alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Долни Дъбник

Долни Дъбнѝк е град в Северна България. Той се намира в Област Плевен и е в близост до град Плевен. Градът е административен център на община Долни Дъбник.

По данни на ГРАО към 15 юни 2023 г. в града живеят 4396 души по настоящ адрес и 4485 души по постоянен адрес.

География 
Град Долни Дъбник се намира на 15 km западно от областния център Плевен.

История 
Долни Дъбник за първи път е споменат в официални турски документи от 1430 г.

При избухването на Балканската война човек от Долни Дъбник е доброволец в Македоно-одринското опълчение.

Политика 
  Настоящият кмет е Иван Ветов.
 2007 – печели Борислав Станимиров.
 2003 – Живко Желев (БЗНС – Народен съюз) печели на втори тур с 59% срещу Маргарита Стойчева (Коалиция за България).
 1999 – Живко Желев (ОДС) печели на първи тур с 53% срещу Митко Иванов (БСП).
 1995 – Венцислав Върбанов (Демократична коалиция) печели на втори тур с 51% срещу Маргарита Стойчева (Предизборна коалиция БСП, БЗНС Александър Стамболийски, ПК Екогласност).

Икономика 
Нефтодобивът и нефтопреработката са основни отрасли за града. Най-големите фирми в тази област са „Нефт и газ“ и намиращият се на шест километра нефтокомбинат „Плама-Плевен“. Поради лошото развитие на промишлеността в последните години селското стопанство се оформя като основен поминък на много от хората.

Обществени институции 
 Средни училища
 СОУ „Христо Ботев“
 Професионална гимназия по селско стопанство „Проф. Иван Иванов“
 Професионална гимназия за добив на полезни изкопаеми и газоснабдяване „Проф. Г.Златарски“ закрито.
 Основно училище – „св.св Кирил и Методи“
 Читалище
 Детска градина

Забележителности 
 Църквата „Свети Пророк Илия“
 В близост се намира Парк Лавров.
 Парк Албена.

Галерия

Редовни събития 
Основно събитие за града е съборът или сборът. Организира се в през първите събота и неделя на месец август и е един голям празник за местното население. Тогава е празникът на църквата на града – „Свети Пророк Илия“.

Личности 
 Иван Бешков (1896 – 1945) — български кооперативен деятел и политик от Българския земеделски народен съюз (БЗНС). Той е министър на земеделието и държавните имоти в правителството на Добри Божилов (1943 – 1944).
 Илия Бешков (1901 – 1958) – художник, писател, философ и педагог. Самобитен майстор, с неподражаем творчески почерк и стил. Къщата му се е намирала на мястото на градския парк. По-късно тя е разрушена – на нейно място има паметна плоча и бюст на твореца.
 Стою Орачкин (1901 – 1973) – земеделски поет, издава стихосбирка Първи сноп -1929. Съученици с Илия Бешков в Плевенската мъжка гимназия, участват заедно в младежкия земеделски кръг от 20-те години.
 Венцислав Върбанов – политик от БЗНС-НС, бивш министър на земеделието и горите
 Ивайло Петков – футболен национал

Бележки

Външни препратки 
 Радио и телевизия в Долни Дъбник
 Сайт на община Долни Дъбник
Вълчедръм

Въ̀лчедръм е град в Северозападна България. Той се намира в Монтанска област, в близост до Лом. Градът е административен център на община Вълчедръм. По данни на ГРАО към 15 юни 2023 г. в града живеят 3134 души по настоящ адрес и 3171 души по постоянен адрес.

География 
Вълчедръм е разположен в Западната Дунавска равнина, в поречието на р. Цибрица, в Ломско-Искърската подобласт. Градът се намира на 23 km от Лом, на 44 km от областния център Монтана и на 153 km от столицата София.

История 

Към 1850 г. българите от Видинска област решават да въстанат и да се освободят от турското иго, искайки автономия по подобие на Сърбия. Въстанието обхваща земите от р. Тимок до река Цибрица. На съвещанията в Раковишкия манастир участват кнезът и чорбаджията от с. Вълчедръм. На 1 юни капитан Кръстьо повежда въстаналите българи по р. Лома. На 4 юни въстаническият отряд с около 1000 бойци е в с. Динково (Хасанова махала). Турците в Лом знаят, че българският отряд е недобре въоръжен. Турско конно формирование атакува въстаниците и те са сломени, давайки значителни жертви. Селяните от поречието на Цибрица не се събират при с. Ковачица. По данни на Симеон Дамянов сраженията в Ломско край с. Хасанова махала са пример за продължителна борба на българските селяни срещу башибозука. Въпросът с участието на селяните от поречието на Цибрица в това въстание е открит.

В Южната част на града на края на Вълчедръм по път 133 има паметна плоча. Сложена в чест на руските войници. В града има паметник на Васил Левски.

По време на Балканската война в 1912 година 4 души от Вълчедръм се включват като доброволци в Македоно-одринското опълчение.

По време на колективизацията след установяването на комунистическия режим кметът Иван Костов по своя инициатива създава в селото концентрационен лагер наричан „Бухенвалд“, където затваря по своя преценка десетки селяни. Висшестоящите партийни организации смятат този начин на действие за компрометиращ режима и през 1949 година той е изпратен в затвора, заедно с част от затваряните от него хора.

Религии 
Крепост на православието в града е внушителният храм „Св. Параскева“, прочут с уникалния си иконостас. Църквата е умалено копие на храма „Александър Невски“ в София.

Политика 
 2023 – Иван Барзин (БЗНС) печели на първи тур с 54,73% срещу Милена Владимирова (ГЕРБ)
 2003 – Иван Барзин (БЗНС) печели на първи тур с 60% срещу Илиян Лашков (ССД).
 1999 – Иван Барзин (БЗНС) печели на втори тур със 76% срещу Красимир Бенков (СДС).
 1995 – Красимир Петров (Предизборна коалиция БСП, БЗНС Александър Стамболийски, ПК Екогласност) печели на първи тур с 53% срещу Иван Барзин (Народен съюз).

Обществени институции

Редовни събития 
Православният празник Свети Дух е и денят, в който се чества празникът на Вълчедръм. Това е Петдесетница (50-ият ден след Великден). Обикновено хората празнуват в неделята преди него, т.к. Петдесетница е винаги в понеделник.

