alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Извор (пояснение)

Извор може да се отнася за:

 Извор, място, от което извира река

 Населени места
 В България
 Извор, област Бургас;
 Извор, област Видин;
 Извор, област Перник;
 Извор, област Пловдив;
 Извор, Софийска област;
 Извор е и името, което село Кабиле носи от 1890 до 1950.

 В Гърция (Егейска Македония)
 Извор, днес Пиги, дем Пеония;
 Извор, на гръцки Анавра, бивше село в дем Мъглен;
 Извор, днес Левкопетра, дем Бер;
 Извор, днес Левковриси, дем Кожани;
 Извор, днес Стратоники, дем Аристотел.

 В Република Северна Македония (Вардарска Македония)
 Извор, община Кичево;
 Извор, община Липково;
 Извор, община Чашка.

 В Румъния
 Извор, Окръг Караш-Северин;
 Извор, Окръг Долж.

 В Сърбия
 Извор, община Бабушница;
 Извор, община Босилеград;
 Извор, община Ново бърдо;
 Извор, община Парачин;
 Извор, град Пирот;
 Извор, община Свърлиг.

 Други

 Извор – вестник на българите в Крим, Украйна

Вижте също 
 Източник
Ребро

Ребра (лат. costae) в анатомията се наричат костите, изграждащи гръдния кош при гръбначните животни. Функцията на ребрата е да предпазват белите дробове, сърцето и другите вътрешни органи в гръдната кухина.

При хората 
Хората имат 12 двойки ребра, представляващи плоски кости с извита навън повърхност, смъкнат надолу преден ръб и усукани навътре по ос. Те са съставени от костна част, os costale и хрущял – cartilago costalis. I-VII ребра се наричат истински (costa verae), понеже се залавят директно за гръдната кост. VIII-X ребра се наричат лъжливи (costae spurie), тъй като хрущялите им се прикрепват към хрущяла на VII ребро и образуват ребрената дъга – arcus costalis. Последните две ребра (XI и XII) са „плаващи“ ребра (costae fluctuantes), тъй като нямат връзка с гръдната кост.

Структура на реброто 
Всяко ребро притежава глава, шийка и тяло. Главата (caput costae) се намира в задния край и притежава по две ставни повърхности, разделени чрез гребенче. Първо, единадесето и дванадесето ребро се съединяват само с един прешлен и поради това главите им притежават само по една ставна повърхност.
Шийката (collum costae) отгоре притежава остър ръб – crista colli costae. Тялото (corpus costae) има заоблен горен ръб, а отдолу плитка бразда. Най-издадената задна част на реброто е ъгълът. На него има изпъкналост (tuberculum costae), на която се намира малка ставна повърхност за свързване с напречния израстък на по-долния прешлен. Първото ребро е късо, плоско и най-извито. По горната си повърхност то притежава грапавинка за залавяне на едноименния мускул. Пред нея лежи широка, плитка бразда за съответните кръвоносни съдове.

Източници 
 Курс по анатомия 1 част, издателство център за информация и медицина – МУ - София. Автор проф. д-р Васил Василев, дмн

 

Костна система
Гръд
Мизия

Мизия ( (клас. лат. се чете моисиа) наименование, дадено в съчиненията на римските автори на древната историческа област и провинция на Римската империя на юг от десния бряг на река Дунав. Името на Мизия идва от названието на тракийското племе мизи. Областта граничи на юг с планинската верига Хемус, на север с Дунав (Истър), на запад с реките Дрина и Сава, на изток с Черно море (Евксински понт). В тези граници Мизия граничи с Дакия на север, с Илирия (римски провинции Далмация и Панония) на запад, с Тракия и Македония на юг. Столица е Виминациум, дн. Костолац, Сърбия. Древна Мизия се намира почти изцяло на територията на днешните държави България, Косово, Сърбия, Румъния, както и зоната около античния град Скупи, която попада в днешна Северна Македония.

Областта е покорена от римляните през периода 15 – 29 г. п.н.е., като до 44 г. Мизия не е самостоятелна сенатска провинция. Заедно с Македония и Ахея са гранични територии, в които са настанени два римски легиона и е управлявана с декрети на римския император. През I век при император Нерон управителят на Мизия Тиберий Елиан покорява земите до устието на река Днестър. След победата на римските легиони над даките на Децебал през 85 г. с цел по-добро управление император Домициан разделя Мизия на Горна и Долна по хода на река Цибрица – Горна Мизия със столица Виминациум и Долна Мизия със столица Нове, всяка с по два римски легиона.

Римляните строят пътища, най-важен от които е Виа Траяна, който води от южния град Адрианопол през Филипопол за Сердика и Сирмиум. При управлението на император Траян тракийското селище Сердика става един от най-важните римски градове, а Дунав става корабоплавателна река. Траян покорява съседна Дакия през 106 – 107 г.

През 271 – 272 г. император Аврелиан се оттегля от провинцията Дакия и голяма част от тамошното население се преселва в Мизия. Границата Дунавски Лимес, основан от Домициан и Траян, е укрепен отново от римляните. През следващите столетия там се водят ожесточени войни с нахлуващи племена и народи: даки, язиги, алани, готи и сармати.

Император Диоклециан разделя провинциите на Мизия I (със столица Виминациум), Дардания (столица Наисус), Мизия II (Нове) и Малка Скития (Дуросторум).

Мизия през 395 година става част на Източната Римска империя. След IV век в тези земи се населяват славянски племена, а през 679 – 681 г. прабългарите на Аспарух.

Съвременната географска представа за Мизия обхваща земите само между река Дунав, Стара планина и Черно море. По-голямата част от територията ѝ е в пределите на Република България, а Северна Добруджа – в пределите на Румъния. Мизия няма никакъв политически или административен статут в България (за разлика например от провинцията Македония в Гърция) и се използва единствено в исторически смисъл.

Източници

Вижте също 
 Долна Мизия
 Горна Мизия
 България
 Траки

Външни препратки 
 Inscriptions of Moesia Superior
Близнаци (пояснение)

Близнаци може да се отнася за:

 близнаци – две или повече деца, родени от една бременност, без разлика в пола или
 близначки – две или повече момичета близнаци
 Близнаци – зодиакално съзвездие
 Близнаци – зодиакален знак
 Близнаци – село в Област Варна
 Близнаци – село в Област Шумен
 „Близнаци“ – американски филм
 Прости числа близнаци – двойка прости числа с разлика 2

Вижте също 
 Сиамски близнаци – близнаци, имащи обща част(и) от телата си
 Близнак – село в Област Бургас
 Близнака – езеро в Рила
 Близанци – село в Община Кратово, Република Македония
Здравец

Здравец (Geranium) е род растения, състоящ се от 422 вида едногодишни, двугодишни и целогодишни растения, които виреят в умерения пояс и в планините на тропиците, но най-вече в източното Средиземноморие.

