alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Черково

Тази статия се отнася за село Черково, област Бургас. Черково е също старо име на село Братя Кунчеви, област Стара Загора.

Черкòво е село в Югоизточна България, община Карнобат, област Бургас.

География
Село Черково се намира на около 35 km западно от центъра на областния град Бургас и около 19 km юг-югоизточно от общинския център Карнобат. Разположено е в Бургаската низина, от двете страни (северна и южна) на Голяма (Папазлъшка) река, десен приток на Русокастренска река. Надморската височина в центъра на селото е около 81 m и нараства на юг до около 110 m.

Общински път от Черково води на изток през село Сърнево до село Аспарухово и връзка там с третокласния републикански път III-5391, а на запад – до село Екзарх Антимово и връзка там с третокласния републикански път III-795.

Землището на село Черково граничи със землищата на: село Детелина на север; село Крушово на север; село Сърнево на изток; село Суходол на югоизток; село Орлинци на юг; село Житосвят на запад; село Екзарх Антимово на северозапад.

История 
След Руско-турската война 1877 – 1878 г., по Берлинския договор 1878 г. селото остава в Източна Румелия; присъединено е към България след Съединението през 1885 г.

През 1934 г. селото с дотогавашно име Дувалàре е преименувано на Черково.

През 1883 г. е населено от тракийски преселници.

Население
Населението на село Черково наброява 1289 души при преброяването към 1934 г. и 1467 към 1946 г., намалява до 409 към 1985 г. и 133 (по текущата демографска статистика за населението) към 2021 г.

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Обществени институции 
Село Черково към 2022 г. е център на кметство Черково.

В село Черково към 2022 г. има:
 действащо читалище „Пробуда – 1905“;
 православна църква „Свети Иоан Богослов“;
 пощенска станция (временно закрита).

Културни и природни забележителности 
На около 2 km южно от Черково минава в направление приблизително запад – изток Еркесията, българско защитно землено укрепление от периода 8 – 10 век.

Меден слитък от минойски тип с формата на опъната волска кожа, тракийско присъствие от 15/13 век пр.н.е., тегло 26 kg е открит в еднослойно селище от късната бронзова епоха, недалеч от Русокастренска река на около 3 km северозападно от Черково.

Личности 
 Атанас Попов (р. 1934), български политик

Източници

Външни препратки 
Топографска карта, мащаб 1:100000 Картен лист: K-35-055
 Бургаска низина, Карнобатска и Айтоска котловина. Географска карта
 Общ изглед от www.bgphoto.net

Села в област Бургас
Населени места в община Карнобат
Бяла вода

Името Бяла вода носят две български села:

 Бяла вода (Област Бургас)
 Бяла вода (Област Плевен)
Евренозово

Еврено̀зово (до 1934 г. Евренезово) е село в Югоизточна България. То се намира в община Малко Търново, област Бургас.

География
Евренозово се намира в планината Странджа и в границите на Природен парк „Странджа“. На 5 km югозападно от селото преминава река Велека, на 7 km е разположено село Звездец, на 28 km се намира общинския център Малко Търново и на 61 km е разположен областния център Бургас.

История 
Селото се споменава за пръв път в османски данъчни регистри от 1676 г. Населението му е предимно турско и се изселва след присъединяването на областта към България след Балканската война (1912 – 1913 г.). През следващите години Евренозово е отново заселено с български бежанци от Източна Тракия. Към 1926 г. населението на селото е 490 души. Еврен-оз Еврен е Турско име, а „оз“ идва от гръцки език и означава „господин“.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Забележителности 
 Долмени в местностите Райков чукар и Лъките
 Долмен от 10 век пр.н.е. и гробница от 4 век в местността Бакърен извор

Личности 
 Родени
  Жельо Манолов (1916 – 1942) – деец на българското революционно работническо движение.
  Милка Коларова (1927 – 2021) – дългогодишен преподавател в ЕСПУ „Васил Левски“ – гр. Малко Търново, краевед, автор на книгите: „Малко Търново – Страници от миналото“ (I и II част) и „Евренозово през вековете“, почетен гражданин на Малко Търново от 2015 година
 Вълкан Кехая (убит на 8 април 1924 г.) – кехая в село Евренезово през периода 1913 – 1924 г.

Вижте също
 Евренос

Източници 

Села в област Бургас
Населени места в община Малко Търново
Странджа
Заберново

Заберново е село в Югоизточна България. То се намира в община Малко Търново, област Бургас.

География
Село Заберново се намира в Странджа планина на открит южен склон, спускащ се от Босненското било към долината на река Велека. Разстоянието до областния център Бургас е 64 km, а до общинския център Малко Търново – 41 km през село Граматиково. Селото влиза в територията на Природен парк Странджа.

История 
Старото име на селото е Заборна. При потушаването на Илинденско-Преображенското въстание през 1903 година Заберново силно пострадва. Всичките 85 къщи са ограбени, а населението бяга. Към 1926 година то има 333 жители.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Забележителности 
 Църква „Свети Лука“ (17-18 век), най-старият храм във вътрешността на Странджа
 Калето, развалини на крепост
 Долмени от 10 век пр.н.е.
 Параклис „Свети. Георги“, построен през 1912 – 1913 г. от местни жители, в едната стена на параклиса има зазидан каменен блок, на който е изобразен тракийски конник. Местните хора вярват, че това е св. Георги Победоносец.

Редовни събития 
Малкото останали местни жители всяка година почитат 15 август – Голяма Богородица. До параклис на 3 km от селото те приготвят курбани в нейна чест и за да се помолят за здраве и спокоен живот.

