alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Akvarium

Et akvarium (flertal akvarier) er en vandbeholder til sødyr, søplanter, havdyr og havplanter. Blandt de almindeligste akvariefisk er bl.a. guldfisk, guppyer, zebrafisk og slørhaler. En tilsvarende beholder til landdyr kaldes terrarium, og overbegrebet for akvarier og terrarier er vivarium.

Et akvarium kan også betyde et naturhistorisk museum, som viser levende fisk og andre havdyr (f.eks. hajer og skaldyr) og planter. En person, som dyrker akvariekultur som hobby, kaldes akvarist.

Billedgalleri

Se også 

 Akvariefisk
 Danmarks Akvarium
 Den Blå Planet
 Havedam
 Akvakultur (vandlevende organismer)
 Vandkultur

Akvaristik
Hobby
Økologi
Væskebeholdere
Dambrug
Akvædukt

En akvædukt er en bygning til transport af vand; også en bro, der leder vand over fx en dal. Ordet akvædukt kommer af det latinske aquaeductus (aqua = vand, ducere = lede). Den er ofte hævet over landskabet. Der findes store akvædukter, som kan besejles.

Romerske akvædukter

Akvædukter findes mange steder i verden, og hovedstaden Tunis bruger stadig en gammel romersk akvædukt. Den længste af romernes akvædukter løb de 132 km fra Djebel Zaghouan i Tunesien til Karthago. Kölns vandforsyning blev ført i akvædukt de henved 100 km fra Nettersheim-området i Eifel. Det antikke Köln var sikret en daglig forsyning på ca 20.000 kubikmeter friskt kildevand = 200 l pr. sekund. Det meste er gået til byens badeanlæg og en del til at holde virksomheder og fontæner i gang. I vore dages Rom bruges kun Aqua Virgo, der leder frem til Trevi-fontænen.

Akvædukterne blev fortrinsvis brugt til at føre vand ind til byer fra kildespring eller søer i omegnen.

Akvædukter i Danmark 
En akvædukt fra 1950 leder Dalgaskanalen over Lustrup bæk ved landsbyen Skarrild.

En anden akvædukt ved Hollufgård nær Odense leder Hollufgård Møllebæks vand over Lindved Å.

Desuden er der ved Lindved Mølle syd for Odense Danmarks måske længste akvædukt, hvorom det i fredningsbeskrivelsen hedder, at "Tilløbet sker gennem en 2,5 kilometer lang kanal, som sine steder er bygget af tørvediger og ligger op til 3 meter over de omgivne landbrugsjorder. Andre steder er kanalen gravet ned i terrænet. Anlægget, som gennemstrømmes af Lindved Å, stammer fra 1600-tallet og er ganske imponerende". Kanalen eller akvædukten krydser undervejs vandløbet Volderslev-Lindved Afløbet.

Henvisninger

Litteratur 
Tønnes Bekker-Nielsen, Kedelsten og marmor. Sfinx årg. 15 (2002) nr. 1, s. 10-11.

Sextus Julius Frontinus, Roms akvædukter, på dansk ved Jørgen Hansen. København 1986. .

H.V. Morton, Roms fontæner. København 1973.

Se også 

 Vandløb
 Viadukt
 Quanat
 Transport
Alabast

Alabast er navnet på to forskellige mineraler: en slags kalciumkarbonat og en slags kalciumsulfat – også kaldet gips. Mineralet er tæt, finkornet, gennemskinneligt og hvidt eller marmoreret. 

Kalciumkarbonat-udgaven af alabast blev anvendt til skulpturelle arbejder, små parfume-beholdere, vaser og mindre, religiøse genstande i det gamle Egypten og Mesopotamien. I farao Seti I's gravkammer nær Theben var en sarkofag udhugget af ét stort stykke hvid alabast. 

I Europa er gips i mindre grad anvendt til skulpturelle arbejder, prydgenstande og armaturer fra Middelalderen til i dag. Skæres alabast tyndt, kan det anvendes som små ruder i vinduer; de ses i middelalderkirker i Italien. Mineralet findes bl.a. i Italien og ved Isfjorden på Svalbard.

Sten
Mineraler
Strandasters

 
Strandasters (Tripolium pannonicum), ofte skrevet strand-asters, er en 15-60 cm høj urt, der i Danmark vokser på strandenge.

Beskrivelse 
Strandasters er en flerårig urt, der tilhører kurvblomstfamilien. Den har smalle, lancetformede, kødfulde blade og en opret, glat, ofte rødlig stængel.

Alle kurvene er samlet i toppen i en halvskærm, og de består af gule skivekroner i midten, og blålige eller violette randkroner. Kurvene er ca. 2-3 cm, mens randblomsterne er omkring 1-1,5 cm. Frugten er 3-4 mm med fnok.

Strandasters er i øvrigt ofte kun toårig.

Udbredelse i Danmark 
Arten er ret almindelig i Danmark på våd bund, på strandenge og i strandsumpe. Strand-asters blomstrer i juli-september.

Hjemsted i Europa 
Arten er udbredt i Mellemøsten, Kaukasus, Centralasien, Kina og Japan samt i de kystnære og steppeprægede i vegetationer i Europa. I det nordøstlige Bulgarien, hvor klimaet er kontinentalt med varm, tørre somre og hårde vintre, findes steppeområder af samme type, som kan ses i f.eks. Ungarn og Ukraine. Her vokser arten sammen med bl.a. agernigella, almindelig blærebælg, almindelig judastræ, almindelig nældetræ, almindelig parykbusk, almindelig syren, asfaltkløver, asiatisk singrøn, balkanpæon, bjergkortkrone, bjergstenfrø, blå staudeklematis, buskhestesko, dværgmandel, farvegåseurt, foderesparsette, fransk rose, glatbladet tidselkugle, gul læbeløs, hvid diktam, hårtotfjergræs, kronelimurt, lav iris, Melica transsilvanica (en art af flitteraks), melittis, opret galtetand, pigget lakrids, Potentilla cinerea (en art af potentil), purpurkongelys, russisk løn, Scabiosa argentea (en art af skabiose), sibirisk klokke, skarleje, skærmokseøje, slank sternbergia, spinkel kambunke, sølvsalvie, sølvbladet pære, Teucrium polium (en art af kortlæbe), uldhåret fingerbøl, våradonis og weichsel

Note

Kilder/Henvisninger 
 Signe Frederiksen et al., Dansk flora, 2. udgave, Gyldendal 2012. .
 Naturligvis 
 Bo Mossberg, Lennart Stenberg og Stefan Ericsson: Den store nordiske flora, København 1994, side 443.

Blå blomster
Flerårige urter
Asters, Strand-
Asters, Strand-
Asters (Aster)
Strandkrabbe

Strandkrabben (Carcinus maenas) er en almindelig krabbe, der er naturligt hjemmehørende langs kysterne af Europa og Nordafrika, men er spredt med skibsfarten over hele verden. Den kendes nemt på sit nærmest femkantede skjold, der er savtakket fortil. Farven er brunlig eller grønlig. Det er Danmarks almindeligste krabbe og findes som den eneste krabbeart helt ind i Østersøen til Bornholm. I Danmark bliver strandkrabben op til 5-6 centimeter lang.

