alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Иваново (област Хасково)

Иваново е село в Южна България. То се намира в община Харманли, област Хасково.

В селото има около 600 къщи.

Религия 
Населението е християнско.

Бележки 

Села в област Хасково
Населени места в община Харманли
Иваново (област Русе)

Ивàново е село в Северна България. То е административен център на Община Иваново, област Русе.

География 
Селището е известно с Ивановските скални църкви. Намира се на около 20 километра от Русе и е център на община Иваново.
Село Иваново разполага с жп гара по линията Русе-Горна Оряховица, като от последната могат да се правят връзки с влаковете за Велико Търново, Трявна, Стражица, Попово, Шумен, и разбира се София. С пътническия влак до Русе се стига за около 25 минути.

Културни и природни забележителности 
Наблизо се намират Ивановските скални църкви.

Паметник на княз Сергей Максимилианович Романовски херцог Лайхтенбергски.

Бележки

Външни препратки 
 Сайт на община Иваново

Села в област Русе
Населени места в община Иваново
Иваново (област Смолян)

Иваново е село в Южна България. То се намира в Община Рудозем, област Смолян.

География 
Село Иваново се намира в планински район.

Бележки 

Села в област Смолян
Населени места в община Рудозем
Ивановци (област Велико Търново)

Ивановци е село в Северна България. То се намира в община Велико Търново, област Велико Търново.

География 
Село Ивановци се намира в планински район.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Бележки 

Села в област Велико Търново
Населени места в община Велико Търново
Ивановци (област Видин)

Ива̀новци е село в Северозападна България. То се намира в община Видин, област Видин.

История 
Селото е основано преди повече от 100 години от изселници от западните покрайнини и по специално село Червена ябълка.

Население 
Преди 50 години населението на Ивановци наброява 700 души. По данни от избирателните списъци към 2019 г. населението е 67 души.

Културни и природни забележителности 
Около селото минава малка и живописна река, богата на риба. Става и за плаж. Има и гори, които са идеални за излет и пълни с дивеч.

Редовни събития 
 Първоначално ежегодният събор се е провеждал на Петровден, но през 1952 г. селото е водоснабдено и водата е пусната на 24 май. Оттогава този ден става и празник на селото и се празнува.

Източници

Външни препратки 

Села в област Видин
Населени места в община Видин
Иванча (област Велико Търново)

Ива̀нча е село в Северна България, община Полски Тръмбеш, област Велико Търново.

География 
Село Иванча е разположено в Дунавската хълмиста равнина, на 7,5 км югозападно от град Полски Тръмбеш.

Надморската височина на селото е около 85 – 90 м.

Климатът е умереноконтинентален.

Почвите в землището са алувиални и излужени черноземни.

Край селото тече Елийска река, ляв приток на река Янтра.

История 
Иванча е старо селище. В турските регистри от 1430 г., 1585 г. и 1618 г. се среща под имената Йованджа и Йованча.

Първото училище в селото е открито непосредствено след Освобождението през 1878 г.

Читалището „Просвета 1896-Иванча“ е основано през 1896 г. 

През 1844 г. е построена черквата „Св. Георги“ .

Населението на село Иванча , което наброява към 1934 г. 1881 души и към 1946 г. – 2009 души, бързо намалява 2,65 пъти, до 756 души, през 1992 г. – средно с 27 – 28 души годишно, след което видимо по-бавно намалява до 357 души през 2018 г. – средно с около 15 – 16 души годишно.

През периода на съществуване на България като Народна република в селото е създадено и действало ТКЗС  – основен работодател на населението, чиято численост междувременно е намаляла за същия период около 2,5 пъти. Повечето семейства са притежавали в рамките на лични стопанства гъски, пуйки, крави, биволи, кокошки, коне и т.н.

През същия период в селото е имало футболен отбор „Вихър“ (Иванча), достигнал до тогавашната „В“ футболна група.

Културни и природни забележителности 
Една от забележителностите на село Иванча е паметникът, който се намира в центъра на селото. Изграден е през месец септември 2007 г. в чест на всички жители на селото, които са загинали за благото на страната.

Редовни събития 
Празник на селото е 7 ноември.

Личности 
 Борис Денев (1883 – 1969) започва работа през 1902 г. като основен учител по рисуване в училището. Още през втората учебна година придобива известност между учителите и колегите от близките села заради особения начин, по който преподава рисуване, четене и писане. През 1905 г. изнася реферат пред търновската окръжна учителска конференция на тема „Как да учим децата да рисуват“. Рефератът е придружен с нагледни демонстрации и изложба от детски рисунки. Инспекцията възлага на Борис Денев да ръководи курсове по рисуване за основните училища в цяла България. Тогава се поставя началото на това рисуване, което днес се застъпва в основните училища.

Източници 
 Българска енциклопедия (Братя Данчови), София, 1936 г.

 Енциклопедия „България“, том 3, София, 1982 г.
 „Автобиография“ Борис Денев, Фонд „Поддържане на изкуството“, Издателство „Св. Георги Победоносец“, 1993 г.

Бележки 

Села в област Велико Търново
Населени места в община Полски Тръмбеш
Иглика (област Габрово)

Иглѝка е село в Северна България, община Габрово, област Габрово.

География 
Село Иглика се намира на около 11 km север-североизточно от центъра на град Габрово и 8 km запад-югозападно от Дряново. Разположено е в източната част на платото Стражата, в северния му край, в неголямо понижение между две височини от запад и изток, което на север от селото нараства и се спуска по посока на съседното село Скалско. Отвъд билото на западното възвишение на около 0,5 km от селото е каменната кариера „Чериковец“ за добив на инертни материали за строителството. Надморската височина в центъра на Иглика е около 593 m, а общият наклон на терена е на север. Общинският път за селото е дясно отклонение от третокласния републикански път III-5002 в участъка му от село Велковци на север към село Скалско.