Всяка година в последната седмица от август се провежда местния събор, на които по традиция идват всички родени, израснали или свързани по някакъв начин със селото. Техният брой намалява с всяка година.

Личности 
 Родени в Заберново
 Горо Горов (1905 – 1999), етнограф и фолклорист
 Дядо Благо (1864 – 1938), псевдоним на Стоян Русев, детски писател
 Киряк Балиев, деец на ВМОРО, секретар на Заберновския революционен комитет
 Константин Мавроганов, деец на ВМОРО, ръководител на заберновския революционен комитет
 Петър Горов (1872 – 1956), революционер, деец на ВМОРО
 Ангел Заберски, български композитор 
 Стоян Георгиев – Батето, деец на ВМОРО

Вижте също 
 Парория
 Странджа

Бележки 

Села в област Бургас
Населени места в община Малко Търново
Странджа
Калово

Калово е село в Югоизточна България. То се намира в община Малко Търново, област Бургас.

География
Село Калово е разположено на южния склон на рида Босна в Странджа. Калово се намира на 37 km от общинския център Малко Търново и на 59 km от областния център Бургас. То се намира и в границите на Природен парк „Странджа“.

История 
Селото се споменава за пръв път в османски данъчни регистри от XVII век.

При потушаването на Илинденско-Преображенското въстание през 1903 година Калово е силно засегнато от набезите на турците. Всичките 30 къщи са ограбени, а населението е избягало.

Според „Одрински глас“ в 1907 – 1908 година селото пострадало от властите вследствие на гръцки интриги.

Присъединено е към България през 1913 година. Към 1926 година населението му е 152 души.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Личности 
  Жеко Праматаров (1875 – ?), български революционер от ВМОРО.

Забележителности 
 Църква „Свети Георги“ (XVIII - XIX век)
 Защитена местност Парория
 Долмени в местностите Змеюви къщи и Похлупен камък
 Тракийски могили в местностите Тумбата, Яновото ниве, Кориите и Гьола

Източници 
 Статии в сп. Архив за поселищни проучвания, 2006, № 1 – 2:
 Петър Маринов. Особености на методиката на православно-краеведската експедиция
 Десислава Михалева. Връщане към корените. История на с. Калово.
 Поля Жекова. Население – заселване и миграция
 Станка Куюмджиева. Духовното родство в традициите и обичаите на каловци.
 Елена Донева. Значение на кръвното родство за нравствения облик на православното семейство
 Дани Котев. Православната вяра в светогледа на каловци.
 Винсент Бармуков. Църковното благочестие на православните християни в с. Калово
 Илия Поповски. Вътрешна уредба и благоукраса в храм „Св. Георги“ в с. Калово.
 Иглика Грозева. Играта – път към детската душевност и светото православие.

Бележки 

Села в област Бургас
Населени места в община Малко Търново
Странджа
Младежко

Младежко е село в Югоизточна България. То се намира в община Малко Търново, област Бургас.

География
Намира се на 32 km от общинския център Малко Търново и на 54 km южно от областния център Бургас. Разположено е в непосредствена близост до изворите на река „Младежка“. В района на селото могат да се видят „Леярниците“ – пещери, които са били обитавани в Античността. На 1,5 км западно от село Младежко са останките на най-голямата късноантична крепост за българска Странджа – „Голямото кале“. До забележителностите на селото се стига чрез мрежа от маркирани пътеки, част от действащи пешеходни и смесени маршрути.

История 
Неоспорими сведения, които да подсказват кога и как е било създадено селото, липсват, но намерените останки от късноантично селище говорят за неговия древен произход. През 19 и началото на 20 век селото носи името „Карамлък“ („Тъмна река“). До 1829 година е населено само с българи, малко по-късно се заселват и турци. До Освобождението през 1878 година населението било смесено – турци и българи. По времето на Балканските войни и след тях в село Младежко се настаняват бежанци от Одринска Тракия.

Под името „Тъмна река“ селото съществува от 1934 до 1958 година, когато се преименува на „Младежко“ в чест на младежите, построили шосето по течението на реката.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
 Малкото кале и Голямото кале – останки на древни крепости
 Природна забележителност „Пещери и извори на река Младежка“
 Защитена местност „Босна“

Редовни събития 
Село Младежко отбелязва своя празник в деня на Голяма Богородица – 28 август.

Външни препратки 
 Село Младежко
 Река Младежка

Бележки 

Села в област Бургас
Населени места в община Малко Търново
Странджа
Българи (пояснение)

Българи може да се отнася за:
 българи – етническа група (виж също Българска нация)
 села в България
 Българи – в област Бургас
 Българи – в област Габрово
 „Българите“ – документален филм на Пламен Петков за произхода на прабългарите

Вижте също 
 Българин – село в община Харманли
 Българево – село в община Каварна
 „Българан“ – вестник
Велика (област Бургас)

Велѝка е село в Югоизточна България, община Царево, област Бургас.

География 
Село Велика се намира на около 44 km югоизточно от центъра на областния град Бургас и около 6 km запад-северозападно от общинския център Царево. Разположено е в североизточните разклонения на странджанския планински рид Босна, на около 3 km север-североизточно от неговия връх Голеш (433,8 m). Надморската височина в центъра на селото при храма „Свети Пророк Илия“ е около 62 m, нараства до около 80 m на юг и до около 95 m на северозапад, а на изток намалява до около 50 m.

Общински път води на североизток от селото на 3 – 4 km до връзка с второкласния републикански път II-99 и село Лозенец, а на запад покрай село Фазаново – до връзка с третокласния републикански път III-907 в село Визица.

Землището на село Велика граничи със землищата на: село Лозенец на север и североизток; град Царево на югоизток; село Изгрев на юг; село Кондолово на югозапад; село Фазаново на запад.