Levevis 
Strandkrabben lever på lavt vand, hvor den særlig om natten er aktiv og svømmer eller kryber rundt på jagt efter føde. Om dagen holder den sig ofte skjult, f.eks. under en sten. Den lever såvel på klippebund, sandbund og mudderbund (slik). Som andre krabber, bevæger den sig sidelæns på sine otte ben.

Strandkrabben er nærmest altædende og tager både snegle, hjerte- og blåmuslinger, pungrejer, tanglopper, tanglus og kutlinger. Den kan også finde på at spise en anden krabbe. Skallerne hos unge muslinger knuser den med sine klosakse. Særligt de unge krabber ædes af ål, ulk og skrubbe.

De unge krabber skifter skal med få måneders mellemrum, for at de kan vokse. De kønsmodne krabber skifter skal én gang årligt. Som alle krebsdyr har også krabber stor regenerationsevne og kan i løbet af et par hudskifter gendanne et mistet ben.

Hunnerne bærer deres mange æg på undersiden af skjoldet under halen.

Invasiv art 
Carcinus maenas er en invasiv art, og er på ISSGs liste over verdens 100 mest invasive arter. Den blev observeret på østkysten af Nordamerika ved Massachusetts i 1817 og har siden bredt sig fra Nova Scotia til Virginia.

I Australien blev den fundet i slutningen af det 1800-tallet og har nu spredt sig langs kysterne af South Australia, Victoria, New South Wales og Tasmanien.

Desuden er den nu udbredt ved Sydafrika (1983), på vestkysten af Nordamerika (1989) fra Californien til British Columbia og Patagonien i Sydamerika (2003).

Kilder/Henvisninger 
 K. Stephensen. Storkrebs I. Skjoldkrebs. G.E.C. Gads Forlag. Bind 9 i Danmarks Fauna. København 1910.
 Crothers, J. H. (1968): The biology of the shore crab Carcinus maenas (L.), 2. The life of the adult crab. Field Studies. 2, nr. 1, side 579-614.

Noter 

Krabber
Invasive arter
Albert 1. af Belgien

Albert I, Belgiernes Konge (8. april 1875 – 17. februar 1934) var konge af Belgien fra 1909 til 1934.

Han var brodersøn, altså nevø, af forgængeren kong Leopold 2. af Belgien. Han blev, som hærens leder i kampen mod tyskerne 1914-18 under 1. verdenskrig, nationalt samlingsmærke.

Biografi

Opvækst 

Albert blev født den 8. april 1875 i Bruxelles i Belgien som det femte barn og anden søn af prins Philippe, greve af Flandern og prinsesse Marie af Hohenzollern-Sigmaringen. Hans far var den tredje søn af kong Leopold 1. af Belgien og en yngre bror til kong Leopold 2. af Belgien. Prins Philippe var ved Alberts fødsel tronfølger i Belgien, da Kong Leopolds eneste søn var død i 1869, og Prins Albert var derfor ved fødslen nummer tre i den belgiske tronfølge efter sin far og storebror. Prins Albert voksede op i Greven af Flanderns Palæ i Bruxelles. Da Alberts storebror, Baudouin, der var blevet forberedt til at arve den belgiske trone, døde i 1891, blev Albert nummer to i arvefølgen efter sin far.

Regeringstid 
Han blev den tredje konge af Belgien den 23. december 1909, da hans onkel, kong Leopold 2., døde. 

I begyndelsen af 1. verdenskrig lykkedes det Albert 1. at holde de tyske tropper hen længe nok, til at Storbritannien og Frankrig kunne forberede Marneslaget (6. september – 9. september 1914). Da han vendte tilbage til Bruxelles, blev han fejret som nationalhelt.

Albert 1. døde den 17. februar 1934 under en bjergbestigning af bjerget Marche-les-Dames i Ardennerne i nærheden af Namur. Han havde fæstnet sin krog på en kæmpe stenblok, som så væltede ned over ham, fortæller en, som var med på turen. Det skete sidst på dagen, som det sidste, de gjorde, før de skulle hjem. Han døde på stedet, da han faldt tolv meter ned med hovedet forrest.

Ægteskab og børn 
Den 2. oktober 1900 giftede han sig med Elisabeth af Bayern. Hun blev først prinsesse af Belgien og derefter dronning for belgierne (1909- og helt indtil sin død i 1965). De fik tre børn:

 Leopold (3. november 1901 – 25. september 1983). Efterfulgte sin far som konge fra 1934.
 Karl, (10. oktober 1903 – 1. juni 1983). Regent af kongeriget fra 1944 til 1951. Han giftede sig den 14. september 1977 med Jacqueline Peyrebrune. 
 Marie José, som senere blev dronning af Italien (1946).

Eftermæle 
Albertkanalen i det nordøstlige Belgien er opkaldt efter kong Albert 1.

Æresbevisninger 
 : Ridder af Elefantordenen (R.E.)

Eksterne henvisninger 

Huset Sachsen-Coburg-Gotha
Konger af Belgien
Katolske monarker
Personer fra Bruxelles
Modtagere af Militær Medalje (Frankrig)
Modtagere af Den Hvide Løves Orden
Riddere af Serafimerordenen
Albinisme

Albinisme er en medfødt genetisk defekt, der medfører mangel på melanin pigment i øjne, hud og hår. Defekten kan være både dominant, recessiv og X-bundet.

En der lider af albinisme kaldes en albino.
Albinisme medfører ofte nedsat syn.

Se også 
 Akromatose

Eksterne henvisninger 

 Dansk Forening for Albinisme

Genetik
Medfødte misdannelser, deformiteter og kromosomafvigelser
Albion

Albion () er det ældste kendte navn for øen der udgør Storbritannien. Ordet benyttes i dag stadig som en poetisk henvisning til øen. Navnet for Skotland på gælisk relaterer til Albion: Alba på skotsk gælisk, Albain på Irsk, Nalbin på manx og Alban på walisisk/kornisk/bretonsk.

Disse navne blev senere latiniserede som Albania og angliseret som Albany, hvilket engang var alternative navne for Skotland. New Albion og Albionoria ("Albion of the North") var en overgang et forslag til navne for Canada under perioden med Den Canadiske Konføderation.

Kildehenvisninger 

Storbritanniens historie
Album (flertydig)

Album har flere betydninger:

 Musikalbum – en pladeudgivelse eller en cd
 Album (flademål) – et gammelt dansk jordemål
 Album (rummål) – et gammelt dansk rummål
 Album – en mappe til samling af fotografier, udklip, frimærker m.m.
 Album (tv-serie) – en dansk tv-serie
 Tegneseriealbum – en tegneseriepublikation
Albumin

Albumin er det vigtigste frie protein i blodet. Det er af afgørende betydning for det kolloid-osmotiske tryk. Ved albuminmangel er der tendens til væskeophobning i vævene (ødem). 
I u-landene kan underernærede børns udseende (stor mave pga væskeansamling i bughulen og en stor lever) f.eks. skyldes albuminmangel. Albumin bliver dannet i leveren, og ved underernæring kan der opstå albuminmangel. Måling af albumin i blodet er omvendt ikke noget sikkert udtryk for ernæringstilstanden.