Родом от град Въчедръм е прочутият фолклорист Димитър Маринов. Неговото име носи местната гимназия.

Бележки

Външни препратки 
 Сайт на Община Вълчедръм
Омар Шариф

Омар Шариф (; ), известен още като Омар Ел-Шариф (роден като Мишел Димитри Шалхуб) е египетски актьор, носител на награда „Сезар“ и три награди „Златен глобус“, номиниран е за награди „Оскар“ и „Сателит“. Най-известен е с ролите си във филмите „Лорънс Арабски“ (1962) и „Доктор Живаго“ (1965).

Биография 
Шариф е роден на 10 април 1932 г. в униатско семейство на ливански емигранти в Александрия, Египет. Почива на 10 юли 2015 г. от инфаркт в Кайро, Египет.

Кариера 
Снимал се е в над 100 филма и сериала. Шариф също така е известен като играч на бридж.

Избрана филмография

Източници

Външни препратки 

 
 

Египетски актьори и актриси
Носители на Златен глобус
Носители на Златен глобус за най-добър поддържащ актьор
Носители на награда Сезар
Бриджори
Египетски спортисти
Родени в Александрия
Починали в Кайро
Бяла

Бяла може да се отнася за:

България 
 Бяла (област Русе), град в област Русе
 Бяла (област Варна), град в област Варна
 Бяла (село), село в област Сливен, община Сливен

Полша 
 Бяла, град в Ополско войводство, Пруднишки окръг

Вижте също 
 Бяла река
Антоново

Антоново е град, разположен в област Търговище, Северна България. Административен център на община Антоново. По данни на ГРАО към 15 септември 2023 г. в града живеят 1457 души по настоящ адрес и 1742 души по постоянен адрес.

География 
Градът е разположен около първокласния път, свързващ Варна и София, по който отстои на 50 km западно от Търговище и 49 km източно от Велико Търново.

История 
Преди Освобождението на България от османско владичество днешният град Антоново е бил село с име Яйла кьой. На 12 март 1883 година е включено в състава на Дуванларската (Ястребинската) община, Кесаревска околия, Търновски окръг.

На 14 август 1934 година е преименувано на Поляне, а от 8 декември 1949 година е Антоново на името на комунистическия деец Антон Кръстев, загинал в сражение в района на 1 януари 1944 година.

През 1964 година село Антоново е обявено за селище от градски тип, а на 17 септември 1974 година – за град.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етническият състав включва 670 българи, 220 турци и 546 цигани.

Култура 
 Православен храм „Света Троица“
 Народно читалище „Христо Ботев“

Образование 
 СУ „Св. св. Кирил и Методий“ –

Личности 
 Виолета Димитрова (р. 1949), български лекар
 Иван Груев (р. 1928), български инженер и политик от БКП
 Янаки Манасиев (1932 – 1978), български художник

Редовни събития 
 17 януари – празник на град Антоново (Антоновден)
 Традиционен пролетен панаир (50 дни след Великден)

Побратимени градове 
  Беймелек, Турция от 26 май 2006 г.
  Рокафиорита, Италия от 19 март 2010 г.

Източници

Външни препратки 
 Официален сайт на община Антоново
Омуртаг (пояснение)

Омуртаг може да се отнася за:

 Кана сюбиги Омуртаг, владетел на България;
 Омуртаг, български град в Област Търговище;
 Омуртаг, община в Област Търговище.
Каолиново

Каолиново е град в Североизточна България, област Шумен, в близост до град Исперих. Градът е административен център на община Каолиново. По данни на ГРАО към 15 юни 2023 г. в града живеят 1997 души по настоящ адрес и 3280 души по постоянен адрес.

История 
През 14 век е съществувала крепостта Кименоз, която е била областен център.

Селището е описано в османски регистри от 1573 г. До 1934 г. селото се казва Шумну бохчалар, а след това носи името Божидар. Преименувано е на Каолиново с Указ 567 на Президиума на Народното събрание от 27.10.1950 г. (обн., ДВ, бр. 257 от 31.10.1950).

През 1971 г. към селото е присъединено с. Боймир (08.05.1971).

През периода 1975 - 1976 г. в селото се провеждат национални събори по народни борби.

През 1974 г. с Указ 1942 на Държавния съвет на НРБ от 04.09.1974 г. (обн., ДВ, бр. 72 от 17.09.1974) е образуван град Каолиново, съставен от сливането на селата Каолиново, Тодор Икономово, Пристое, Кус.

През декември 1978 г. Тодор Икономово и Пристое са отделени и възстановени като села.

Население 

Численост на населението според преброяванията през годините::

 Етнически състав
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.

Религии 
Ислям, православно християнство.

Обществени институции 
Училище и общинска администрация.

Забележителности 
В миналото е съществувала значителна по територия дъбова гора в близката околност, която днес е запазена само частично поради изсичането ѝ за огрев.

Източници

Външни препратки 
 Официален сайт на Общината
Долна Оряховица

До̀лна Оря̀ховица е град в Северна България. Той се намира в община Горна Оряховица, област Велико Търново и е в близост до град Горна Оряховица. По данни на ГРАО към 15 юни 2023 г. в града живеят 2680 души по настоящ адрес и 2807 души по постоянен адрес.

География 
Долна Оряховица е разположена по левия бряг на р. Янтра в непосредствена близост с важния промишлено-транспортен комплекс Горна Оряховица, Лясковец и Велико Търново, при надморска височина 80 м.

История 
Долна Оряховица е наследник на старо славянско селище, което е известно с плодородното си землище и зеленчукови градини. За пръв път се споменава в турски ферман от 1538 г. До Освобождението е голямо село с население 2830 жители (1880 г.), което до 1946 г. става 5049 жители. Много долнооряховчани се изселват към Горна Оряховица и Велико Търново. Населението намалява и в 1965 г. е 4460 души. През периода 1976-1985 г. отново намалява, въпреки че е обявен за град. В 1985 г. наброява 4371 жители, а в 1992 г. – 3797 души.

При избухването на Балканската война в 1912 година 2 души от Долна Оряховица са доброволци в Македоно-одринското опълчение.