Населението на село Иглика, наброявало 104 души при преброяването към 1934 г., намалява до 8 към 1992 г. и до двама души (по текущата демографска статистика за населението) – към 2019 г.

История 
През 1951 г. дотогавашното населено място колиби Чомаците е преименувано на Игликино, през 1966 г. е преименувано на Иглика, а през 1995 г. колиби Иглика придобива статута на село..

Културни и природни забележителности 
Наричат Иглика каменното село – заради великолепно изградените от най-разпространения местен материал – камъка, къщи и дувари.

В близост до селото са разположени възвишения с изглед към Габровската равнина. 

В Иглика са снимани филмите „Вечери в Антимовския хан“ и „Вампир“ с участието на Невена Коканова.

Други 
Невена Коканова е имала къща в село Иглика и там е прекарала последните години от живота си. Водоснабдяването на селото е изградено благодарение усилията на Невена Коканова.

Бележки

Външни препратки 
 Ladyzone; „Изгубени във времето: Село Иглика (СНИМКИ)“; 28 юни 2020, Евгений Милов

Села в област Габрово
Населени места в община Габрово
Иглика (област Ямбол)

Иглика е село в Югоизточна България. То се намира в община Болярово, област Ямбол.

История 
Преди няколко години кмет на село Иглика е бил Пантелей Димитров Панделиев

Тогава населението на селото е било 28 души. Сега населението е около 10 души (2007 г.)

Редовни събития 
От изключително значение за селото е традиционния общински събор „Белянката".

До сградата на параклиса се намира камбанарията. Само камбаната тежи 220 кг.

Дядо Йоаникий дарил на стопанина ерусалимската икона на Света Богородица и Библия.

Димитър Терзиев е бил активист на младежкото движение на Земеделския съюз. Напуска България през 1949 година.

В с. Иглика, основано през 1830 г. от преселници от Одринско, има няколко къщи и девет постоянни обитатели.

Външни препратки 
 www.facebook.com
 Албум със снимки

Села в област Ямбол
Населени места в община Болярово
Иглика (област Шумен)

Иглика е село в Североизточна България. То се намира в община Хитрино, област Шумен.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Личности 
 Ганчо Стоянов (р. 1933), български офицер, генерал-майор

Източници 

Села в област Шумен
Населени места в община Хитрино
Игнатовци (област Велико Търново)

Игнатовци е село в Северна България. То се намира в община Елена, област Велико Търново.

География 
Село Игнатовци се намира в планински район.

Бележки

Външни препратки 

Села в област Велико Търново
Населени места в община Елена
Игнатовци (област Габрово)

Игнатовци е село в Северна България. То се намира в община Дряново, област Габрово.

География 
Село Игнатовци се намира в планински район.

Селото е разположено на 8 km от Царева Ливада, 13 km от Дряново, 12 km от Трявна, 25 km от Габрово и 37 km от Велико Търново.
От селото се вижда паметникът Бузлуджа и връх Ботев.

История 
Предполага се, че районът е заселван около 1560 година.

Личности 
Родени в Игнатовци
 Андрей Ганев, български революционер от ВМОРО, четник на Иван Димов Пашата
 Стоян Неделков (1861 – ?), деец на ВМОК и ВМОРО, четник на Петър Дървингов, участник в Илинденско-Преображенското въстание в 1903 година с четата на Иван Варналиев

Бележки 

Села в област Габрово
Населени места в община Дряново
Извор (област Видин)

Изво̀р е село в Северозападна България. То се намира в Община Димово, област Видин.

Обществени институции 
 Кметство
 Читалище „Вельо Бурдашки – 1929“

Културни и природни забележителности 
На 2 километра от селото се намира Изворският манастир „Света Богородица“ и минерален извор. В центъра на селото се намира църквата „Възнесение Господне“.

Редовни събития 
Ежегодният Изворски събор се провежда през май.

Галерия

Личности 
 Родени в Извор
 Петър Илиев (р.1933) – български политически офицер, генерал-лейтенант

Бележки 

Села в област Видин
Населени места в община Димово
Извор (област Пловдив)

Извор е село в Южна България. То се намира в община Родопи, област Пловдив.

География 
Село Извор се намира в планински район.

История 
Предполага се, че селото е основано от бягащо по време на османската власт население, идващо от Македонската част на България. Коренните жители говорят на диалект характерен за Македония-  'ке ида,  'ке дода. Има и такива фамилии- например Трайкови, които се срещат най-вече в македонско. Първоначалното място на селото е по-нагоре в планината, където и сега има руини и зидове от къщи, както и плодни дръвчета. Наблизо се намира и път, който е покрит с каменни плочи, вероятно построен от римляните.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Редовни събития 
 Съборът на селото е на Илинден.

Личности 
 Йордан Божилов (1883-1955) – политик от БКП и министър на търговията и продоволствието (1946-1947)

Източници 

Села в област Пловдив
Населени места в община Родопи
Извор (Софийска област)

Извор е село в Западна България. То се намира в община Сливница, Софийска област.

География 
Село Извор се намира в планински район, близо до българо-сръбската граница.

История 
До 80-те години на XX век селото е било махала Извор на село Бахалин. 

