Плевел

Понятието плевел в земеделието се отнася до всеки див или полукултурен вид, който се намира в посева (насаждението) от културни растения въпреки волята на човека (производителя). В посева (насаждението) често попадат по различни причини и културни растения, които оказват същите вреди като плевелите, поради което е прието да се наричат условни плевели.

Вреда от плевелите 
Вредата от плевелите се проявява повсеместно, ежегодно и през целия вегетационен период, във всички посеви и насаждения. Плевелите:
 Влошават условията за развитие на културните растения, тъй като:
 усвояват влагата в почвата
 усвояват хранителните вещества в почвата
 заглушават или засенчват културните растения
 паразитните плевели черпят храна директно от растенията
 Спомагат за развитието и разпространението на болестите и неприятелите по културните видове, тъй като са техни основни или междинни гостоприемници.
 Затрудняват извършването на механизирани работи, в т.ч.:
 на обработката на почвата – намирайки се посева или причинявайки полягане на културните растения;
 на прибирането – увивайки се около културните растения и т.н.
 Влошават качеството на продукцията. Примери:
 Къклицата, попаднала в зърното от пшеница и оттам в брашното, придава на хляба горчив вкус;
 някои плевели, попаднали във фуража и консумирани от животните, влошават цвета и вкуса на млякото;
 редица плевели са отровни и, попаднали в продукцията, я правят опасна за живота и здравето на хората и животните;
 редица плевели имат бодли и осили, които нараняват устната кухина на продуктивните животни и т.н.

Биологични особености на плевелите 
Дивите плевели проявяват силна приспособимост към условията на средата и към определени култури, което затруднява борбата с тях. Ето по-важните общи биологични особености на плевелите:
 Лесно разпространение. Голяма част от плевелите са приспособени за лесно разпространение на големи разстояния чрез:
 вятъра
 водата (стичаща се след валеж вода)
 животните – като полепват по козината им или са устойчиви на храносмилателната им система и запазват къляемост след изхвърлянето им с фекалиите;
 човека и машините – като полепват по дрехи и пр.
 Висок коефициент на размножаване, като:
 образуват голям брой семена от едно растение (до 5 млн. при щира)
 запазват къляемостта на семената продължително време (4 – 7 години)
 размножават се вегетативно чрез коренища и подземни стъбла (троскот, балур, повитица)
 Приспособяване към неблагоприятни условия – виреят успешно както при влажни, така и при сушави условия, както на богати, така и на бедни почви, пластични са към реакцията на почвения разтвор.
 Други особености:
 да се осеменяват преди узряването на културния вид
 да дават по няколко поколения на година
 да формират подобни по големина и форма семена, както културния вид, към който са приспособени (това пречи за тяхното почистване) и пр.

Биологични групи плевели 
Според начина на хранене плевелите се делят на:
 непаразитни (автотрофно, самостоятелно хранене)
 монокарпни – еднократно плододаващи, едногодишни и двугодишни видове
 поликарпни – многократно плододаващи многогодишни видове.
 паразитни (хетеротрофно, несамостоятелно хранене)

Пълната биологична класификация на плевелите в България има следния вид:

Непаразитни плевели

А. Монокарпни 
 Едногодишни
 Ефемерни (великденче и др.)
 Ранни пролетни (див овес, полски синап и др.)
 Късни пролетни (кощрява, кокоше просо, обикновен щир и др.)
 Зимно-пролетни (синя метличина, полско лютиче и др.)
 Зимни
 Двугодишни (див морков, магарешки бодил, лечебна комунига и др.)

Б. Поликарпни (многогодишни) 
 Размножаващи се предимно чрез семена
 Чимообразуващи
 С брадат корен
 С вретеновиден корен
 Размножаващи се предимно вегетативно
 С пълзящи стъбла
 Луковични
 Коренищни (троскот, балур, бял равнец и др.)
 Кореновоиздънкови (паламида, повитица и др.)

Паразитни плевели

А. Пълни паразити 
 Стъблени (кускута)
 Коренови (синя китка)

Борба с плевелите 
 Агротехническа борба с плевелите
 Химична борба с плевелите

Вижте също 
 Общо земеделие
 Списък на земеделски теми