alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Евлогиево

Евло̀гиево е село в Северна България. То се намира в община Никопол, област Плевен.

География 
Евлогиево е село в Северна България. То се намира в община Никопол, област Плевен. Разположено е на 3 km от пътя Плевен – Никопол. Площта му е 13.92 km². Намира се на 201 m надморска височина.

История 
Колкото и да е малко днес, село Евлогиево има интересно минало. Старото име на селото е Слатина. След 9 септември 1944 г. е преименувано по името на партизанина Евлоги Ангелов. До 1952 г. е съществувало основно, а до 1960 – начално училище. След това учениците продължават своето обучение в село Муселиево. До днешни дни селото е запазило своята красота, тишината и спокойствието и е подходящо за отдих.

Външни препратки 
 Група на с. Евлогиево във Facebook

Села в област Плевен
Населени места в община Никопол
Славянин (село)

Славянин е село в Южна България. То се намира в община Братя Даскалови, област Стара Загора.

География 
Село Славянин се намира в планински район. Селото е разположено амфитеатрално на южния склон на възвишения, които преминават в общ планински масив. През селото преминава река Дермендере. Местностите около селото се наричат Голушка, Авджийски гьол, Дерменка, Змейов връх, Панчови ливади и др.

История 
Селото се е появило по време на османската власт. Старото му име е Махмутларе. Името идва от „махмудия“ – златна пара от турско време. Легендата гласи, че селото е съществувало, но е било собственост на богат турчин. Същият влязал в пререкание с друг турчин, заради красива селянка. При нападение на къщата на турчина, той заповядал да се скрие богатството му в селото. Къде е заровено, никой не знае, но много иманяри са търсили. От време на време в реката на селото се появявало късче злато.

В селото никога не е строена църква. Ритуалите по сватби, кръщенета и погребения се извършвали под един стар дъб, близо до селото. Все още в село Славянин се пази регистъра за населението.

В село Славянин има построено училище около 1900 г. Училището се състои от 3 класни стаи, учителска стая и стая за чистача/пазача. В това училище се е учило до 4 отделение /сега 4 клас/. По горен курс на обучение се е провеждал в училището в село Чехларе /на 3 километра в едната посока/. Децата от селото са се организирали на група, като големите са пазели малките и ежедневно са преминавали разстоянието в двете посоки.

На 3.08.1944 г. партизаните превземат село Славянин и го държат под властта си до преврата на 09.09.1944 г. – почти месец. За тази паметна дата пред училището има гранитен паметник /соц. култура/.

Личности 
 Атанас Кадирев (р. 1931), български офицер, генерал-майор от Държавна сигурност

Бележки

Външни препратки 

Села в област Стара Загора
Населени места в община Братя Даскалови
Жернов

Жерно̀в е село в Северна България. То се намира в община Никопол, област Плевен. На 10 км. от с.Черковица.

География 

Село Жернов се намира на 10 km от град Никопол и на 45 km от град Плевен. На разстояние от 25 km се намират и градовете Белене и Гулянци, а на 50 km се намира град Свищов. В близост до село Жернов минава река Осъм. Село Жернов се намира на главен път Никопол-Плевен.

Климат 
В Жернов е много топло през лятото като температурите през юли и август достигат до 40 градуса, а зимата е много студено с обилен снеговалеж.

Културни и природни забележителности 
В село Жернов има кметство с кметски наместник назначаван от град Никопол, както и малка библиотека и поща, която работи на половин работен ден. В селото има още търговски комплекс „Роза“, състоящ се от хоремаг и неработещи сладкарница и хранителен магазин. Също така има и частна кооперация, която обработва земите на селото, като кооперацията е собственост на испанци и разполага с най-модерна техника. Природна забележителност е пещерата намираща се по пътя за град Никопол.

Редовни събития 

През годините на комунизма населението на село Жернов работи в град Никопол (заводи за производство на батерии и електромери и горско стопанство) и село Черквица (завод за многослойни картони). След промените през 1989 година заводите в Никопол и Черковица са затворени и населението остава без работа и започва да се занимава с животновъдство и по-точно с отглеждане на крави и млекопроизводство. Към днешна дата млекопроизводителите са един или двама поради ниската изкупна цена на млякото. Голямата част от населението са пенсионери, младите хора са малко поради голямата безработица в региона.

Външни препратки 

Села в област Плевен
Населени места в община Никопол
Новачене

Името Новачене носят две български села:

 Новачене (Област Плевен)
 Новачене (Област София)
Санадиново

Санадѝново е село в Северна България. То се намира в община Никопол, област Плевен.

География 
Намира се на 100 метра от долното течение на река Осъм, в подножието на Никополски възвишения. Отстои на 30 км южно от гр. Никопол и на 42 км североизточно от гр. Плевен. Съседните села Новачене и Бацова махала са съответно на 7 км западно и на 5 км южно. Столицата София е на 207 км югозападно.

Надморската му височина достига 46 м. Климатът е умерено-континентален с големи средногодишни температурни амплитуди. Зимата е тежка поради обилните снеговалежи и огромните преспи. Лятото е сухо и горещо, но почвата е подходяща за земеделие.

Автобусен транспорт го свързва с останалите населени места. Главните улици са асфалтирани и осветени. Изградени са електрическа и водопреносна мрежи. Всички мобилни оператори имат обхват. В селото функционират кметство, читалище, магазини и заведение.

История 
Село Санадиново фигурира в Османските архиви още през 15 век като българско селище: Санадиново (с 30 пълноценни български и 2 вдовишки домакинства, и 2 мюсюлмански) и мезра Ючбунар — тимар на Карагьоз от охраната на крепостта Никопол.

М. Андриаши посещава Санадиново и съобщава, че селото се намира на 2 часа далеч от Петокладенци и в него има турци и православни българи и 3 павликянски къщи с 19 души. Любомир Милетич предполага, че тези павликяни са преселници от близкото село Петокладенци или от Трънчовица. Вероятно е и да са от село Брестовец, където по това време павликяните изчезват. След време следите на павликяните тук се губят. Изчезва и православното население.

