alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Даниел Стийл

Даниел Стийл () е американска писателка на бестселъри в жанра любовен роман.

Биография и творчество 
Даниел Стийл е родена на 14 август 1947 г. в Ню Йорк, САЩ.

Към 2019 г. има издадени 179 романа, а книгите ѝ имат над 480-милионен тираж.

Въпреки че е родена в Ню Йорк, Стийл живее дълго време в Париж.

Избрани произведения 
 Дар (2003)
 Имението (2002)
 Целувката (2001)
 Изгубените надежди (2001)
 Без драскотина (2000)
 Сватбата (2000)
 Неустоима сила (1999)
 Неговата ярка светлина (1998)
 Тиха чест (1996)
 Радост и болка (1992)
 Ударите на сърцето (1991)
 Звезда (1989)
 Зоя (1988)
 Хубави неща (1987)
 Съдбовен калейдоскоп (1987)
 Семеен албум (1985)
 Сезон на страстта (1980)
 Паломино (1981)
 Дом на улица "Надежда" (2000)
 Бунгало №2 (2007)
 Спомен (1981)
 Невинни лъжи (2009)

Източници 

  Биография и библиография във „Fantasticfiction”
  Биография в официалния сайт

Американски писателки
Американски автори на любовни романи
Американски детски писатели
Възпитаници на Нюйоркския университет
Евреи в САЩ
Родени в Ню Йорк
Канелени горски почви

Канелените горски почви са най-големият по заемана площ почвен тип в България. Разположени са в Южна България; към низините и котловинните полета граничат със смолниците, а към предпланините — с псевдоподзолистите почви.

Образувани са в условията на преходноконтинентален климат, върху различни скали и под влияние главно на широколистни гори. В граничните райони със смолниците се чувства влиянието на тревистата растителност.

Канелените горски почви се делят на: типични и излужени.

Типични канелени горски почви 
В България заемат 2 млн. дка площ, по-скоро на петна и са разпространени в Чирпанско, около Средна гора, Петричко и около Сандански. Приема се, че нямат голямо стопанско значение.

Излужени канелени горски почви 
 Имат рязка диференциация между хумусния и илувиалния хоризонти. Хумусният е с мощност 25–40 см, има канелен цвят и сбит до плътен строеж. Илувиалният хоризонт е мощен (до 70–80 см), глинест, уплътнен, червеникаво-кафяв.
 Карбонатите са измити на дълбочина 80–100 см и реакцията на почвата е слабо кисела. Съдържанието на хумус в орницата е около 2 % и почвите са слабо запасени с азот и фосфор и добре с калий.
 Физичните свойства на тези почви са неблагоприятни — слаба водопропускливост, при навлажняване набъбват, а при изсъхване се спичат, при обработка се къртят на твърди буци. Естественото им плодородие е слабо, но могат да се получават задоволителни добиви при добра агротехника. Тези почви са подходящи за отглеждане на полски култури, лозя, тютюн и трайни насаждения.

Мерки за съхранение на почвеното плодородие 
 Борба с ерозията на наклонените терени чрез противоерозионни сеитбообращения, засяване предимно на култури със слята повърхност и безобръщателна оран;
 Удълбочаване на орния пласт за подобряване на водно-физичните свойства на почвата;
 Редовно органо-минерално торене;
 За подобряване на физичните свойства и на почвената реакция — внасяне на инертни вещества при необходимост, а също така варуване.

Вижте също 
 Почва
 Списък на земеделски теми

Почви
Псевдоподзолисти почви

Псевдоподзолистите почви заемат около 3,3 млн. дка площ, от които 1,3 млн. в Северна България и 2 млн. в Южна България. Разположени са в предпланините и граничат към по-малката надморска височина със сивите и канелените горски почви, а към планината — с кафявите горски почви.

 Имат малък (до 30 см) хумусен хоризонт със сивопепеляв цвят и напрашен със силициев диоксид. Под него е разположен деградиран от изнасяне на глината илувиален хоризонт – силно уплътнен и глинест.
 В почвения профил липсват карбонати, поради което почвата е кисела (рН = 4–5). Хумусът е фулватен, в горния пласт е 1–1,5 % и рязко намалява по дълбочина. Тези почви са бедни на азот и фосфор.
 Физичните, физико-механичните и химичните свойства на тези почви характеризират най-ниското за България естествено плодородие, поради което с успех могат да се отглеждат само непретенциозни култури, като овес, ръж, тритикале, ориенталнски тютюн и др.