Se også 
Kwashiorkor
Marasmus

Proteiner
Alderney

Alderney er den nordligste af Kanaløerne, dens areal er 8 kvadratkilometer, og hovedbyen hedder St. Anne. 

Øen er under den britiske krone, men er selvstyrende og har eget flag. Det seneste valg blev afholdt i 2014.

Geografi
Øen er 5 km lang og 3 km på sit bredeste. Hovedbyen hedder St. Anne.

Befolkning
Ved folketællingen i 2013 havde Alderney en befolkning på 1.903. Dette var en nedgang på 17% set i forhold til 2001. Der har blandt andet været en nedgang i børn og unge og befolkningen er blevet ældre. Mangel på arbejdspladser bidrager til udvandringen blandt de yngre, samtidig med fordelagtige skattevilkår bidrager til at øen tiltrækker sig pensionister. Halvdelen af Alderneys befolkning er 55 år eller ældre.

Politik og administration
Øen styres af et parlament kaldet States of Alderney, som består af en præsident og ti medlemmer som vælges hvert fjerde år. Præsidenten leder parlamentets månedlige møder. Alderney har også to sæder med stemmeret i Guernseys parlament.

Den daglige administrationen af øen udføres af tre komitéer – Plan- og finanskomitéen, Forvaltningskomitéen og Bygnings- og udviklingskomitéen – som støttes af et lille embedsværk. Skattepolitikken er Guernseys område, og Guernseys parlament har derfor ansvar for at gøre tilstrækkelige resurser tilgængelig for Alderneys myndigheder.

Alderneys retsapparat inkluder én domstol – Court of Alderney. Næste instans er den kongelige domstol i Guernsey, og derefter Kanalørnes ankedomstol. Sidste instans er Juridisk komité ved Det kongelige råd i Storbritannien.

Galleri

Referencer

Eksterne henvisninger

Kanaløerne
Guernsey
Aldous Huxley

Aldous Leonard Huxley (født 26. juli 1894 i Godalming i Surrey, Storbritannien, død 22. november 1963 i Los Angeles, CA i USA) var en engelsk forfatter og et af de mest prominente medlemmer af den berømte Huxleyfamilie. Han skrev blandt andet den dystopiske fremtidsvision Fagre nye verden fra 1932. Han var humanist, men antog i sine senere år en interesse for mere spirituelle emner som parapsykologi og filosofisk mystik. Senere skrev han den utopiske roman Ø.

Liv 

Huxley studerede i Oxford fra 1913 til 1916. Fra 1923 til 1930 boede han i Italien og Frankrig og flyttede til Californien 1937. Han skrev i de fleste genrer: romaner, noveller, digte, rejseskildringer, essays, prosa og filmmanuskripter. I mellemkrigstiden skrev han "kyniske fabler om, hvordan moderne psykologi og naturvidenskab havde nedbrudt traditionelle værdier og ført til rodløshed og retningsløshed blandt de intellektuelle". Fra slutningen af 1930'erne skrev han med "større etisk alvor og [præget] af hans interesse for mysticisme og parapsykologi. Hans senere romaner afspejler en mystisk gudsoplevelse".

Huxley var engageret inden for flere områder, både etiske, politiske og esoteriske. I 1950'erne deltog han – i "sin trang til at sprænge erkendelsens grænser" – i eksperimenter med meskalinrus. Huxley mente, at "meskalin ville hjælpe ham til at opleve det samme som Blake og andre kunstnere og visionære." Huxley beskrev rusoplevelsen i sit essay Erkendelsens Døre (The Doors of Perception, 1954) som "var med til at indlede en æra af eksperimenteren med narkotiske stoffer", og som menes med Blake at være inspirationen til bandnavnet The Doors.

I 1960 diagnosticeredes han med kræft, og hans helbred blev hurtigt forværret  de næste år. Hans død fik nogen opmærksomhed, da han på sit dødsleje fremførte en skriftlig (han havde mistet taleevnen) begæring til sin hustru (Laura Huxley) om at få 100 µg LSD injiceret i sig. Hun skrev senere en bog om det (This Timeless Moment). Til trods for at han var en kendt og fremtrædende person, savnedes massemediernes omtale af hans død, eftersom John F. Kennedy blev myrdet samme dag.

Huxleys grav findes på Compton Village Cemetery i Guildford.

Romaner 
 Kromgult 
 Livets Runddans 
 De Golde 
 Kontrapunkt 
 Fagre Nye Verden 
 Vi Blindede Trælle 
 Efter Mangen En Sommer 
 Tidens Nar 
 Dyret og Sjælen 
 Geniet og Gudinden 
 Ø

Noter

Eksterne henvisninger 

Romanforfattere fra England
Science fiction-forfattere fra Storbritannien
Vegetarer
Romanforfattere fra Storbritannien
Briter i 1800-tallet
Briter i 1900-tallet
Personer døde af kræft
Ale

Ale er en engelsk overgæret øl, der både kan være lys og mørk. Betegnelsen bruges ofte som fællesbetegnelse for alle typer af overgærede øl. De belgiske trappistøl, den oprindelige danske porter, de franske biere de garde og biere de saison, og mange øl fra de danske mikrobryggerier (såsom Brøckhouse, Ølfabrikken og Nørrebro Bryghus) og norske Nøgne Ø er eksempler på ales.

Historisk har ale ofte været brugt om øl, der er brygget uden brug af humle.

Historie 
Ale var en vigtig næringskilde i middelalderens Europa. Det var en af de tre primære kilder til gryn i kosten i 1300-tallets England sammen med grød og brød. Forskere mener at korn stod for omkring 80% af kalorieindtaget blandt bønder og omkring 75% blandt soldater. Selv adelige fik omkring 65% af deres kalorier fra gryn.

Øl med lav alkoholprocent, der kan være meget næringsrig, bestod ikke kun af alkohol, men kunne også hydrere folk uden at gøre dem berusede. Denne type øl har været indtaget dagligt af stort set alle, også børn, mens øl med højere alkoholprocent har været brugt mere til rekreative formål.

Optegnelser fra middelalderen viser, at ale blev indtaget i store mængder. I 1272 fik et ægtepar der flyttede ind på Selby Abbey 2 gallons (ca. 7,5 L) ale om dagen med to skiver franskbrød og skiver brunt brød. Munkene på Westminster Abbey konsumerede omkring 1 gallon (ca. 3,8 L) ale om dagen. I 1299 købte Henry de Lacys husholdning omkring 85 gallons (321 L) ale dagligt og i 1385-6 på Framlingham Castle blev der indtaget omkring 78 gallons (295 L).

Se også 
 Pale ale
 Brown ale

Referencer

Eksterne henvisninger 

Øltyper
Alf

Alf kan henvise til flere artikler:
 Alf (navn) – et drengenavn.
 Alf (nordisk mytologi) – et guddommeligt væsen fra nordisk religion.
 Elverfolk – et væsen fra nordisk folklore, bygger på hedenske alfer samt en række andre magter.
 Alf (røver) – en person der lagde navn til stien Alfbæk i Gråstenskovene.
 Alf (tv-serie) – en tv-serie produceret fra 1986 til 1990.
 Alf (flod) – en flod.
 Alf Ross – Dansk jurist.
 Animal Liberation Front (ALF) – en international organisation af dyreretaktivister
Alfa (bogstav)

Alfa (Α α) er det første bogstav i det græske alfabet.