Освобождението заварва селото само с мюсюлманско население (96 къщи), което впоследствие се е изселило. Сегашното население на Санадиново са главно преселници от село Брест, гръцка Македония, Беломорска Тракия и с. Осъм.

Село Санадиново е от малкото селища, които фигурират в чуждестранните карти още през 15 век. Открито е в 8 карти записано като Sina di nova в 5 карти и Sinadisava в 3 карти.

Културни и природни забележителности 
 Архитектурен паметник-пирамида на загиналите във войните през 1912-1913 г.
 Читалище „Христо Ботев 1928“
 Храм Свети Атанасий

Редовни събития 
 Събор, който се провежда всяка първа неделя на месец ноември
 Бразая

Други 

Предлага условия за речен риболов, всякакъв вид риба, като през май, юни и юли в река Осъм има сом.

Външни препратки 
books.google.bg

Села в област Плевен
Населени места в община Никопол
Главан

Името Главан носят три български села:

 Главан (Област Силистра)
 Главан (Област Стара Загора)
 Главан (Украйна)
Черковица

Чѐрковица (кратък вариант Черквица) е село в Северна България. То се намира в община Никопол, област Плевен.

География 
Село Черковица е разположено между поречието на река Дунав и поречието на река Осъм. На 4 km от град Никопол и на 54 km от град Плевен. Населението, което живее в него с постоянен адрес, по данни от 2014 г. е 439 жители.

Дунавският риболов е един от поминъците на местното население. В околностите на селото може да се практикува спортен риболов на плувка и дъно, както и риболов с блесна и воблер. Има удобен жп транспорт от селото до Плевен – 23-та жп линия Плевен – Черковица. Мотрисата пътува малко повече от 1 час 3-4 пъти в денонощието във всяка посока.

Икономика 
В Черковица има завод „ЗМК Никопол“ за преработка на отпадъчна хартия и производство на многослоен картон. След приватизирането му през 1998 г. е нееднократно препродаван. През май 2008 г. единственият по рода си завод в Северна България спира работа.

Религии 
 Православни християни

Обществени институции 
 Читалище „Зора-1939“

Културни и природни забележителности 
 В местността „Манастира“, на 1 km северозападно от селото и край устието на река Осъм се намират ерозиралите останки от римската крепост Асамус
 На около 10 km от селото са открити останки от стар манастир
 Съхранени автентични влашки традиционни обичаи като Калушари

Редовни събития 
 Празнуване на Тодоровден, когато се извършват традиционните надбягвания с коне.
 Калуш – ритуален танц, стар крайдунавски обред.
 Традиционен селски събор в първата седмица от септември.

Източници 

Села в област Плевен
Населени места в община Никопол
Искрица

Ѝскрица е село в Южна България. То се намира в община Гълъбово, област Стара Загора.

География 
Селото има борова гора, а до него минава река Соколица, наречена още Дувандере.

Селото е близо до ТЕЦ „Марица изток“-3. Покрай него минават ленти, които носят пръст.

История 
Селото е на около 450 години. В миналото селото е имало други имена като Коджилар, Колчуларе, Кунчелари, Стражари.
Преди 50 години то е с население около 600 души, а сега се обитава от 251 души.

В средновековното селище край селото от палеоорнитолога проф. Златозар Боев по костни останки са установени 7 вида диви и домашни птици – сива гъска (Anser anser), яребица (Perdix perdix), колхидски фазан (Phasianus colchicus colchicus), голяма дропла (Otis tarda), скален гълъб (Columba livia), кукумявка (Athene noctua) и домашна кокошка (Gallus gallus f. omestica). От археозоолога доц. Георги Рибаров са намерени останки от тур (Bos primigenius), благороден елен (Cervus elaphus), кафява мечка (Ursus arctos) и още 10 вида бозайници.

Културни и природни забележителности 
Селото има особени забележителности, една стара мелница на повече от 100 години и много тракийски могили в землището. В югозападния край на селото, в местността Асаря, се намират останките на средновековна крепост от XI-XII век, на която са запазени масивните каменни зидове. Преди изграждането на крепостта е имало средновековно селище от IX-X век, което датира от намерените монети от времето на имп. Василий I, имп. Константин VII и имп. Лъв I.

През март (на Сирни заговезни) се хвърлят стрели в центъра и се запалва огън, който се прескача за здраве. На Коледа из селото минават коледари.

Има малък фолклорен състав от възрастни жени, които организират често представления.

Източници

Външни препратки 
 Панайотов И., Александров С. 1995. Могилен некропол от ранната бронзова епоха в землищата на селата Медникарово и Искрица // Марица-Изток 3, 87—113

Села в област Стара Загора
Населени места в община Гълъбово
Медникарово

Медникарово е село в Южна България. То се намира в община Гълъбово, област Стара Загора. Населението му е около .

География 

Село Медникарово се намира в полите на Сакар планина и има типичен подбалкански климат.

Територията му заема площ от 33 хиляди декара и се прорязва от дълбоки дерета. През селото тече малката река Соколица. Земята на Медникарово е богата на лигнитни въглища, които се копаят на открито. С тези въглища се захранва ТЕЦ „Марица изток“-1, -2 и -3, и изпращат електроенергия за цялата страна.

История 
В местността „Кюпа“ са намерени антики, статуетки и големи делви. Има и няколко могили – „Рощук“, „Рошава Драгана“. Тези антични предмети дават основание да се твърди, че селото е основано върху заварени тракийски селища. В селото е открит гроб на тракийска принцеса. Гробница от края на втори и началото на трети век е открита от археолози в района на селото. В гробницата са открити чифт златни обеци, сребърна гривна и бронзов пръстен с надпис „Дар на Теодора“.