Село Извор е било на важно стратегическо място по времето на битката при Сливница през 5-7 ноември 1885 г. На върха на хълма до селото се крие в окопите сръбският крал Милан. По-късно той бяга от битката, като си изпуска звънеца близо до селото.

Население 
Селото е силно населено до началото на комунистическия режим в България в края на 40-те и 50-те години на XX век. Тогава голяма част от населението се преселва в Сливница и в София.

В наши дни местното население е намаляло и са останали главно вилни имоти.

Културни и природни забележителности 
 Сръбските окопи от битката при Сливница (5-7 ноември 1885 г.) 
 Каменен кръст - (по пътя за Бахалин в дясно, на възвишението)

Редовни събития 
Празникът на село Извор се отбелязва съвместно с този на село Бахалин, на 19 октомври, когато се чества денят на Св. Иван Рилски. Празникът е възобновен през 2014 г. по инициатива на кметския наместник на двете села – Десислава Тодорова.

Галерия

Източници 
Села в Софийска област
Населени места в община Сливница
Изворово (област Пловдив)

Изворово е бивше село в Южна България. То се намира в община Асеновград, област Пловдив.

География 
Намира се в планински район.

История 
Селото е създадено на 26 януари 1979 година чрез указ на държавния глава. Отделено е от село Три могили, като преди това е било негова махала. При преброяването през 1985 година в Изворово са преброени 71 жители.

Закриване 
Изворово е закрито официално на 22 септември 2012 година, чрез присъединяване към съседното му село Бор. Мотивът е, че селото няма собствено землище, което, според закона за административно-териториално устройство, е задължително за всяко населено място.

Бележки

Външни препратки 

Исторически села в област Пловдив
Община Асеновград
Изворово (област Стара Загора)

Изворово е село в Южна България. Намира се в община Чирпан, област Стара Загора.

География 
Разположено е на 12 км северно от гр. Чирпан, в южните склонове на Средна Сърнена Гора (Чирпански възвишения). Селото е заобиколено от планината и е отворено на юг към Горнотракийската низина. Климатът е умерено континентален, полупланински. Средната надморска височина е 318 м. Постоянно живущи в селото са 31 души, като етническата им принадлежност е 97% българи и 3% британци (англичани).

История 
Село Изворово има многовековна история. По територията на цялото землище се намират древни некрополи, остатъци от римски крепости и вила, тракийски могили и старобългарски постройки. През селото е минавал един от главните пътища в древността север-юг, свързващ древните тракийски градове Тонзос и Севтополис с Филипополис (Пловдив). На 6 километра от селото е открито неолитно селище и крайпътна римска станция Карасура, на която проучванията продължават. През различните времена по билото на планинската верига край селото е минавала границата между различните тракийски държави, по-късно и на Римската империя. За това свидетелстват двете гранични крепости /градища/ на територията на селото. През древността се е ползвал проходът на север от селото, наречен по-късно от османлиите Гичит /Удобен проход/. По цялото поречие на Стара река, чиито извори са в землището на селото, са се развивали селища, които продължвата да съществуват. Най-голямото природно богатство са изворите, които през периода 1945-1990 са каптирани и усвоени за нуждите на водоснабдяването на околните селища. В периода на продължително засушаване 1980 – 1985 г. в с. Изворово има режим на водата. След направени сондажи проблемите са решени. Действащи извори са Пеневска чешма, Овчарска среща, Бялото кладенче, Доньовско кладенче. Двата микроязовира осигуряват и допълнително водни ресурси за напояване. Друго местно природно богатство е дивечът (сърни, зайци, яребици, пъдпъдък, диво прасе), който се среща в околностите на селото. За опазването и регулирането му се грижи местната ловна дружинка. Условията за лов и риболов са чудесни, което е предпоставка за ловен, риболовен и еко туризъм. В с. Изворово няма изградена леглова база за настаняване. Най-близки хотели и туристически спални са в Чирпан.

Религии 
Основна религия на местното население е източното православие – единствения храм е „Св. Георги“, който е и закрилник на селото.

Обществени институции 
Обществените институции в селото са:
 Кметство с кметски наместник
 Пощенска станция
 Читалище, създадено 1928 г.
 Църква „Св. Георги – Победоносец“ с църковно настоятелство
 Къща музей на поета Неделчо Ганев

Редовни събития 
Традиционен събор – 6 май – Гергьовден

Известни личности 
 Неделчо Ганев 1944-2023) – поет
 Калю Катеров (р. 1924) – агроном
Теменужка Димова – дизайнер, художник
Желю Нанев Троев - началник на служба КАТ-МВР(София)
 Проф. Петко Троев - професор по руска класическа литература в СУ

Външни препратки 

Села в област Стара Загора
Населени места в община Чирпан
Искра (област Бургас)

Искрà е село в Югоизточна България, община Карнобат, област Бургас.

География
Село Искра се намира на около 53 km запад-северозападно от центъра на областния град Бургас, около 9 km запад-северозападно от общинския център град Карнобат и около 37 km североизточно от град Ямбол. Разположено е в Източна Стара планина, в североизточните подножия на Терзийски баир при прехода към Карнобатската котловина, на леко хълмисто възвишение. Общият наклон на терена е предимно на изток, към течащата на около 2 km от селото река Мочурица. Надморската височина в центъра на селото е около 232 m. Климатът е преходно-континентален.

Общински път води от Искра на запад към село Огнен, а на юг – до връзка с първокласния Подбалкански път.

Землището на село Искра граничи със землищата на: село Вълчин на север; село Мъдрино на север и изток; град Карнобат на югоизток; село Церковски на юг; село Огнен на югозапад; село Горово на северозапад.