Население 

Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религии

Православен храм "Успение Богородично"

Православен храм "Свети Георги" 

Православен храм "Свети Георги" в града е построен през 1870-та година. Разрушен е след опустошителното земетресение прз 1913-та година. Запазена е само камбанарията. Възстановен е след дарителска акция.

Обществени институции 

Паметник на рицар, загинал в сърцето на днешното селище. Има издигнат каменен обелиск, висок около 2 м, с надпис, указващ за събитието. Намира се до една от църквите в града.

Редовни събития 
Долна Оряховица отбелязва празника си на 4 септември (от 2007 г. - всяка първа събота на септември). Това е датата, на която селището е обявено за град през 1974 година с указ на Министерски съвет.

Личности

Родени в Долна Оряховица 
 Димитър Ченков - Димитър Доктора (1880 - ?), български революционер от ВМОК
 Георги Хаджиев, български анархист (1906 – 1992).
 Мара Колева, певица, сопран, с кариера в Италия и САЩ (12 март 1922 – 2015?)
 Тодор Моллов, (р. 1958), български фолклорист, професор

Живели в Долна Оряховица 
 Кирил Димов Косев (Гошо) - участник в Съпротивителното движение в България през Втората световна война, командир на Горнооряховския партизански отряд и заместник-командир на XIII въстаническа оперативна зона. Български политически и военен деец, Герой на социалистическия труд, генерал-полковник.

Външни препратки 
Guide-Bulgaria.com - Град Долна Оряховица

Бележки
Джебел

Джѐбел е град в Южна България. Той се намира в Област Кърджали и е в близост до град Момчилград. Градът е административен център на община Джебел. По данни на ГРАО към 15 септември 2023 г. в града живеят 3708 души по настоящ адрес и 8707 души по постоянен адрес.

География 
Джебел се намира в Родопите. Заобиколен е от иглолистни гори. В близост до града се намира и естествен дъбов парк.

История 
Името на Джебел (тур.Cebel) е с арабски корен ( جبل , jabal) и в буквален превод на български означава "планина". През древността районът е населяван от тракийски племена. До 9 век, когато е включен в границите на Първото българско царство, е в пределите на Римската империя и по-късно на Византия. През 60-те години на 14 век районът е завладян от османците. След Балканските войни е присъединен към България. До 1934 година носи името Шехджумая и е в границите на Мастанлийския окръг. От 1934 до 1949 година е включен в Старозагорския окръг. През 1940 г. към землището на с. Джебел са присъединени селата Главатарци и Едноверци. През годините между 1949 и 1959 г. е в Хасковския окръг, а през 1959 г. Джебелска община е административно подчинена на Кърджалийския окръг. През 1969 г. село Джебел е обявено за град. Същата година към него са присъединени селата Готварско и Дихановци. През 1986 г. към землището на селото е присъединено и село Генерал Фичево.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етническият състав включва 1828 турци и 339 българи.

Основните вероизповедания са християнство и ислям.

Икономика 
Тютюнопроизводството е традиционен за общината отрасъл, но през последните години силно намалява. Други отрасли на икономиката са производството на текстил, металургия и металообработване (конструиране и производство на качествени хидравлични цилиндри за различни сектори на Европейския пазар).

Обществени институции 
Първото училище отваря врати на 1 ноември 1925 г. Сега на територията на града има две училища – Средно общообразователно училище „Христо Ботев“ и Професионална гимназия „Руска Пеева“.

Забележителности 
В границите на община Джебел се намира крепостта Устра.

Друга забележителност е Счупената планина, която се появява около 1900 г. в резултат на силно земетресение. Посреднощ, докато навън бушува буря, страшен гръм разтърсва с. Казаците, намиращо се в непосредствена близост до планината. В резултат на изместването на пластовете част от селото се оказва на върха на планината. Планината представлява стар вулканичен масив и има богато находище на перлит.

Редовни събития 
 19 май: официален празник на община Джебел.

Източници

Външни препратки 
 Сайт на град Джебел
Кочериново

Кочерѝново е град в Западна България. Той се намира в Област Кюстендил, в близост до град Благоевград. Градът е административен център на община Кочериново.

География 
Град Кочериново се намира на 90 км южно от София, на 2 км източно от европейски път E79, в близост на пътя за Рилския манастир. Наблизо минават 2 реки – Рилска, която се влива в Струма.

Въпреки че е само на 8 км северно от Благоевград, градчето принадлежи административно към област Кюстендил.

Култура 
Основното вероизповедание е християнското православие.

Икономика 
В близкото минало местното население се препитава главно с тютюнопроизводство. Тогава голяма част от населението работи в завода за хартия и опаковки „Никола Вапцаров“ (бившата Балабанова фабрика) в Бараково, който след реституцията вече не функционира. Има работещ шивашки цех, сладкарски цех и фабрика за брикети.

Забележителности 
 Паметник на загиналите воини във войните през 1912 – 1913 г. и 1915 – 1918 г.
 Паметник на загиналите руски воини от 124 Воронежки полк – П1 рота в Руско-турската война (1877 – 1878 г.)
 Паметник на загиналите воини във Втората световна война

Редовни събития 
На 21 септември ежегодно се провежда събор на града.

Личности 
Родени в Кочериново
  Георги Салтамарков (1899 – 1972), изследовател на рентгенови лъчи
  Иван Димитров (1849 – 1924), български зограф, революционер и политик, учи иконопис в Банско, работи из Горноджумайско и Радомирско, участва в Априлското въстание, кмет на Кочериново и народен представител през 1900 година
  Костадин Андонов, македоно-одрински опълченец, 18 (19)-годишен, касапин, I клас, Струмишка чета, 3 рота на 14 воденска дружина
  Таско Стоилков (1880 – ?), войвода на ВМОРО

Свързани с Кочериново
  Никола Вапцаров (1909 - 1942), поет. След дипломирането си Вапцаров постъпва на работа във фабриката на „Българска горска индустрия“ АД в селото като огняр и после механик. Избран е за председател на професионалното дружество, защитаващо правата на работниците. Едновременно с това организира, пише и играе роли в любителски театър.