Alpha Symboliserer bogstavet "a" i NATO's fonetiske alfabet, også kendt som ICAO-alfabetet.

Computer 
I unicode er Α U+0391 og α er U+03B1.

Græske bogstaver
Algebra

Algebra (ar. "al-jabr") er en gren af matematikken der kan beskrives som en generalisering og udvidelse af aritmetikken. Ved algebra forstås også "bogstavregning" og "læren om matematiske operationer".

Oprindelse 
Ordet algebra kommer af titlen på et afgørende værk om algebra skrevet af den persiske matematiker Al-Khwārizmī i 820 – værkets fulde titel var Al-Kitāb al-mukhtaṣar fi l-hisāb al-jabr wa’l-muqābalah (الكتاب المختصر في حساب الجبر والمقابلة), der betyder "Den grundige bog om udregning ved sammensætning og afbalancering". Bogen blev i middelalderen oversat til latin med titlen Liber algebrae et almucabala. Heri opsummerede og udvidede Al-Khwārizmī samtidens viden om algebraiske ligninger, idet han i særlig grad hentede inspiration hos den indiske matematiker Brahmagupta og den græske matematiker Diofant.

Opdeling 
Man kan lave en grov inddeling af algebra i disse felter:
 Elementær algebra hvor man ser på egenskaberne ved de reelle tal, hvor man regner symbolsk med bogstaver som repræsenterer tal, og hvor reglerne omkring matematiske udtryk og ligninger studeres.
 Abstrakt algebra hvor man ser på strukturer som legemer, grupper og ringe.
 Universel algebra hvor man ser på egenskaber der er fælles for alle algebraiske strukturer.
 Computeralgebra hvor man ser på algoritmer til symbolsk manipulation af matematiske elementer.

Den klassiske algebra beskæftigede sig særligt med løsningen af ligninger af 'te grad.
Algebraens fundamentalsætning udsiger, at når blot man anvender komplekse tal, har enhver sådan ligning (i én variabel) altid  løsninger (der dog ikke nødvendigvis er forskellige).

Se også 
 Liealgebrakohomologi
 GeoGebra - software, skrevet i java, og udviklet til skoleundervisning i algebra og geometri

 
Matematiske discipliner
ALGOL

ALGOL (forkortelse af ALGOritmic Language) er en række imperative programmeringssprog, der oprindeligt blev udviklet midt i 1950'erne og som blev en de facto standard måde at vise algoritmer i bøger i de følgende 30 år. Det blev designet til at undgå nogle af de problemer man havde med Fortran og gav anledning til mange andre programmeringssprog bl.a. Pascal og Simula. ALGOL var det første sprog hvor man kunne afgrænse blokke af kodelinjer, der bruges par af begin og end til at afgrænse med. Man ser stadig ALGOL-lignende syntax i pseudokode.

Som redaktør af ALGOL rapporten, bidrog danskeren Peter Naur afgørende til udviklingen af selve sproget ALGOL. Derudover udvikledes i Danmark i 1950'erne af bl.a. Danmarks første operatør Jørn Jensen, og en række andre it-folk knyttet til den første danske it-virksomhed Regnecentralen, én af de første, og bedste, og derfor mønster-dannende, implementeringer af ALGOL.

Sproget blev anvendt på andengenerationsdatamaten GIER (Geodætisk Instituts Elektroniske Regnemaskine) – og det var et smukt sprog i forhold til f.eks. Fortran, der var betydelig mere rudimentært. GIER's efterfølger RC-4000 og senere RC-8000 fra Regnecentralen kunne også programmeres i Algol, og denne kombination blev anvendt til edb-matriklen (matrikelregisteret) i Kort & Matrikelstyrelsen indtil 1990.

Ingeniørstuderende på Polyteknisk Læreanstalt fik i midten af 1960'erne et nødkursus i ALGOL, så de ikke blot lærte Fortran-sproget at kende.

Historie 
ALGOL blev udviklet af en komité af europæiske og amerikanske dataloger. John Backus opfandt Backus-normal-formen som en metode til at beskrive programmeringssprog og brugte det til at beskrive ALGOL 58. Beskrivelsen blev revideret og udvidet til Backus-Naur-form af Peter Naur til brug for ALGOL 60. Både John Backus og Peter Naur var med i komiteen der skabte ALGOL 60. Det samme var Wally Feurzeig, der senere skabte Logo.

Peter Naur blev i 2005 tildelt Turing awarden bl.a. for sit arbejde med ALGOL 60.

Noter

Referencer

Eksterne henvisninger 
 History of ALGOL  at the Computer History Museum
 
 

Programmeringssprog
Algospasme

Algospasme er en smertefuld krampe. Ordet er sammensat af de græske ord algos, der betyder smerte, og spasmos, der betyder trækning, spasme.

Symptomer
Fysiologiske effekter af ethanolindtagelse

Indtagelse af alkohol (ethanol) har en række fysiologiske effekter på menneskekroppen.

Efter indtagelse af en tilstrækkelig mængde ethanol opnås beruselse. Efter rusen opleves tømmermænd, hvilket blandt andet viser sig ved hovedpine, svimmelhed og kvalme. Ved længerevarende overforbrug af ethanol kan der opstå skader på kroppens organer og/eller alkoholafhængighed.

Optagelse 
Ethanol i drikkevarer optages hurtigt i blodet gennem mavesækken og tarmene. Som tommelfingerregel optages ca. 20% af ethanolen gennem maven og 80% gennem tarmene. Denne fordeling kan dog ændres ved samtidig indtagelse af mad, der forsinker optagelsen igennem maven. Dette betyder samlet set, at ethanolen optages langsommere i kroppen, når man har mad i maven. Før i tiden havde man en forestilling om at kuldioxid-holdige drikke (såsom sodavand, danskvand og champagne) blandet med ethanol ville øge optagelseshastigheden af ethanol i blodet. Denne forestilling har vist sig at være forkert .

Fordeling 
Ethanolen fordeles i den del af kroppen der indeholder vand, det vil sige blodet og væsken i og omkring cellerne. Kvinder bliver hurtigere påvirkede af ethanol end mænd, fordi de indeholder mere kropsfedt end mænd hvori ethanolen ikke kan opløses.
Den procentdel af kroppen hvori ethanolen kan optages kan tilnærmes til 55% for kvinder og 68% for mænd.

For udregning af promiller, se alkoholpromille.

Ethanols nedbrydning i kroppen 
Ethanol bliver fortrinsvis nedbrudt i leveren til acetaldehyd af enzymet alkoholdehydrogenase. Acetaldehyd bliver derefter omdannet til eddikesyre af enzymet acetaldehyddehydrogenase. Eddikesyren kan derefter nedbrydes ved kroppens normale metabolisme og bliver således til vand, kuldioxid og energi.