Първото име на селото е Карапелит. През 1906 година с указ номер 462 от 21 декември, селото е преименувано от Карапелит в Медникарово.

Население

Управление

Икономика 
В землището на селото се намират ТЕЦ „Контур Глобал Марица Изток 3“ и завода за гипскартонени плоскости на „Кнауф България“ ЕООД

Инфраструктура

Личности 
 генерал-лейтенант Георги Костов (1922 – ?) – Бивш председател на ОСО.
 генерал-лейтенант Стоян Минов (1925 – 1992) Бивш началник на ВНВУ Долна Митрополия и заместник командващ ВВС и ПВО.
 генерал-майор Гочо Гочев (р. 1925), български офицер, генерал-майор
 генерал-майор доц. Петко Кипров (1937 – 2016) Бивш ректор на Академията на МВР
 Иван Вълков Дичев. Почетен гражданин на Медникарово
 к. и. н. Динко Атанасов. Антифашист и общественик
 Георги Петров (1919 – ?), български политик от БКП

Култура

Източници

Външни препратки 
 Панайотов И., Александров С. 1995. Могилен некропол от ранната бронзова епоха в землищата на селата Медникарово и Искрица // Марица-Изток 3, 87—113

Села в област Стара Загора
Населени места в община Гълъбово
Мусачево

Името Мусачево носят две български села:

 Мусачево (Софийска област)
 Мусачево (Област Стара Загора)
Староселци

Старосѐлци е село в Северна България. То се намира в община Искър, област Плевен.

География 
Селото се намира на кръстопът. За да се стигне до него може да се премине от три места. До град Искър е на 10 km, както и на 17 km от село Горна Митрополия, и на 3,5 km от село Гостиля. Земята е много плодородна. Река Искър минава наблизо,  в миналото е имало консервна фабрика (затворена е от 10 години). От години тук хората се препитават със земеделие. Пътят за град Враца минава през селото. През 1997 г. е открито нефтено находище. Добива се и природен газ.

История 
Староселци се нарича така, защото през времето на османското владичество, много млади хора са живеели тук, но избягали от страх и останали само стари. По предварителни данни, селото е на 600 години, като архивите са от 1800 г. В началото на 21 век в селото живеят около 1000 души. Също има деца, обаче посещават бабите и дядовците си. Има много стари хора, празни къщи, изоставени.

Легенда 
Според родовото предание на семейство Староседелци основател на Староселци е Дуно, болярин при Иван Шишман, който дошъл с царя от Търново в Никопол и след превземането на крепостта и обезглавяването на Шишман от османците през юни 1395 г., се заселил при Искър до Кнежа.

След известно време Дуно бил посетен от пашата Мехмед, който бил от Кнежа и отговарял за пограничния вилает. Дуно го посрещнал, нагостил го и в знак на почит му подарил ценен златен предмет, закупен някога от Константинопол. Беят харесал подаръка. На другия ден двамата се качили на коне и обиколили за ден землището около къщата му, като беят му обещал цялата земя, що е на ден път да е негова. Това е тогавашното землище на Староселци и по късно основаното съседно село Ставерци, един ден път с кон. Дуно имал двама сина, единият от които се казвал Ставер. Той се заселил от другата страна на Искър и основал второто селище, оттук и името Ставерци.

Села в област Плевен
Населени места в община Искър
Помощник (село)

Помощник е село в Южна България. То се намира в община Гълъбово, област Стара Загора.

География 
Село Помощник се намира в Югоизточния край на България в подножието на Сакар планина. Релефът на местността където е разположено селото е хълмист. В източния и южния му край има широколистни гори. Значителна част в източния му край е залесена с бор и са създадени гъсти борови гори. На север граничи със село Главан /на 5 км/, а на юг със село Овчарово /на 6 км/. В югозападна посока се намира с. Тенево, но до него няма изграден директен асфалтов път. Има асфалтов път до най-близките градове – Харманли /25 км/, Симеоновград /20 км/, Гълъбово /30 км/ и гр. Тополовград /35 км/. Няма железопътна линия. В селото няма училище, по-скоро училището е закрито /сграда има/, поради липса на деца. Учениците ходят на училище с автобуси в гр. Гълъбово. Няма детска ясла или градина. Има три магазина в които се продава всичко. Има здравен пункт, но няма постоянно лекар. От с. Главан, два пъти седмично пристига доктор. Всеки ден има автобус /микробус/ за/от гр. Харманли и гр. Гълъбово. Селото е водоснабдено, но обратна канализация няма. В селото основния поминък е отглеждането на тютюн /все по-ограничен/, слънчоглед, зърнени култури, лозя. От животните най-разпространена е козата, малко овце и крави. В региона има отлични пасища. Изградени са няколко малки микроязовира и един по-голям язовир. По-характерни местности са: „Соватя“, „Чобан кория“, „Могилите“, „Голямата кория“, „Турското гробище“, „Мадънлъка“, „Съкчалий“, „Али бажа“, „Кесьовите саи“, „Изгорялото“, „Шукляря“, „Гьолтарла“, „Доран касаба“, „Щерьовите чиири“, „Топузовата кория“, „Джемеря“. Ниско планинската гориста местност и природните дадености тук правят това място отлична дестинация за лов. Ловува се на заек, яребица, пъдпадък, гривек, дива патица, кеклик, фазан, от едрия дивеч – диво прасе, сърна. От хищниците – лисица, дива котка, чакал, вълк.

История 
Името на село Помощник идва като превод от турската дума „калфа“, което означава чирак или помощник. Старото име на селото е Калакюу /жаргонно от калфакюу/. И макар че произходът на името е турски, тук понастящем не живеят български граждани от турски произход или мохамедани. В селото живеят българи и цигани. В селото има много малко деца, включително и при циганите, повечето от които са християни. Някога обаче, тези земи са населявани от турци които през Руско-турската освободителна война и по-рано, са се изселили в Турция. В селото има местност наречена „Турските гробища“ /сега гора/, където на времето са погребвани починалите турци. В най-западния край на селото е разположена местността „Могилите“. Името идва от многото могили издигнати тук още от римско време към които през времето на „социализма“ никой не проявява интерес, а по-късно се разграбват от иманяри.