Външни препратки 
 Кочериново – градът на щъркелите 
 Официален сайт на Община Кочериново

Бележки
Костенец

Ко̀стенец е град в Югозападна България, Софийска област, административен център на община Костенец. По данни на ГРАО към 15 септември 2023 г. в града живеят 5923 души по настоящ адрес и 6422 души по постоянен адрес.

География 
Намира се на около 61 km югоизточно от София. В близост до Костенец са разположени курортът Боровец (на 28 km), градовете Долна баня (на 8 km) и Ихтиман (на 17 km). Отстои на 6 км от автомагистрала „Тракия“.

Разположен е в подножието на Рила, в източната част на Костенецко-Долнобанската котловина. Климатът е умерено-континентален със средна годишна температура на въздуха –4,2 °С през януари и 16,1 °С през юли.

Земеделие 
Град  Костенец и района около него се славят като най-големите производители на малини и ягоди в България през социализма.

История 
Районът е бил заселен още през бронзовата и желязната епоха. През I хилядолетие пр.н.е. го населява тракийското племе беси.

Заселването на днешния град Костенец започва през 1884 г. със строежа на железопътната линия Белово – Вакарел, която била прокарана на около 6 км североизточно от село Костенец. С построяването на гарата били построени кибритена и хартиена фабрика, които допринесли за бързото разширяването на селището. През 1964 г. се сливат 2 селища – гара Костенец и Момин проход, и се създава град Костенец. През 2006 година кв. Момин проход се отделя в самостоятелно селище като град Момин проход.

Костенечка седловина на остров Смит, Южни Шетландски острови, е наименувана в чест на град Костенец.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Икономика 

 „Костенец – ХХИ“ АД – завод за хартия и хартиени изделия
 „Актив Комерс“ – печатница
 „Булкост“ – фабрика за кибрит
 „Синхрон Инвест“ – цех за спиртни напитки
 „Шведски Кибрит Плам България“ – фабрика за производство на разпалки (за огън, камини, барбекюта), брикети за камини, еднократни барбекюта, торби за барбекю и др.
 „Рила пропъртис“ – агенция за недвижими имоти
 „АСД – 555“ ЕООД – металообработване
 „Адимекс 2000“ ООД – автосервизна дейност, металообработване и търговия с петролни продукти
 „Нинела“ ЕТ – Производство на дамски и мъжки обувки от естествена кожа
 „Нерон-2005 ООД“ – фабрика за PVC и AL дограма и магазин за строителни материали.

Култура 

Функционира читалище „Прогрес“ с детски фолклорен танцов състав, детска вокална група, балет за модерни танци, дамско вокално трио, школи по пиано, акордеон, английски език и математика.

В града се издава месечният вестник „Костенец днес“ – издание на община Костенец.

Редовни събития 
Празникът на Костенец се празнува всяка година на 23 септември.

Личности 
Родени в Костенец
 Георги Русев (1928 – 2011), български актьор
 Георги Владимиров Стоицев (29.07.1935-22.11.2020), създател и директор на гимназията „Климент Охридски“ в града, извел я до Национален първенец сред училищата в България, общественик, почетен гражданин на Костенец
 Нестор Смолянски (1925 – 2013), български духовник
 Никола Стойчев (1891 – 1945), български военен деец, генерал-лейтенант

Външни препратки 
 Официален сайт на град Костенец

Бележки
Батановци

Ба́тановци (Темелково от 1950 до 1991 г.) е град в Западна България, област Перник, община Перник. По данни на ГРАО към 15 септември 2023 г. в града живеят 2074 души по настоящ адрес и 2122 души по постоянен адрес.

География 
Разположен е в непосредствена близост до международен път Е871 в участъка между градовете Перник и Радомир.

В землището на град Батановци се намира и село Черна гора, което няма собствено землище.

История 
При града са открити останки от късноантичен комплекс, може би с производствени функции, включващ и две еднокорабни църкви от IV век.

Между 1950 и 1991 година Батановци носи името Темелково в чест на комунистическия деец Темелко Ненков. Според местна легенда названието Батановци произхожда от името на Батан войвода, живял по време на османската власт. Според историка от началото на ХХ век Васил Миков произходът на името е по-скоро кумански, като подобни топоними са Батън, Ловешко и Батен до Перущица.

Религии 
Православно християнство

Икономика 
Батановци има железопътна гара на жп линиите София – Перник – Радомир – Кюстендил или Дупница, сред първите по линията София – Кулата. Тя е построена и за обслужване на „Гранитоид“ – първия циментов завод в България.

Преди 1989 г. заводът се казва „Васил Коларов“. Днес е закрит и напълно разрушен. В града функционира предприятие за месни продукти.

Обществени институции 

 Кметство
 Народно читалище „Просвета“
 Основно училище „Христо Ботев“
 Детска градина

Култура 
Фолклорната група „Батановче“ е създадена през 1989 г., когато на Бъдни вечер за първи път изпява „Чу се оро“.

Галерия

Забележителности 
 Батановски манастир „Вознесение Господне“
Тунелите в Голо Бърдо - Батановци

Редовни събития 
 Спасовден – Ден на град Батановци

Личности 
 Починали в Батановци
 Асен Даскалов (1899 – 1925), български революционер

Източници
Тервел (пояснение)

Тервел може да се отнася за:

 Тервел, български владетел, управлявал страната през 700–721 г.;
 Тервел, град в Област Добрич;
 Тервел, село в Област Шумен.
 Тервел, българско собствено име.
Николаево

Никола̀ево е град в Южна България, област Стара Загора, в близост до град Гурково. Градът е административен център на община Николаево. По данни на ГРАО към 15 юни 2023 г. в града живеят 3141 души по настоящ адрес и 3300 души по постоянен адрес.

История 
Северно от град Николаево в непосредствена близост е хълмът Асара, където има ранновизантийска крепост с 3 реда крепостни стени, която е охранявала прохода Хаинбоаз. Там се намира затрупан вход на легендарната пещера Царска дупка. В миналото пещерата е играла ролята на таен изход от крепостта. През нея се е стигало до Радова река и дори доста по-далече (говори се и за подземна връзка с мина „Гурково“). В пещерата хората са криели добитъка си от турците. В нивите между хълма Асара, река Радова и каменния мост е имало и ранновизантийско селище. По време на турското владичество селището е носело името Ешекчии (Магарево).