В землището на Искра има 3 микроязовира.

История 
След Руско-турската война 1877 – 1878 г., по Берлинския договор 1878 г. селото остава в Източна Румелия; присъединено е към България след Съединението през 1885 г.

През 1906 г. селото с дотогавашно име Турско Бей кьой е преименувано на Искра.

Население 
Населението на село Искра наброява 1664 души при преброяването към 1934 г. и 1758 към 1946 г., намалява до 704 към 1985 г. и 307 (по текущата демографска статистика за населението) към 2021 г.

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Обществени институции 
Село Искра към 2022 г. е център на кметство Искра.

В село Искра към 2022 г. има:
 действащо читалище „Михаил Иванов – 1927“;
 православна църква „Св. Св. Кирил и Методий“;
 пощенска станция.
 Комплекс за социални услуги"Ахинора".
 Защитено жилище „Св. Георги“ за деца и младежи.

Културни и природни забележителности 
В землището на село Искра се намира една от най-големите тракийски могили в област Бургас.

Всяка година на 24 май в селото има събор.

Други

Бележки

Външни препратки 
 iskravillage.com
Топографска карта, мащаб 1:100000 Картен лист: K-35-042
 Бургаска низина, Карнобатска и Айтоска котловина. Географска карта

Села в област Бургас
Населени места в община Карнобат
Искра (област Габрово)

Искра е село в Северна България. То се намира в община Дряново, област Габрово.

Бележки

Външни препратки 

Села в област Габрово
Населени места в община Дряново
Искра (област Кърджали)

Искра е село в Южна България, община Ардино, област Кърджали.

География 

Село Искра се намира в Родопите, в централната част на родопския Жълти дял, на около 18 km западно от центъра на град Кърджали и 6 km север-североизточно от град Ардино. Селото е застроено по югоизточния склон на средната част на възвишение, в източната част на което се намират два от кварталите (наричани и махали) на село Млечино, разположени извън границите му. На югоизток през около километър разстояние, по съседни успоредни била, са разположени селата Млечино и Богатино. Чрез отклонение от общинския път през тези две села Искра се свързва на юг със село Кобиляне, а от него на запад – с общинския център Ардино и на изток – с областния център Кърджали. На около 2 км северно от Искра се намира село Горно Прахово.

История 
Село Искра е създадено през 1986 г. при отделяне от село Млечино на дотогавашната махала Искра (Мусалар).

Във фондовете на Държавния архив Кърджали, списък на фондове от масив „С“, фонд 732, се съхраняват документи на/за Народно начално училище „Христо Ботев“ – с. Искра, Кърджалийско от периода 1960 – 1970 г.

Религии 
Изповядваната религия в село Искра е ислям.

Обществени институции 
Село Искра към 2020 г. е център на кметство Искра.

Молитвеният дом в селото е джамия.

Източници и бележки

Външни препратки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Ардино
Искра (област Силистра)

Искра е село в Североизточна България. То се намира в община Ситово, област Силистра.

География 
Искра е най-голямото в община Ситово. Според текущата демографска статистика за населението на Националния Статистически Институт към 31.12.2018 г. населението на Искра е 1877 души. Селото се намира на около 30 км от град Силистра в малка долина сред равните поля на Добруджа, то е на около 400 км от столицата София. Искра е китно село, с богата растителност и е известно с кайсиевите си масиви. Землището е с площ от около 32 500 дка.

Климатът е умерен, характеризира се със студени зими и горещи лета характерни за местността. В землището на селото има язовир, където се лови шаран, каракуда (наричана още карас или таранка), толстолоб а понякога и сом.

Около селото има широколистни гори, където се срещат пернат дивеч, зайци, чакали, лисици и др.

История 
Селото е създадено през 50-те години на 20 век и е съставено от четири села – Айдоду (Изгрев), Безиргян (Милетич), Драгалина и Пабучулар (Чехлари).

Икономика 
Икономически селото е ориентирано аграрно, като основен дял имат пшеницата, царевицата и слънчогледът.

Поради наличието на голямо количество пасища и мери в района на селото животновъдството също се радва на популярност, като най-разпространени са говедовъдството (черношарена порода), овцевъдството (тънкорунни – вълнодайни породи).

Основното предприятие в селото е млекопреработвателното „Дестан“ ЕООД.

Културни и природни забележителности 
В селото има едно ОУ, „Стефан Караджа“, с директор г-жа Нурел Мустан. Училището е построено през 1936 година от колонистите македонци, чийто ръководител е Георги Тагаранов. Постройката се състои само от една учебна стая, а първия учител е Стефан Пампору. Българските деца се обучават заедно с румънските, но никак не им харесва, че учат румънски език. От 1940 година обучението се води на български език. В селото от различни места идват преселци. Първият български учител е Васил Стефанов Николов. През 1961/1962 година училището е приспособено за общежитие на училището в с. Нова Попина. Строи се нова сграда, която е завършена през 1962 г. и на 15 септември е тържествено открита. Директор на новооткритото училище става Боби Тодоров Бобев. Учителският колектив наброява 29 учители, а учениците са 467.

В селото има и две големи Джамии и една Църква.

Редовни събития 
Всяка година на 24 май в селото протичат културна дейности и спортни събития като конни надбягвания свързани с празникът на селото.

Села в област Силистра
Населени места в община Ситово
Каленик (област Видин)

Каленѝк е село в Северозападна България. То се намира в община Видин, област Видин.

