alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Варник

Варник е село в Южна България. То се намира в община Свиленград, област Хасково. До 1934 година името на селото е Киречлик.

География 
Село Варник се намира на около 35 км от Свиленград. Разположено е между селата Сладун и Маточина.

Наблизо минава река, която местните хора наричат Фишера. При летните засушавания, които са често срещано явление, реката пресъхва. Единственият поминък хората е селското стопанство. Естественият прираст на населението е отрицателен.

История 
Преди освобождението от османска власт с. Варник (тогава Керечлик) е било със смесено население. След Балканската война остава само с българско население - това са основно българите изселени от селата около гр. Одрин. Масово са се заселили българи от с. Еникьой (Ново село), сега квартал на гр. Одрин. Заселниците са оземлени от българската държава, но не са компенсирани за имотите и стадата, които са останали в Турция. Построени са им къщи от така наречения Шавронски тип (проект)с помощ от държавата и от г-н Шаврон Фр.

Бележки 
 През лятото на 2007 г. голям пожар принуди и последните жители на с. Варник да го напуснат и то остана само във военните топографски карти.

Източници 

Села в област Хасково
Населени места в община Свиленград
Генералово

Генералово е село в Южна България. То се намира в община Свиленград, област Хасково. До 1934 година името на селото е Паша кьой.

Бележки 

Села в област Хасково
Населени места в община Свиленград
Казачево

Каза̀чево е село в Северна България. То се намира в община Ловеч, област Ловеч.

История 
През 1860 г. заселват прогонените от Крим татари и черкези от Кавказ в селото (тогава се е казвало Татарито).

Обществени институции 
 имаше ОУ „Васил Левски“
 Кметство
 Читалище
 Лекарски кабинет
 Поща

Личности 
 Борис Данков, художник, професор в Художествена академия / София /.
 Къню Маринов Кънев (Христо), български партизанин от Партизански отряд „Христо Кърпачев“, офицер доброволец от Отечествената война / 1944 – 1945 /, подпоручик, военен журналист, писател.
 Ганчо Ангелов Вълев – Цвятко, партизанин
 Митко Митков – Славчо (р. 1926), партизанин, генерал-полковник
 Стоян Маринов Георгиев – Арнаут, партизанин
 Христина Маринова Воденичарова – Татяна, партизанка
 Кунчо Трифонов Грозев – писател, хуморист – вестник „Стършел“, „Пресовани Размисли“...

Други 
Казачево е живописно село, разположено на два хълма. През селото минава река, която до края на 80-те години на 20 век беше сравнително пълноводна. По край селото минава река Осъм. Горите около селото бяха почти изсечени и по този начин унищожена флората и фауната.

Външни препратки 

Села в област Ловеч
Населени места в община Ловеч
Къкрина

Къкрина е село в Северна България. То се намира в община Ловеч, област Ловеч.

История 
Едно от най-известните места, свързани с революционната дейност на Апостола Васил Левски, е Къкринското ханче, което му дава последен подслон преди да бъде заловен от турските заптиета призори на 27 декември 1872 г.

От съществуващите писмени документи е известно, че по поръчение на Българския революционен централен комитет (БРЦК) ханчето е наето от Христо Цонев (Латинеца). Там се провеждат заседанията на местния революционен комитет, намират подслон и някои комитетски хора. След залавянето на Левски и двамата му последни придружители до София, Никола Цвятков и Христо Цонев, то е изоставено. Благодарение достойното държане на Апостола пред специалния съд двамата му другари са освободени и се завръщат по домовете си в Ловеч, но Христо Цонев не подновява дейността си в ханчето. След Освобождението никой не се интересува от сградата и тя е обречена на забвение. Минават години, постройката се руши, а в края на 19 век пожар я доунищожава, като остават само основите. През лятото на 1901 г. проф. д-р Парашкев Стоянов, тогава лекар в Ловешката болница, заедно с Никола Цвятков, посещава руините на ханчето. Проф. Стоянов прави снимка на основите и запазва за историята разположението и размерите му по спомените на Никола Цвятков.

На 26 декември 1901 г. родолюбиви ловчанлии и къкриненци поставят паметна плоча на мястото, където е заловен безсмъртният син на България. На 5 юни 1924 г. по инициатива на д-р Никола Сяров, роден в с. Къкрина, е основан граждански комитет „Васил Левски“. Неговата цел е възстановяването на ханчето.

С много упоритост и енергия от страна на членовете на комитета са събрани средства и на 11 април 1926 г. е положен основният камък. Постройката е завършена в края на 1926 г., но събирателната дейност на експонати продължава и на 10 май 1931 г. музеят е открит тържествено.

В двора е надигнат плет по подобие на този, който Левски се е опитал да прескочи в онази злокобна утрин. До стария бряст, единствен останал свидетел на залавянето на Апостола, в непосредствена близост до плета, е издигнат скромен паметник.

В Къкринското ханче не спира потокът от посетители, идващи тук, за да почувстват атмосферата на онези тежки години и да се поклонят пред подвига на безсмъртния Апостол на българската свобода.

Културни и природни забележителности 
Къкрина е сред Стоте национални туристически обекта, Български туристически съюз, Къкринско ханче, 08:00 – 12:00 и 13:00 – 17:00 ч., почивни дни понеделник и вторник, има печат на БТС.

Личности 
 Христо Иванов-Големия (Къкрина, 1838 – Търново, 1898) – български национал-революционер, близък другар и достоен съратник на Васил Левски, участник в две Български легии в Белград, деен член на Търновския частен революционен комитет и Вътрешната революционна организация (ВРО), участва в Априлското въстание (1876), Руско-турската война (1877 – 1878) и Сръбско-българската война (1885).
 Цачо Сяров (Къкрина, 1888 – Ловеч, 1959) – адвокат, комунист, през май 1943 г. осъден на доживотен затвор.

Галерия

Външни препратки 

Села в област Ловеч
Населени места в община Ловеч
Прелом

Прело̀м е село в Северна България. То се намира в община Ловеч, област Ловеч.

География 
Селото се намира в Северна България в Ловешка община. Наблизо са селата Дъбрава (старият Горен Бивол) и Малиново (старият Турски Острец). Наблизо е и язовир „Крапец“.