Редовни събития 
Провежда се ежегоден панаир през втората неделя на ноември. На сирни заговезни се пали голям огън в центъра на селото и се хвърлят перници.

Източници

Външни препратки 

Села в област Стара Загора
Населени места в община Гълъбово
Бохот

Бо̀хот е село в Северна България. То се намира в община Плевен, област Плевен.

География 
Село Бохот се намира на 12 км от областния център Плевен, като може да се стигне или по пътя Радишево-Тученица-Бохот, или да се мине през с. Брестовец. В близост има язовир и гора, а почвите са плодородни. Бохотската гора е известна на плевенчани като парк „Кайлъка“, тъй като продължава километри по поречието на река „Тученишка“ и граничи с града. Облагородената ѝ част е обособена като огромен парк и е любимо място за разходки. От страната на селото гората предлага условия за лов и гъбарство.

История 
Според преданието, 9 души хайдути от Трояно-Ловешкия „Среброструй“ били прогонени в Бохотската гора, която сега е обявена за парк на Плевен. От кое село и град са тези хайдути преданието не може да установи, но Плевен и околните села знаят много добре за подвизите им. Колко години са хайдутствали също не може да се каже, но като им дотегнало, помолили за амнистия от турското правителство и като я получили се отдали на мирен и уседнал живот. Войводата си взел жена от с. Къшин, а момите от това село, като видели тяхната другарка как била накичена на сватбата със златни и сребърни накити, се оженили за останалите хайдути. Като се установили се повдигнал въпросът как да нарекат селото и войводата казал: „Ще замръкнем тази нощ и от природата каквото чуем, така ще назовем селото си.“ И понеже били близо до Кайлъка, чули, че един бухал издавал звук „Бух-Бу-Бу“, зарадвали се и казали: „Така ще кръстим селото си, Бухот.“

Малко време е обитавано това място, понеже не е имало къде да бъдат разработени пасища и ниви. Намерили по-подходяща локация на един километър югазападно от днешното село Бохот, в местността „Селище“. Не е известно колко време е живяно там (вероятно около 350 – 370 г.), но се знае, че през 1796 година върлувала чума и уморила почти цялото село. Останали живи 7 – 8 семейства, които се заселили в днешния Бохот. По онова време на мястото имало гъста и непроходима гора, наричана „Самодивско бранище“. Вярвало се, че самодивите са дух и че чумата е дух, следователно няма да ги напада. Това вярване не било оправдано, защото имало още три, макар и по-слаби епидемии – през 1810, 1834 и 1837 година.

Култура 
В селото има основно училище - ОУ „Антон Страшимиров“. Адрес: ул. Л.Каравелов No 3, 5891 Бохот, Община Плевен
В училището има класове от 1 до 4, както и занималня за ученици 5-7 клас.
В село Бохот има и читалище - „Христо Ботев 1927 - Бохот“. Адрес: ул. Александър Стамболийски 31 Бохот, Община Плевен

Редовни събития 
Съборът на селото се провежда на 3 август.

Други 
Тук за първи път се извършва обща анестезия в България. Извършена е през 1878 г. (при обсадата на гр. Плевен) от Пирогов. Използваният анестетик е хлороформ.

Известни личности 
Професор (о.р.) Георги Бенчев Генов, роден в с. Бохот (1947-2018) - заместник-началник на ВВУАПВО „Панайот Волов“-Шумен, ръководител на катедра в Шуменски университет „Епископ Константин Преславски“

Външни препратки 

Села в област Плевен
Населени места в община Плевен
Брестовец

Брестовѐц е село в Северна България. Намира се в Община Плевен, област Плевен.

География 
Село Брестовец се намира в централната част на Дунавската равнина на 7 км от град Плевен. Разположено е на хълмист терен между два естествени каньона, този на река Чернялка и река Тученишка, покрай който са оформени Защитената местност „Чернялка“ и Природен парк „Кайлъка“. Територията на селото е 1100 дка, а цялото землище е с площ 23 618 дка, от който 16 800 дка е обработваемата земя. Селото е обградено от местностите на изток Тученица, Кетипското, Вървището и Каракачица, на юг-Бели поляни, Рачова ливада и Каменишкото, на запад –Орехитеи на север – Бряста, Смильовец и Дъртите лозя.

История 
Селото се споменава като в османски регистри от 1479/80 година, като по това време е павликянско село с 44 домакинства.

В доклада на католическия епископ Филип Станиславов от 1659 г. се споменава, че в селото е имало павликяни, които били приели исляма. Къщите им били десет на брой.

Природни и културни забележителности 
Село Брестовец се намира близо до лесопарк „Чернялка“ – каньон с дължина около 10 км, през който минава едноименната река, с великолепна природа, множество пещери, извори.

Най-известна природна забележителност е кладенеца, изкопан в бордюр , над който е имало в миналото манастир. Чрез кладенеца обитателите на манастира са се снабдявали с вода.

В селото има читалище с богат литературен фонд. В центъра се намират кметството и начално училище. През април 2007 г. е осветен първият православен храм, параклиса „Свети Димитър“, построен с дарения от жители на селото и с помощта на средства от Община Плевен.

Източници 

Села в област Плевен
Населени места в община Плевен
Бузовград

Бузовград е село в Южна България. То се намира в община Казанлък, област Стара Загора.

География 
Село Бузовград се намира на 5 километра южно от град Казанлък. Селото се намира в полите на Средна гора в близост до десния бряг на река Тунджа. Разстоянието от София до Бузовград е 168 километра. До 1906 г. селото се казва Армаганово.