От здравец се извлича гераниево етерично масло.

По-известните видове култивиран здравец са:
 Блатен здравец (Geranium palustre)
 Бохемски здравец (Geranium bohemicum)
 Едростълбчест здравец (Geranium macrostyllum)

Основните видове диворастящ здравец са:
 Geranium columbinum – Гълъбов здравец
 Geranium dissectum – Насеченолистен здравец
 Geranium lucidum – Блестящ здравец
 Geranium macrorrhizum  – Обикновен здравец
 Geranium molle – Нежен здравец
 Geranium nodosum
 Geranium phaeum – Кафяв здравец
 Geranium pratense – Син здравец
 Geranium pyrenaicum – Пиренейски здравец
 Geranium robertianum – Зловонен здравец
 Geranium rotundifolium
 Geranium sanguineum – Кървавочервен здравец
 Geranium sessiliflorum
 Geranium sylvaticum – Горски здравец

 
Цветя
Китка

Китка може да се отнася за някое от следните понятия.

Общо 
 китка – снопче цветя, билки, зеленчуци; самотна група растения (вкл. дървета)
 китка – крайната част от ръката (с пръстите)
 музикална китка – група музикални произведения

България 
 Китка – село в Област Варна, община Аврен
 Китка – закрито село в Област Бургас
 Китка – старо име на планината Славянка
 Китка – рид край Черно море
 Китка – връх в Завалска планина (1181 m)
 Китка – връх в Осоговска планина (1327,6 m)
 Китка – връх в Троянско-Калоферска планина (1246 m)
 Китка – връх северно от град Трън, област Перник (1028 m)
 Китка – връх в планината Черна гора (1118m)
 Китка – връх в Чирпанските възвишения (651 m)
 „Китка“ – резерват в България

Р. Македония 
 Китка – планина в Република Македония

Китката 
 Китката – седловина между Източните и Западните Родопи
 Китката – гора край Бяла Слатина
Юнак

Юнак – приказен образ, характерен особено за южните славяни. Юнакът в най-общ смисъл е едър млад мъж, с храброст, нечовешка сила и свръхестествени способности. Българският юнашки епос назовава няколко най-известни сред юнаците – Крали Марко, Вълкашин, Момчил Юнак, Филип Маджарин, Дете Дукадинче, Дете Голомеше. Характерно за юнаците е, че те не се обичат помежду си, дори открито враждуват и се борят за надмощие. Още при раждането вълшебниците – наречници им предричат необикновена съдба от която те не успяват да се отклонят. Борят се със злото и неправдите, с изедници и потисници на народа. Сблъскват се с чародеи, самодиви и лами, които почти винаги преборват и подчиняват на волята си.

Източници

Външни препратки 
 Български приказки – „Юнак и слепец“

Вижте също 
 Бугарщици
 Хайдутин
 Славянски митични същества
 Славянска религия

Славянска митология
Красимир

Красимир може да се отнася за:
 Красимир – село в България
 Красимир – българско име
Сава

за етимологията на името виж: Сава (име)
Сава може да се отнася за:
 Свети Сава
 Сава Стратилат, ? – 272, римски генерал, светец и мъченик за християнската вяра;
 Сава Готски, 334 – 372, християнски мъченик и светец от готски произход;
 Сава Студит, главен актьор на Седмия вселенски събор, детронирал иконоборството;
 Сава Освещени, 439 – 532, роден в Кападокия, основател на манастир в Палестина;
 Сава Седмочисленик, ученик на Константин Кирил и Методий, един от Седмочислениците;
 Сава Сръбски (ок. 1175 – ок. 1236), сръбски духовник;
 Сава II (1200/01 – 1271), сръбски архиепископ;
 Свети Сава (дружество), сръбско културно-просветно дружество
 Свети Сава, училище в Букурещ;
 Сава, мъжко име;
 Сава (XVI век), инок от манастира Високи Дечани, автор на първия печатан кириличен буквар за южните славяни;
 Сава, село в Област Варна;
 Сава, река в Югоизточна Европа;
 Сава, град и община в южна Италия, регион Пулия, провинция Таранто;
 Сава, футболен отбор;
 Сава, регион в Мадагаскар
Манастир

Манастир или обител (от средногръцки: μοναστήριον, в свободен превод място за самота) е религиозна общност от монаси или монахини, която има свой устав и се ръководи от игумен. Манастир се нарича и комплексът от богослужебни, жилищни и стопански сгради на тази религиозна общност.

Терминът на български има и по-близката до оригинала форма монастир, която днес е архаизъм и се използва предимно от църковни автори. Българският термин обител също е архаизъм.

В западна Европа и Англия се използва термина абатство (от лат. abbatia и арамейски abba, което означава „баща“), което по своята същност е синоним на манастир. Абатствата съществуват само в западна Европа. То се различава като устройство и управление от източноправославните манастири. Те са нерядко стопански комплекси с не малка промишлено-стопанска роля. Абатство е манастир под управлението един абат. Тъй като понякога единствената съхранена сграда е църквата, думата абатство може да означава и централната манастирска църква, като например Уестминстърско абатство.

Селища 
В България има и 3 села с име Манастир, както и няколко села с производно име – Голям манастир, Малък манастир, Манастирица, Манастирище, Манастирско, Манастирци. Манастир е и името на град Битоля на гръцки и албански.

Вижте също 
 Скит
 Абатство
 Приорат

Външни препратки 
 Манастири в България – официални страници
 Полет на душата, филм за българските манастири
Правда (пояснение)

Правда е славянска дума, която означава истина, справедливост, право, правосъдие.

Може да се отнася също за някое от следните понятия.