История 
Най-старото име на селото е Долен (Долни) Бивол. След това е прекръстено на Васильово – на името на местен човек, който дарява пари за селото. Името Прелом селото получава след Девети септември 1944 г. Някога селото е било със смесено българско и турско (най-вероятно помохамеданчено) население, но след освободителната руско-турска война, турските семейства се оттеглят с отстъпващата турска войска и по-късно в Прелом се заселват само българи. Въпреки това и до днес в местния говор се срещат турски думи.

По време на зараждането на антифашиската съпротива в Ловешко 1941 – 1944 г. Христо Кърпачев избира селото за една от основните бази.

Развитие 
Броят на жителите (към 2013 г.) е около 30. В селото е унищожен всякакъв поминък и с това интереса и възможността на хората да се заселват там. Около 1986 г. е имало цех за сушене на сини сливи, отглеждали са се до около четиристотин телета, предназначени за клане, имало е големи сливови масиви и малинови насаждения.

Културни и природни забележителности 
 На няколко километра от село Прелом се намира язовир „Крапец“ – идеално място за страстни риболовци и отмора.

Личности 
 Цанко Винчев-Брошурката, партизански ятак
 Елена Илчева Винчева, партизанска ятачка (4 март 1889-26 октомври 1982)
 Стефан Маршала, партизански ятак
 Мария Стефанова Георгиева, партизанска ятачка (14 март 1927-27 януари 2000)
 Рада Стоянова Грозева, партизанска ятачка (5 април 1912-?)
 Илия Ганчев, поет и художник. Завършил е българска филология в Софийския университет. Дългогодишен преподавател е по български език и литература в Троян. Има издадени 14 книги с поезия. Първата му книга е „До оня бряг“ 1991 г. Като художник има осем самостоятелни изложби. Рисува предимно пейзажи. Те илюстрират и част от книгите му. Понастоящем живее в Троян.
 Димитър Радоев Грозев, пръв директор на днешния „Колеж по туризъм“ (Варна), р. 1929 г.

Външни препратки 

Села в област Ловеч
Населени места в община Ловеч
Славяни (село)

Славя̀ни е село в Северна България. То се намира в община Ловеч, област Ловеч.

География  
Село Славяни се намира в умерения земен пояс,но се отличава с осезаеми далечни топли средиземноморски влияния и по тази причина в пределите на селото вече са засадени и успешно виреят достолепните средиземнорски дървета като Средиземноморски кипарис( Cupressus Sempervirens) и средиземноморски борове като Алепски бор (Pinus halepensis) , средиземнорски чадъровиден бор(Pinus Pinea), както и средиземнорски храстовидни растения като Лавандула(Lavandula angustifolia).Розмарин(Salvia rosmarinus),Мащерка(Thymus) и Сантолина( Santolina chamaecyparissus). Първоначално са били две села: Сотево (долното село) и Залково (горното село). След раждането на цар Симеон Втори селото се обединява и приема името Симеоново. Впоследствие се преименува на Славяни.

Културни и природни забележителности 
Природното разположение на Славяни е изключително българско изглеждащо, приятно, равнинно и хълмисто.

Външни препратки 
 Стефанов, П., йером. Топонимия на с. Славяни, Ловешко. – Български език, 1991, № 6, с. 566-572.

Села в област Ловеч
Населени места в община Ловеч
Слатина

Слатина може да се отнася за някой от следните топоними:

Албания 
 Слатина, село в община Дебър

България 
 Слатина, село в област Ловеч
 Слатина, село в област Монтана
 Слатина, село в област Пловдив
 Слатина, село в област Силистра
 Слатина, историческо село в област Ловеч, закрито през 2007 г.
 Слатина, район в София
 Слатина, квартал в София

Северна Македония 
 Слатина, село в община Брод

Гърция 
 Слатина, дн. Хриси, село в дем Нестрам
 Слатина, дн. Хриси, село в дем Мъглен

Косово 
 Слатина, село в община Качаник

Румъния 
 Слатина, град

Словакия 
 Слатина (река)

Хърватия 
 Слатина, град в Славония

Вижте също 
 Бяла Слатина – град в България
 Бяла Слатина – община в България
 Слатино
Сливек

Слѝвек е село в Северна България. То се намира в община Ловеч, област Ловеч.

История 
Селото се състои от две махали. Те са отбелязани в списъка на селата, които били собственост на Михал бей – пръв завоевател на Ловеч, и неговите синове. Преди Освобождението махалите били наричани Горен и Долен Чифлик. Днес селото е една от курортните зони на Ловеч. Тук са построени много почивни станции и вили.

Културни и природни забележителности 
Край селото се намира термоминералният извор Сливекски извор.

Източници

Външни препратки 

Села в област Ловеч
Населени места в община Ловеч
Тепава

Тепа̀ва е село в Северна България. То се намира в община Ловеч, област Ловеч.

География 
През селото преминава бара Тепавка, която през лятото пресъхва. Климатът е много приятен, дори в горещите летни дни вечерите са доста прохладни, много добре повлиява на деца с белодробни и имунни проблеми.

История 
Името Тепава идва от тепавица – съоръжение за обработване на овча вълна, задвижвано от вода. Днес то не съществува.

Друга версия за името е, че произлиза от турската дума ТЕПЕ, т.е. КУПА, Хълм. До чешмата, която се е намира в центъра на селото е имало бряст увит с дива лоза, от далече е изглеждал като купа. По това време селото се е намирало на около един километър източно от сегашното, от тази чешма са ползвали водата и постепенно са се преселили в близост до нея.

Религии 
В селото живеят само източноправославни християни, но все още няма никакъв храм, параклис или нещо което да отбележи принадлежността към тази религия, търсят се спонсори които да помогнат за създаването на параклис.

Културни и природни забележителности 
Селото е екологично чисто. В землището на село Тепава (в района на Деветашкото плато) се намира хоризонталната Додацка пещера, а в местността МОАСАНКА- пещерата „Кънчова дупка“ с дълбочина 136 м. На 8 – 10 км от селото се намира Деветашката пещера.

Редовни събития 
Съборът на селото се провежда на последната неделя на октомври.