I kroppen sker forbrændingen i flere trin.
Først dannes der ethanal, eller acetaldehyd:

2 C2H5OH + O2 → 2 CH3CHO + 2 H2O

Ethanalen omdannes dernæst til eddikesyre:

2 CH3CHO + O2 → 2 CH3COOH

Eddikesyren forbrændes til kuldioxid og vand:

CH3COOH + 2 O2 → 2 CO2 + 2 H2O

Antabus forhindrer kroppens omdannelse af acetaldehyd, der er det stof, der primært fremkalder tømmermænd. Af denne grund medfører indtagelse af selv små mængder ethanol ubehagelige symptomer for folk på antabus.
Ethanol dannes også naturligt i kroppen i små mængder under metabolismen, forbrændingen af sukkerarter.

Skadevirkninger

Kræft 
Indtagelse af ethanol er en væsentlig årsag til kræft i de organer, der kommer i kontakt med stoffet; disse omfatter struben, mundhulen, svælget, spiserøret, leveren, brystet og tyk- og endetarmen.

Se også 
 Antabus
 Delirium
 Drink
 Alkoholiske drikkevarer

Kilder 

 
 
Sundhed
Alkoholisk fermentering

Alkoholisk fermentering er én blandt tre mulige måder, sukkerstoffer kan nedbrydes på. Processen afhænger af organismen, som foretager nedbrydningen, og det miljø, organismen befinder sig i. Ved alkoholisk fermentering slutter processen med dannelse af alkohol, mens de to andre nedbrydningsmåder slutter med dannelse af henholdsvis mælkesyre og acetylcoenzymA.

Den alkoholiske fermentering starter med en decarboxylering af pyruvat til acetaldehyd. Samtidig dannes der CO2, og begge dele sker ved hjælp af enzymet pyruvatdecarboxylase. Den dannede acetaldehyd omdannes derefter videre til ætanol ved hjælp af enzymet alkoholdehydrogenase.

Kilder/henvisninger 
 Lexopen

Se også 
 Fermentering

Metabolisme
Organisk kemi
Alkoholer
Ølbrygning
Vinavl
Konservering af madvarer
Alkove

Alkoven (fra spansk alcoba som stammer fra arabisk: al- (artikel) og qubbah (القبة), hvælving) er en lukket sengeniche i væggen eller i et vægfast skab med skyde- eller fløjdøre; eller med et forhæng for. En alkove er typisk kortere end nutidige senge, da man før i tiden har anvendt et meget højt hovedleje, så man stort set har siddet op. De er bredere med plads til flere. Alkoven lå ofte mellem stue og køkken.

Alkoven kaldes på Fyn indbygget seng, på Bornholm sengehul, på Rømø og Fanø tætseng og i Sydslesvig indelukket seng. Betegnelsen hulseng forekommer også nogle steder jf. Jysk Ordbog.

En alkove kan også være et fritstående sengeskab, altså et møbel. Det forekom i Sverige.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Hulseng  i Jysk Ordbog. (Links besøgt januar 2009).
 
 
AntikABC.dk om Alkove, Online leksikon om antikviteter, kunst og kultur. (Link besøgt januar 2009).

Folkeminde
Senge
Arabiske ord
All England

All England er en badmintonturnering i Birmingham i England. Den første badmintonturnering blev spillet i 1898, og allerede året efter begyndte All Englandsmesterskaberne. Turneringen blev indtil 1993 afholdt i London-forstaden Wembley. Turneringen var indtil 1977 betegnet som det uofficielle verdensmesterskab.

All England-vindere 
 Herresingle
 Damesingle
 Herredouble
 Damedouble
 Mixed double

I 2010 havde turneringen jubilæum ved afholdelsen af turnering nr. 100.

Tidligere vindere

Steder for turneringens afholdelse
Turneringen er vokset fra 8 forskellige sportshaller, og spilles nu på National Indoor Arena (sponsornavn Barclaycard Arena) i Birmingham.

Noter

Eksterne henvisninger 

 Official Site of the All England Open Championships

 
Etableret i 1899
Allah

Allah (, ) er det arabiske ord for Gud. På arabisk bruges ordet af såvel muslimer som kristne, jøder og andre monoteister om netop deres gud (således også i arabiske oversættelser af Bibelen), men på andre sprog henviser ordet ofte til særligt den muslimske gudsopfattelse. Islam er monoteistisk: Allah er den eneste gud. Muslimer bruger udtrykket Allahu Akbar, som betyder Gud er stor eller Allah er større. Udtrykket bruges blandt andet, når der kaldes til bøn.

Etymologi 
Ordets etymologi er omdiskuteret, men langt den mest udbredte opfattelse er, at Allāh (الله) er en sammentrækning af den bestemte artikel ’al (ال) og ordet ’’ilāh (إلٰه), der betyder "gud" eller "guddom" og i øvrigt er beslægtet med det hebræiske ord for gud, ’el (אל). Ordets grundbetydning er altså "guden" eller "guddommen", hvor man med den bestemte form angiver, at der er tale om den ene, som når kristne bruger Gud med stort 'G' i stedet for bare gud og jøder bruger den vokalløse form af Jahve “JHWH”.

Navnet blev brugt af de førislamiske arabere, der tillige dyrkede adskillige guder og gudinder, herunder en gudinde Allāt, hvis navn sandsynligvis er hunkønsformen af Allāh. Som monoteistisk religion tager islam dog skarpt afstand fra denne førislamiske praksis.

Allahs navne 
Allah har 99 forskellige navne, som er angivet i Koranen. Hvert af disse navne fortæller samtidig noget om hans egenskaber, eksempelvis den hørende, den seende, den alvidende og den barmhjertige.

Nedenfor opremses Allahs 99 navne:

Referencer

Eksterne henvisninger 

Islam
Allé

En allé er en vej med ens træer lige over for hinanden på begge sider. Står træerne forskudt for hinanden, er der tale om en trærække.

Alleer findes ved slotte og herregårde, men bruges også om gader i større byer. En avenue (fransk) er en beplantet indkørsel til en bygning eller en bred og smuk gade flankeret af træer, som det ses i Paris og på Frederiksberg.

Vejtyper
Franske ord og vendinger
Allehelgensdag

Allehelgensdag (tidl. også Hellemisse) er i den danske folkekirke den 1. søndag i november.

Dagen er til minde om alle kristne helgener og martyrer. Når man noterede de hellige mænd og kvinder på forskellige af årets dage, havde man alligevel ikke alle med. Derfor lavede man denne "ekstra" dag.

I de senere år er det blevet en almindelig skik at mindes de døde ved på allehelgensdag at tænde lys på gravene. I mange kirker oplæses navnene på det forløbne års afdøde i sognet.

Traditionelt, i Danmark frem til Helligdagsreformen af 1770 og stadig i den katolske kirke, ligger dagen på selve 1. november, mens det i Sverige er mere kompliceret: Der er ingen, der har navnedag den 1. november, dagen hedder blot Allhelgonadagen. Til gengæld er det helligdag, Alla helgons dag, lørdagen før den første søndag i november. Den første søndag i november er så Söndagen efter Alla helgons dag, men kaldes også Alla själars dag.