География 
Селото е отдалечено на 17 километра от Видин, в западна посока. До 2001 година беше в пределите на община Кула, но вече е под опеката на община Видин. Най-близките села, до които се намира, са Дружба и Тополовец. Инфраструктурата на селото е сравнително добра. Има връзка с Видин посредством автобусна линия номер 17. Повечето от жителите ползват домашен телефон. В селото преобладаващата част от населението са власи и говорят влашки език. Средната възраст на жителите е над 50 години. Занимават се със земеделие и животновъдство. Практика е няколко домакинства да си направят стадо и да се редуват с пашата на козите и овцете.

История 
По време на колективизацията в селото е създадено Трудово кооперативно земеделско стопанство „Сталин“ по името на съветския диктатор Йосиф Сталин. През зимата на 1950 – 1951 година, по време на довелата до Кулските събития насилствена кампания за „масовизация“ на колективизацията, жители на Каленик са изпращани на принудителна работа в кариери край селото. През този период селяните неколкократно масово се укриват в горите, за да избегнат „групите за натиск“, провеждащи колективизацията. По време на Кулските събития през март 1951 година ТКЗС-то е разтурено, но властите скоро го възстановяват принудително. През този период 17 семейства (81 души) от селото са принудително изселени от комунистическия режим.

Редовни събития 
В село Каленик всяка година в най-близката събота и неделя до 24 май се провежда събор. Всички жители с нетърпение очакват този ден, защото тогава се събират с близки и роднини, идват гости и всички си изкарват чудесно. Традиция е на събора да има музика на живо. Събитието се провежда на селския площад и трае до късна вечер.

Външни препратки 

Села в област Видин
Населени места в община Видин
Каленик (област Ловеч)

Каленѝк е село в Северна България. То се намира в община Угърчин, област Ловеч.

Село Каленик се намира на 25 км от гр. Ловеч, на 40 км от гр. Плевен и на 12 км от гр. Угърчин. Село Каленик административно принадлежи към община Угърчин. Край селото минава река Елешница, която се влива в река Радювенска и при село Бежаново се влива в река Вит. Между селата Орляне и Каленик има микроязовир, построен през петдесетте години на XX век от селяни на ТКЗС. Интерес представлява местността Калето, където има останки от зидове, най-вероятно от Средновековието. Там единствено може да намерите ранобудното кокиче. В района на селото се намира местността „Кайряка“. Непосредствено след него започват големи дъбови, букови и борови гори, граничещи със селата Катунец, Драгана и Угърчин. Тази местност се нарича „Дадан“. Навътре в местността има поделение на Министерство на отбраната.

Личности 
 Ненчо Илиев (1882 – 1944) – писател, журналист и преводач
 Вълко Цвятков (Максим, Босяка) – партизанин от Партизански отряд „Христо Кърпачев“ (1924 – 1944)

Външни препратки 

Села в област Ловеч
Населени места в община Угърчин
Калиманци (област Варна)

Калиманци е село в Североизточна България, община Суворово, област Варна. До 1934 година името на селото е Гевреклер („Гевреци“).

География 
Селото се намира в източна България с координати 43.267° с. ш. 27.717° и. д. Намира се на 360 метра надморска височина.

История 
Село Калиманци е основано около 1820 г. от преселници от старопланинските села Голица и Еркеч. По-късно се заселват и семейства от Еленско. Първите заселници изградили къщите си през 1829 г. край чифлика на Гевреклер бей, откъдето води името си селото. запазена е родовата памет за основателите на големи местни родове Лечо Ангелов, Куцар Желев, Желю Куцаров, Янчо Куцаров.

Първата църква в Гевреклер е осветена на 24 май 1839 г. с името на Св.св. Кирил и Методий. Постройката е ниска и схлупена, изградена от камък и дърво. Ради Коев поръчва камбана, на която да бъдат изписани имената на цялото му семейство.

През Кримската война (1854-1855) край селото са разположени английски и френски войски.

Между 28 февруари и 1 март 1900 г. в селото избухват сблъсъци между местни жители и стражари, които се превръщат в едни от първите стълкновения в селските бунтове против десятъка от този период.

След като площта на Гевреклер се разширява, жителите събират пари за построяването на нов храм,л осветен на 10 октомври 1902 г. В литургията взели участие миряни от околните села и свещеници от Варна.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
В селото има конна база.

Личности 
 Родени в Калиманци
 Никола Лефтеров (1876-1957) – български офицер и революционер, поройски войвода на Върховния македоно-одрински комитет и командир на рота в Македоно-одринското опълчение.
 Желязко Пеев - скотовъд, лауреат на втора награда от III Скотовъдски конкурс в Добрич, 26-28 май 1902 г.

Други 
В с. Калиманци се намира и най-големият и модерен гълъбодрум в страната, собственост на Стефан Радев. Гълъбодрума е място на което много българи, както и чужденци дават млади ненаучени гълъби, които посредством множество тренировки биват подготвени за идните състезания от 110, 140, 260 и 430 км. След финала на дерби Кула (430 км) гълъбите биват продадени на търг, при който собственика на птицата получава 50% от сумата, а останалата част остава за организаторите.

Източници

Външни препратки 
 morskivestnik.com
 morskivestnik.com
 www.narodnodelo.bg 

Села в област Варна
Населени места в община Суворово
Калиманци (област Благоевград)

Калима̀нци е село в Югозападна България. Селото се намира в община Сандански, област Благоевград.

География
Населението на село Калиманци е 214 души.

История 
През XIX век Калиманци е чисто българско и се числи към Мелнишката кааза на Османската империя. Църквата „Свети Никола“ е построена в 1845 година. В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Калиманци (Kalimantsi) е посочено като село със 124 домакинства и 410 жители българи.