Личности 
 Павломир Кънчев, бригаден генерал

Села в област Ловеч
Населени места в община Ловеч
Умаревци

Ума̀ревци е село в Северна България. То се намира в община Ловеч, област Ловеч.

География 
Умаревци се намира на 7 км североизточно от гр. Ловеч, свързани с шосе 301 и железопътна линия.

История 
Селото се споменава за пръв път през 1604 г. в османски документ като „село Омур обасъ“ т.е. родът, задругата на Омур. Ömerovçe – първото известно име на селото 1866-1877 г.

Културни и природни забележителности 
Баластерна станция по поречието на река Осъм, над която лежи и селото.

Местността „Дяволското коляно“, която е част от планинската местност наречена „Камъка“. Преди години там е имало кариера за добиване на бели камъни за жп. пътните възли.

Личности 
 Петър Чолов, професор
 Никола Помов-Комитата, опълченец от 5-а опълченска дружина
 Марин Иванов, опълченец от 5-а опълченска дружина
 Тодор Цачев, опълченец от 3-та опълченска дружина
 Атанас Войводов, опълченец от 2-ра опълченска дружина

Източници

Външни препратки 

Села в област Ловеч
Населени места в община Ловеч
Хлевене

Хлѐвене е село в Северна България, община Ловеч. Селото се намира на 7 км югозападно от областния град Ловеч. Пощенски код 5579.

Културни и природни забележителности 
В село Хлевене се намира един природен феномен, известен с името „Свирлив кладенец“- музикален карстов извор, който се намира на километър и половина югозападно от селото. Това природно явление не се среща никъде другаде в България. Още преди Освобождението старите османски бейове – чифликчии са го наричали „Чалан бунар“, което на български ще рече „Свирлив кладенец“. За този стар и неповторим, забулен със столетни тайни кладенец, хлевенци са съхранили в паметта си едно интересно и вълнуващо предание, което векове наред се предава от поколение на поколение.

Легендата разказва:

Било през мрачните години на османското владичество. Тук на едно общоселско хоро се спрял, възседнал на черен жребец, едър, охранен бей- Дели Исин. Гледал дълго беят и се наслаждавал, а накрая харесал най-хубавата и най-напетата мома – Яна. Харесал я османлията и се опитал насила да я отвлече за жена в своя харем. Но в слънчевия майски ден, сред живописно приказно дефиле, потънало в буйна разкошна зеленина и благоуханни цветя, в местността Кайнаците се случило нещо страшно и нечувано. Хубавата Яна си пожелала земята да се отвори и да потъне вместо да измени на своя любим Дойчин-смел и красив момък, и да се отдаде на бея. В този момент се разразила силна гръмотевична буря и се разбушувала земетръсна стихия. Земята се пропукала и погълнала в зейналата си паст цялата османска сватба. На това място бликнал чуден мелодичен кладенец, от който и до днес през известни периоди на годината се чуват тежките удари на
„тъпана“ и звучните мелодии на свирнята, напомнящи за потъналата сватба.

Редовни събития 
15 ноември- селски събор

Личности родени в Хлевене 
 Кунка Баева (1922-2007), българска актриса
 Велико Йорданов (1920-2004), български учител
 доц. Йовка Захариева- преподавател в СУ „Св. Климент Охридски“

Външни препратки 

Села в област Ловеч
Населени места в община Ловеч
Костур (област Хасково)

Костур е село в Южна България, област Хасково, община Свиленград.

География 
Село Костур е разположено в планината Сакар.

История 
До 1878 г. селото е населено от турци. До 1934 г. името му е Костю кьой (турски: Къртица).

Други 
Морският нос Костур на остров Брабант, архипелаг Палмър, Антарктика е наименуван в чест на село Костур.

Към 2005 г. в Костур живее англичанин, пастор със собствена къща в селото.

Кухня 
 зелник, местен специалитет, фасул със зеле, ярма и други

Бележки 

Населени места в община Свиленград
Села в област Хасково
Лисово (България)

Лисово е село в Южна България. То се намира в община Свиленград, област Хасково.

География 
Село Лисово се намира в планински район, на южните склон на планината Сакар. Намира се на 25 км северно от общинския център Свиленград и на 10 км от най-близкото село Левка. Пътят дотам е асфалтов, в сравнително много добро състояние и води само до селото. Проблеми създават обилните снеговалежи, които падат през зимата, когато достъпът до селото е силно затруднен. В селото почти няма постоянни жители. Близо до с. Лисово на около 3 км навътре в планината се намира местността Далак бунар, до която води асфалтов път. Местността е много красива и се намира в дъбова гора. На около 1 км северно от селото се намира каменна кариера, която се използва ограничено. На изток от с. Лисово се намира с. Дервишка могила, а на запад с. Костур. До тях обаче се стига само по земни пътища и пътеки, които са трудно проходими дори и през лятото. Земеделската земя в землището на селото не е особено плодородна. Проблем е и водоснабдяването. Водата идва от намиращ се недалече язовир, в центъра има построена чешма.

История 
До 1878 г. село Лисово е било населено от турци, а името му било Коджаапли (голямо Въже). По време на Балканската война и Реокупацията на турските войски през лятото на 1913 г. турците от селото извършват жестокости над съседните села Левка и Младиново. Част от коджааплийските турци са действали с турците от село Костур. През 1920 – 1930 година в селото се заселват българи бежанци от с. Шльопинци (Доганис) в Егейска Македония и с.Мерхамли (Пеплос) в Беломорска Тракия, които са били принудени да напуснат домовете си в резултат на Балканската война, Междусъюзническата война и Първата световна война. Основния поминък на жителите на селото е било земеделието и животновъдството. В периода 1965 – 1980 година почти всички жители на селото се изселват от него предимно в общинския център гр. Свиленград и селото се обезлюдява изцяло. В различни периоди от време там има по няколко жители. По-голяма част от къщите се саморазрушават. В последно време се забелязва тенденция за оформянето на с. Лисово като вилна зона, предвид на естествените природни предимства, които притежава – отдалеченост от оживени пътища и индустриални зони, чист въздух, спокойствие.

Културни и природни забележителности 
На около 1,5 км от селото по пътя за местността Далак бунар, на около 150 – 200 метра вляво от пътя има останки от гробище, което е с неустановен произход. Няколко гроба са отворени най-вероятно от иманяри, но вътре няма нищо, липсват кости или други предмети. Самите гробове са с малка дълбочина около 80 см до 1 метър, стените им са оформени с цели гранитни плочи.