История 

По традиция в деня на пролетното равноденствие (21 март) много хора се събират пред Слънчевата врата на мегалита над село Бузовград. От древността това място е почитано от траките като Врата към отвъдното. Заради десетките легенди, свързани с него, всяка година на пролетното и есенно равноденствие се събират стотици почитатели на природните феномени и култа към отвъдното.

През втората половина на XX век, във връзка с развитието на военната индустрия в района се преселват много хора – както от съседните селища, така и от селища от района на Сакар.

Население 
 Численост
Численост на населението според преброяванията през годините:

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 

На юг от селото в Средна гора се намира тракийски мегалит от третото хилядолетие преди новата ера. До мегалита се достига по екопътека, като пешеходният път от селото отнема около 45 минути.

Последното желание на видния български историк и траколог Александър Фол е част от праха му да бъде разпръснат над този мегалит. 18 дена след смъртта му, на 19 март 2006 година, това е сторено.

Култура 
Първо българско училище – 1884 г., читалище „Саморазвитие“ – 1919 г. („Л. каравелов – 1921“)

Личности 
 Стойно Черногорски, участник в Илинденско-Преображенското въстание.

Източници

Външни препратки 
 "Прицелни вектори с астрономически характер в ареала на мегалитен комплекс „Бузовград“ край град Казанлък"

Села в област Стара Загора
Населени места в община Казанлък
Бръшляница

Бръшля̀ница е село в Северна България. То се намира в община Плевен, област Плевен. Кмет на селото е Цветан Господинов.

География 
Отстои на 24 км северно от гр. Плевен, на 12 км южно от гр. Гулянци, на 18 км северозападно от гр. Славяново и на 167 км североизточно от гр. София.

Разположено е в равнинен район, а надморската му височина е 133 м. Климатът се характеризира с горещо и сухо лято, докато зимата е студена. Многобройни валежи падат през месеците юни и февруари. Характерно за района е, че е един от най-градобитните в Северна България.

В селото са изградени водопреносна и електропреносна мрежи. Редовен автобусен транспорт го свързва с останалите населени места. 

Постоянното население е около 841 души.

История 
Първото село Бръшляница било изоставено и разрушено, защото било налегнато от чума. След това било застроено отново на 25 км от град Плевен.

Религия 
Религията, която се изповядва е християнство. В селото има стара църква.

Обществени институции 
Функционират кметство, читалище, детска градина, основно училище, търговски обекти и заведения, както и футболен клуб. За здравето на местните жители се грижат един общопрактикуващ лекар и един стоматолог, а най-близката болница е в гр. Гулянци.

Културни и природни забележителности 
Къща музей на Добри Джуров.

Редовни събития 
Събора на селото се състои в последната събота на месец октомври.

Личности 
 Милко Георгиев (1923-1984), български политически офицер, генерал-майор

Други 
 Футболен клуб „Чавдар“

Външни препратки 
 Фолклор от Бръшляница в liternet.bg

Села в област Плевен
Населени места в община Плевен
Буковлък

Буко̀влък е село в Северна България. То се намира в община Плевен, област Плевен. Буковлък е най-голямото село в Плевенска област и трето по големина в Северна България. В селото живеят 4379 души по настоящ адрес към 15.09.2022 г.

Личности

География 
Селото се намира на 5 km от общинския и областен център Плевен и на 176 km от столицата София.

История и празници 
Веднъж годишно се провежда Курбанът на селото, в близка местност край него. Празникът е свързан с богато меню от храни и напитки, празнични песни и танци и е емблема на преобладаващата етническа многочисленост в селото. Празникът е възобновен със съдействието на кмета на Буковлък Росен Русанов и е един от най-тачените от местното население, наред с 8 април (Международния ден на циганите), Гергьовден, 14 януари (Банго Васил), Сбора на селото през есента както и 20 януари, ден, в който група доброволци, се преобличат като Кобила и други животни и обикалят къщите на местните хора с пожелание за здраве и късмет (20 януари е известен още като „Кьоравата кобила“). Селото е много богато и има доста красиви къщи.

Обществени институции 
В Буковлък функционират основно училище „Климент Охридски“, библиотека, медицински и стоматологичен кабинет. Има детска градина, площадки, хранителни и увеселителни заведения.

Религии 
Християнство (православни). Отбелязва се Спасовден.

Източници 

Села в област Плевен
Населени места в община Плевен
Голямо Дряново

Голямо Дряново е село в Южна България. То се намира в община Казанлък, област Стара Загора.

География 
Северно и югоизточно от селото има смесена широколистно-иглолистна гора. В миналото, до 1973 година, има вековни брястове, които заболяват от холандска болест и са изсечени. Най-старият орех в България (500-годишен) се намира до 1993 година в югозападния край на селото. Има много стари орехи и дрянове. Големи орехови градини (3000 дка) се намират южно и западно от селото. Северно от селото извират десетина потока, а на 200 м източно от селото тече река Лешница. Началото ѝ е 20 km на север под връх Корита в Стара планина. Влива се на 4 km южно в яз. „Копринка“.

История 
Северно от селото има тракийски могили. До 1879 г. селото е изцяло турско. Името му е Бичерлии. След изселването на турците в 1879 година, около 1885 година тук пристигат колибари от Габровско. В 1906 година името на селото е сменено на Голямо Дряново.

Население 

 Численост
Численост на населението според преброяванията през годините:

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религии 
Хората от селото са православни християни. Има нова църква, открита през 2001 година.

Културни и природни забележителности 
Училището датира от 1886 година, а нова сграда на училището е построена през 1935 година. Читалището е основано през 1902 година.

Културни паметници 
Стари къщи – тревненски стил, декларирани за паметници на културата:
 Малешковата;
 Къщата на Косьо Иванов и синове Кръстю Косев и Косьо Косев – най-голямата и просторна къща в селото, построена през 1895 година с действащ дюкян след 1944 година (производство на боза и тахан халва).
 Ланковата;
 Тотьо Бумбаловата;
 Къщата на Деню и Гуна Бумбалова (сега на семейство Ангелови) – строена 1899 година, с 6 стопански постройки (навес, обори, плевни), с двойна пещ, с музейна битова стая, двор с течаща през него вада с чемшир и двуметрова ограда.