През 1891 година Георги Стрезов пише за селото:

Съгласно статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) от 1900 година, селото е населявано от 610 жители, всички българи-християни.

Според статистиката на секретаря на Българската екзархия Димитър Мишев („La Macédoine et sa Population Chrétienne“) в 1905 година християнското население на селото (Kalimantzi) се състои от 480 българи екзархисти. В селото има 1 начално българско училище с 1 учител и 42 ученика.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
Близко в планина има развалини на средновековна църква. На 3 часа и 30 минути пеш от селото се намира Гоцев връх.

През 1972 г. в близост до селото е открита част от глава на праисторически бозайник от ранния Миоцен. През 2001 г. е установено, че костите са от нов непознат вид. Поради това той е наречен с името българска калиманция Kalimantsia bulgarica. От същото палеонтологично находище с късно-миоценска възраст палеоорнитологът проф. Златозар Боев е определил една костна находка (фрагмент от стъпална кост на десния крак) като принадлежаща на каратеодоровия щраус (Struthio karatheodoris). Това е една от общо двете находки (другата е от находището до гр. Хаджидимово), чрез които за първи път в България беше установено, че някога на територията на страната са се срещали и щрауси.

Личности 
Родени в Калиманци
  Георги Казепов (1880 – 1923), български революционер
  Иван Артъков, български учител и деец на ВМОРО, завършил Солунската българска гимназия
  Илия Даскалов (1866 – 1922), български революционер
  Илия Костадинов (1880 – 1923), български революционер
  Костадин Попстоянов (Костадин Калиманцалията) (около 1836 – 1900), български учител и участник в църковно-националните борби

Починали в Калиманци
  Георги Спанчовалията (? – 1903), български революционер

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Сандански
Калина (област Видин)

Калѝна е село в Северозападна България. То се намира в община Брегово, област Видин.

География 
Село Калина се намира в красива местност. На изток от него е разположена красива гора. Между нея и селото минава коритото на пресъхнала някога река. Има малък язовир.

История 
До 1934 година името на селото е Чорокалина.

В началото на 50-те години на XX век, по време на провежданата от комунистическия режим колективизация, жителите на селото на няколко пъти избягват създаването на Трудово кооперативно земеделско стопанство (ТКЗС), бягайки от селото при появата на „групи за натиск“. За да предотвратят включването си в ТКЗС те създават собствено кооперативно стопанство, в което обработват съвместно земите си, подпомагат се при строежи на сгради и дори готвят общо през деня, но всеки участник запазва собствеността си. Тази кооперация оцелява до 1957 година, когато режимът все пак я заменя с ТКЗС.

Бележки 

Села в област Видин
Населени места в община Брегово
Камен (област Добрич)

Камен е село в Североизточна България. То се намира в община Добричка, област Добрич.

Културни и природни забележителности 
Църквата „Св. Иван Рилски“, местността „Кайджика“, Римският път.Местността "Асанджа".Поречието на "Суха река".

Редовни събития 
Съборът на селото е на 1 ноември.

Външни препратки 

Села в област Добрич
Населени места в община Добрич-селска
Камен (област Сливен)

Камен е село в Югоизточна България. То се намира в община Сливен, област Сливен.

Село Камен (в миналото – Демирджилии) се намира на 15 km югоизточно от Сливен. Разположено е в подножието на няколко хълма. Авторът на „Опит за история на град Сливен“ д-р Симеон Табаков смята, че селото е заправено от железари-ковачи. Старото му име е турско: демерджи – железар. В османски документ от 1609 г. е споменато под името Гимурджълар.

Редовни събития 
Ежегодно, обикновено през месец февруари, се състоят фолклорни кукерски игри, по-известни като Кукеровден. В продължение на два уикенда участници се маскират по оригинален начин (някои с подръчни средства с подчертани хумористични нотки), изпълнявайки ритуал по прогонване на зли духове. Тези игри са запазени от векове.

Други 
Землището на село Камен, особено от западната страна, е известно като долината на прасковите. А южните склонове на възвишенията са прекрасно място за отглеждане на лозя.

Интересна и загадъчна находка : По време на археологически разкопки на д-р Китов през 2008-2009 г. в могила, намираща се северно до селото, е открит масов гроб с около 40-тина човешки скелета. Най-ниският от тях е бил около 2,5 метра!! Официална информация за тази находка не е съобщена.

Външни препратки 

Села в област Сливен
Населени места в община Сливен
Каменар (област Бургас)

Каменар е квартал на Поморие, област Бургас. Намира се в Югоизточна България.

География
Кварталът се намира в лозарски район в близост до морето, на 4 km от Каблешково, на 7 km от Поморие и на 19 km от областния център Бургас. Навремето е имало каменна кариера и въглищна мина, които са давали работа на местните. Каменната кариера не е затворена и още работи.

История 
Селото е създадено от преселници от Егейска Македония. Има къщи, в които се говори само на македонски диалект. До 1934 година името на селото е Алекария.
В местността Телки бурун в землището на село Каменар е направена случайна археологическа находка на съкровище, съдържащо 4 златни и 35 сребърни монети, и укрито в годините след 1642 г.

На 29 юни 2022 година Каменар става квартал на град Поморие.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
Чешмата в Каменар е известна с редовното ѝ посещаване от поморийци и каменарци за пълнене на вода.

Библиография 
 Карайотов, Иван. Каменар. Между морето и планината. Бургас, Либра Скорп, 2011.

Транспорт 
Международното Летище Бургас се намира на 13 km от квартала.