В землището на Велика е част (поземлен имот с кадастрален идентификатор 10361.35.112; по данни към 23 ноември 2022 г.) от язовир „Потурнашки“ източно от селото на вливащата се в Черно море река Потурнашка (части от който язовир има и в землищата на Царево и Лозенец).

Населението на село Велика, наброявало 348 души при преброяването към 1934 г. и 394 към 1946 г., намалява до 95 (по текущата демографска статистика за населението) към 2021 г.

При преброяването на населението към 1 февруари 2011 г., от обща численост 72 лица, за 64 лица е посочена принадлежност към „българска“ етническа група, за 6 – „не отговорили“, а за принадлежност към „турска“, „други“ и „не се самоопределят“ не са посочени данни.

Според Решение №192/2023 от Министерски Съвет на Република България, сегашното село Фазаново се включва към землището на с. Велика, с което Велика става с почти удвоено население и утроено повече площ.

История 
Старото име на село Велика е Велибаш, а след това – Потурнак. Първоначално е било разположено в местността Църквището.

При потушаването на Илинденско-Преображенското въстание през 1903 г. 45 къщи във Велика са опожарени от турски аскер, а 55 са ограбени. Населението е прогонено.

В селото до Балканските войни живеят потурнаци (християни, приели мохамеданството) от Северна България, които след Междусъюзническата война в 1913 г. се изселват. На тяхно място идват 66 български семейства от село Велика в Източна Тракия. През септември 1937 г. Потурнак е преименувано на Велика.

През 1985 г. Велика има 125 жители.

Обществени институции 
Изпълнителната власт в село Велика към 2022 г. се упражнява от кметски наместник.

В селото има православна църква „Свети пророк Илия“, осветена през 1934 г.

Бележки

Външни препратки 
 Топографска карта, мащаб 1:50000 Картен лист: K-35-068-2. Актуалност към 1980 г. Издание 1985 г.
 Топографска карта, мащаб 1:100000 Картен лист: K-35-068. Актуалност към 1980 г. Издание 1986 г.
 Странджа в територията на България. Географска карта

Села в област Бургас
Населени места в община Царево
Странджа
Лозенец

Лозенец може да се отнася за:
 Лозенец (област Бургас), село в област Бургас
 Лозенец (област Добрич), село в област Добрич
 Лозенец (област Ямбол), село в област Ямбол
 Лозенец (район), един от 24-те района на София
 Лозенец (квартал), квартал на София
 Лозенец (квартал на Стара Загора)
Фазаново

Фаза̀ново е село в Югоизточна България, община Царево, област Бургас.

География 
Село Фазаново се намира на около 39 km юг-югоизточно от центъра на областния град Бургас, около 11 km запад-северозападно от общинския център Царево, около 6 km югозападно от град Китен и около 8 km юг-югозападно от град Приморско. Разположено е в североизточните разклонения на странджанския планински рид Босна, на около 1,3 km северозападно от река Оряшка, която се влива в Черно море под името Китенска река (бивше Караагач). Надморската височина в селото при църквата „Света Марина“ е около 109 m, а общият наклон на терена му е приблизително на североизток.

Общински път води на изток от Фазаново през село Велика до връзка с второкласния републикански път II-99 и село Лозенец, а на югозапад – до връзка в село Визица с третокласния републикански път III-907.

Землището на село Фазаново граничи със землищата на: град Китен на север; село Лозенец на североизток; село Велика на югоизток; село Кондолово на юг; село Визица на югозапад; село Писменово на запад и северозапад.

Населението на село Фазаново, наброявало 145 души при преброяването към 1934 г. и 340 към 1956 г., намалява до 110 към 1975 г. и 37 (по текущата демографска статистика за населението) към 2021 г.

При преброяването на населението към 1 февруари 2011 г., от обща численост 33 лица, за 29 лица е посочена принадлежност към „българска“ етническа група и за 4 – „не отговорили“.

История 
До 1923 година на мястото на селото съществуват колибите Урузово, признати на 9 март 1923 година за самостоятелно село, наречено Стамболийски. На 2 ноември 1923 година селото е преименувано на Урузово, а през 1950 година – на Фазаново.

Обществени институции 
Изпълнителната власт в село Фазаново към 2022 г. се упражнява от кметски наместник.

В село Фазаново има:
 действало към 2018 г. читалище „Фазаново – 2017“;
 православна църква „Света Марина“;

Редовни събития 
Съборът на село Фазаново е на 17 юли – денят на Света Марина.

Бележки

Външни препратки 
 fazanovo.net
 Топографска карта, мащаб 1:100000 Картен лист: K-35-068. Актуалност към 1980 г. Издание 1986 г.
 Топографска карта, мащаб 1:50000 Картен лист: K-35-068-1. Актуалност към 1980 г. Издание 1985 г.
 Странджа в територията на България. Географска карта

Села в област Бургас
Населени места в община Царево
Странджа
Козница (област Бургас)

Кóзница е село в Югоизточна България. Старото име на селото е Карáманджа. То се намира в община Несебър, област Бургас.

География
Селото се намира на 42 km от общинския център Несебър, на 57 km от областния център Бургас и на 26 km от град Обзор.

История 
През 2021 г. е включено в общ референдум за преминаване към нова община Обзор, но по-голямата част от участниците в него от селото гласуват против.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.
Ж
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници

Външни препратки 

Села в област Бургас
Оризаре

Оризаре е село в Югоизточна България. То се намира в община Несебър, област Бургас.