Личности 
 Никола Ланков (1902 – 1965), български поет, нар. деятел на културата (1965).
 Спас Христов (1907 – ?), български офицер, генерал-майор от МВР

Бележки 

Села в област Стара Загора
Населени места в община Казанлък
Горно Изворово

Горно Изворово е село в Южна България. То се намира в община Казанлък, област Стара Загора.

География 
Село Горно Изворово се намира в планински район.

История 
До 1906 година името на селото е Горно Гюсово.

Всяка година на 26 октомври – Димитровден, се организира празник на селото.

Население 

 Численост
Численост на населението според преброяванията през годините:

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Бележки 

Села в област Стара Загора
Населени места в община Казанлък
Долно Изворово

Долно Изворово е село в Южна България. То се намира в община Казанлък, област Стара Загора.

География 
Разстояние от общинския център Казанлък – 9 км.

Население 

 Численост
Численост на населението според преброяванията през годините:

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
 Георги Нехризов, Меглена Първин. Надгробна могила със зидана гробница при с. Долно Изворово, общ. Казанлък. – Българско е-списание за археология, 2011, № 1, 41-69;

Редовни събития 
Селският събор е на празника на свети Георги, 6 май.

Източници 

Села в област Стара Загора
Населени места в община Казанлък
Дисевица

Дисѐвица е село в Северна България. То се намира в община Плевен, област Плевен.

География 
Село Дисевица се намира на 12 км от град Плевен.

Културни и природни забележителности 
В гората на селото има паметник от Руско-турската война, дарен от руснаците.

Редовни събития 
Събор на Дисевица – последната събота (27) и неделя (28) на месец октомври

Други 
Досегашни кметове на Дисевица:
 Мартин Неделков Петров
 Валентина Стоянова Вълчанова – временно изпълняваща длъжността
 Петър Димитров Димов
 Петко Тотков Вълчев
 Юлия Христова Гоцева
 Димитър Йонков Спасов – временно изпълняващ длъжността
 Йонко Димитров Спасов
 Пламен Симеонов Бешков

Външни препратки 

Села в област Плевен
Населени места в община Плевен
Коиловци

Коѝловци е село в Северна България. То се намира в община Плевен, област Плевен.

История 
Счита се, че селото е създадено е в края на 17 век, около 1680 г.

През 1926 година в Коиловци са заселени българи бежанци от село Нова Ловча, Драмско, Северна Гърция, които намерили подслон в селото. На всяко семейство са измерени по два декара дворно място в западната част на селото, зад шосето Плевен – Никопол. През следващата година всяко домакинство е оземлено с по 30 декара земеделска земя.

За произхода на името на селото съществуват две теории и две легенди:

 Името си селото получило от тревата „коило“, която изобилно растяла около него;
 Другото предположение е, че в околността на селото още преди то да бъде заселено е имало турски колиби, които на турски език се наричали „койлу“;
 Третата версия гласи, че намиращото се в дерето в центъра на селото тресавище някога било дъно на езеро, в което се удавили неизвестни ловци. Селяните се питали „кои ловци са те“. Оттогава селото се нарича Коиловци.
 Четвъртата версия е, че в древни времена Дунавската равнина била покрита с гъсти гори. Затова имената на повечето селища в нея носят имена на дървета или растения (Дъбник, Ласкар, Лозица, Тръстеник, Върбица, Ореховица, Бръшляница, Вълчитрън и други). Така било и в района на село Коиловци, където бродела свирепа мечка. Тя била страшилище за населението. Но се намерили ловци, които я убили. Всички се питали „Кои ловци убиха тая мечка?“. Оттам идват и имената на селата Коиловци и Мечка.

Религия 

Населението изповядва предимно източноправославното християнство.

Редовни събития 
Особено голям празник е селският събор на Димитровден. На сбора идват предимно близки хора – сватове, братя, сестри, приятели, които живеят в други населени места. През последните години този ден е обявен като ден на селото. Организират се музикални програми в центъра на селото, приготвят се храни и питиета с пари отпуснати от общината и от спонсори.

Личности 
 Илия Илиев, проф. д-р ик. науки,
 Румен Петков, министър на вътрешните работи 2005 – 2008 г.

Източници

Външни препратки 
 Официална Интернет страница

Села в област Плевен
Населени места в община Плевен
Къртожабене

Къртожа̀бене е село в Северна България. То се намира в община Плевен, област Плевен.

География 
Село Къртожабене се намира в ждрелото на р. Чернелка, на дванадесет километра югозападно от областния град Плевен.

История 
Името му идва от древна легенда. Преди много години, когато целият каньон бил във вода, по-високите места били обитавани от хора. Но щом страшна болест поразила обитателите и много от тях умрели, трябвало да открият друго място. Двама по-смели мъже тръгнали към реката и когато стигнали, открили, че реката се е отдръпнала и оставила голяма пуста площ. Така хората се заселили в каньона, където сега се намира селото. Тези мъже решили да го кръстят на първите две животни, които видят - една къртица и една жаба. Оттам идва името „Къртожабене“.

Културни и природни забележителности 
Резерват „Чернелка“, Провъртеника, хижа „Капчука“, местност „Усоето“ и „Мъдьовски вир“.

Редовни събития 
Събор: Събота и неделя на втората седмица на ноември.

Села в област Плевен
Населени места в община Плевен
Къшин

Къшѝн е село в Северна България. То се намира в община Плевен, област Плевен.

Редовни събития 
Празникът на селото е на 24 май.

Външни препратки 

Села в област Плевен
Населени места в община Плевен
Копринка

Копринка е село в Южна България. То се намира в община Казанлък.