Религия 
В селото има православен храм "Света Параскева", датиращ от 1871 г.

Външни препратки 
 Страница за с. Каменар в сайта на Община Поморие

Бележки 

Квартали в България
Поморие
Каменар (област Варна)

Каменар е село в Североизточна България. То се намира в община Варна, област Варна. В исторически план селото е носело названията Голяма Франга и Надежда.

География 
Селото се намира на Франгенското плато. Има студена зима със силни снегонавявания и бурни североизточни ветрове. Има хубава панорама към град Варна и морето.

История 
При разплаването на Селските бунтове на 05 март 1900 в сблъсък с войската във Варна е убит жител на село Голяма Франга.

При избухването на Балканската война в 1912 година един жител на Голяма Франга е доброволец в Македоно-одринското опълчение.

В селото през комунизма са преселени цигани от затрупаното бунище на стара Варна, намиращо се до Варненското езеро.

Други 
 Транспорт: връзка с Варна посредством автобуси 23 и 24

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Варна
Каменец (област Кърджали)

Каменец е село в Южна България. То се намира в община Момчилград, област Кърджали.

География 
Село Каменец се намира в планински район.

Бележки

Външни препратки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Момчилград
Каменец (област Ямбол)

Каменец е село в Югоизточна България. То се намира в община Стралджа, област Ямбол.

История 
Старите имена на селото са Саранлъ Еникьой и Телец.

Преданието разказва че пръв се заселва един Богат Турчин Али който страдал от Кел или плешивост, след това се заселва друг богат турчин Джафер бей който закупил много земи и създал огромен чифлик заселили се и още към 10-15 турски семейства, на 3 км западно от чифлика на Бея е имало българско селище наречено Куликьой, но в началото на 19 Век то било нападнато от чумна епидемия и поради това част от жителите са се заселили в чифлика на Джафер бей и така се е образувало сегашното Селище.

Село Каменец е дало около 40 жертви през Балканската война, Първата световна война и Втората световна война. В центъра на селото е издигнат паметник в почит на жертвите от войните

Културни и природни забележителности 
Местността се отличава с красива природа. Има интересни архитектурни обекти и тракийски и римски селища от античността. Налице са предпоставки за практикуване на планински, еко, винен, исторически, културен туризъм.на общината се характеризира с преобладаващ дял на селското стопанство. Като приоритетни отрасли се развиват земеделие и животновъдство. В село Каменец се намира читалище „Проф. Асен Златаров“ основано през 1927 г.-обичаите са  Коледуване; Лазарки; Кукери и др.; Тук се издига православният храм „Св. Георги“, построен 1895 г.

Литература 
 Баев, Петър. Исторически сведения за село Каменец, Ямболско. Вилком, Ямбол, 2009, ISBN 978-954-9423-55-6

Бележки 

Села в област Ямбол
Населени места в община Стралджа
Каменица (област Благоевград)

Ка̀меница е село в Югозападна България, община Струмяни, област Благоевград. Селото е в България от 1912 година. в резултат от Балканската война.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

География 
Село Каменица се намира на около 40 km южно от областния център Благоевград, около 4 km запад-северозападно от общинския център Струмяни и около 14 km северозападно от град Сандански. Разположено е в югоизточните подножия на Малешевската планина, на около километър от десния (западния) бряг на река Струма.

Надморската височина нараства от около 160 m в източния край на селото до около 220 m в западния му край, а в центъра при църквата „Свети Пантелеймон“ е около 190 m.

Източно от Каменица минава третокласният републикански път III-1082, водещ на север през селата Горна Крушица и Сливница към град Кресна, а на юг – към село Микрево, връзка в него с автомагистрала „Струма“ и – отвъд река Струма – с първокласния републикански път I-1 (част от Европейски път Е79) и село Струмяни. Общински път води на запад от Каменица към селата Кърпелево и Вракуповица.

Землището на село Каменица граничи със землищата на: село Горна Крушица на северозапад и север; село Илинденци на изток; село Микрево на юг; село Кърпелево на запад.

Населението на село Каменица, наброявало 179 души при преброяването към 1934 г. и 381 към 1965 г., намалява до 99 (по текущата демографска статистика за населението) към 2020 г.

При преброяването на населението към 1 февруари 2011 г., от обща численост 105 лица, за 104 лица е посочена принадлежност към „българска“ етническа група.

История 
В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Каменица (Kaménitsa) е посочено като село с 16 домакинства и 40 жители мюсюлмани.

Към 1900 г. според статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) в Каменица, Петричка каза, живеят 220 турци.

Бележки

Външни препратки 
 Топографска карта, мащаб 1:100000 Картен лист: K-34-095]

Села в област Благоевград
Населени места в община Струмяни
Каменица (Софийска област)

Каменица е село в Западна България. То се намира в община Мирково, Софийска област.