Aftenen før allehelgensdag er ifølge dansk tradition allehelgensaften.

Se også 
 Alle sjæles dag

Kilde

Eksterne henvisninger 

Kirkeåret
Allegro

Allegro har flere betydninger:
 Allégro – Italiensk for 'hastigt tempo' indenfor musik og ballet
 Allegro (film) − en dansk film fra 2005
 Austin Allegro − en bilmodel fra den engelske Austin 
 Allegro (skrifttype) – designet i 1936.
 Allegro (Internetauktionshus) – det største polske Internetauktionshus. 
 Allegro (musical) – en musical fra 1947 af Richard Rodgers (musik) og Oscar Hammerstein II (tekst),
 Allegro (tog) – en højhastigheds togtype fra Karelian Trains, der kører mellem Helsinki, Finland og St. Petersburg, Rusland.
Allonge

En allonge er en seddel påhæftet check, veksel eller pantebrev ved overdragelse til tredjemand. På allongen dokumenteres overdragelsen ved overdragerens underskrift.

En allonge kan også betegne en tilføjelse til en skriftlig aftale (herunder til pantebreve).

Kilder/henvisninger
Lexopen
Juridisk ordbog, ved Bo von Eyben

Jura
Strandkål (art)

 
Strandkål (Crambe maritima) er 30-75 cm høj urt, der vokser på sandede og stenede strande med opskyllet tang.

Beskrivelse 
Strandkål er normalt en lav flerårig urt med store, glatte, blålige blade, men der findes også en højstokket varietet, som gror mellem høje urter. Den blomstrer i juni og juli. Strandkålen har fire kronblade, og blomsten er hvid. Planten er blå-dugget af et meget tyndt lag voks som hos de fleste andre kålplanter. Planten har et dybtgående og bredt rodnet.

Arten findes både i en lav form på stenede strande og en høj form i fjorde og vige og kan da godt blive 60 cm høj.

Voksested 
Strandkål er temmelig almindelig i Østjylland og på Øerne, hvor den findes på strandbredderne, hvis der er sten eller meget sand. Den findes især ved opskyllet tang, da opskyllet tang giver næring til planterne i det ellers meget næringsfattige miljø på en sand- eller stenkyst. Tidligere var opfattelsen, at planten mangler helt fra Vestjylland og er sjælden i Nordjylland. I Vestjylland findes den dog i rigelige mængder syd for Bovbjerg Fyr. Strandkål er i øvrigt en delikatesse, som har været en del af føden i store dele af Danmark.

Kålsommerfuglen 
Idet strandkål hører til i korsblomst-familien, angribes den af kålsommerfuglen, som lægger sine æg på planten, hvor de grønne larver æder blade og blomsterknopper.

Kilder/Henvisninger 
 Signe Frederiksen et al., Dansk flora, 2. udgave, Gyldendal 2012. .
 Hjemmesiden "Naturligvis" 
 Arne og Anna-Lena Anderberg: Den virtuella floran, Naturhistoriska riksmuseet 

Flerårige urter
Hvide blomster
Nytteplanter fra Europa
Nytte saltplanter
Lys sandhopper

Den lyse sandhopper (Talitrus saltator) er en meget almindelig tangloppe ved alle danske kyster. Den lever på strandbredden under tang og lignende. Den lyse sandhopper er 6-7 millimeter lang.

I forhold til andre tanglopper er sandhopperne (familien Talitridae) mere tilpasset et liv på land, idet gangben og især springhalen er meget kraftige. Det er påvist, at de kan hoppe op til 100 gange deres egen længde.

Kilder/Henvisninger 

 K. Stephensen (1882-1947). Storkrebs II. Ringkrebs 1. Tanglopper G.E.C. Gads Forlag. Bind 32 i Danmarks Fauna. København 1928.
 :wikispecies:Talitrus
 Systema naturae 2000 (classification) – Taxon: Talitrus saltator

Tanglopper
Strandsennep (art)

 
Strandsennep (Cakile maritima) er en 15-30 cm høj urt, der vokser på sandstrande med tang.

Beskrivelse 
Strandsennep er en enårig, urteagtig plante med en krybende til opstigende vækst. Stænglerne er glatte og runde i tværsnit. Bladene er sukkulente og enten fjersnitdelte eller hele og lancetformede. Over- og underside er ensartede, dvs. lyst grågrønne.

Blomstringen sker i juli-september, hvor man finder blomsterne samlet i små, endestillede klaser. De enkelte blomster er regelmæssige og 4-tallige med lysviolette (sjældnere rosenrøde) kronblade. Frugten er en ledskulpe med mange frø.

Rodnettet er kraftigt og vidt udbredt. Højde x bredde og årlig tilvækst: 0,25 x 0,75 (25 x 75 cm/år).

Voksested 

Arten er udbredt langs kysterne fra Nordafrika over Mellemøsten og Kaukasus til Europa, herunder også Danmark. Den er knyttet til lysåbne strandvolde med et højt indhold af nedbrudt tang.

På strandene omkring Omø i Storebælt findes arten sammen med andre pionerplanter, bl.a. sodaurt, strandkål, strandbede, strandmælde og strandarve

Naturlige fjender 
Hare og rådyr æder planten, mens Kålsommerfuglens larve lever af bladene.

Underarter 
 C. maritima subsp. baltica (baltisk strandsennep), som findes ved de indre farvande, har fjersnitdelte blade og nedadrettede udvækster på frugterne.
 C. maritima subsp. maritima (almindelig strandsennep), som findes ved Vesterhavet og Skagerrak, har lancetformede blade og udadrettede udvækster på frugterne.

Note

Eksterne henvisninger 
 Arne og Anna-Lena Anderberg: Den virtuella floran, Naturhistoriska riksmuseet

Kilder 
 Signe Frederiksen et al., Dansk flora, 2. udgave, Gyldendal 2012. .

Violette blomster
Planter i Danmark
Almindelig strandsnegl

Den almindelige strandsnegl (Littorina littorea), også kaldet den store strandsnegl, er en op til 3,5 centimeter høj snegl, der er udbredt langs Vesteuropas kyster fra det nordlige Spanien til Hvidehavet. Den ses især i tidevandszonen, hvor den lever af at raspe alger af underlaget med sin veludviklede raspetunge. Som regel sidder den på sten og andet fast underlag, men træffes også på sandbund. Strandsneglen ånder udelukkende ved gæller.

I Østersøens udviklingshistorie har perioden 5.500-2.000 f.Kr. fået navnet littorinahavet efter denne snegl.

Kilder/Henvisninger 
 M.J. de Kluijver, S.S. Ingalsuo & R.H. de Bruyne. Mollusca of the North Sea, Littorina littorea .
 Hans Hvass (red.) Danmarks Dyreverden, bind 3, Hvirvelløse dyr, side 194. 2. udgave, Rosenkilde og Bagger 1978. .

Snegle
Svartbag

Svartbagen (Larus marinus) er en fugl, der lever langs de nordatlantiske kyster fra Nordamerika over Grønland og Island til Østersøen. Det er verdens største og kraftigste måge med en længde på 64-78 cm fra halespids til næbspids og vægt på 1.150-2.150 gram.