Закони 
 Вестготска правда – сборник със закони на вестготите, 7 век
 Салически закон, Салическа правда – сборник със закони на салическите франки, 6 век
 Баварска правда – сборник със закони на Херцогство Бавария, 6 век
 Руска правда – сборник със закони на Киевска Рус, 11 век

Топоними 
 Правда – село в Област Велико Търново
 Правда – село в Област Силистра
 Правда – селище от градски тип, Сахалинска област, Русия
 Правда – още 6 селища в Русия
 Правда – 4 селища в Украйна

Медии 
 Правда (от 1912) – комунистически вестник, орган на РКП, ВКП и КПСС (в миналото) и на КПРФ (днес) и сайт
 Правда – български вестник, издаван през 1888 г.
 „Комсомолска правда“ (от 1925) – младежки вестник, орган (в миналото) на ВЛКСМ, радиостанция, телеканал и сайт
 „Пионерска правда“ (от 1925 до 1991) – детски вестник, орган на Всесъюзната пионерска организация „В. И. Ленин“
 „Правда“ (от 1929 до 1991) – издателство на КПСС
 редица републикански и местни вестници в СССР
 Правда (pravda.ru) – руски сайт (и на английски, португалски, италиански)
 Украинска правда (pravda.com.ua) – украински сайт (и на руски)
 „Правда“ (от 2007) – сръбски вестник

Други 
 „Правда“ – серия съветски подводници от 1930-те години.
 „Правда“ – съветски филми от 1919 и 1957 г.
 Кристиан Правда (, 1927 – 1994) – скиор от Австрия, световен шампион и олимпийски медалист по алпийски ски
Константин

Константин може да се отнася до:
 Константин, мъжко име

Императори 
 Флавий Валерий Аврелий Константин – римски император, известен също като Константин I или Константин Велики
 Константин VII Багренородни – византийски император

Български владетели 
 Константин Асен – български цар (1257 - 1277)
 Константин II Асен – син на Иван Срацимир, управлявал ок.1396 - 1417?

Руски князе 
 Константин (Владимирско-Суздалско княжество) (1186 – 1218) – велик княз на Владимир-Суздал
 Константин (Рязан) (?-1302) – княз на Рязан
 Константин (Твер) (1306 – 1346) – княз на Твер
 Константин (Суздал) (14 век) – княз на Суздал

Други 
 Константин – римски папа;
 Константин (р.1976) – български попфолк певец;
 Константин I (охридски архиепископ) (12 век) – византийски духовник, охридски архиепископ;
 Константин Кавасила (13 век) – византийски духовник, охридски архиепископ;
 Константин – село във Великотърновска област, община Елена;
 Константин – град в Алжир;
 Константин – провинция в Алжир с център едноименния град;
 Константин – игрален филм
 Константин Стойчев - пироман от Пчмг

Вижте също 
 Св. св. Константин и Елена
Родина

Родина може да се отнася за:

 нарицателни
 Страната (обикновено държава), в която човек се е родил, или с която се чувства кръвно свързан. В този смисъл синоним на отечество и татковина;
 Страната на произход на нещо;
 Селището, в което човек се е родил – архаична употреба.

 собствени

 Родина, до 1950 година Тантури, село в Община Златарица, Област Велико Търново, България;
 „Родина“, български вестник, излизал в Солун, Османската империя, през 1910 г.;
 „Родина“, български вестник, излизал в 1915 - 1918 г. в окупирания от български части Скопие по време на Първата световна война;
 „Родина“, българско списание, излизало два пъти в месеца от 1926 до 1934 година в София, България;
 „Родина“, българско историческо списание, излизало от 1938 до 1941 година в София, България;
 Дружба „Родина“, българска организация, съществувала от 1937 до 1947 година;
 Всерусийска политическа партия „Родина“
 Хотел „Родина“ – хотел в София;
 ИПК „Родина“ – издателско-полиграфически комплекс в София;
 „Родина“ – американски сериал;
 Библиотека „Родина“ - библиотека в Стара Загора, най-голямата читалищна библиотека в България, основана през 1860 г.
Чешма

Чешма се нарича цялостната система за прихващане (каптаж) и пренасяне на питейна вода и постройката, създадена за по-лесен достъп до водата. От 20 век думата започва да се използва предимно за означаване само на водопроводен кран.

История 
В миналото, а и днес в много райони, водата е рядък, ценен и труднодостъпен ресурс. Преди изграждането на водопроводни системи в населените места хората ползват вода от извори, реки и кладенци.

Чешмите са малки постройки, където водата от извора е пренесена до населеното място, по-лесно достъпна, по-удобна за наливане в съдове за пренасяне.

Чешми са изграждани както в населените места (често на края на селото), така и в манастири, на големи пътища и кръстопътища, където минават много хора.

Символика и фолклор 
По фасадите на повечето от старите чешми в България се срещат следните символи: Соломонов печат (хексаграм или хексагон), розета, свастика или свастикова розета, декоративни природни детайли, флорални мотиви и др., които нерядко са обединени в композиция.

Пример за природна композиция със символно значение може да бъде открит на декоративния каменен корниз на Моравеновата чешма в Копривщица, на който е изобразен гълъб (Свети Дух) и змия, гонеща жаба – специфичен начин да се покаже пречистването на водите от нечистите сили. В случая змията се явява като покровител на извора.

Външни препратки 

 Една самодивска чешмичка - за обичая на родопските българи от село Черничево да строят чешми
Сливовица

Сливовица може да се отнася за:

 Сливовица – алкохолна напитка, вид ракия
 Сливовица – село в България, област Велико Търново, община Златарица
 Śliwowica – полски филм
Павел

Павел може да се отнася за:

 Павел, мъжко име
 Павел (село), село в Северна България

Личности 
 Павел от Тарс, Свети апостол Павел (ок. 10-ок. 67), ученик на Исус Христос и християнски проповедник
 Павел от Самосата (3 век), патриарх на Антиохия
 Павел (мъченик) (?-275), християнски мъченик
 Павел от Тива (ок. 230-ок. 341), египетски отшелник
 Павел от Егина (ок. 625-ок. 690), византийски лекар
 Павел Дякон (ок. 720-ок. 799), лангобардски историк
 Павел от Венеция (1372 – 1429), италиански теолог
 Павел от Кръста (1694 – 1775), италиански светец
 Павел I (Русия) (1754 – 1801), император на Русия
 Павел I (Гърция) (1901 – 1964), крал на Гърция
 Павел (старозагорски митрополит) (1882 – 1940), старозагорски митрополит (1923 – 1940)
 Павел (епископ) (1957-), Левкийски епископ

Римски папи 
 Павел I
 Павел II
 Павел III
 Павел IV
 Павел V
 Павел VI
Морава

Морава може да се отнася някое от следните понятия.

Топоними 
 Морава – река в Чехия, Австрия, Словакия, ляв приток на Дунав
 Велика Морава – река в Сърбия, десен приток на Дунав, с притоци:
 Западна Морава
 Южна Морава
 Морава – планина в Албания, Корчанско
 Морава – санджак в Темишварски еялет, Банат
 Морава – село в България, област Велико Търново, община Свищов
 Морава – село в Албания, община Корча

Личности 
 Владислав Морава – чешки фолклорен изпълнител
 Мариян Морава – чешки хокеист
 Ян Морава – чешки политик

Друго 
 „Морава“ – българско културно-просветно дружество
 „Морава“ – български вестник
 „Морава“ – марка цигари

Вижте също 
 Моравски стил – архитектурно-монументален храмов стил в периода след средновековната държава на Неманичите
 Моравия – рядко срещано название на Поморавието в Източна Сърбия
Теменуга

Теменуга (Viola) е род растения от семейство Теменугови. Състои се от около 400 – 500 вида, разпространени основно в умерения пояс на северното полукълбо. Могат да бъдат намерени също на Хаваите, в Австралазия и в Андите.