География 
Намира се на 19 km от общинския център Несебър и на 34 km от областния център Бургас. През селото минава Бяла река. Тя невинаги е протичала през селото. На топографските карти се вижда нейното естествено корито след село Гюльовца в посока село Порой. Новото корито на реката няма характерните за стари реки наносни брегове. На изхода на селото стръмните ѝ брегове пресичат старо гробище.

Климатът е приятен.

История 
Знае се по предание, че село Оризаре се намира на сегашното си място от около 250 години. Разположено е в Югоизточната част на България, а най-близкия град е Несебър.

Създаването на селото се губи далеч преди освобождаването ни от Османско владичество. Около 1750 г. на сегашното място, където е селото е имало турски чифлик, чийто чорбаджия е бил Кямил бей. Одаята му била в северната част на селото, а харманите и воденицата до река Бяла, която той отбил от старото корито, за да минава през владенията му. Работниците на чифликчията живеели в дървени бараки заедно с няколко български фамилии и може би оттук се обяснява и старото име на селото – Бараклий, което остава до 1934 г.

През 1869 г. е построена църквата „Света Параскева“. Празникът на селото се чества всяка година на 14 октомври, когато църквата почита Света Параскева.

След Освобождението остава само българското население. Селото е било център на община и жителите му бързо се увеличили. Занимавали се със земеделие и животновъдство. Някои от тях по-ентусиазирани, благодарение на водата се опитали да засеят ориз. И така при определяне на новите имена на селата, на село Бараклий е дадено новото име село Оризаре.

До 1934 година името на селото е Бараклии. При избухването на Балканската война в 1912 година един човек от Бараклии е доброволец в Македоно-одринското опълчение.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Редовни събития 
Празникът на селото е на Света Петка през октомври. Всяка година на тази ден има панаир.

Личности 
 Душана Здравкова (р.1953) – български политик, народен представител за България в Европейския парламент
 Димитър Ф. Арнаудов (1880 – ?), македоно-одрински опълченец, родом от Малко Търново, жител на Бараклии, 1 рота на Лозенградската партизанска дружина, 4 рота на 15 щипска дружина, носител на орден „За храброст“ IV степен

Бележки 

Села в област Бургас
Приселци

Името Приселци носят няколко села:
 Приселци, област Бургас, България
 Приселци, област Варна, България
 Приселци, Карловацка жупания, Хърватия
Равда

Равда е курортно село в Югоизточна България. То се намира в община Несебър, област Бургас.

География
Равда се намира на 3 km от Ахелой, на 4 km от общинския център Несебър, на 7 km от Слънчев бряг, на 25 km от летище Бургас и на 30 km от областния център Бургас.

История 
След 1924 година в Равда се заселват бежанци от Егейска Македония, те са основно от Куфалово и Бозец, а няколко семейства са от Киркалово, Зорбатово, Баровица, Рамел, Пласничево, Кадиново и Вехти Пазар.

След демократичните промени Равда се превръща в популярна туристическа дестинация. Селото има развита инфраструктура, с много новопостроени хотели и добра плажна ивица.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Транспорт 
Постоянен автобусен транспорт осигурява връзка на Равда с Бургас, Несебър и Слънчев бряг. Маршрутни таксита, минибусове и таксита се движат по един и същ маршрут. Частен воден транспорт до Бургас и Несебър може да се договори с лодкарите.

Културни и природни забележителности 
Равда, заедно с местността, която го разделя от град Несебър, е летен морски курорт, известен в миналото с многобройните си детски, ученически и студентски почивни лагери. Редовни автобусни линии има до Бургас (на 30 мин), Слънчев бряг(20 мин) и Несебър (на 10 мин). Днес курорта разполага с хотели, частни квартири, ресторанти и дискотеки.

Спорт 
ФК „Равда 1954“ се състезава във „В“ футболна група, отборът притежава стадион със 100 седалки и с размери на игралното поле 90/45.

Личности 

Свързани с Равда
  Георги (Гошо) Атанасов, български революционер, деец на ВМРО (Иван Михайлов), укривал Иван Михайлов в с. Равда през септември на 1934 г. в дома си при неговото бягство в Турция 
  Вангел Костадинов Голев, български революционер, деец на ВМРО (Иван Михайлов), след 1944 г. работил в ТКЗС - с. Равда

Галерия

Източници

Външни препратки 
 Официален сайт 
 Несебър и Равда – туристически пътеводител

Равда
Раковсково

Ракóвсково е село в Източна България. То се намира в община Несебър, област Бургас. През 2021 г. е включено в общ референдум за преминаване към нова община Обзор. По-голямата част от участниците в него от селото гласуват за, но други 4 села са против, оспорват вота и организират протести и контрареферендум с резултат оставане в община Несебър.  Новата община не е утвърдена с президентски указ.

География
Селото се намира на 13 km от Обзор, на 43 km от общинския център Несебър и на 58 km от областния център Бургас.

История 
Старото име на селото е Кору дере.

Според съществуващите предания селото е създадено през ХІХ век. Тогава било сключено споразумение с турската власт да се заселят на българска територия черкези от Кавказ. Те си построили къщи на характерни за времето от кирпич и дърво и покрити със слама на 1,5km южно от селото. Поминъкът им бил земеделие и животновъдство. Занимавали се обаче и с кражби и плячкосване на добитъка на местното население.

Когато черкезите разбрали за настъплението на руските войски в региона по време на Руско-турската война, те се преселили в Турция, изоставяйки имотите и имуществото си. Днес тази местност се нарича „Черкезкото село“. През този период на път от село Голица за Месемврия, Неделчо Иванов видял обезлюденото Курудере и решил да се засели в него. Така той станал първия български заселник. Последвали го и други. След края на Руско-турската война някои територии останали неосвободени. Така започнало преселването на хора от странджанското Граматиково в Корудере. Втората вълна била през 1903, след потушаването на Илинденско-Преображенското въстание. И трета вълна със заселници от 1913 година. С тези три заселнически вълни селото окончателно се побългарило. Построили се каменни къщи, изградили се църква и училище. Всичко това съдействало за налагане на българската духовност. Заселниците били трудолюбиви и будни хора.