След Освобождението първите заселници са били 4 рода от с. Гурково: Генчевите (Караманите), Новгенчевите, Узуновите, Вераните. По-късно се заселват от с. Дъбово и от Балкана. Родовете на Генчевите (Караманите) и Новгенчевите са с най-голям брой наследници, повечето от които и понастоящем живеят в Николаево.

Селището е обявено за град на 26 август 1977 г. по случай 100 години от Освобождението на България от Османско владичество.

Население 
Населението на Николаево наброява 2746 души към 31 декември 2013 г.

Обществени институции 

 Основно училище „Св. св. Кирил и Методий“
 Читалище „Васил Левски“, основано през 1923 година.

Религии 

Официалната религия е християнството. Има 3 църкви в общината: „Св. св. Кирил и Методий“ в Николаево, „Св. арх. Михаил“ в с. Елхово и „Св. вмч. Георги Победоносец“ в с. Нова махала.

Забележителности 

 Паметник на загиналите в Балканските войни 1912 – 1913 г.
 Паметник на проф. Николай Генчев
 Паметник на ген. Николай Николаевич
 Ранновизантийска крепост на хълма Асара – V век след Христа.

Редовни събития 
 Ежегоден събор и празник на града – 24 май.
 Официален празник на Николаево – 6 декември.

Личности 

 проф. Николай Генчев – историк, бивш ректор на СУ „Климент Охридски“
 Минка Банева – поетеса. Родена е в с. Шейново през 1939 г. По професия е учител. Автор е на книгите: „Изгаряш ме, живот“ (1992); „Децата си как ще спасяваме“ (1994); „Надеждо моя, не умирай“ (1999) и „И в мъката да търсиш радостта“ (2003). Написала е химна на гр. Николаево „Здравей, градче“.
 Петър Атанасов Влаев – икономист, дълги години работил в община Варна, преподавател в Икономическия университет, Варна.

Литература 
 Химн на гр. Николаево „Здравей, градче“ – текст Минка Банева, музика Пламен Джуров

Други 
 Наблизо е язовир „Жребчево“.
 Бившият Завод за електропорцелан „ЗЕП Ленин“, преименуван през 1997 в „ЕЛПО АД“. Има интеграционен център за развитие и подпомагане на младежта.
 „Мина Николаево“ – концентрационен лагер, действал от 1948 до юли 1949 г.

Бележки

Външни препратки 
 Сайт на Община Николаево
Неделино

Недѐлино е град в Южна България, област Смолян, в близост до Златоград. Той е административен център на Община Неделино.

По данни на ГРАО към 15 юни 2023 г. в града живеят 3756 души по настоящ адрес и 4035 души по постоянен адрес.

География 
Намира се в Родопите. Разположен е на бреговете на Неделинска река, на 15 km от Златоград, на 30 km от Ардино и на 60 km областните центрове Смолян и Кърджали.

Наблизо са върховете Свети Илия и Света Неделя (865 m), а най-високата точка в района е връх Шедица (1241 m).

В землището на Неделино се намира и село Крайна, което няма собствено землище.

Градът има 3783 жители по настоящ адрес към 15.12.2022 г.

История 
Неделино е основано през 1607 година. Узун дере е старото име на Неделино до 9 август 1934 г. Получава статут на град на 3 септември 1974 г.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

На преброяването от 2011 година 76 % от жителите се определят етнически като българи, а 24 % не се самоопределят.

Икономика 
Местното население се препитава предимно от отглеждането на тютюн. В близост до града няма големи заводи и производства.

Фолклор 
Неделино е известен със своя неделински двуглас – специфично пеене, което се пее на кварти и секунди. Академик Николай Кауфман пръв открива явлението неделински двуглас и пръв пише статии за него. Сред най-изявените изпълнителки на неделинския двуглас са:
 Сестри Георгиеви, които първи осъществяват записи с такова пеене,
 Сестри Хаджиеви, които издават албум в САЩ през 2000 г.

Текстове на много неделински песни се намират тук.

Събития 
Всеки 6 май – Гергьовден или Адралес (както се нарича празникът в Неделино, вероятно от Хъдърлез) се организира малък събор на връх Света Неделя.

В града традиционно се провежда международен събор в началото на септември.

Други 
 Спорт
Най-големи изяви имат състезателите по джудо, като клубът по джудо в Неделино е с повече от 25-годишна история. Негов основател е Митко Личев. В своята колекция от медали клубът има над 350 медала от републикански първенства, както и няколко от балканиади и европейски турнири – сред тях 50 % златни.

 Кухня
Характерните ястия за Неделино са: пататник от картофи качамак; клин и др.

Литература 
 Селян, Е. Арменците в българския етногенезис. В: сп. Проблеми на културата, София, 1994, бр. 2, 3, с. 83 – 87
 Edouard Selian. The Immortal Spirit of the Goddess Nané (Едуард Селян. Безсмъртният дух на богинята Нанé)

Външни препратки 
 Сайт на Община Неделино
 Снимки от Неделино

Източници
Шивачево

Шива̀чево е град в Централна България. Той се намира в община Твърдица, област Сливен и е в близост до град Твърдица. Името на селището до 1906 година е Терзобас, между 1906 и 1934 г. – Източно Шивачево, а между 1934 и 1976 г. Голямо Шивачево. По данни на ГРАО към 15 юни 2023 г. в града живеят 4034 души по настоящ адрес и 4439 души по постоянен адрес.

География 
Град Шивачево е разположен в подножието на Средна Стара планина, по-точно в Елено-Твърдишкия ѝ дял. Градът е на 30 км западно от Сливен и на 25 км северно от Нова Загора. Отстои на 12 км от центъра на общината град Твърдица. На 4,3 км от града отстои обособеният му квартал Гара Чумерна. На 3 км източно от града се намира Шивачевски пролом и Бяла река. От географска гледна точка е интересно да се спомене, че Шивачево лежи на един и същи паралел със столицата София.

Градът е разположен върху широк наносен конус, който е богат на подпочвени води. Планинският релеф наоколо предполага и сравнително висока надморска височина на града, а това са 320 м в самото подножие на планината и 265 м в южния край на града.