Повечето видове са многогодишни тревисти растения, има малко едногодишни, а няколко са дребни храсти. Имат асиметрични цветове с едно голямо долно, две странични и четири горни венчелистчета. При повечето видове цветът на вечелистчетата е лилав, но има сини, жълти, бели и шарени. Цъфтят основно през пролетта и лятото.

Видове 
Списък на част от видовете от род Теменуга с някои български имена :

Източници

Външни препратки 

 
Защитени лечебни растения
Вещица (пояснение)

Вещица може да се отнася за:

 Вещица, жена със свръхестествени способности;
 Вещица, село в Област Видин, България;
 Вещица, днес Ангелохори, село в дем Негуш, Гърция;
 Вещица, днес Полиплатанос, село в дем Негуш, Гърция.
Калина

Калина (Viburnum) е род двусемеделни растения, включващ около 150-175 вида храсти, по-рядко малки дървета. Според традиционните морфологични класификации е включван в семейство Caprifoliaceae, но съвременните генетични изследвания го причисляват към семейство Adoxaceae. Калината е разпространена в диво състояние главно в умерения пояс на Северното полукълбо, като отделни видове се срещат в планинските части на Южна Америка и Югоизточна Азия, както и в Атласките планини в Африка. Много видове се използват като градински и паркови растения, заради ярките им цветове и плодове.

Видове 
Известни са повече от 150 вида калина, сред които:
Дружба

Дружба може да се отнася за някое от следните понятия.

 дружба – синоним на приятелство

Топоними 
 България
 Дружба – село в Област Видин, Община Видин
 „Дружба“ – старо име на к.к. „Св. св. Константин и Елена“
 „Дружба“ - квартал в Плевен
 „Дружба“ - квартал в Русе
 „Дружба“ - квартал в Сливен
 „Дружба“ - квартал в София
 „Дружба“ - стадион в Добрич
 „Дружба“ - стадион в Кърджали
 „Дружба“ – метростанция в София
 „Дружба“ – рудник край с. Джурково, община Лъки
 Дружба – име на Дружбенското езеро в София

 Други страни
 Дружба - град в Украйна, Сумска област
 Дружба – старо име на град Питнак в Узбекистан, Хорезъмска област
 Дружба – 3 селища от градски тип в Украйна
 Дружба – селища в Беларус (7), Казахстан (6), Молдова (1), Русия (53), Украйна (14)

Други 
 дружба – вид организация
 дружба – най-малката организационна единица в БЗНС
 Дружба „Родина“ – организация в Средните Родопи
 „Дружба“ – български сорт грозде
 „Дружба“ – нефтопровод в Източна Европа
 „Дружба“ – ежегодни общовойскови учения на ОВД (1982-1985)
 Дружба-1984 – международни спортни игри през 1984 г.
 1621 Дружба – астероид в Слънчевата система
 „Дружба“ – българо-съветски литературен алманах от 1980-те години.
 „Дружба народов“ – съветски литературен алманах

Вижте също 
 Мост на дружбата – няколко обекта с това име
 Договор за дружба и граници
 Алея на българо-руската дружба
Остров

Остров се нарича част суша, обградена от воден басейн, издигаща се над нивото на водата дори при прилив, която не се смята за континент. Островите могат да се намират в океан, море, езеро, залив или река. Някои острови са достатъчно големи, с извори и плодородна почва, за да са населени.

Група от острови, разположени сравнително близо едни до други, се наричат архипелаг, а състоящи се от коралов риф, заобикалящ централна низина – атоли.

Видове острови

Континентални острови 

Това са острови, намиращи се на континенталния шелф и по този начин свързани с някой континент – Сицилия (Европа), Гренландия (Северна Америка), Барбадос (Южна Америка), Тасмания (Австралия) и др.

Други острови, като Куба, Мадагаскар и Нова Зеландия, са част от микроконтиненти.

Вулканични острови 
Вулканичните острови възникват в резултат на вулканична дейност на морското дъно и представляват върховете на подводни вулкани, издигащи се над морското равнище. Повечето от тях възникват като групи от острови (Канарски острови, Хавайски острови, Курилски острови и др.)

Коралови острови 
Повечето коралови острови се намират в Тихия океан. Образуват се от разрастването на рифообразуващите организми в тропическия пояс. Атолите са особен вид коралови острови, състоящи се от коралов риф, заобикалящ централна низина. Отличават се с малка надморска височина.

10–те най-големи острова на света 
 Гренландия – 2 175 597 km²
 Нова Гвинея – 785 753 km²
 Борнео (Калимантан) – 743 330 km²
 Мадагаскар – 587 042 km²
 Бафинова земя – 507 451 km²
 Суматра – 473 605 km²
 Хоншу – 230 316 km²
 Великобритания – 229 883 km²
 Виктория – 217 291 km²
 Елсмиър – 196 235 km²

Български острови

Дунавски острови 
Най-много български острови има в река Дунав. Сред тях са и най-големите по площ (над 800 декара).

Острови в Черно море 
В Черно море има 30 български острова, от които 9 с площ над 5 декара:
 Свети Иван – 0,66 km², 33 – 45,3 m, област Бургас, община Созопол
 Свети Кирик (Кирик и Юлита) – 0,08 km², 15 m, област Бургас, община Созопол
 Свети Петър – 0,015 – 0,025 km², 9 – 10 m, област Бургас, община Созопол
 Света Анастасия (Болшевик) – 0,01 – 0,022 km², 12 – 21,9 m, област Бургас, община Бургас
 Змийски остров (Свети Тома) – 0,012 – 0,015 km², 13 m, област Бургас, община Приморско
 Амбелиц – 0,01 km², 7,8 m, област Бургас, община Царево
 Птичи остров – 0,009 km², 5 – 6 m, област Бургас, община Царево
 Южна (Дълга) Ахтотовска скала – 0,006 km², област Бургас, община Созопол
 Лигорова скала – 0,0053 km², област Бургас, община Царево

Източници 

 
Форми на релефа
Източник

Източник може да се отнася за:

 извор, ручей, поток
 произход
 документ, автор
 Източник – село в Община Габрово, област Габрово

Вижте също 
 Уикипедия:Цитиране на източници
 Уикипедия:Благонадеждни източници

Външни препратки 
 Веселин Методиев, Извор, Университетски речник на Нов български университет
Европейска винена лоза

Европейската винена лоза (Vitis vinifera) е пълзящо растение, (лиановидно) което може да достигне до 35 метра на височина/дължина. Стъблото е покрито с надлъжни кори. Листата са длановидно нарязани. Плодовете са зърна, групирани в грозд. Растението се отглежда от хилядолетия, заради своята медицинска и хранителна стойност. За пръв път е култивирано преди около 6000 години в Месопотамия и Египет. Плодовете на лозата, богати на въглехидрати, се наричат грозде. След ферментация, те се използват от алкохолната промишленост за производството на вино и други спиртни напитки.