География 
Намира се на 5 km от град Казанлък и на около 2 km от язовир Копринка.

История 
Край селото има множество могили с тракийски произход. Най-вероятно те са свързани с близкия град Севтополис – столица на древно тракийско царство. Впечатление прави Голямата могила, която по размери може да си съперничи с някоя от по-малките Египетски пирамиди. Могилата е проучвана в периода 1988 – 1990 г. и са намерени множество човешки скелети, оръжия и накити, повечето с ниска стойност. Най-вероятно става въпрос за погребение след голяма битка. Разкопан е само южният склон на могилата.

До 1934 г. името на селото е Салтъково. Споменато е като Салтък в османски регистър от 1532 г. Към началото на XVII век в Салтъклар живеят 15 немюсюлмани, подлежащи на облагане с данък джизие.

Население 
 Численост
Численост на населението според преброяванията през годините:

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религии 
В селото преобладава християнското население, но има и мюсюлмани, българи и турци, главно преселници от Родопите.

Обществени институции 
В селото има здравна служба, училище, детска градина и читалище на име „Пробуда“, в което често се изнасят литературни четения, организирани представления и други прояви.

Бележки 

Села в област Стара Загора
Населени места в община Казанлък
Ласкар

Ла̀скар е село в Северна България. То се намира в община Плевен, област Плевен.

География 
Село Ласкар се намира в Северен централен регион на България, в полупланински район. Селото се намира на 19 км от общинския и областен център град Плевен, на около 3 км отстояние от селата Ралево на север и Николаево на юг. 

Основният поминък на местните е земеделието. Земята е плодородна – трета и четвърта категория.

История 
Името на селото се свързва с владетеля Ласкарис, който през XII век се бори за утвърждаване на Балканския полуостров срещу Византия. Една от легендите разказва, че древното селище се е намирало на височината „Калето“ и се е казвало Ласкарица – градица. След чумната епидемия няколкото оцелели семейства се преселват в ниското – под хълмовете „Чуката“, където по-късно се разраства и днешното село с красивото име Ласкар.

Външни препратки 
 Ласкар отблизо 

Села в област Плевен
Населени места в община Плевен
Мечка (пояснение)

Мечка може да се отнася до:

 мечка – представител на семейство Мечкови

 География
 село Мечка (Област Плевен)
 село Мечка (Област Русе)
 Мечка е и старото име на село Оборище в Област Пазарджик.
 река Мечка, десен приток на река Марица.

 Икономика
 Бик-мечка линия (икономика)

 Гей култура
 Мечок (субкултура)
Кънчево

Кънчево е село в Южна България. То се намира в община Казанлък, област Стара Загора.

География 
Село Кънчево се намира на 10 км южно от град Казанлък. На запад и на изток от селището са разположени съответно селата Розово и Ръжена. Селото се намира в подножието на Средна гора, южно от селото, а на север минава р. Тунджа.

Население 
 Численост
Численост на населението според преброяванията през годините:

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Стара Загора
Населени места в община Казанлък
Овощник

Овощник е село в Южна България. То се намира в община Казанлък, област Стара Загора.

География 
Селото е разположено на 6 км югоизточно от гр. Казанлък. Южно граничи със землището на с. Кънчево, като за естествена граница служи р. Тунджа. Западно граничи със землищата на с. Розово и гр. Казанлък. Граница е коритото на Стара река, слизащо от Павльов мост към река Тунджа.

От север – със земите на Долно и Средно Изворово, а границата минава по билото на баира, наречен „Кара кос“, където свършват частните лозя на с. Овощник. На изток – със земите на с. Черганово, като границата започва северно по течението на Кара дере и на юг минава край една постройка между двете села и продължава надолу по изкуствено изкопан канал, който се влива в р. Тунджа.

Надморската височина на селото е около 330 м. Землището има естествен наклон и по шосето от центъра на гр. Казанлък е около 11 метра.

Съвсем близо до южните му покрайнини преминава коритото на река Тунджа, която тук през по-голямата част от годината е плитка, но поради близостта до Балкана бързо променя нивото си в дъждовно време, а напролет е доста пълноводна. Построяването на язовир „Георги Димитров“ през 50-те години на 20 век „усмирява“ непостоянния характер на реката.

В землището на с. Овощник извират два термални извора с високо флуорно съдържание на водата. Край него е разположена Летателна площадка Кълвача

История 
До 1900 г. името на селото е Имишлери или Емишлери.

Население 
 Численост
Численост на населението според преброяванията през годините:

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Стара Загора
Населени места в община Казанлък
Ръжена

Ръжена е село в Централна България. То се намира в община Казанлък, област Стара Загора.

География 
Село Ръжена се намира в полите на Средна гора. Селото е разположено в изключително красив район между Стара планина и Средна гора – богата на флора и фауна природа, с просторни полета, засадени в голямата си част с рози.

Намира се между селата Ягода (на изток) и Кънчево (на запад), и в близост до река Тунджа. Близки големи градове са Стара Загора (на 26 км) и Казанлък (на 15 км).

Население 
 Численост
Численост на населението според преброяванията през годините:

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
Страрото му име е Хамърсъз. Има джамия, която е била построена през 1530 г. и се е казвала (Мехмед ага джами).

Редовни събития 
Всяка година на Иванов ден се чества празника на селото, гостуват известни музикални изпълнители с много настроение, танци и песни

Също така в селото има хор, съставен от възрастни хора, които изпълняват народни песни и стари градски песни. Има библиотека, където учениците на селото могат да намерят всичко.

Източници 

Села в област Стара Загора
Населени места в община Казанлък
Радишево

Ра̀дишево е село в Северна България. То се намира в община Плевен, област Плевен, на около 5 километра от центъра на самия град. Близо е до парк Кайлъка.

География

История

Паметници 

Села в област Плевен
Населени места в община Плевен
Ралево

Ра̀лево е село в Северна България. То се намира в община Плевен, област Плевен.