През дъждовните периоди водите в землището на Шивачево се събират в местната река Блягорница.

История 
Забележително е, че през Шивачево някога е минавал стар римски път. При разкопки са намерени амфори, питоси, шлем на римски воин. В района на града се намира и крепостта Калето. От 7 септември 1984 г. Шивачево е със статут на град.

Религии 
Населението на града изповядва християнската религия. Местният църковен храм се нарича „Свети Димитър“ и е построен в средата на 18 век. Известният поп Харитон е служил там няколко години преди Априлското въстание.

Икономика 
В последните години основното занимание на хората в региона е земеделието. Там се отглеждат предимно трайни насаждения, череши, праскови и винени сортове лозя (каберне и мерло).

Образование 
 СУ „Г. А. Каравелов“
 НЧ „Просвета 1898“

Забележителности 

 Етнографски музей

Личности 
 Атанас Русев (р.1909) – генерал-лейтенант
Бисер Бойчев (р. 1967) – поет и филмов сътрудник
 Михо Дуков (р.1955) – български борец, олимпийски медалист
 Никола Николов (1882 - ?), деец на ВМОРО, участник в Илинденско-Преображенското въстание в 1903 година с четата на Иван Варналиев

Редовни събития 
 26 октомври – Празникът на града (Димитровден)
 14 февруари – Денят на лозаря

Бележки

Външни препратки 
 СОУ „Георги Каравелов“
Кермен

Кѐрмен е град в Югоизточна България, област Сливен, Община Сливен. Градът е разположен в източното подножие на Сърнена Средна гора, на 24 км южно от Сливен.

География 
Град Кермен се намира в Югоизточния регион на България. Градът се намира на 24 км южно от Сливен. Населението му е около 1700 жители.

История 
Името му се споменава в османо-турски документи от 1488 и от 1609 г. По-късно селцето е било изоставено. От началото на 20 век в селото има представителство на Популярна банка. Трудово-производителна кооперация (ТПК) „Устрем“ е основана през 1967 г. През 1928 г. в града е основана Фабрика „Братя Кираджиеви“. Функционирали са текстилни предприятия, мелници, маслобойни, свързани с икономиката на района. През 1949 година в града е основано ТКЗС. През града минава една от най-старите жп линии в България София – Бургас. (жп линия на Барон Хирш), В края на 19 век Константин Иречек е минал покрай града.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етническият състав включва 1395 българи и 169 цигани.

Инфраструктура 
През град Кермен минава жп линията София – Бургас, както и път към района на Сакар.

Култура и образование 
 Народно читалище „Пробуда“
 Основно училище „Христо Смирненски“

Хоровият ансамбъл е бил носител на награди от национални фестивали за художествена самодейност, дал попълнения в танцовия състав и оркестъра на ансамбъла „Филип Кутев“.

Малкото градче е дало на България и няколко университетски преподаватели.

През 2017 г. югоизточно от Кермен археолози откриха трикорабна базилика с баптистерий, римска вила и 18 гроба, датиращи от IV век преди Христа.

Редовни събития 
В Кермен редовно през 1 година се провежда традиционен фолклорен събор с много конкурси за надпяване, надиграване и др. Той е международен, в него гостуват танцьори от цяла Европа.

Личности 
 Родени
 Златимир Орсов – доц. СУ, народен представител от БСП
 Досьо Милков – кавалджия от Ансамбъл „Филип Кутев“
 Георги Митев - проф. УНСС
 Петя Асенова - доц. НБУ

Източници
Лозница (град)

Ло̀зница е град, разположен в североизточна България. Той е административен център на община Лозница, област Разград. Квартали и жилищни комплекси на града са: кварталите – Априлци, Възраждане, Лудогорие, Тополите; жилищен комплекс „Найден Кючуков“.

По данни на ГРАО към 15 юни 2023 г. в града живеят 2087 души по настоящ адрес и 2704 души по постоянен адрес.

География 
Градът е разположен в близост до три областни града, на 19 км северно от Търговище, 20 км южно от Разград, 37 км западно от Шумен и на 36 км източно от Попово.

История 
Първото известно име на селището е Кубадън (), споменато и в руски регистър от 24 декември 1573 година. През 1877 година в селището има 66 домакинства.

След Освобождението от османско владичество в селото се заселват балканджии, привлечени от богатата природа и удобното разположение. Те бързо възвръщат народните традиции и български дух. През 1908 година с доброволен труд и средства от по-заможните е построено първото училище, а през 1947 година е създадена първата земеделска кооперация.

През втората половина на XX-ти век Лозница се сдобива с нов устройствен план с автор арх. Стойко Дончев от ИППСС "Земпроект". По негов проект са построени и сградата на селсъвета, читалището, киното и автогарата, спортната зала, здравната служба и сградата на общината. Пощата е по проект на арх. Антония Бранкова, а хотелът - на арх. Ристо Мангов. Лозница е обявена за град на 4 септември 1974 г.

Население 
 Численост
Численост на населението според преброяванията през годините:

 Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религия 

В града има 2 храма – джамия и православна църква „Света Параскева“ (построена през 1927 г.).

Образование 
В града функционират 3 училища, Народно читалище „Пробуда“, детска градина и детски комплекс.

Функционират две средни и едно начално училище:
 Професионална гимназия по ветеринарна медицина и земеделие „Александър Стамболийски“ (основано през 1962 г.)
 Средно училище „Христо Ботев“ (основано през 1975 г.)
 Начално училище „Васил Левски“ (основано през 1908 г.)

Спорт 
Футболен клуб от града е „Вихър“, основан през 1986 г. Той се състезава в А „ОФГ“ Разград.

Личности 

Личности, родени в Лозница са (по дата на раждане):
 Пенчо Кубадински (1918 – 1995), виден политик от БКП
 Гешо Радоев (1922 – 2015), фронтовак и в двете фази на ВСВ
 Иван Минков Стойчев (1924 – 2010), кинооператор и застраховател
 инж. Иван Станчев Пенев (1925 – 2003), заслужил енергетик (БКП)
 Минко Минков (1938 – 2010), металург и стопански ръководител
 Гешо Гешев (1940 – 1999), български географ
 Диян Георгиев Недялков (р. 1974), евроконсултант
 Йордан Красимиров, национален състезател по свободна борба

Редовни събития 

 В началото на месец септември се провежда празника на Лозница. Към програмата от 2003 г. насам в Градския стадион се провежда и рали с трабанти.