Вижте също 

 Лозарство
 Болести по лозата

Източници 

Лозови
Земеделски култури
Лозарство
Ядливи плодове
Шарани

Шараните (Cyprinus) са род едри сладководни риби от семейство шаранови (Cyprinidae). В България, когато не се пояснява, шаран обозначава европейския вид див шаран (Cyprinus carpio) и неговите култивирани варианти.

Видове

Източници
Явор

Явор, или клен (Acer), е род дървета и храсти, класифицирани в семейство Sapindaceae, а според някои класификации - в самостоятелно семейство Aceraceae. Произходът на латинското име на рода е неясен; според една хипотеза то идва от acris (остър) заради твърдостта на дървесината, използвана в миналото за изработване на копия.

Видове 
 Acer barbatum
 Acer campestre – Полски клен
 Acer circinatum
 Acer ginnala – Гиналски клен
 Acer glabrum
 Acer grandidentatum
 Acer heldreichii – Планински явор, или Жешля
 Acer hyrcanum – Хиркански клен (Балкански явор)
 Acer leucoderme
 Acer macrophyllum
 Acer monspessulanum – Маклен
 Acer negundo – Ясенолистен явор
 Acer nigrum – Черен клен
 Acer palmatum – Японски клен
 Acer pensylvanicum
 Acer platanoides – Шестил, или Млечен явор
 Acer pseudoplatanus – Обикновен явор
 Acer rubrum – Червен клен
 Acer saccharinum – Сребърен клен
 Acer saccharum – Захарен клен
 Acer spicatum
 Acer tataricum – Мекиш

Характеристика 
За явора е характерно срещуположното разположение на листата, които обикновено са длановидно нарязани, въпреки че някои видове имат перести или ненарязани листа. Яворът цъфти в края на зимата или началото на пролетта, при повечето видове едновременно или непосредствено преди появата на листата, а при някои дори преди това. Цветовете са малки и непривличащи вниманието. Имат по 5 чашелистчета, 5 венчелистчета с дължина 1-6 mm, 12 тичинки с дължина 6-10 mm, подредени в два пръстена по шест, и 1 или 2 пестика. От няколко седмици до шест месеца след цъфтежа от дърветата падат голям брой семена. Плодовете са характерни двойни крилатки, оформени така, че да се въртят, докато падат, и да отнасят семената на значителни разстояния.

Други факти 

 Кленовият лист е национален символ на Канада.
 В Канада и в Съединените американски щати от мъзгата на кленовите дървета се получава сок, който след сгъстяване (кленов сироп) се използва като подсладител вместо пчелен мед.
 В ранната пролет яворът е важен източник на цветен прашец и нектар за пчелите. Той се използва за храна и от ларвите на някои пеперуди.

Галерия

Външни препратки 
 
 Род Клен (Явор)
 ЛТУ / Катедра „Дендрология“ - Семейство Кленови

Източници 

 
Дървета
Преспа (пояснение)

Преспа () може да се отнася за:

 Преспа, снежно образувание
 Преспа, област в Централните Балкани, разделена на:
 Горна Преспа, област в Северна Македония, на чиято територия е Община Ресен;
 Долна Преспа, област разделена на:
 Мала Преспа, област в Албания, на чиято територия е разположена Община Пустец;
 Голема Преспа, област в Гърция, на чиято територия е разположен Дем Преспа;

 Езерa:
 Голямо Преспанско езеро, езеро в Северна Македония, Гърция и Албания;
 Малко Преспанско езеро, езеро в Гърция и Албания;

 Връх Преспа, връх в Родопите;

 Ледник Преспа, ледник на остров Ливингстън в Антарктика;

 Селища:
 Преспа, средновековен град на остров Свети Ахил в Малкото Преспанско езеро в Егейска Македония;
 Преспа, село в Община Балчик, България;
 Преспа, село на територията Община Беловар в Беловарско-билогорска жупания, Хърватия.
 Литературен образ на български град Македония от тетралогията на Димитър Талев „Железният светилник“, „Преспанските камбани“, „Илинден“, „Гласовете ви чувам“, чийто прототип е родният град на писателя Прилеп;
Богдан

Името Богдан може да се отнася до:

 Богдан, мъжко собствено име

 Личности:
 Богдан войвода от Копривщица 
 Богдан войвода от Якоруда 
 Богдан, самостоятелен владетел 1355 – 1371 г. на земите северно от Солун, южно от Беласица, източно от Мъглен и западно от Струма в Егейска Македония, с главни крепости Женско и Просек.
 Богдан I, владетел на Молдова

 Населени места:
 село Богдан (Област Добрич)
 село Богдан (Област Пловдив)
 Богдана е старото име на Екзархос (дем Локри).

 Върхове:
 Богдан, поддържан резерват в Средна гора
 Голям Богдан, връх в Средна гора
 Малък Богдан, връх в Средна гора

 Местности:
 Богданово боище, местност в Якоруда

Вижте също 
 :Категория:Обекти, наречени на Богдан войвода
Било (пояснение)

Името Било може да се отнася до:

 планинско било, геологическо понятие
 връх Било в планината Кървав камък
 било, термин от строителството
 село Било (Област Добрич)
 село Било (Област Сливен), бивше село, слято със Средорек (Област Сливен)
 село Било (Община Цариброд), Сърбия.
Иречек

Иречек може да се отнася за:

 Константин Иречек (1854-1918), чешки историк
 Иречек (село), село в Североизточна България
 Иречек (връх), връх в Рила
Свети Никола

Свети Николай, или свети Никола, може да се отнася за:

Светии 
 свети Николай Чудотворец (270 – 343), християнски духовник
 свети Никола Толентински (1246 – 1446)
 свети Никола Тавелич (1340 – 1391)
 свети Никола от Флюе (1417 – 1487)
 свети мъченик Николай Софийски Нови (ХVІ век)