През 1931 година селото се измества извън дерето, приет е градоустройствен план с прави улици, изградени са нови къщи. Започва да работи Държавно горско стопанство, което осигурява поминъка на по-голямата част от жителите на селото. С доброволен труд са изградени кметство, магазин и читалище. Селото бива преименувано на името на идеолога на българското национално освободително движение Г. С. Раковски и вече се казва Раковсково.

В землището на селото се откриват средновековни български монети. През 1990 г. там са намерени две сребърни монети от времето на Иван Александър и сина му Михаил.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
 Златьова чешма – намира се на около 5 km от населеното място. Има целогодишно течаща вода и е много подходящо за излети сред природата.

Външни препратки

Източници 

Села в област Бургас
Обекти, наречени на Георги Раковски
Габерово

Името Габерово носят 2 български села:
 Габерово (Област Бургас)
 Габерово (Област Хасково)

Вижте също 
 Габер
 Габър
Горица

Горица може да се отнася за:

 България
 Горица, село в Област Бургас;
 Горица, село в Област Варна;
 Горица, село в Област Добрич;
 Горица, село в Област Търговище;
 Горица, река в Югозападна България;

 Република Македония
 Горица, курорт на Охридското езеро;

 Република Гърция
 Горица (дем Янина);
 Горица (дем Волос);
 Горица (дем Спарта);
 старото име до 1928 г. на село Миртия (дем Термо);

 Албания
 Стара форма на името на град Корча;
 Долна Горица, село в Мала Преспа, Окръг Корча, населявано от хора с български етнически произход;
 Горна Горица, село в Мала Преспа, Окръг Корча, населявано от хора с български етнически произход;
 Долна Горица, село в община Булкиза, Дебър;
 Горна Горица, село в община Булкиза, Дебър;

 Словения
 Нова Горица, град;
 ФД Горица, футболен отбор от Нова Горица;
 Горица и Градишка, средновековно графство, по-късно австрийска коронна земя;
 Горишка или Горица, административна област с главен град Нова Горица;

 Италия
 Гориция със словенска форма Горица и немска Гьорц, град;
 Гориция със словенска форма Горица, провинция;
Гълъбец

Гълъбец може да се отнася за:

 Гълъбец, село в Община Поморие, област Бургас
 Гълъбец, село в Община Хасково, област Хасково
 Гълъбец, планински рид в България
 Гълъбец, железопътен тунел в България
Дъбник

Дъбник е село в Югоизточна България. То се намира в община Поморие, област Бургас.

География 
Селото се намира на 19 km от общинския център Поморие и на 27 km от областния център Бургас.

Климат – умереноконтинентален. Средногодишна температура: 12,7 С. Средна юлска температура: 24.1 С

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Обществени институции 
 Основно училище „Елин Пелин“. Разполага с компютърен кабинет, игрище, 8 класни стаи и директорски кабинет. Има около 65 ученици, 10 учители,от които 9 са жени и 1 мъж.
 Целодневна детска градина „Мир“. Разполага със занималня, спалня, директорски кабинет и кухненски корпус. Има 24 деца, директор с група, учител, помощник-възпитател, готвач и домакин.
 Читалище „Любен Каравелов“.
 Библиотека.
 Футболен отбор „Стрела“.
Фитнес зала „Майк Тайсън“.

Културни и природни забележителности 
Джамия, построена преди 300 години. Носи се легенда, че е била построена за една нощ.

Източници

Външни препратки 

Села в област Бургас
Населени места в община Поморие
Белодол

Белодол е село в Югоизточна България. То се намира в община Поморие, област Бургас.

География 
Селото се намира на 19 km от Айтос, на 29 km от общинския център Поморие и на 37 km от областния център Бургас. Разположено е в Айтоска планина. Има умереноконтинентален климат.

История 
Стари имена: Емир кьой (до 1934), Емирско (1934 – 1980), Белодол от 1980 г.

Население 
Около 99% населението е турско.

Села в област Бургас
Населени места в община Поморие
Каменар

Каменар може да се отнася за:

 Каменар (област Бургас), квартал на Поморие, област Бургас
 Каменар (област Варна), село в област Варна
 Каменар (област Разград), село в област Разград
Косовец

Косовец е село в Югоизточна България. То се намира в община Поморие, област Бургас.

География
Селото се намира в Айтоска планина, на 33 km от общинския център Айтос и на 41 km от областния център Бургас.

История 
Старото му име е Кос кьой.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници

Външни препратки 

Села в област Бургас
Населени места в община Поморие
Лъка

Лъка̀, или лъ̀ка, може да се отнася за някое от следните понятия.