Източници 

Села в област Хасково
Населени места в община Свиленград
Дъбен

Дъбен е село в Северна България. То се намира в община Луковит, област Ловеч.

История 
Към 1893 година в селото са живели 5 помаци, а според данни от 1881 година броят им достига 447.

Източници 

Села в област Ловеч
Населени места в община Луковит
Пещерна

Пещерна е село в Северна България, област Ловеч, община Луковит.

География 
Пещерна се намира в подножието на Централен Предбалкан на 18 км от град Тетевен, на 55 км от Ловеч, на 25 км от Луковит, на 108 км североизточно от София, както и на 3 км от главната пътна артерия София-Варна. Селото е разположено в непосредствена близост до река Вит, която извира от Тетевенския балкан. Климатичните умерено-континентални условия с наличието на черноземни почви, както и алувиално-ливадни (наносни) по витското поречие са благоприятни за развитието на земеделска дейност. В района преобладава широколистна – горска и храстовидна растителност, а на по-високите места се среща и иглолистна. В района на с. Пещерна не липсват типичните низини и долини (Витската долина) от където хората произвеждат своята земеделска продукция, която е разнообразна и най-вече натурална с високо и утвърдено качество. Релефа на село Пещерна е смесен (хълмисто-равнинен), и съчетан с климатичните условия е подходящ за развитие на селски туризъм.

Името на селото произлиза от близката пещера, която е разположена в гората, на 15 минути пеш от центъра на селото. От нея извира ледено студена вода, която някога жителите са използвали за пиене и за битови нужди. В близост до селото на около 8 км се намира една от най-красивите пещери в България – Съева дупка. Друг туристически обект, е Гложенският манастир – „Свети Великомъченик Георги Победоносец“. Това е един от най-интересните и живописно разположени старопланински манастири. Манастирът се намира на около 25 км от с. Пещерна.

История 
Първите български заселници на село Пещерна датират от края на 1877 г. по времето на Руско-Турската Освободителна война(1877-1878). Корените на населението основно са от Тетевенския Балкан и по-малко от близките населени места. 

Към 1881 година в селото са живели 254 помаци.

Редовни събития 
На 2 август се чества празника „Св. Илия“, който е празник и на с. Пещерна. Традиционно всяка година местните жители отпразнуват този обичай по различен начин, като се събират роднини, приятели и гости на селото.

Източници 

Села в област Ловеч
Населени места в община Луковит
Младиново

Младиново е село в Южна България. То се намира в община Свиленград, област Хасково. До 1934 г. името на селото е Ения.

География 
Село Младиново (област Хасково) се намира в подножието на Сакар планина, Южен централен регион на България. Намира се на 20 км от гр. Свиленград, на 150 км от гр. Бургас и на 20 км от левия бряг на река Марица.

В климатично отношение районът е повлиян от Егейско море. Изградени са два язовира с вместимост над 800 хил. м3 вода. За отглеждането на лозови, бадемови, орехови насаждения условията са изключително благоприятни.

История 
В околностите на с. Младиново са установени 12 долмена, 76 долменни и 146 надгробни могили.

По време на османската власт селото се нарича Ения (Ново село). От 1912 г. селото е в България. Населените места в Свиленградската община са освободени от османската власт на 1 октомври 1913 година. Преименувано е с МЗ 2820 (обн. 14. VIII. 1934) на Младиново. До 1950 г. Свиленградска околия е в състава на Старозагорска област. В наши дни е едно от най-населените места на бившата Свиленградска околия.

В с. Младиново има българска и турска общности, разположени в две махали – горна и долна.

Събитията, свързани с името на Младиново, не са известни. Допуска се, че Васил Левски е посетил Младиново. Последният кмет (мухтап) на селото от времето преди освобождението е Стоил Паунов Колев.

Видни личности 
 Кръстю Георгиев Стоилов – проф.д-р т.н. инж. полк., роден на 26 юли 1927 г. в с. Младиново, Хасковска област. През 1950 г. завършва Народно военно училище „В Левски“ и придобива офицерско звание подпоручик. Служи в 54-ти инженерен полк и Военно инженерното училище. През 1960 г. завършва висше гражданско образование – инженер геолог хидрогеолог. Постъпва на работа в БАН – геологически институт. Специализира в Руската академия на науките и Московския държавен университет. Публикува над 80 статии както и две монографии. Разработва теми в областта на инженерната геология и опазване на околната среда. Освен това публикува над 15 статии в обастта на отбранителното строителство и монография. Носител е на първа награда на Съюза на учените в България – 1978 г. и на държавен орден „Св. св. Кирил и Методий“ първа степен за принос в науката – 1986 г. Лицензиран експерт е на Министерството по опазване и възпроизводство на околната среда и водите.

Източници 

Села в област Хасково
Населени места в община Свиленград
Румянцево

Румянцево е село в Северна България. То се намира в община Луковит, област Ловеч, в полите на Предбалкана и на двата бряга на река Златна Панега.

География 

В миналото селото се е наричало Блъсничево. Преименувано е в чест на Сергей Румянцев, поет, журналист, близък до БЗНС, убит през Априлските събития в България (1925).

История 

Селото се е наричало Блъсничево. В 1884 година е завършена църквата „Св. св. Кирил и Методий“. Зографията в нея е била дело на дебърския майстор Велко Илиев. Църквата е разрушена от комунистическия режим.

В центъра на селото има паметник на Сергей Румянцев, а от средата на 2003 г. и нов параклис с камбана. Параклисът е посветен на св. Димитър Солунски.

Към 1893 година в селото са живели 55 помаци, а според данни от 1881 година броят им достига 797.

Културни и природни забележителности 

Село Румянцево е известно с риболовния спорт по река Златна Панега, която извира от село Златна Панега.

В селото също има и музей на Сергей Румянцев и къща архитектурен паметник.

Източници 

Села в област Ловеч
Населени места в община Луковит
Тодоричене

Тодоричене е село в Северна България. То се намира в община Луковит, област Ловеч.