Svartbagen, der ligesom sølvmågen ofte kaldes for havmåge, er forholdsvis nem at kende på en hvid krop, sort ryg og vingeoversider samt kødfarvede ben. Unge fugle er indtil 4-årsalderen kontrastrigt farvede i brunt med sort endebånd på halen.

Forekomst 
Nogle af Svartbagens største ynglesteder i Danmark findes på Læsø, Samsø og Saltholm. De danske ynglefugle er mest standfugle, mens fugle nord- og østfra passerer landet, for at trække sydpå eller de opholder sig ved vore kyster i en periode.

Ynglebiologi 
Svartbagen bygger en stor rede af tørt græs. I april eller maj lægger den 2-3 æg, der udruges af begge forældrefugle i 27-28 dage. Ungerne kan flyve i en alder af cirka syv uger.

Føde 
Den spiser ikke kun fisk, men er meget variabel i sit fødevalg. Den kan tage andre fugles æg og unger, rotter, kaniner og ådsler. Den æder desuden også planteføde som bær og tang. Svartbagen følger sjældent skibe. Man kan f.eks. iagttage svartbagen tage fisk ved, at den bevæger sig rundt i vandet for så at tage en fisk med næbbet, når lejlighed byder sig. Svartbagen har ligesom mange andre måger fødder, der er delvis svømmefødder, det vil sige, at der findes svømmehud mellem tæerne, men at den kun når halvvejs ud på foden.

Svartbagen har ingen rigtige fjender, når den er en udvokset fugl, men dens unger kan tages af for eksempel ræve og rovfugle.

Noter

Eksterne henvisninger 
 R. Hørring (1875 – 1943). Danmarks Fauna. Fugle III. Maagefugle, Alkefugle og Rovfugle. Gads Forlag/Dansk naturhistorisk Forening 1934.

Atlanterhavets fugle
Storbritanniens fugle
Islands fugle
Fugle fra Québec
Fugle fra Skandinavien
Danmarks fugle
Grønlands fugle
Larus
Svømmekrabber

Svømmekrabber (Liocarcinus) er en slægt af krabber, der kendes på at det bageste par gangben er udviklet til svømmeben. Svømmekrabber er rovdyr, der lever af alle bunddyr, der er mindre end den selv. Det er hurtige svømmere. 

Svømmekrabberne kræver ret stor saltholdighed, og derfor lever de i Danmarks indre farvande på dybere vand, der er mere saltholdigt. De kan leve i helt op til 100 meters dybde.

Arter 
De danske arter:
 Liocarcinus depurator (Almindelig svømmekrabbe) Skjoldet er op til cirka 45 millimeter bredt, men er oftest mindre. Den ligner en lille strandkrabbe. Den almindeligste dybde er 35 meter, men langs Vadehavet lever den på lavt vand.
 Liocarcinus holsatus (Glat svømmekrabbe) Skjoldet op til 40 millimeter langt. Den kendes på sit glatte skjold.
 Liocarcinus navigator (synonym: Portunus arcuatus) Skjoldet er op til 25 millimeter.
 Liocarcinus pusillus Skjoldet er op til 15 millimeter.

Billeder

Kilder/Henvisninger 

 K. Stephensen. Storkrebs I. Skjoldkrebs. G.E.C. Gads Forlag. Bind 9 i Danmarks Fauna. København 1910.
 Systema naturae 2000 (classification) – Taxon: Genus Liocarcinus

Krabber
Stor søanemone

Den store søanemone (Urticina felina) er enlige koraldyr fra Nordatlanten, inklusiv de danske farvande.

Når den store søanemone er helt udfoldet, kan den blive cirka 20 cm i diameter, men når den er skyllet op på land, er den ofte kun 6-7 cm bred. Den er ret almindelig i de danske farvande. Søanemonen har så store nældeceller, at den kan lamme ret store fisk. Den er med sin brede fodskive fasthæftet underlaget, og på kropsvæggen findes klæbevorter, der kan fastholde sten eller stumper af skaller eller alger.

Dens nære slægtning Urticina eques findes også langs europas kyster, inklusiv Færøerne, men den er ikke registreret i Danmark.

Kilder/Henvisninger 

 O. Carlgren. Polypdyr III. Koraldyr. G.E.C. Gads Forlag. Bind 51 i Danmarks Fauna. København 1945.
 Hans Hvass (red.) Danmarks Dyreverden, bind 1, Hvirvelløse dyr, side 92-93. 2. udgave, Rosenkilde og Bagger 1978. .
 Taxonomicon – Tealia felina 
 ITIS Standard Report Page: Urticina felina 

Koraldyr
Sø-kogleaks

 
Søkogleaks (Schoenoplectus lacustris), også skrevet Sø-Kogleaks, er en op til 3,5 meter høj sumpplante, der vokser i næringsrige søer, grøfter og vandløb. Søkogleaks ligner blågrøn kogleaks, men kan kendes på de grønne eller mørkegrønne stængler (ikke blågrønne) og desuden mangler blomsternes dækskæl de små mørke papiller som findes hos blågrøn kogleaks.

Beskrivelse 
Søkogleaks er et halvgræs med trinde, svampede, bladløse stængler, der kan blive 2-3 meter lange og ender med en forgrenet top af små, rødbrune, koglelignende aks med små, tvekønnede blomster, der blomstrer i juni/juli.

Voksested 
Den findes i Danmark hist og her ved næringsrige sø- og åbredder samt i grøfter.

Guldsmedelarverne er meget afhængige af vandplanter som søkogleaks. Guldsmedelarverne bruger stænglerne til at kravle op ad og gøre sig fast til, når de skal op af vandet og skifte hud, hvorefter de fremstår som flyvende insekter.

Kilde 
 Signe Frederiksen et al., Dansk flora, 2. udgave, Gyldendal 2012. .
 Hjemmesiden: Naturligvis

Eksterne henvisninger 
 Arne og Anna-Lena Anderberg: Den virtuella floran, Naturhistoriska riksmuseet 

Halvgræs-familien
Geneviève (skytshelgeninde)

Geneviève (cirka 420 – 512) er skytshelgeninde for Paris. Hun lovede ifølge sagnet Paris sikkerhed mod Attilas hærgen, hvilket gik i opfyldelse.

Tjek fødsels- og dødsår
Helgener
Sølvmåge

Sølvmågen (Larus argentatus) er en almindelig ynglefugl i Danmark og er den mest almindelige af de store måger og større end stormmågen og mindre end svartbagen. Det er også den største af de måger, der har sølvgrå ryg og sorte vingespidser.  

I starten af 1800-tallet ynglede sølvmågen fortrinsvis i Vadehavsområdet, de vestjyske fjorde og Kattegat. De før i tiden åbne lossepladser og let tilgængelige affaldsprodukter fra industrifiskeriet og landbruget er nogle af de faktorer, som har spillet en væsentlig rolle for artens fremgang i perioden efter 1950.