Топоними

Църкви 
 България

 Европа
 Албания
 „Свети Никола“ – църква в Лежа
 Германия
 Свети Никола (Кил)
 „Свети Никола“ – църква в Лежа
 Естония
 „Свети Никола“ – църква в Талин
 Румъния
 „Свети Никола“ – катедрална църква в Тулча
 „Свети Николай“ – катедрална църква в Брашов
 Северна Македония
 „Свети Никола“ – църква край с. Псача, единствена оцеляла от средновековен манастир
 „Свети Никола“ – съборна църква в Щип
 Маркова църква „Свети Никола“ – край село Драдня
 „Свети Никола“ – край село Любанища

Манастири 
 България
 Арбанашки манастир „Св. Никола“ – във Великотърновска епархия на БПЦ, край с. Арбанаси, област Велико Търново
 Батулийски манастир „Свети Николай Чудотворец“ – в Софийска епархия на БПЦ, край с. Батулия, Софийска област
 Калугеровски манастир „Свети Никола“ – в Пловдивска епархия на БПЦ, край с. Калугерово, област Пазарджик
 Капиновски манастир „Св. Никола“ – във Великотърновска епархия на БПЦ, край с. Къпиново, област Велико Търново
 Панчаревски манастир „Свети Никола“ – Летни – в Софийска епархия на БПЦ, край с. Панчарево, област София

 В чужбина
 Северна Македония
 Моклищки манастир „Свети Никола“ – край с. Ваташа
 Манастир „Свети Никола“ – в с. Слепче
 Манастир „Свети Никола“ – в с. Шишево
 Украйна
 Манастир „Свети Николай“ – в гр. Мукачево, Закарпатска област

Други 
 България
 Свети Никола – име на град (тогава село) Черноморец до 1951 г.
 Свети Никола – село в Североизточна България
 Ветроенергиен парк Свети Никола – вятърна електроцентрала край с. Свети Никола
 Свети Никола – старо име на връх Столетов, Централна Стара планина
 Свети Никола – проход в Западна Стара планина

 Северна Македония
 Свети Никола – град
 Свети Никола – община

Вижте също 
 Николай
 Никола
Александрия (пояснение)

Александрия може да се отнася за:

 Градове
 Александрия - град в Египет
 Александрия – град в Румъния
 Александрия - град в Гърция, център на едноименния дем Александрия в област Централна Македония
 Александрия – град в Украйна
 в Съединените американски щати
 Александрия – град в щата Алабама
 Александрия – град в щата Индиана
 Александрия – град в щата Кентъки
 Александрия – град в щата Луизиана
 Александрия – град в щата Мисури
 Александрия – град в щата Минесота
 Александрия – град в щата Небраска
 Александрия – град в щата Ню Хампшър
 Александрия - град в щата Ню Йорк
 Александрия – град в щата Охайо
 Александрия – град в щата Пенсилвания
 Александрия – град в щата Южна Дакота
 Александрия – град в щата Тенеси
 Александрия – град в щата Вирджиния
 Александрия Есхате – старо име на град Ходжент в Таджикистан

 Други
 Александрия – село в Област Добрич, България
 Александрия – дем в Гърция, област Централна Македония
 Александрия – област в Египет
 „Александрия“ – роман
Телериг

Телерѝг е владетел на България от 768 до 777 година.

Управление 
Неговото управление съвпада с края на вътрешната криза в България от VIII век. За пръв път името му се споменава в изворите във връзка с похода на византийския император Константин V Копронѝм срещу България през май 774 г. Този поход завършва без решително сражение, с мирен договор между двете страни. В края на същата година обаче Телериг изпраща армия от 12 000 души в Берзития (в дн. Северна Македония), но византийският василевс, предупреден от своите агенти в Плиска, събира многократно по-силна войска и успява да срази българските части. Въодушевен от успеха си, император Константин V отново предприема поход срещу България, но северните ветрове възпират византийския флот край Месемврия (дн. Несебър) и по този начин осуетяват византийските планове.

Хан Телериг разбира, че заради голямото количество византийски агенти в българската столица, всички негови планове бързо стават известни на византийския император. За да ограничи това византийско влияние в българската столица, Телериг изпраща писмо до византийския император, в което пише, че възнамерява да избяга при него, но иска гаранции за себе си и имената на византийските агенти, които могат да му помогнат. Константин V Копроним познава ситуацията в България и приема, че Телериг е поредният български владетел, който е принуден да напусне престола. Той изпраща на българския хан имената на своите шпиони. На Телериг не му остава нищо друго освен да прочисти Плиска от предателите, които изтребва до крак.

Последваща съдба 

През 777 г. Телериг, след поредния преврат, все пак е принуден да избяга в Константинопол. Новият византийски император Лъв IV Хазар (775 – 780), син на Константин V, приема Телериг, като бившият хан приема кръщение с християнското име Теофилакт. От страна на императора, той е удостоен с титлата патриций и оженен за Мария, братовчедката на императрица Ирина Атинянката.

В бившата колекция на Георги Закос - търговец на византийски антики и известен експерт по сфрагистика от средата на ХХ век, са открити два екземпляра на моливдовул на патриция Телериг-Теофилакт, които днес се съхраняват в колекцията на Харвардския университет в Дъмбартън Оукс. От едната страна те имат петредов надпис на гръцки: „Христе помагай на своя раб“, а от другата страна - монограм „Телериг-Теофилакт патриций“, което Веселин Бешевлиев разчита и като „Телериг-Богохраним патриций“.

Източници

Литература 
 Теофан Изповедник – „Хронография“ изд на БАН – ГИБИ Гръцки Източници за историята на България.
 Андреев, Йордан, Лазаров, Иван и Павлов, Пламен, „Кой кой е в Средновековна България. Исторически справочник“, С., 1994 г., с. 359 – 360
 Златарски, Васил, „История на българската държава през Средните векове“, Т.1: „Първо българско царство“; Ч.1: „Епоха на хуно-българското надмощие (679 – 852)“, 3 изд., С., 1970 г., с. 298 – 313
 Мутафчиев, Петър, История на българския народ (681 – 1323), с. 156 – 162, С., 1986 г.

Монарси на Първата българска държава
Орляк

Орляк може да се отнася за:

 Орляк, село в Област Добрич, България;
 Орляк, на гръцки Стримонико, село в дем Долна Джумая, Гърция;
Богородица (област Благоевград)

Богоро̀дица е село в Югозападна България. То се намира в община Петрич, област Благоевград. От 1951 година до 1995 година селото носи името Сестрино.

География
Селото е разположено в планински район, северно от общинския център Петрич в източните склонове на Огражден планина. Климатът е преходно-средиземноморски с летен минимум и зимен максимум на валежите.

История 
Село Богородица има богата древна история. В околностите на селото има останки от антични и средновековни поселения.