Побратимени градове 
Лозница е побратимен град с:
  Кючукчекмедже, Истанбул, Турция

Източници

Външни препратки
Аналогова телефонна мрежа

Аналоговата телефонна мрежа () е телефонна мрежа, при която звукът се предава чрез аналогов сигнал. Първите мрежи след създаването на телефона са аналогови и в продължение на почти един век са единственият вид. Постепенно са заменени от полуцифровите телефонни мрежи, цифровите телефонни мрежи и цифровите мрежи с интегрирани услуги, но в слабо развитите и неразвитите райони продължават да съществуват и в началото на XXI век.

В България аналоговите мрежи са единственият вид мрежа до средата на 90-те години на XX век, когато монополистът БТК започва постепенна цифровизация на мрежата си.

История 
В първите десетилетия след създаването на телефона връзката се установява през оператор (телефонистка). В началото на XX век се появяват автоматични телефонни централи. Връзката в рамките на централата се установява автоматично, а за междуселищни и международни разговори продължава да се избира чрез оператор.

Услуги 
Аналоговите телефони позволяват следните услуги:
 двупосочен разговор
 оператор
 номерационни планове

Вижте също 
 Телефонна централа

Телефония
Мрежи
Кабелна телевизия

Кабелна телевизия е придобилото широко разпространение название на системата за пренос на телевизионен сигнал през фиксиран коаксиален кабел (англ. Community Antenna Television – CATV, букв. „Телевизия с обща антена“).

Поради ограниченията в преносната среда и вследствие на бързото развитие на технологиите за оптичен пренос, все повече се налага смесената оптично-коаксиална мрежа (англ. HFC – Hibryd Fiber-Coax).

Традиционната кабелна телевизия работи с аналогови канали. С навлизането на по-нови технологии, както и увеличеното търсене на все по-нови и по-комплексни услуги от страна на потребителите, кабелните телевизии търпят съществени промени в технологията за пренос. Първоначално еднопосочните канали, биват заменени с двупосочни. Това е пряко следствие от изискването на цифровата телевизия (англ. „digital TV“) за обратна връзка от клиента до централата.

Друга, сравнително нова услуга, предлагана от кабелните телевизии е предоставянето на достъп до Интернет чрез т.нар. „кабелен Интернет“. Благодарение на усъвършенстването на технологиите за цифров пренос на информация, тази услуга набира все по-широка популярност. Причината е, че се използват вече готовите трасета на кабелните телевизии, без да се налага пълно преокабеляване. Тази услуга позволява сравнително високоскоростен достъп до външни мрежи. Предимство на този тип достъп е и възможността да се реализира „качество на услугата“ (англ. Quality of Service — QoS), което на практика не може да се осигури до такава степен от другите широко разпространени методи за достъп на крайния потребител до споделени ресурси като Ethernet, xDSL и други. За основа на този вид достъп служи наборът от спецификации DOCSIS – Data Over Cable System Interface Specification.

Друга алтернативна услуга на кабелните телевизии е VoIP, която се покрива от PacketCable™ стандарта. За разлика от другия широко използван пакет спецификации — H.323, PacketCable™ има възможност да осигурява сигурността на комуникацията и качеството на предаване.

Голямо ограничение обаче за този вид услуги си остава преносната среда. Споделените канали налагат ограничаване на скоростта на потребителите, като за един обратен канал, разпределен между определен брой потребители, на този етап тя е около 10 Mbps (за QAM16 модулация) и 38–42 Mbps за прав канал при QAM256 модулация. В този смисъл при този тип свързаност, се налага много стриктно разпределяне на мрежовите ресурси. Този проблем обаче в голяма степен бива решен посредством смесените оптично-коаксиални трасета.

Друг основен проблем за тази свързаност е и чисто финансовата страна. Оборудването за централната станция (CMTS — Cable Modem Termination System), както и предоставянето на кабелни модеми за потребителите, все още изисква сравнително високи инвестиции, невъзможни за оператори от ниския клас поради дългият период на възвръщаемост.

Телевизионни технологии
Изобретения в САЩ
Оптично-коаксиална мрежа

Оптично-коаксиална мрежа е вид телекомуникационна мрежа, който съчетава оптични с коаксиални кабели. Този способ за изграждане на преносни трасета бива използван в изграждането (надстройването) на мрежата на кабелните телевизии. Главната причина е, че бива използвана вече съществуващата коаксиална мрежа на кабелните оператори и единствено се добавят оптични трасета с цел удължаване на разстоянието за пренос и капацитета. Смесената оптично-коаксиална мрежа позволява на кабелните оператори да предоставят множество услуги, като: IP-телефония, видеоконференция, цифрова и/или аналогова телевизия и високоскоростен достъп към Интернет.

Възможна е реализацията и на нова потребителска услуга, защото става възможно обединението на няколко коренно различни системи: електронна охранителна система (СОТ), електронна противопожарна система, свързана с димни и температурни датчици, показанията на електромера, водомера и газомера. Всичко може да бъде съвкупно събрано в едно лично абонатно техническо устройство, свързано по оптично-коаксиален способ. Всичко това е реализуемо с двупосочна цифрова връзка от абоната до доставчика на информационните услуги.

Добре изградената смесена оптично-коаксиална мрежа е в състояние да предложи:
 телефонни услуги
 до 37 аналогови телевизионни канала
 до 188 цифрови телевизионни канала
 до 464 канала за цифрови точки (специфични потребителски услуги)
 високоскоростна цифрова връзка за обмен на данни

Бележки 

Мрежи
Омофон

Омофоните са думи, които се произнасят еднакво, но имат различен правопис или значение. Примери за омофони са двойките думи пот и под, ритъм (музикален ритъм) и ритам (футболна топка).

Етимология 
Омофон (от гръцки ὄμος – „еднакъв“, и φωνή – „звук“) през френски homophone.

