomer, også kaldet cand.agro. (candidata/candidatus agronomiæ), er uddannet til at rådgive, undervise og forske indenfor landbrug. Før 1961 anvendtes betegnelsen landbrugskandidat. Indtil 1992 varede uddannelsen til cand.agro. 4 år, men består nu af en bacheloruddannelse på tre år samt to års kandidatuddannelse. Agronomer uddannes i Danmark kun på Det Natur- og Biovidenskabelige Fakultet ved Københavns Universitet.

Videregående uddannelser i Danmark
 
Stillingsbetegnelser