 лъка̀ – ниско място край река (синоними: ливада, пас(б)ище, морава, зеленина)

Села Лъка в България 
 Лъка̀, област Бургас, община Поморие
 Лъ̀ка, област Смолян, община Смолян

Села Лъка в Гърция 
 Лъка, днес Милохори, дем Еордея, Западна Македония
 Лъка, днес Ланка, дем Хрупища, Западна Македония
 Лъка, бивше село в Костурско, Западна Македония

Производни на Лъка 
 Села в България
 Войкова лъ̀ка, област Смолян, община Рудозем
 Милчина лъ̀ка, област Видин, община Грамада
 Широка лъ̀ка, област Смолян, община Смолян
 Лъка̀вица, област Пловдив, община Лъки
 Лъ̀ки, област Благоевград, община Хаджидимово

 Други в България
 Пеша лъ̀ка – закрити колиби, присъединени към Видраре (Софийска област, община Правец)
 Попина лъ̀ка – курортна местност в област Благоевград, община Сандански
 Лъка̀та – закрита махала, присъединена към Скандалото (област Ловеч, община Априлци)
 Лъ̀ки – град в област Пловдив, община Лъки

Вижте също 
 Лъки (пояснение)
Медово

Медово може да се отнася за:

 Медово, село в област Бургас, България;
 Медово, село в област Добрич, България;
 Медово, село в област Стара Загора, България;
 Медово, село в дем Преспа, Западна Македония, Гърция.
Порой (област Бургас)

Порой е село в Югоизточна България. То се намира в община Поморие, област Бургас.

География
Село Порой се намира в източната част на Айтоската планина, на 25 km от общинския център Поморие и на 33 km от областния център Бургас. В близост до селото тече река Хаджийска, на която е изграден язовир Порой.

История 
В подножието на Стара планина, на около 2 километра от село Порой има останки от параклис и антично селище.

През османския период селото е известно под името Копаран.

По време на Руско-турската война от 1828-1829 година Копаран попада в областта, окупирана от руските войски. Както и при много други селища в Тракия, след края на войната голяма част от жителите на селото се изселват в Руската империя, страхувайки се от отмъщението на мюсюлманите. Част от изселниците спират в сегашното варненско село Крумово, за да си починат. Когато решават да продължат, турците им поискали пари за престоя и тъй като те нямали необходимите средства останали в селото. Мнозинството от изселниците обаче се установяват в Бесарабия, където основават село Купаран. Но една част от тях, които не са могли да се преборят с носталгията по родния край се завръщат обратно. Според руски документи, след изселването в селото има 116 къщи, а мъжете са 82 българи и 20 турци. Преброени са още коне – 36 глави, овце – 600, рогат добитък – 135 глави.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религии 
Източноправославно християнство и ислям.

В селото се изгражда православен храм с името на Свети Димитър.

Обществени институции 
Читалище „Просвета“ е действащо читалище, регистрирано под номер 1272 в Министерство на Културата на Република България Дейности: 1 бр.-фолклорна група; библиотека – 5663 тома литература.

Редовни събития 
Първият кръг от шампионата по мотокрос на България се провежда на пистата край селото до 2004 г., след което отпада от календара.

Източници 

Села в област Бургас
Населени места в община Поморие
Страцин

Страцин е село в Югоизточна България. То се намира в община Поморие, област Бургас

География
Страцин се намира на 29 km от общинския център Поморие и на 38 km от областния център Бургас. През селото минава река Хаджийска. Съседните села на Страцин са: Косовец, Бата и Просеник. В землището на селото има четири непроучени могили. Има и джамия, която е архитектурен паметник.

История 
Старото име на селото е Ахлъ или Ахълъ. През 1803 година селото е разрушено от айтоския аян Сейфулла Одаджиоглу и свързани с него кърджалии. На 24 април 1880 година, по време на турските бунтове, в Ахли се събират над 1000 жители от съседните села, включително въоръжени групи, като тази на Чобан Хасан, а на следващия ден част от тях се опитват да превземат завзетото от български войници село Белово.

През агуст 1896 г. селото е арена на изборен скандал между привърженици на опозиционната либерална партия и управляващите консерватори.
 
Село Ахлии е преименувано на Страцин със заповед МЗ № 2820/обн. 14 август 1934 г.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религии 
В селото съжителстват християни и мюсюлмани.

Обществени институции 
Кметство, Народно Читалище „Иван Спасов – 1908 г.“, детска градина „Сребърно Звънче“, ОУ „Отец Паисий“, поща.

Културни и природни забележителности 
В Страцин има джамия и църква.

Православният храм „Свети Атанасий Велики“ е построен през 1937 г.

Бележки 

Села в област Бургас
Населени места в община Поморие
Билка (село)

Бѝлка е село в югоизточна България, община Руен, област Бургас.

География
Село Билка е разположено в северозападните склонове на Камчийската планина, Източна Стара планина, в долината на река Луда Камчия, в Лудокамчийския пролом, край десния, южния бряг на реката в широк неин завой, около 1,5 km на югоизток от село Трънак, 16 km югозападно от град Дългопол, 50 km на север-северозапад от областния център град Бургас и 16 km в същата посока от общинския център село Руен. Климатът е умереноконтинентален, почвите в землището са канелени горски и излужени и сиви горски.

Третокласният републикански път III-208 заобикаля селото откъм север и частично минава през него в североизточния му край. На югозапад пътят води през Дъскотна към Айтос и Руен, а на изток през село Добромир и покрай язовир Цонево с природното образувание Чудни скали – към село Комунари и град Дългопол. Северно от селото отвъд реката минава железопътната линия Варна – Карнобат с железопътна гара Трънак. На около 2 km на юг-югоизток от Билка е връх Коджа кая.

История 
След завършилата през 1878 г. Руско-турска война, село Билка остава на територията на Източна Румелия. То се намира в България от 1885 г. – с името Чифлик (Чифлик махле), след извършеното Съединение на Източна Румелия с Княжество България. Преименувано е на Чифлишка махала през 1934 г. През 1951 г. село Чифлишка махала е преименувано на Билка.

Основното училище „Пейо Яворов“ в село Билка е закрито през 2007 г. За учениците до 16-годишна възраст от село Билка към 2011 г. е осигурен специализиран превоз всеки учебен ден до и от основното училище „Димитър Полянов“ в село Трънак.