Примери 
Омофонни думи:
 шев и шеф
 под и пот
 куб и куп
 кос и коз

омонимни словоформи (съвпадение на форми на различни думи, но с различно значение):
 прах – съществително име, средство за пране
 прах – минало свършено време на глагола пера, първо лице, единствено число, действие по почистване на дреха с вода и средство за пране

Примери в чужди езици

Английски език 
 knew — new
 meat — meet

Вижте също 
 омограф
 омоним

Източници 

Литературни техники
Семантика
Дислексия
Омоним

Омонимите са думи, които се пишат и произнасят по един и същ начин (имат еднакъв звуков състав), но имат различно значение. 

Близки до омонимите са омографите - които, макар и да се пишат еднакво, се произнасят различно и омофоните - които се произнасят еднакво, но се пишат различно.

Етимология 
Думата омоним произлиза от гръцките думи homos (еднакъв) и onoma (име), буквално „еднакви думи“.

Възникване 
Омонимите възникват в езика по различни начини:

 От първоначално различни думи, които в процеса на езиковото развитие са претърпели фонетични изменения и са съвпаднали по форма, например: мед (пчелен мед, м.р., от старобългарската ) и мед (металът мед, ж.р., от старобългарската ), син (съществително име, м.р., от старобългарската ) и син (цвят – прилагателно име, м.р., от старобългарската ), пръст (пръст на ръката, м.р., от старобългарската ) и пръст (пръстта в земята, ж.р., от старобългарската ).
 При съвпадение на книжовна и диалектна дума.
 Съвпадане на заемка и домашна дума: стол (за сядане, българска дума) и стол (трапезария, руска дума), чело (част от лицето, българска дума) и чело (музикален инструмент, италианска дума)
 Съвпадане на заемки от два различни езика, например: ангина (памучен плат, китайска дума) и ангина (болест, латинска дума), кран (за чешма, холандска дума) и кран (за повдигане, немска дума).
 При разпадане на полисемията, т.е. тогава, когато се разкъса връзката между различните значения на една многозначна дума.

Примери 
 Коса – коса на човек и коса за косене
 Вила – сечивото вила за събиране на сено или слама и постройката вила (предназначена за почивка)̀̀
 Пръст – почва и част от ръката
 Син – цвят и дете от мъжки пол.
 Лира – музикален инструмент, парична единица, съзвездие и отоплително тяло.
 Съд – съдина и правораздавателна институция.
 Вие – навиване на нещо, издаване на звук, вой, и лично местоимение вие.
 Град – населено място и градушка

Други примери: брак, лига, маса, мина, пика, ток, гребен.

Видове 
Омонимите могат да бъдат:
 Пълни – когато са еднакви части на речта и имат еднакви форми (коса, вила)
 Непълни – когато са различни части на речта и имат различни форми (мед от м. род и мед от ж. род, син – прилагателно и син – съществително)

По-специфичен случай на лексикално-граматичните омоними са тези, получени като резултат от конверсия, когато една дума преминава в друга част на речта, без да променя морфологичния си състав: високо дърво – говори високо; весело прекарване – тука е весело.

Източници

Вижте също 
 Омограф
 Омофон
 Омоформ
 Пароним
 Полисемия

Лексикология
Пароним

Паронимите са думи, които са близки по звучене, но различни по значение. Те са думи от една и съща част на речта. Поради сходство в звученето и частично съвпадение на морфемния им състав, паронимите могат погрешно и неуместно да се използват в речта.

Етимология 
Думата пароним произлиза от гръцкото para – „покрай, редом, около“ и onoma – „име“. Според тясното значение те са еднокоренни думи, близки по състав, но различни по значение. Според широкото – са думи близки до други по външна форма, но не са сродни.

Видове 
Според произхода им паронимите са:
 с общ произход – имат общ корен, но различни представки и наставки, лексикалното им значение е различно;
 с различен произход – не са сродни думи, звуковото им сближаване е случайно в резултат от фонетични промени или заемане на чужди думи.

Според значението им паронимите са:
 с близко значение, без големи смислови различия, например: драматичен – драматически; дипломатичен – дипломатически и др.;
 с много различно значение, например: комплемент – комплимент, шампоан и шампион и пр.

Примери 
 жаба – жалба
 индиец – индианец
 нотариален – натурален
 стенография – сценография
 финансови – фаянсови
 Австралия – Австрия
 Словения – Словакия
 Швейцария – Швеция
 батерия – бактерия
 пица – птица
 компания – кампания
 инфектиран – афектиран
 призрак – признак
 пръст – кръст
 шампоан – шампион
 фирма – ферма
 фон – фонд
 сос – сок
 комплект – комплекс
 взаимодействие – въздействие
 еволюция – революция
 компактен – контактен
 превързан – привързан
 пренасям – принасям
 ларва – лавра
 жираф – жерав
 драматичен – драматически
 дипломатичен – дипломатически
 комплимент – комплемент 
 славянски – словенски – словашки 
 часовник – чиновник
 образование – образувание
 оглеждам – отглеждам
 лекувам – ликувам
 колона – колония
 месен – местен
 боксува – боксира
 незаличим – неизличим
 фрактура – фактура
 юни – юли
 скален – кален
 питам – пипам
 камера – камара
 респект – аспект
 фикус – фокус
 талия – Италия
 артерия – Армения

Вижте също 
 когнат
 омоним
 малапропизъм
 Синоним
 Антоним
 каламбур

Лексикология
Автоантоним

Автоантонимите са думи, които имат две противоположни значения. Думата произлиза от гръцките аутос (сам, личен), анти и онима (име). Например, думата разцепване може да означава „да се раздели“ или „да се свърже“. Това явление се нарича непоследователност. 

Един от примерите за автоантоним е думата „уча“:
 Аз уча децата да пишат.  („уча“ в смисъл на „обучавам“)
 Аз уча английски.  („уча“ в противоположния на „обучавам“ смисъл, „научавам“)

Друг пример е думата „сигурно“:
 Сигурно е, че няма да ходим на море тази година.  („сигурно“ в смисъл на „със сигурност“, „без никакво съмнение“)
 Още не сме направили плановете, но това лято сигурно пак ще ходим на море.  („сигурно“ тук означава „вероятно“, но с известна доза съмнение)

Вижте също 
 антоним

Източници 

Лексикология