Името на селото се свързва със стар манастир, посветен на Света Богородица. Освен това в землището на селото има останки от пет средновековни едноапсидни църкви: „Света Петка“, „Свети Спас“, „Света Неделя“, „Свети Илия“ и „Свети Атанас“.

Според народно предание днешното село възниква през XIV – XV век. Селото се споменава в османски дефтер от 1570 година под името Голема Богородица. През същата година в него живеят 91 християнски домакинства.  През XIX век Богородица е село, числящо се към Петричка кааза на Серски санджак. По това време тук се заселват българи от Щипско, Велешко и другаде. В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Богородица (Bogoroditza) е посочено като село с 97 домакинства с 58 жители мюсюлмани и 245 жители българи.

В 1884 година в селото е построена черквата „Свети Илия“, днес паметник на културата. В нея се съхраняват ценни стенописи от същата година, дело на братята зографи Антон и Атанас, вероятно местни майстори.

В 1891 година Георги Стрезов пише за селото:

Съгласно известната статистика на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) от 1900 година селото е населявано от 630 жители, всички българи-християни.

Според статистиката на секретаря на Българската екзархия Димитър Мишев („La Macédoine et sa Population Chrétienne“) в 1905 година населението на Богородица (Bogoriditza) се състои от 760 българи екзархисти.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Личности 
Родени в Богородица
  Гуна Иванова (р. 1948), българска народна певица
  Живко Янев (р. 1954), български художник

Галерия

Външни препратки 
 В село Богородица чудесата са повече от жителите, Пътепис от Румен Стоичков
 Празник на петричкото село Богородица, БНТ, 15 август 2010 г.
 tv7.bg
 bnt.bg
 www.24chasa.bg
 play.novatv.bg

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Петрич
Стадио деле Алпи

„Стадио деле Алпи“ (, „Стадион на Алпите“), срещано и с неправилното съкращение „Деле Алпи“, е бивш стадион на футболния клуб „Ювентус“ от Торино, Италия.

Построен е през 1990 г. за световното първенство в Италия. Използва се от двата градски отбора – „Ювентус“ и „Торино“. От 2003 г. е собственост на „Ювентус“. През 2006 г. е затворен за реконструкция.

През май 2009 г. стадионът е съборен и на негово място е изградена „Ювентус Арена“.

Стадиони в Италия
Спорт в Торино
ФК Ювентус
ФК Торино
Сгради и съоръжения в Торино
Основани в Италия през 1988 година
Робер Пирес

Робер Пирес () е бивш френски футболист. Играе като халф, най-често като ляво крило или атакуващ полузащитник.

Кариера 
Бащата на Пирес е португалец, а майка му — испанка. Робер е роден в Реймс (а според други източници — в Мец) на 29 октомври 1973 г. Футболистът казва, че имал проблеми в училището с френския, тъй като у дома говорели само на португалски и испански. Майка му се казва Марибел Фернандес, а баща му – Антонио Пирес. Има по-малък брат, който се казва Тони. През 1998 г. се жени за Натали.

Тежи около 74 kg и е висок 187 см. На 3 юли 2000 г. се присъединява към лондонския футболен отбор Арсенал.

Дебютът му за Арсенал е на 19 август 2000 г., когато играе във Висшата лига срещу Съндърланд, но отборът му пада като гост с 1–0. Арсенал си осигурява французина срещу 6 млн. паунда, като точно преди да премине в лондонския отбор, Пирес играе в Олимпик Марсилия.

Преди да отиде в Арсенал, Пирес играе в Стад дьо Реймс, ФК Мец (1992–1998), Олимпик Марсилия (1998–2000)

Прякорите му включват Боб, Боби и Роби, а Тони Адамс го нарича д'Артанян.

Във френския национален отбор по футбол и в Арсенал играе с номер 7.

Френски футболисти
Футболисти на Олимпик Марсилия
Футболисти на Арсенал
Футболисти на Виляреал
Футболисти на Астън Вила
ФИФА 100
Родени в Реймс
Йосемити

Йосемити може да се отнася за:
 Йосемити (национален парк)
 Йосемити (долина)
 Йосемити (водопад)
 Йосемити (древно езеро)

Пояснителни страници
Джон Траволта

Джон Траволта () е американски актьор, танцьор и певец, станал популярен през 1970-те с ролите си в „Треска в събота вечер“ и „Брилянтин“.

Биография 
Роден в Енгълуд, Ню Джърси, на 18 февруари 1954 г., той е най-малкото от 6 деца. Баща му е от италиански произход, а майка му от ирландски. На младини майка му е актриса и певица, но по-късно става учителка. Той е сциентолог и също така лицензиран пилот и притежава 5 самолета. Номиниран е за Оскар и за Златен глобус.

Джон Траволта е женен за актрисата Кели Престън. Имат три деца – синове Джет (1992 – 2009 г.) и Бенджамин (р. 2010 г.) и дъщеря Ела Блу (р. 2000 г.). Джет умира на 2 януари 2009 г., на 16 години, след пристъп, докато семейството е във ваканция на Бахамските острови . През септември същата година Траволта и Престън потвърждават спекулациите, че синът им Джет е страдал от аутизъм.

Съпругата му Кели Престън почива на 12 юли 2020 г. от рак на гърдата.

Избрана филмография 
 Момчето от стерилната стая (1976)
 Кери (1976)
 Треска в събота вечер (1977)
 Брилянтин (1978)
 Градски каубой (1980)
 Да оцелееш (1983)
 Виж кой говори (1989)
 Виж кой говори 2 (1990)
 Криминале (1994)
 Виж кой говори сега (1993)
 Игра на пари (1995)
 Код „Счупена стрела“ (1996)
 Феномен (1996)
 Майкъл (1996)
 Тя е толкова прекрасна (1997)
 Лице назаем (1997)
 Луд град (1997)
 Първични цветове (1998)
 Тънка червена линия (1998)
 Гражданско дело (1998)
 Дъщерята на генерала (1999)
 Бойно поле Земя (2000)
 Парола: Риба меч (2001)
 Семеен сблъсък (2001)
 Първично (2003)
 Наказателят (2004)
 Стълба 49 (2004)
 Любовна песен за Боби Лонг (2004)
 Игра по ноти (2005)
 Като Рокерите (2007)
 Лак за коса (2007)
 Гръм (2008)-Гръм (глас)
 Ударът „Пелам 123“: Отвличане в метрото (2009)
 От Париж с Любов (2010)
 Диваци (2012)
 Опасен гост (2013)

Песни 
 Sandy,
 That's a prety fucking good milkshake,
 Razzamatazz,
 EasyEvil,
 Let her in,
 Barbara Allen,
 Greased lightnin,
 Rockin' and a Rollin

 С Оливия Нютън-Джон
 You're the one that I want
 Summer nights
 The Grease Megamix
 Tell me more
 This Christmas V.I.P
 I Think You Might Like It V.I.P

Източници

Външни препратки 

  

Носители на Златен глобус
Американски актьори и актриси
Американски танцьори
Американски сциентолози
Родени в Ню Джърси
1799



Събития 
 10 ноември – Край на управлението на Директорията във Франция.