Население 
Населението на село Билка наброява 585 души към 1934 г. и с максимум към 1985 г. – 825 души, намалява до 527 към 2018 г.

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религии 
Религията, изповядвана в село Билка, е ислям.

Обществени институции 
Село Билка към февруари 2020 г. е център на кметство Билка.

В Билка към 2020 г. има постоянно действаща джамия.

Културни и природни забележителности 
 Връх Коджа кая
 Връх Орта кая
 Връх Уч кая
 На 1,5 км южно от центъра на Билка има водопади.

Интересно за село Билка 
В село Билка от 2018 г. се провежда „ултрамаратонът“ Коджа Кая.

Източници и бележки

Вижте също 
 Обиколки със Сиело, Трите Каи, село Билка – TOUR 111/ октомври 2017
 Коджа кая

Села в област Бургас
Населени места в община Руен
Вишна (село)

Вѝшна е село в Югоизточна България, община Руен, област Бургас.

География
Село Вишна е разположено в Източна Стара планина, в подножието на Върбишка планина, в долината на река Луда Камчия. През Вишна минава асфалтиран общински път – в границите на селото негова главна улица, свързващ се на изток отвъд реката с третокласния Републикански път III-208, който на север води през селата Билка, Аспарухово и Комунари към град Дългопол, а на юг – през село Дъскотна към град Айтос, с отклонение по третокласния Републикански път III-2085 към село Руен. На запад общинският път води през селата Планиница и Рупча към село Люляково, в което прави връзка с третокласния Републикански път III-7305. На около километър югоизточно от Вишна се намира гара Дъскотна на железопътна линия Карнобат – Комунари, част от Главна железопътна линия № 3 Илиянци (София) – Варна.

Надморската височина на пътя в границите на селото е около 130 m от изток и около 170 m – от запад, а в центъра е около 140 m.

История 
След края на Руско-турската война 1877 – 1878 г., по Берлинския договор селото остава на територията на Източна Румелия. От 1885 г. – след Съединението, то се намира в България с името Боялар. Преименувано е на Боляри през 1934 г. и на Вишна през 1951 г.

Население 
Населението на село Вишна наброява 226 души към 1934 г., има максимума си – 343 души, към 1985 г. и след рязък спад – 256 към 1992 г., достига 226 (по текуща демографска статистика за населението) към 2018 г.

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религии 
В село Вишна се изповядва ислям.

Обществени институции 
Село Вишна към 2020 г. е център на кметство Вишна.

В селото има постоянно действаща джамия.

Културни и природни забележителности 
Джамията в селото е една от най-красивите в общината. Горите са запазени и чисти. Има много чешми.

Центърът на селото е оформен като парк. Има много места за почивка и отдих.

Редовни събития 
Религиозни празници – Рамазан и други.

Галерия

Източници

Външни препратки 

Села в област Бургас
Населени места в община Руен
Подгорец

Подго̀рец е село в Югоизточна България, община Руен, област Бургас.

География
Село Подгорец се намира на около 11 km на изток-североизток от общинския център село Руен и около 36 km на север от областния център град Бургас. Разположено е в Източна Стара планина, в западната част на Еминска планина. Застроено е по спускащ се на север склон, на около километър южно от долината на малък местен ляв приток на река Елешница и около 1,5 km на юг-югоизток от съседното село Припек. През Подгорец минава общински път – в границите на селото негова главна улица, който на север през Припек го свързва със селата Мрежичко, Средна махала, Добра поляна и от последното – със село Руен, а на югоизток през село Сини рид води към връзка с третокласния републикански път III-2085 и на запад по него към село Руен. Надморската височина при влизането на пътя в Подгорец от юг е около 400 m, при излизането му на северозапад е около 355 m, а при джамията – около 390 m.

Населението на село Подгорец, наброявало 649 души към 1934 г. и 826 към 1956 г., рязко намалява на 360 към 1965 г. след колебания в числеността през следващите години наброява към 2018 г. 334 души.

При преброяването на населението към 1 февруари 2011 г., от обща численост 349 лица, за 6 лица е посочена принадлежност към „българска“ етническа група, за 300 – към „турска“ и за останалите не е даден отговор.

История 
След края на Руско-турската война 1877 – 1878 г., по Берлинския договор село с име Хедиѐтлер остава на територията на Източна Румелия. От 1885 г. – след Съединението, то се намира в България. Село Хедиетлер съществува до 1965 г., когато е закрито при разделянето му на две села – Голям Хедиетлер и Малък Хедиетлер в тогавашните община Челебиево, Бургаски окръг. През 1978 г. село Голям Хедиетлер е преименувано на Подгорец, а през 1980 г. село Малък Хедиетлер е преименувано на Припек.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религии 
Религията, изповядвана в село Подгорец, е ислям.

Обществени институции 
Село Подгорец към 2020 г. е център на кметство Подгорец.

В Подгорец към 2020 г. има постоянно действаща джамия;

Източници

Външни препратки 

Села в област Бургас
Населени места в община Руен
Добра поляна

Добра̀ поля̀на е село в Югоизточна България, община Руен, област Бургас.

География
Село Добра поляна е разположено в Източна Стара планина, на билото на Еминска планина в западната ѝ част. Климатът е преходноконтинентален, почвите в землището са главно излужени канелени горски.

Общински пътища свързват Добра поляна със съседните села: на юг с общинския център Руен, на север – с Каменяк, Заимчево и Снежа и на изток – с близкото (на около километър) Средна махала и Топчийско. Надморските височини на изходите на пътищата от селото са: на юг – около 506 m, на север – около 475 m и на изток – около 480 m. При сградата на кметството надморската височина е около 493 m, а в югозападния край на селото нараства до около 515 m. На около 300 m южно от селото има малък язовир (микроязовир) с площ към 1,5 ha.