География 
Тодоричене е малко и красиво село, намиращо се на 5 km от град Луковит и на 50 km от град Ловеч. Селото се отличава с красива природа и плодородна почва. В покрайнините на селото преминава река Златна Панега. По пътя за с. Дерманци се намира язовир Тодоричене.

История 
За пръв път селото се споменава в най-ранния Османски данъчен регистър от 1430 г. като Тодориджа (Тодорича). В началото на османското владичество, а вероятно и по време на Втората българска държава, е влизало в каза (област) Мроморнича (бълг. Мраморница). През XVIII век са го нарекли Тодоричане.

Културни и природни забележителности 
В селото се намира многовековната и най-голяма църква в цялата община Луковит „Света Параскева“, която е реставрирана през 2009 г. и е открита за Великденските празници през 2010 г.

В центъра на селото се намира параклисът „Св. Илия“ (снимка ).

В близост до параклиса има паметник на баща и син – партизани (снимка ), (снимка ).

Редовни събития 
 Бал на селото на 14 февруари всяка година.
 Празнуване Бабин ден.
 Съборът на селото е на 2 август всяка година.

Личности 
 Тома Стефанов Томов – Владо, зам.-министър на земеделието по времето на Станко Тодоров
 Марин Дочев – партизанин от отряд „Г. Бенковски“

Литература 
 Васил Симеонов-Чавдар – „Последното робство“ – записки, издателство БКП 1970 г.

Източници

Външни препратки 
 Група във Фейсбук на Тодоричене – Айдуково

Села в област Ловеч
Населени места в община Луковит
Ъглен

Ъглѐн (стара паралелна форма Аглен) е село в Северна България в община Луковит, област Ловеч. То е единственото от над 5000 български села, чието име започва с буквата Ъ.

География 
Село Ъглен се намира в община Луковит по поречието на река Вит.

Селото наброява 779 жители, а за благоустройството му допринася и фактът, че двата големи града Плевен и Ловеч са на 40 km от него, както и близкият град Луковит на 25 km, който осигурява работа на много хора. Землището е с площ от 43 516 дка и граничи с землищата на град Луковит и селата Бежаново, Драгана, Дерманци, и Ракита. Част от землището на селото около 12 091 дка попада в защитена зона Студенец обявена в Държавен Вестник брой 105.

В околността се намират над 20 пещери, а варовиковите скали образуват впечатляващ релеф.
Каньонът между селата Ъглен и Садовец е образец за сурова красота. Дори през лятото, когато брегът на реката е обрасъл в зеленина, скалите, чиято височина на места достига 100 m, придават своеобразна студенина на пейзажа.

Виещата се около селото река Вит предлага на всички запалени риболовци приятен излет и неоспорим улов, най-вече на мряна, скобар и речен кефал.

История 
Има много легенди за създаването на селото, като една от тях има най-много привърженици и е описана в книгата на Христо Пацов „Въртележката“ – според нея днешните жители са се преселили от село Чурек, Новоселско, в „Иглен града голяма“, след като турците са ги гонили. Оттогава се води документацията на селото. Но доказателства, намерени в близките пещери доказват, че тези места са били заселени още от праисторически времена.

Религии 
Източноправославни, в селото има църква „Св. Архангел Михаил“ която е построена през 1888.

Към 1893 година в селото са живели 30 помаци.

Културни забележителности 
Паметник на загиналите в Руско-турската война

Паметна плоча в памет на загиналите 74 души от с. Ъглен през 1877 г.

Природни забележителности 
„Дупката“ – сводеста скала под която минава река Вит, местна забележителност.

„Червена стена“ – каньон край селото.

„Рачковият вир“ – живописен вир край селото.

„Слончето“ – скала на брега на р. Вит във формата на слон

Пещери 
Очилата – дължина – 350 m, Водница – дължина – 249 m, дълбочина – 28 m, Цепката, Прилепната, Кварцовата пещера, Сврачи дупки, Тройката, Селището, Гълъбарника, Узуновската, Виделица, Духлатата пещера, Зиданката, Урсус дупка, Данчова дупка, Печинака, Черната пещера, Големият борсук, Нишана, Дивчовата дупка, Черницата, Къпинака, Убежището, Пясъчната, Свещта 9, Ганчова пропаст, Проходната пропаст.

Редовни събития 
Едно от редовните събития е панаирът на селото провеждан в последната събота и неделя на август (на празника Голяма Богородица по стар стил). Също и Събора който се провежда на 21 ноември – Архангел Михаил по стар стил.

Личности родени или живеещи в Ъглен 
 Илия Волен
 Трифон Кунев
 Христо Пацов
 Георги Черкелов
 Йото Пацов

Вижте също 
 Човешката пещера

Източници

Външни препратки 
 Пътепис за село Ъглен и скалната арка на река Вит
 Природните богатства край село Ъглен след 30 мин

Села в област Ловеч
Населени места в община Луковит
Мустрак

Мустрак е село в Южна България. То се намира в община Свиленград, област Хасково. До 1934 година името на селото е Мустраклии.

География 
Село Мустрак се намира в полу планински район на 500 – 550 метра надморско равнище. Селото е разположено на голям гранитен склон с южен наклон.

История 
С богата история, и напълно запазен архив и до днес.

Религия 
Основното вероизповедание в селото е източноправославно. В селото е имало и католическа църква в миналото. По-късно тази църква е била използвана за читалище, преди да се построи новото читалище в селото.

Редовни събития 
24 май събор, Трифон Зарезан

Личности 
 Тончо Тончев – хореограф народни танци.
 Тодор Кожухаров (р. 1956 г.) – народен певец, в репертоара си е включил много песни, които е почерпил направо от извора – от своето родно село.
 Хрисо Стоева – начален педагог, заслужил учител, самодеен деец, сформирала музей с експонати от миналото и бита на селяните.
 Димитър Сотиров-Скулптор

Други 
Село Мустрак се слави с хубавите народни носии и костюми, обшити с красива българска шевица. Сукманите на мустраклийските моми са били едни от най-хубавите в този район.

Китното селце е едно от най-мирните и малки села. В селото всички хора се познават. 80% от хората в селото се занимават с тютюн.

Бележки 

Села в област Хасково
Населени места в община Свиленград
Пашово

Пашово е село в Южна България. То се намира в община Свиленград, област Хасково. До 1934 година името на селото е Паша махле.