География 
Селото се намира в Средна Дунавска ранина, на 13 km южно от гр. Плевен и на 22 km северно от гр Ловеч, на 3 km от главен път Плевен-Ловеч.

История 
Историята на селото датира от времето на османската власт. Първоначалните поселения на ральовчани са били около местността Пърчовица (главния път между Плевен и Ловеч), но притеснявани постоянно от турците, жителите решават да се изместят малко по-далеч от главния път. За целта намират една котловина на 3 km западно от пътя и се заселват там. Има легенда, която гласи, че поради чумната епидемия по тези земи селяните искали да се предпазят от чумата и обиколили селото с дървено рало, за да не може чумата да мине така наречената „бразда“ и да влезе в селото. И от там идва името на селото Ральово. Интересното е, че погледнато от въздуха, селото прилича на рало.

Религии 
Основната религия е източно православие. В селото има православен храм.

Обществени институции 
Кмет на селото от местните избори през 2015 г. Асен Гетов (МК „Плевен може – Плевен побеждава“)

Външни препратки 
 Група за село Ралево във Facebook

Села в област Плевен
Населени места в община Плевен
Тодорово

Тодорово може да се отнася за:

 Тодорово, село в Област Плевен, България;
 Тодорово, село в Област Разград, България;
 Тодорово, на гръцки Теодорио, село в дем Синтика, Гърция.

 Вижте също
 Тодорци
Тученица (село)

Тученѝца е село в Северна България. То се намира в община Плевен, област Плевен, между селата Бохот, Радишево и Пелишат.

География 
Разположено на 323 m надморска височина, селото се намира на около 300 m от третата най-висока точка в Северна България – близо до помпена станция до село Бохот. Селото се намира на 14 km от общинския и областен център Плевен.

История 
В центъра на селото се строи филиал на „Авис медика“ на мястото на бившата детска градина.

До 1989 г. местното население е надхвърляло 700 души, като се е характеризирало с висок естествен прираст. След 1990 г. се наблюдава масова урбанизация и броят намалява драстично за няколко години. В днешни дни официалният брой е около 350 души.

Събора на селото е на 28 октомври, а курбана за здраве през август.

В селото, към читалището е създадена женска певческа група „Българка“ с художествен ръководител Янко Желязков, която функционира повече от 10 години и е завоювала много грамоти и медали

Настоящ кмет е Наталия Тодорова.

Външни препратки 

Села в област Плевен
Населени места в община Плевен
Търнене

Тъ̀рнене е село в Северна България. То се намира в община Плевен, област Плевен.

География 
Търнене е малко и хубаво село по поречието на р. Вит, на 10 км от Плевен. Освен нея през селото тече и р. Чернелка, която в края на селото се влива във Вит. Селото е богато на вода само на 6-7 м дълбочина; земята е плодородна, но пустее.

История 

Съществуват данни за древноримско селище на територията на селото.

Редовни събития 
Събора на селото се провежда на 28 август.

Села в област Плевен
Населени места в община Плевен
Борущица

Борущица е село в Южна България. То се намира в община Мъглиж, област Стара Загора.

География 
Село Борущица се намира в планински район – на южния склон на Стара планина, на 50 км северно от областния център Стара Загора и на 40 км североизточно от Казанлък. Надморската височина на жп гарата е 720 метра. Хората се препитават с отглеждане на картофи, боб и малко количество овце; произвеждат и сливова ракия.

Местното население работи основно в структурите на БДЖ. През селото минава жп линията Дъбово – Царева ливада – Горна Оряховица.

Двете съседни села са Радунци (известно със своя санаториум за туберкулозни болести) и Кръстец. Кръстец се намира на билото на Стара планина и през него минава пешеходният туристически маршрут Ком – Емине.

Горите в района са както широколистни, така и смесени (широколистни и иглолистни). Преобладават бук и габър. Срещат се почти всички билки, характерни за българските планини, както и много горски плодове и гъби.

На 3 км южно от селото се намира пещерата Топлата дупка.

История 
С разположения недалеч от селото Царски връх е свързано интересно историческо предание. Според него именно там през 335 г. пр.н.е. е имало битка между войската на македонския цар Александър III Велики и местен тракийски владетел. Това е станало по време на похода на македонския цар срещу тракийското племе трибали в Мизия.

Предполага се, че Борущица е основано през 1323 година, по времето на цар Михаил Шишман. Към края на XIV век в него са се заселили бежанци от Боруй (Стара Загора), избягали след завладяването на града от турците през 1371 г. Вероятно с това събитие е свързан и произходът на името на селото (от Боруй).

Други предположения за произхода на името са от дървото „бор“, тъй като някога около селото е имало големи борови гори. Днес в Стара планина няма борове, но разкопки от региона и писмени източници показват, че в миналото е имало такива гори.

По времето на османското владичество освен българското име се е ползвало и турско име на селото – Бююк дере.

Обществени институции 
През 1942 г. в селото е създадено читалище „Васил Левски“.

Редовни събития 
Всяка пролет на църковния празник „Свети дух“ се организира събор – курбан, на който се събират хората от селото заедно със своите роднини и приятели. Тържеството от тази година се провежда в двора на новопостроения параклис „Св. Андрей“, който е построен с доброволния труд на местни хора и доброволни дарения.

Други 
През последните 30 години се развива предимно като вилно селище с почивни станции, принадлежащи на фирми от Стара Загора и Раднево, и къщи за гости.

Има маркирани туристически пътеки към хижа „Българка“, а оттам и към връх Бузлуджа и Шипченския проход. Маршрутът до х. „Българка“ се изминава за около 3 часа, а до гр. Мъглиж – за около 5 часа.

Източници

Външни препратки 
 Радио и телевизия в Борущица 
 Статия за село Борущица

Села в област Стара Загора
Населени места в община Мъглиж