География 
Село Каменица се намира в планински район и отстои на 54 километра в източна посока от град София. Разстоянието до най-близкото село Петрич е около 7,5 км, а до най-близката жп. гара (Мирково) – 21 километра. Надморската височина варира между 670 и 720 м над морското равнище в най-ниската, централна част, до около 860-890 м по най-високите места. На югозапад граничи с ловния резерват „Арамлиец“. Водните ресурси в землището му се осигуряват от притока на река Тополница – река Каменишка, както и от многобройните потоци, голяма част от които пресъхват през горещия летен сезон. Основният поминък на населението е скотовъдство и земеделие. С успех в село Каменица и махалите около него се отглеждат ръж, пшеница, картофи, царевица, грах, фасул, повечето сортове ябълки, круши, сливи, орехи. Сравнително високата му надморска височина предопределя късното падане на слани (случва се и до края на май), което оказва неблагоприятно въздействие върху по-южните и топлолюбиви култури, като вишна, кайсия, праскова, касис, малини, бадеми, някои сортове череши. В зеленчукопроизводството, при наличие на парници или засаждане на по-къснозреещи видове, дават добри добиви доматите, пипера, краставиците. Природните дадености на региона са подходящи за пчеларство, гъбарство и билкосъбиране. Лозарството не е добре развито, но за домашни нужди почти всяка къща разполага с вдигнати лозници. В селото има действаща ловна дружинка и работещо читалище, малко улици са асфалтирани, а къщите – водоснабдени и електрифицирани. Буковите гори наоколо осигуряват приятна планинска прохлада през летните месеци. Поради местонахождението му, а и заради непосредствената близост до ловния резерват Арамлиец, в селото има подходящи условия за ловен туризъм. За любителите рибари, в радиус от около 12-15 километра има два микроязовира и няколко бента по течението на река Тополница. Най-близката обществена минерална баня е в село Поибрене, отдалечено на 20 километра.
Населението на село Каменица е чисто българско.

История 
Край селото има останки от антична крепост и еднокорабна църква от V-VI век.

Населението на село Каменица участва в Априлското въстание. Това е единственото село в Средногорието, което се е самозапалило в съответствие с решенията в Оборище. От селото има участвали и загинали в Междусъюзническата война.

Религии 
 Християнство.

Културни и природни забележителности 
 Чешмата на дядо Луко „1300 години България“.

Външни препратки 
 Информация за село Каменица в сайта на община Мирково.
 Албум „Средна гора. Изоставени и действащи махали“ 

Села в Софийска област
Населени места в община Мирково
Каменяк (област Бургас)

Каменя̀к е село в Югоизточна България, област Бургас, община Руен.

География
Село Каменяк се намира на 7 – 8 km северно от общинския център село Руен и около 9 km източно от село Дъскотна. Разположено е в Източна Стара планина, в западната част на Еминска планина при връзката ѝ със съседната от север Камчийска планина. Застроено е по билото на неголям рид с направление изток – запад. Надморската височина в по-високата му източна част достига около 500 m, а в центъра при сградата на кметството е около 475 m. Общински пътища свързват Каменяк със съседните села: на юг през Добра поляна с Руен, на север – със Заимчево и Снежа.

Населението на село Каменяк, наброявало 242 души към 1934 г., след няколко резки колебания на числеността – максимум 356 към 1965 г. – наброява към 2018 г. (по текущата демографска статистика за населението) 179 души.

При преброяването на населението към 1 февруари 2011 г., от обща численост 229 лица, за 213 лица е посочена принадлежност към „турска“ етническа група и за останалите не е даден отговор.

История 
След края на Руско-турската война 1877 – 1878 г., по Берлинския договор селото остава на територията на Източна Румелия. От 1885 г. – след Съединението, то се намира в България с името Ташлък. Преименувано е на Каменяк през 1934 г.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религии 
Религията, изповядвана в село Каменяк, е ислям.

Институции 
Село Каменяк към 2020 г. е център на кметство Каменяк.

Към 2020 г. в селото има постоянно действаща джамия.

Културни и природни забележителности 
Връх Каменяк в Камчийска планина.

Източници

Външни препратки 

Села в област Бургас
Населени места в община Руен
Каменяк (област Шумен)

Каменяк е село в Североизточна България. То се намира в община Хитрино, област Шумен.

История

Средновековие 
Като свидетелство за култовата практика и присъствието на българско езическо население в района на днешното село, се приема идентифицирания каменен жертвеник от ранното средновековие.

Ново време 
През юли 1936 г. при инцидент с взрив на бомба край ж. п. линията загива местен жител.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Шумен
Населени места в община Хитрино
Каравелово (област Шумен)

Каравелово е село в Североизточна България. То се намира в община Никола Козлево, област Шумен.

География 
В селото преобладава основно хълмист и низинен релеф. В селото има също и язовир както и малка река. Надморската височина на Каравелово е между 100 и 300 м. Каравелово е богато на флора и фауна. В селото има малък глинен хълм в който може да се намери минерали и фосили на земноводни и праисторически охлюви. Климатът е умерен със сухо и горещо лята и много студена зима, дълбочината на снега през зимата достига максимално 1,10 cm. Температурите през лятото достигат до 40 градуса. Денонощната амплитуда през лятото е 20 градуса. Температурата през зимата може да достигне до -20 градуса, а денонощната температурна амплитуда достига до 18 градуса. В язовира може да се намери шаран, червеноперка, таранка и др. През зимата язовира и реката замръзват поради ниските градуси. В селото има много големи популации от бръмбар рогач, щурци, жаби, риби, зайци, язовци и лисици.

История 
Селото възниква преди 300 години, когато по поречието на реката са построили първата къща. След време почнали да пристигат още заселници и селото достигнало 3000 жители. Когато част от населението се е изселило през 1989 година населението намаляло драстично. Днес селото е с 367 жители.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
В селото се намира читалище построено през възрожденския период, както и старинна чешма построена от османците пред 1743 г. Селото няма големи горски масиви поради изсичане което намалило площта им значително. В селото има обширна поляна, язовир, река и три горски масива от трите и страни на селището.

Редовни събития 
В село Каравелово ежегодно се организира сбор.

Източници 

Села в област Шумен
Населени места в община Никола Козлево
Обекти, наречени на Любен Каравелов