Бележки 

Села в област Хасково
Населени места в община Свиленград
Български извор

Български ѝзвор е село в Северна България. То се намира в община Тетевен, област Ловеч.

География 
Село Български извор се намира в Северна България. През селото преминава главният път от София за Варна, а разстоянието до столицата е точно 100 km.

История 
Някогашното население на селото е изповядвало павликянството, като по-късно е преобърнато в мюсюлманската религия. Днес в селото освен помаци живеят и християни, преселили се след Руско-турската война от 1877-78 г.

След Руско-турската война от 1878 в селото килиен учител е българският възрожденец Иван (Йото) Лазаревич Кифалов, родом от Тетевен. До 1934 г. селото се нарича Турски извор.

Религии 
Около 40% от населението изповядва източноправославна религия а останалите 60% се определят, като помаци. Към 1893 г. в селото са живели 576 помаци, а според данни от 1881 година броят им достига 1038.

Обществени институции 
Основното училище в селото носи името на Апостола на свободата Васил Левски. В селото има читалище, носещо името на Христо Ботев, основано през 1897 г. с действащи самодейни колективи, богата библиотека от 17 800 тома книги и библиотека по програма „Глобални библиотеки“. В селото функционират още православна църква „Св. св. Кирил и Методий“, построена преди 100 години, детска градина с детска ясла. Има полицейско управление, здравна служба и разрушена османска джамия от 1850 г.

Редовни събития 
На 12 и 13 юли се провежда съборът на селото.

Други 
В селото работят дървопререботвателни цехове и месокомбинат (Добревски-1). Има много кафенета, магазини и дискотека („Ерос“). Местният футболен отбор се нарича „Балкан“.

Личности 
Родени в Български извор
  Дачо Йотов, български революционер от ВМОРО, четник на Стефан Димитров
Свързани с Български извор
  Асен Попаврамов, български революционер, деец на ВМРО (Иван Михайлов), изселен в с. Български извор от комунистическия режим

Външни препратки 
 Радио и телевизия в Български извор
 Село Български извор - крепост Кичера , сайт Български крепости

Източници 

Села в област Ловеч
Населени места в община Тетевен
Пъстрогор

Пъстрогор е село в област Хасково, намиращо се в югоизточна България, което е част от община Свиленград.

География 
Село Пъстрогор е с равнинно-хълмист релеф, на метри от къщите на селото тече местна малка река, а извън селото се намира и новопостроен язовир. Селото е на десетина километра от Свиленград. Около Пъстрогор има плодородни почви, на които се отглеждат разнообразни култури.

История 
В книгата „РАЗОРЕНИЕТО НА ТРАКИЙСКИТѢ БЪЛГАРИ ПРѢЗЪ 1913 ГОДИНА“ академик Любомир Милетич посочва, че до 1913 г, в селото живеят 100 семейства. В проучването на „Българските християнски селища в Източна Тракия“ на Димитър Шалапатов, населението на селото през 1913 г. е отбелязано със 100 къщи българи екзархисти. През юли 1913 г. Османската империя извършва реокупацията на Тракия в нарушение на Лондонския мирен договор от 17 май 1913 г. Във всяко селище, което завземали, за да избегнат въоръжена съпротива, турските власти събирали оръжието, наличните храни и добитъка, мъжкото българско население избивали, а жените и децата отвличали към Мала Азия или прогонвали от родните им места. Заедно с Мустафа паша са изгорени още селата Аладагъ, Ения, Мезекъ, Куртуленъ, Деведере, Черменъ, Караагачъ от армията на Османската империя през лятото на 1913 г. Селото остава на българска територия и съгласно последвалите договори. Жители на Пъстрогор взимат участие в Балканската, Първата и Втората световна война, някои от тях не се връщат никога.

Религии 
В Пъстрогор над 99% от жителите са православни християни.

Културни и природни забележителности 
През селото минава рекичка, пълна с риба „мряна“.

Личности 
 Костадин Вълков (1881 – ?), деец на ВМОРО, участник в Илинденско-Преображенското въстание в 1903 година с четата на Димитър Ташев
 Теню Колев, деец на ВМОРО
 От село Пъстрогор е европейският шампион по борба – Петър Христов.

Други

Бежански център 
През 2011 г. в селото е изграден транзитен център за бежанци според изискванията на ЕС. За довършването му правителството отделя 450 хил. лв.

През 2017 г. транзитният център е преустроен в бежански център от затворен тип, ставайки първият такъв в България. Изграждането му струва близо 2 млн. лева и е финансиран с европейски средства. В него ще бъдат настанявани само извършилите нарушение на вътрешния ред.

Кухня 
 „Тавалък“ (бял ориз с пилешко или пуешко).

Библиография 
 Атанас Иванов Атанасов. Пъстрогор. Кратка история и родове. С., Автоспектър, 2011.

Източници 

Села в област Хасково
Населени места в община Свиленград
Бабинци

Бабинци е село в Северна България. То се намира в община Тетевен, област Ловеч.

География 

Село Бабинци се намира в планински район, над Тетевен, на около 1000 метра надморска височина. Разположено е на едно от най-хубавите места в Предбалкана на Стара планина.

Селото е заобиколено от върховете Трескавец, Острич, Червен и Висок. Местността е карстова и за това в района има много пещери и скални образувания. Връх Острич е във формата на конус, с обща площ на върха не повече от 30 m2. На връх Трескавец са открити останки от антична крепост.

История 

За траките, римляните, павликяните и богомилите, живели в района на село Бабинци, свидетелстват немалко артeфакти, изнамерени от иманяри и археолози, част от които се намират и в музея на гр. Тетевен. През ХІІ век в района се заселват богомили, придошли от Тракия. Те оттук през XIV в., заселили местността Палтен, която е между Кирчево и Тетевен. Заселниците били една малка група от хора, които изградили махалата Бабовяне, регистрирана през 1483 г. и в османските регистри като част от село Градежниче, в които през 1479 г. пак от османски архивен документ, според К. Гозлер, живеели общо 11 домакинства. През годините 1545 и 1579 в махала Бабинци – част от село Градежница, не са регистрирани местни жители. След ХVІІ в. започнало заселването им, като заселниците били предимно от с. Галата, където живеят предимно помаци. 