Родени 
 Иван Селимински, български лекар и общественик († неизв.)
 Петър Берон, български просветен деец († 1871)
 4 февруари – Алмейда Гарет, португалски писател († 1854)
 6 февруари – Имре Фривалдски, унгарски ботаник († 1870)
 8 февруари – Джон Линдли, английски ботаник († 1865)
 19 февруари – Фердинанд Райх, немски химик и физик († 1882)
 26 февруари – Беноа Пол Емил Клапейрон, френски физик († 1864)
 20 май – Оноре дьо Балзак, френски писател († 1850)
 6 юни – Александър Пушкин, руски поет († 1837)
 10 юни – Фьодор Бруни, руски художник († 1875 г.)
 12 декември – Карл Брюлов, руски художник († 1852)

Починали 
 9 януари – Мария Гаетана Анези, италианска математичка (* 1718)
 24 февруари – Георг Кристоф Лихтенберг, германски математик и физик (* 1742)
 18 май – Пиер дьо Бомарше, френски писател (* 1732)
 7 юни – Виктоар Френска, френска благородничка (* 1733)
 15 август – Бартелеми Жубер, френски пълководец (* 1769)
Пушкин (пояснение)

Пушкин може да се отнася за:
 Александър Сергеевич Пушкин – руски поет (1799-1837)
 Василий Лвович Пушкин – руски поет (1770-1830)
 Александър Александрович Пушкин - руски генерал, участник в Руско-турската освободителна война
 Пушкин - град в Русия
 Пушкин (улица в София) - улица в София
Технология на отглеждане на културни растения

Технологията на отглеждане на всяка култура се състои от технологични звена, а звената – от технологични елементи.

Основни технологични звена от технологиите за отглеждане на полски култури:

 Място в сеитбообращението;
 Обработка на почвата;
 Торене;
 Сеитба (и засаждане);
 Растителна защита;
 Специфични грижи през вегетацията;
 Прибиране.

Елементите на технологичните звена при отглеждане на всяка култура са различни, поради което всяка култура има специфична технология на отглеждане (ТО).

Технологии на отглеждане 
 ТО на пшеница
 ТО на ечемик
 ТО на слънчоглед
 ТО на сорго
 ТО на тритикале
 ТО на тютюн
 ТО на фъстъци

Вижте също така 
 Списък на земеделски теми

Земеделие
Зимна пшеница

Зимната пшеница (Triticum aestivum), наричана още обикновена (Triticum vulgaris), мека или хлебна пшеница, а също така Кутрулица, е едногодишно житно растение от род пшеница.

Описание 
Стъбло – кухо и съставено от 3 – 7 междувъзлия, клас – безосилест или осилест, зърното – с изразена „четка“ на върха, слабо разширено към зародиша, а в зависимост от сорта може да има брашнест, полустъкловиден или стъкловиден лом. Това е най-разпространеният в България и в света вид. Отглеждат се само селекционирани сортове. Основни селекционни центрове в България са Добруджански земеделски институт в Генерал Тошево, Института по растителни ресурси в Садово, а и Института по земеделие в Карнобат.

Биологични изисквания 
Покълването на семената започва при 1 – 4 °С, оптималните условия в България са при температура 12 – 13 °, когато поникването настъпва за 12 – 13 дни. Температурните условия в България лимитират появяването най-често на 2 братя до края на март.

Пшеница
Зърнени култури
Технология за отглеждане на пшеница

Място в сеитбообращението Пшеницата е култура със слаба самопоносимост, поради което изборът на предшественик е важен елемент от технологията на отглеждане. Най-подходящи предшественици са зърнено-бобовите култури (грах, фасул, леща и др.), следвани от окопните (царевица, слънчоглед и др.); най-неподходящи са другите зимни зърнено-житни (ечемик, тритикале, ръж) и многогодишните треви. Отглеждането на пшеницата след себе си е възможно при строго спазване на изискванията за специфична обработка на почвата и растителна защита.

 Обработка на почвата Когато се засява след зърнено-бобови и технически предшественици се прилагат плитки предсеитбени обработки на почвата, най-често дискуване с дискови брани. Когато културата се отглежда след себе си се препоръчва предсеитбена оран на 18–20 см, веднага след това дискуване. Общият брой на дискуванията преди сеитба е 3–4. Тъй като пшеницата се засява на слята повърхност, не се прилагат обработки през вегетацията.

 Торене Пшеницата се тори най-вече с минерални торове, а също така и с течни органо-минерални торове или биостимулатори. От макроторовете най-често се прилага азот с норми 8–16 kg/дка активно вещество и фосфор с норми до 10 kg/дка активно вечество. Фосфорът се внася преди първата обработка на почвата, а азотът най-често под формата на ранно пролетно подхранване (януари — март) или дробно (1/3 предсеитбено и 2/3 като подхранване). Калиево торене се прилага в редки случаи. Органо-минералните торове-биостимулатори се прилагат като третиране на семената, третиране на посева или комбинирано.

 Сеитба Пшеницата се засява на „слята повърхност“, т.е. на междуредие 9–15 см в зависимост от сеялките. Оптималният агротехнически срок е 1–20 октомври. Оптималната посевна норма е 500–550 кълняеми семена на кв. м, а оптималната дълбочина на сеитбата е 3–4 см.

 Растителна защита Растителната защита представлява контрол върху плевелите, болестите и неприятелите. Борбата с плевелите се извежда чрез правилна агротехника (сеитбооборот, обработка на почвата и сеитба) и чрез хербицид. Прилагането на хербициди най-често е към края на фаза братене (втората половина на март). Борбата с болестите става чрез избор на устойчиви на болести сортове, агротехнически средства (сеитбооборот, оптимална агротехника), третиране на семената и третиране на посева с фунгициди. Семената задължително се третират срещу главни, а при спазването на всички други условия посевите се третират в редки случаи.

 Прибиране Прибирането на пшеницата се нарича жътва. Извършва се със зърнокомбайни през периода от 15–20 юни (за най-топлите райони на страната) до 20 юли (за най-хладните). След жътвата зърното се извозва на зърноплощадки, където се почиства първично и се складира. Зърното от пшеница е сравнително лесно съхраняващо се.

Източници 

Земеделие