На около 0,5 km от Добра поляна, в местността „Трапалан" има извор с хубава питейна вода, на около 2 km южно е изворът-чешма „Отулчешме", който дава началото на Хаджийска река, а западно край селото има началото си река Балабандере.

Населението на село Добра поляна наброява 421 души към 1934 г., нараства до 824 към 1985 г., а към 2018 г. наброява 686 души.

При преброяването на населението към 1 февруари 2011 г., от обща численост 706 лица, за 648 лица е посочена принадлежност към „турска“ етническа група и за останалите не е даден отговор.

История 
Селото се споменава в турски документ от 1676 г. под името Байрамалани. Смята се, че е създадено през XVII век.

След завършилата през 1878 г. Руско-турска война, селото остава на територията на Източна Румелия. То се намира в България с името Байрам алан от 1885 г. – след Съединението. Преименувано е на Добра поляна през 1934 г.

От 1952 г. в селото има основно училище. През 1952 г. е основано читалище с име (към 1981 г.) „Назъм Хикмет“.

По неофициални сведения, в село Добра поляна е имало Трудово кооперативно земеделско стопанство, ликвидирано вероятно през 1990-те години.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религии 
Изповядваната в село Добра поляна религия е ислям.

Обществени институции 
Село Добра поляна към 2020 г. е център на кметство Добра поляна.

В село Добра поляна към 2020 г. има:
 действащо основно училище „Св. Св. Кирил и Методий“;
 детска градина;
 постоянно действаща джамия;
 действащо читалище „Пробуда – 1952“;
 пощенска станция;
 здравна служба.

Спорт 
Съществува футболен клуб, който се нарича „Балкан“ /Добра поляна/ Той участва успешно в бургаската „Б“ регионална група Център. Подробна информация за „Балкан“ можете да откриете в интернет сайта за футбол от Бургаска област www.burgasfootball.com

Личности 
 Дурхан Мустафа (р. 1971), български политик

Източници

Външни препратки 

Села в област Бургас
Населени места в община Руен
Дропла (пояснение)

Дропла може да се отнася до:

 Голяма дропла, птица от семейство Дроплови
 село Дропла (Област Бургас)
 село Дропла (Област Добрич)
Дюля (село)

Дю̀ля е село в Югоизточна България, община Руен, област Бургас.

География
Село Дюля е разположено в Източна Стара планина, в най-югоизточните разклонения на Върбишка планина, в долината на река Айваджикдере (Айваджик дереси) – ляв приток (4 – 5 km на изток-югоизток след селото) на река Луда Камчия – при вливането в Айваджикдере на ручея Яйкън дере.

Населението на село Дюля наброява 315 души към 1934 г., нараства до 366 към 1946 г., намалява постепенно до един човек към 1992 г., а от 2000 г. е без жители.

Към септември 2015 г. селото има запазена само една къща в недобро състояние и останки от още 2 – 3 къщи. Достъпът до селото е по лош почвен път от намиращото се на около 3,5 km на юг-югоизток село Планиница.

История 
След края на Руско-турската война 1877 – 1878 г., по Берлинския договор селото остава на територията на Източна Румелия. След Съединението, от 1885 г. то се намира в България с името Айваджик дере. Преименувано е на Дюля през 1934 г. Преди Освобождението е носило името Дере вакъф. Старо име на селото е и Дерекьой.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници и бележки 

Села в област Бургас
Населени места в община Руен
Заимчево

Заѝмчево е село в Югоизточна България, община Руен, област Бургас.

География
Село Заимчево отстои на около 11 km на север-североизток от село Руен, 9 km на изток-североизток от село Дъскотна и 7 km на югоизток от село Билка. Разположено е в западната част на Камчийска планина, Източна Стара планина, изтеглено на около 1,5 km по южния склон под билото на неголям рид с направление изток – запад. В долината южно от него тече малък ляв приток на близката река Балабандере. Общинският път до село Заимчево – в границите му негова главна улица – е отклонение на изток от минаващия на около километър югозападно от селото общински път, свързващ общинския център село Руен през селата Добра поляна, Снежа и Ясеново със село Дъскотна. Надморската височина по главната улица при влизането в селото от запад е около 440 m, при джамията в центъра – около 425 m и в източния край – около 360 – 370 m. Северно от джамията надморската височина достига около 450 m.

Поминъкът на селото се основава на зърнопроизводство, тютюнопроизводство, картофопроизводство, говедовъдство, овцевъдство.

Населението на село Заимчево от 361 души към 1934 г. достига към 1985 г. – след колебания в числеността, до максимума си – 680 души, след което намалява до 439 души (по текуща демографска статистика за населението) към 2018 г.

При преброяването на населението към 1 февруари 2011 г., от обща численост 455 лица, за 438 лица е посочена принадлежност към „турска“ етническа група и за останалите не е даден отговор.

История 
След края на Руско-турската война 1877 – 1878 г., по Берлинския договор селото остава на територията на Източна Румелия. След Съединението, от 1885 г. то се намира в България с името Ичмей зиямет. Преименувано е на Заимчево през 1934 г.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религии 
Религията, изповядвана в село Заимчево, е ислям.

Обществени институции 
Село Заимчево към 2020 г. е център на кметство Заимчево.

В Заимчево има постоянно действаща джамия.

Забележителности 
Около 1,7 km на юг-югоизток от Заимчево се намира връх Каменяк (Каракъзълджик) с надморска височина 627,1 m.

Източници

Външни препратки 

Села в област Бургас
Населени места в община Руен