Бабинчерите са участвали и в Руско-турската война през 1877–1878 г. За това свидетелства един паметник на загиналите през войната, изграден точно между землищата на Бабинци и Тетевен. След Руско-турската война махала Бабинци е опразнена, като земите ѝ били заграбени от жителите на Тетевен и махалата от градежченска станала тетевенска. През периода от 1880 до 1960 г. Бабинци отново се превърнала в махала, като по-голямата част от жителите се заселили от Глогово. 1980 година, Бабинци придобива статут на самостоятелно село.

Редовни събития 
Празникът на селото е на 6 май – Гергьовден. Има конни надбягвания, надпяване на местни фолклорни състави.

Празникът „Покров Богородичен“ се чества на 1 октомври на близкия връх Острич, където е имало стар кръст, а през 2005 г. на негово място е построен параклисът „Покров Богородичен“. Рано сутринта се отслужва Света литургия, присъстват както жителите на селото, така и хора от Тетевен и околностите. По-късно всички се събират на трапеза, да опитат традиционното за празника и региона меню – курбан, боб и мляко с ориз.

Други 
През 2006 година на връх Острич е построен параклис „Покров Богородичен“, с дарения от помаците на Бабинци. Празник на параклиса се провежда на първи октомври всяка година в подножието на върха.

Източници

Външни препратки 
bulgariancastles.com 

Села в област Ловеч
Населени места в община Тетевен
Глогово

Глогово е село в Северна България. То се намира в община Тетевен, област Ловеч. Разположено и в планински район. Основно препитание за населението е от отглеждането на малини и дърводобив.

Религии 
Населението е помашко.

Обществени институции 
Основно училище „Христо Ботев“, детска градина „Изгрев“

Културни и природни забележителности

Редовни събития 
На 26 и 27 юни е сборът на селото

Източници 

Села в област Ловеч
Населени места в община Тетевен
Райкова могила

Райкова могила е село в Южна България. То се намира в община Свиленград, област Хасково. До 1934 година името на селото е Каик кьой (каик на турски е лодка).

Селото се намира близо до границата с Гърция и на около 4 км. от границата с Турция.

Бележки 

Села в област Хасково
Населени места в община Свиленград
Голям извор

Името Голям извор носят три български села:

 Голям извор (Област Ловеч)
 Голям извор (Област Разград)
 Голям извор (Област Хасково)
Сива река

Сива река е село в Южна България. То се намира в община Свиленград, област Хасково.

Културни и природни забележителности 
На 1.01.1928 г. по инициатива на Иван Георгиев – местен учител е положено началото на читалище „Развитие“. Било е избрано и читалищно настоятелство. Книгите с които е разполагало читалището се съхранявали в библиотеката на местното училище. През 1965 г. е построена нова сграда в центъра на селото и 2-рия етаж е предоставен на читалището. Тук се помещава киносалон със 120 места, библиотека, която има в наличност около 4700 книги и 25 читатели. Киносалонът понастоящем се използва за огранизиране на културни мероприятия, като например народните концерти на местната фолклорна група „Тракийка“. Председател на читалището е Мария Делчева Ангелова, а секретар – Стефка Тодорова Мавродиева.

През 2005 г. по правителствената програма „Малки проекти в подкрепа на регионалното развитие“ се отпускат средства за ремонт на църквата „Св. Архангел Михаил“. Пребоядисана е цялта външна фасада и са направени освежителни ремонти.

Други 
В изявление от септември 2007 г. кметът на община Свиленград – Георги Манолов – съобщи, че е планирано изграждането на дом за стари хора в село Сива река.

Всяка година в Сива река се провежда местния събор на църковния празник Св. Архангел Михаил – 8 ноември.

Източници 

Села в област Хасково
Населени места в община Свиленград
Студена

Студена може да се отнася за:

 Студена, село в Област Перник, България;
 Студена, село в Област Смолян, България;
 Студена, село в Област Хасково, България;
 Студена, река в Северна България, ляв приток на Янтра;
 „Студена“, язовир в България;
 Студена, село в Община Бабушница, Сърбия;
 Студена, село в Община Враня, Сърбия;
 Студена, село в Община Клана, Хърватия;
 Студена, село в Окръг Жиндрихув Храдец, Чехия;
 Студена, село в Окръг Пилзен Север, Чехия;
 Студена, село в Окръг Римавска Собота, Словакия;
Дивчовото

Дивчовото е село в Северна България. То се намира в община Тетевен, област Ловеч.

География 
Село Дивчовото се намира в Централна Стара планина в Тетевенски Балкан, началото на Национален парк Централен Балкан и резерват Боатин. (От Резерват Боатин извира река Боатинска, в която се вливат още десетина по-малки реки и през селото вече е река Дивчовска, която в местността Десеткар) разклона за гр. Етрополе, преминава

История 
По времето преди 1878 г.през селото са минали четниците на Панайот Хитов и групата на Георги Бенковски преди да се установят в местността Костина в с. Рибарица, където на Бенковски е направена турска засада и е убит.

До 1878 г. селото е било само махала от няколко кошари към с. Черни Вит. След Освобождението на България си правят къщи няколко тетевенски чорбаджии и гледат големи стада с овце. Има легенда, че при посещение на цар Борис в Тетевен, е воден на разходки в Тетевенския район и в махалата и царят, възхищавайки се от красотата на местността, се е произнесъл: „Колко е ДИВО и прекрасно тук!!!“ и оттогава е останало Дивчовото.

Културни и природни забележителности 
В с. Дивчовото има паметник на Панайот Хитов и е маркиран пътя на Бенковски, по който всяка година на 24-25 май преминават туристически групи от цяла България за да участват на 25 май в местността Костина край с. Рибарица за честванията на годишнините от гибелта на Георги Бенковски. По този маршрут преминават и много чуждестранни групи.

На 5 км от селото започва резерватът Боатин, който е обявен за биосферен резерват през 1948 г., поради наличието на много голям район с много редкия дървесен вид бял бук и необходимостта от неговото запазване. От резервата започва и Национален парк Централен Балкан. В Боатин е открит и голям район с белодробен лишей, който в съчетание с озона от вековната букова гора, влияе изключително благоприятно на страдащите от астма и белодробни заболявания.