Kendetegn 

Sølvmågen er en stor og lys, hvid og gråblå måge med sorte vingespidser. Næbbet er kraftigt og gult med en rød plet og øjnene er små og gule. Benene er lyserøde (der findes dog sølvmåger med gule ben). Om vinteren har hovedet mørke streger.  Ved artsbestemmelse skal man være opmærksom på, at de yderste svingfjer med de sorte tegninger er fældet i en periode om efteråret. Ungfuglene er først udfarvede i dens fjerde leveår, eller senere. Et godt kendetegn for de yngste, brune i forhold til sildemåge er, at de inderste håndsvingfjer er lyse og danner et tydeligt kontrastfelt på overvingens bagkant.

Forekomst 
Efter at sølvmågen er blevet splittet op i en række arter, er man nået frem til at nominatformen (L. a. argentatus), som optræder i Danmark, kun forekommer i Nord- og Vesteuropa. De andre nært beslægtede arter (eller underarter) forekommer i forskellige mere eller mindre afgrænsede områder på den nordlige halvkugle. I Nordatlanten er den en almindelig ynglefugl ved kysterne, og den talrigste af de store måger på de skotske øer, men findes kun i et mindre antal på Island.

Føde 
 
Sølvmågen er altædende, men føden består hovedsagelig af fisk, smådyr, plantedele og fugle. Den opholder sig ofte i fiskerihavne og på lossepladser, hvor den lever af ådsler og affald.

Galleri

Kilder og henvisninger 

 Sølvmåge Dansk Ornitologisk Forening
 Felthåndbogen på www.fugleognatur.dk

Storbritanniens fugle
Islands fugle
Fugle fra Skandinavien
Danmarks fugle
Larus
Sømrokke

Sømrokken (latin: Raja clavata) er en bruskfisk i ordenen rokker, der er udbredt fra Nordnorge til Middelhavet. Den er almindelig i Vesterhavet, Skagerrak og det dybe Kattegat. Hunnen måler op til 120 cm, mens den mindre han er 70 cm. Spredt på oversiden samt i rækker på ryggens midte og ud ad halen findes store torne, der har en sømhovedlignende roddel, fra hvilken selve tornen krummer sig bagud. Sømrokken lever mest på blød bund i 20-100 meters dybde, hvor den skjuler sig, så kun øjnene stikker op over sandet.

Beskrivelse 
Sømrokken lever af krabber, håising, tobis og andre bunddyr. Den yngler sommeren igennem. De glatte mørke ægkapsler er seks cm lange og fire cm bredde og ses ofte opskyllet på stranden. Hannens bugfinner er som hos andre rokker omdannet til parringsorganer, der næsten når til midt på halen. De kønsmodne hanner har ligesom andre ægte rokker (Rajidae) såkaldte karter, der er krumme hudtænder. De findes i felter på de vingeformede brystfinners overside nær hjørnerne.

Sømrokken styrer med halen, og "flyver" langsomt gennem vandet med bugfinnerne, der bølger op og ned. Der sidder, som hos andre rokker, to gange fem gælleåbninger på undersiden lidt bag munden.

Dens kød smager som hummer ligesom for de andre arter af ægte rokker.

Kilder/Henvisninger 
 Hans Hvass (red.) Danmarks Dyreverden, bind 3, Hvirvelløse dyr, side 38-39. 2. udgave, Rosenkilde og Bagger 1978. .
 C. V. Otterstrøm. Fisk III. Tværmunde m.m.. G.E.C. Gads Forlag. København 1917. Bind 20 af Danmarks Fauna.

Rokker
Søpindsvin

Søpindsvin er en klasse af havdyr, der som regel lever på havbunden tæt ved kysten og karakteriseres ved en rund, femtalssymmetrisk (radiærsymmetrisk) krop, hvorfra pigge stikker ud i alle retninger. Nogle af piggene er lange (primære pigge), andre korte og børsteagtige (sekundære pigge). Nogle søpindsvin går også på deres pigge, mens andre ligesom søpølsen går på tentakler. Nogle bruger begge slags 'fødder'.

Søpindsvin kan være brune, sorte, lilla, grønne, hvide og røde. De fleste er 5-10 centimeter lange. Søpindsvinets ydre skelet af kalkplader danner et karakteristisk fossil, som ofte kan findes ved kysten og fra gammel tid i Danmark er kendt som tordensten, da man troede at det blev dannet ved lynnedslag.

Søpindsvinets gener 
Analyser af arternes genomer viser en stor lighed på det molekylære plan. Således har man fundet, at 70 procent af søpindsvinets 23.300 gener svarer til gener i mennesket. Søpindsvinets genom blev analyseret i 2006, og det har vist sig, at selv om søpindsvinet mangler organer, koder generne for proteiner for det naturlige immunsystem, syn, hørelse, smag, lugt og balance.

Regulære og irregulære søpindsvin 
Der findes to hovedformer af søpindsvin, kaldet de regulære (regularia) og de irregulære (irregularia).

De regulære søpindsvin er perfekt femtalssymmetriske, hvilket vil sige, at hvis man skar dyret vandret over, ville man se fem sektioner, der spejlede hinanden ligesom appelsinbåde. Deres mund sidder på midten af undersiden og gattet på midten af ryggen.

Irregulære søpindsvin tenderer mere mod bilateral symmetri, hvor gattet sidder længere tilbage på ryggen og munden forrest på undersiden.

Arter 
Et par af de danske arter:
 Strongylocentrotus droebachiensis (grønt søpindsvin) er et spiseligt søpindsvin. Det måler 8 centimeter i diameter. Det hører til de "regulære" søpindsvin, der er regelmæssigt radiært opbygget. Ret almindeligt i danske farvande, men som regel ikke på lavt vand.
 Echinus esculentus (spiseligt søpindsvin) er med sinen 10 centimeter eller mere i diameter det største søpindsvin i Danmark. Det er ret almindeligt i Nordsøen, Limfjorden og den nordlige og østlige del af Kattegat, hvor det især findes på hård algebevokset bund. Det har, ligesom andre regulære søpindsvin et kraftigt tandapparat, den såkaldte "Aristoteles' lygte", hvormed det gnaver alger, især havskræpper med deres bevoksning af mosdyr og goplepolypper. I Sydeuropa anses kønsorganerne, der sidder i den øverste del af skallen, for at være en delikatesse.

Klassifikation 

 Klasse: Echinoidea
 Slægt: Echinosoma
 Slægt: Salmacis
 Underklasse: Perischoechinoidea
 Orden: Cidaroida
 Underklasse: Euechinoidea
 Overorden: Diadematacea
 Orden: Echinothurioida
 Orden: Diadematoida
 Orden: Pedinoida
 Overorden: Pedinoida
 Orden: Salenoida
 Orden: Phymosomatoida
 Orden: Arbacioida
 Orden: Temnopleuroida
 Orden: Echinoida
 Overorden: Gnathostomata
 Orden: Holectypoida
 Orden: Clypeasteroida
 Overorden: Atelostomata
 Orden: Cassiduloida
 Orden: Spatangoida

Se også 
 Tordensten

Kilder/Henvisninger 

 Systema naturae 2000 (classification) – Taxon: Class Echinoidea

Pighuder
Palæozoikum