Външни препратки 
 Радио и телевизия в Дивчовото 
 bulgariancastles.com 

Села в област Ловеч
Населени места в община Тетевен
Чернодъб

Чернодъб е село в Южна България. То се намира в община Свиленград, област Хасково.

География 
Селцето се намира на 13 километра от Свиленград в посока село Капитан Андреево, което е граница със съседна Турция.

История 
До 1934 година името на селото е Кара Хъдър.

Културни и природни забележителности 
В селцето се намира природен извор на вода който по нищо не отстъпва на познатите ни минерални извори.

Редовни събития 
Всяка година на 1 май по традиция се прави събор в селото, на който присъстват близки и познати на живущите в селото и традиционно се сервира агнешко, приготвено в пещ, направена от кирпич по стар български обичай.

Личности 
Костадинов Костадинов (учен)

Бележки 

Села в област Хасково
Населени места в община Свиленград
Малка Желязна

Малка Желязна е село в Северна България. То се намира в община Тетевен, област Ловеч.

География 
Село Малка Желязна се намира в планински район. На 3 км от главния път, веднага след с. Български извор посока Троян.

История 
Единственото село останало не-потурчено от османската империя. Когато турците дошли в селото то било пусто. Всичките жители се били скрили в гората.
Една от тайните квартири на Апостола се е намирала на сегашната ул. Васил Левски, в къща, в която бяха намерени старинни пищови.

Културни и природни забележителности 
1. Еко-кът Чешмичката. Приятно обособен кът за почивка/релакс. Представлява полянка със седянка, чешмичка с пресна водица и много други ласки за един хубав пикник.
2. Еко-язовир Малка Желязна. Скътан във Василъовската планина еко-язовирът представлява разнообразие от много растителни и животински видове. 3. Древното плато намиращо се на билото на Васильовска планина.

Редовни събития 
 Събор на селото – първата събота след Спасовден.

Външни препратки 
 Радио и телевизия в Малка Желязна 
 bulgariancastles.com 

Села в област Ловеч
Населени места в община Тетевен
Рибарица

Името Рибарица носят две български села:

 Рибарица (област Ловеч)
 Рибарица (Софийска област)

Вижте също 
 Рибарци (пояснение)
Калугерово

Името Калугерово носят три български села:

 Калугерово (Област Пазарджик)
 Калугерово (Софийска област)
 Калугерово (Област Хасково)

Вижте също 
 Калугерене
Балабанско

Балабанско е село в Северна България. То се намира в община Троян, област Ловеч.

Източници

Външни препратки 

Села в област Ловеч
Населени места в община Троян
Балканец

Балканец е село в Северна България. То се намира в община Троян, област Ловеч.

География 
Село Балканец се намира в планински район, на 5 км южно от град Троян, разположено е по долината на река Кнежа, приток на река Бели Осъм. От селото започва проходът Троян-Карнаре, по който се стига и до курортното градче Беклемето.

Религии 
100% от населението изповядват православно християнство. Храм „Св. Йоан Рилски“ с. Балканец.

Обществени институции 
 Младежки клуб
 Народно читалище „Творчество 1928“
 Културен клуб на пенсионера
 Детско-юношеска група „Децата на Балканец“

Кметове 
 2003 – 2007 Минко Владов Михов – кметски наместник
 2007 – 2011 Минко Владов Михов – кмет (ГЕРБ)
 2011 – 2015 Боряна Въчева Стефанова – кметски наместник
 2015 – Теменужка Дончева Пелова-Зунева – кмет (БСП)

Редовни събития 
19 октомври – храмов празник и събор на селото.

Външни препратки 
 Туристически обекти в Балканец 
 www.bg-patriarshia.bg 
 www.bg-patriarshia.bg 

Села в област Ловеч
Населени места в община Троян
Бели Осъм

Бели Осъм е село в Северна България. То се намира в община Троян, област Ловеч.

Село Бели Осъм се намира на 7 км от гр. Троян навътре в Балкана в подножието на Троянския проход, по поречието на р. Бели Осъм (от сливането на реките Зеленика и Ръждавец). То е изходен пункт за комплекс „Беклемето“, за паметника „Арка на свободата“ и за природния резерват „Козя стена“ – находище на защитения еделвайс. 

Според данни от последното преброяване в селото постоянно живеят 542 човека.

Белиосъмци в началото на XX век са били  дребни земеделци и скотовъди. През времето на социализма основният поминък на местните е свързан с планинското земеделие, овощарството и животновъдството.

Читалището на селото – НЧ „Изгрев – 1926 г.“, пак там се поддържа и  „Бели Осъм“ .

История и забележителности

Историята на селото е свързана със съдбата на последните оцелели Ботеви четници, които, търсейки подслон на север от билото на Балкана, попадат по тези места. Това са Сава Пенев от Търново, Никола Обретенов от Русе (касиер на четата), Димитър Тодоров от Габрово и Стоян Господинов от с. Българене, Ловешко, познат като Стоян Българенчето, самоубил се, за да не попадне в ръцете на турците (на негово име е кръстена главната улица на селото).

В тяхна чест е изграден паметник и всяка година се прави възстановка на събитията

Историческа забележителност е и църквата „Св. Димитър Солунски“, строена през 1910 г. от майстори от тревненската школа. Тя е изцяло от камък, с 8 стенни кубета и камбанария, двукорабен купол, повдигнати вътрешни колони и подкорнизно декориране с орнаменти наречени „каменен вълчи зъб“ и стъпаловидни резалии.

През 2019 – 2020 г църквата е основно ремонтирана, възстановен и ограден е и църковният двор, в който се намира и най-старото дърво в с. Бели Осъм – вековен горски дъб.

География 
Село Бели Осъм се намира в Северното подножие на Стара планина, на 7 км югозападно от гр. Троян. Табелата за край на село Бели Осъм служи и за табела за началото на село Чифлик. Населението към 2011 г. наброява 703 души.

Селото е известно като един от грънчарските центрове на прочутата троянска керамика през 30-те години на XX век.

Източници

Външни препратки 
 Радио и телевизия в Бели Осъм 

Села в област Ловеч
Населени места в община Троян