Мерки за съхраняване и подобряване на почвеното плодородие 
 Продълбочаване на почвения профил до 60–80 см без обръщане;
 Варуване за неутрализиране на почвената реакция, структуриране на почвата и активизиране на микробиологичната дейност;
 Оптимално органо-минерално торене;
 Прилагане на комплекс от мероприятия за борба с почвената ерозия.

Вижте също 
 Почва
 Списък на земеделски теми

Почви
Ерозия на почвата

В геоморфологията дрейфът (или ерозията) е съвкупност от процеси, които премахват насипните материали от земната повърхност и ги транспортират до други места. Дрифтирането се извършва от мобилни агенти  – движението на вода, вятър и ледници и за разлика от износването не се подпомага от скалните и зърнените фрагменти, открити при отстраняването на материала.

Материалите, върху които се пренася дрейфа и които се транспортират чрез него, се наричат алувий и са източник на утайка, която образува утаечни скали.

Почвената ерозия е процес на механично разрушаване и отнасяне на почвата под влияние на водата или вятъра. Ето защо, различаваме:
 Водна ерозия на почвата
 Ветрова ерозия на почвата

Почвената ерозия е проблем за всички територии на света, поради което повсеместно се води борба с почвената ерозия, както на селскостопанския поземлен фонд, така и на горския. Провежданите в противоерозионния комплекс мерки могат да се обединят в 3 групи:
 Агротехнически мероприятия
 Лесомелиоративни мероприятия
 Хидротехнически мероприятия

Дефиниция

Вижте също 
 Списък на земеделски теми

Източници 

Почвознание
ДДТ

Тази статия се отнася за инсектицида ДДТ. За едноименната руска музикална група вижте ДДТ (група)

ДДТ или дихлордифенилтрихлоретан, (ClC6H4)2CHCCl3, е безцветно, кристално вещество, с температура на топене 108 °С, което е практически неразтворимо във вода, но с голяма разтворимост в мазнините и повечето органични разтворители. Обикновено съдържа около 15% от 2,4`-изомера и се получава от хлорал, хлорбензен и сярна киселина. ДДТ се използва като инсектицид със специфична миризма. Парализира нервната система на насекомите, а при топлокръвните животни се натрупва в тялото (в мастната тъкан). За повечето растения не е фитотоксичен. Употребата на ДДТ е забранена поради вредното действие върху човешкия организъм – смята се, че уврежда черния дроб, сърдечно-съдовата система, централната нервна система, спомага за появяването на тумори и предизвиква много мутации, освен това се акумулира в почвата, където може да се задържи десетки години.

С времето е открито, че ДДТ и някои от продуктите на неговото разлагане притежават хормоноподобни ефекти. Хищните птици снасят яйца с по-тънка черупка, в резултат на което популациите значително намаляват. Така например ДДТ е основният фактор за значително намаляване броя на белоглавия орел (националната птица на Съединените щати) и на сокола скитник до състояние на почти пълно изчезване на територията на САЩ.

Има подозрения, че ДДТ предизвиква рак при хората. По тези причини още през 1970-те години използването на ДДТ е забранено в повечето западни индустриално развити страни. В страните, ратифицирали Стокхолмската конвенция от 2004 г., производството и използването на ДДТ е разрешено само за борба с насекомите преносители, по-специално с преносителите на малария.

Проучване, извършено от учени в Колумбийския университет в Ню-Йорк с подкрепата на Националния институт по здраве и околна среда, резултатите от което са публикувани през 2018 г., показва ясна връзка между аутизма и ДДТ. Проучването е направено измежду 778 деца с аутизъм, родени в периода 1987 и 2005 г. При него са взети серумни проби от ранната бременност на майките и са изследвани за наличието на ДДЕ (дихлородифенил дихлороетилен), съединение, което се съдържа в отровата. Резултатите показват, че броят на децата с аутизъм е по-висок сред потомството на майките с най-високи нива на ДДЕ в кръвта.

ДДТ е открит от швейцарския учен Паул Мюлер през 1939 г. През 1948 година той получава Нобелова награда за медицина за откритието си, тъй като ДДТ било използвано за предотвратяване на епидемии от коремен тиф, малария и други силно заразни болести в началото на Втората световна война.

Производството на ДДТ кулминира през 1963 г. с  тона годишно. През 1962 г. авторката Рейчъл Карсън поставя под въпрос безопасността на химикала в своята книга „Тиха пролет“. И макар тя да не твърди, че той трябва да бъде забранен, последвалото екологично движение в крайна сметка довежда до забраната на ДДТ в САЩ през 1972 г., а по-късно и в цял свят.

Източници 

Органохлориди
Инсектициди
Ендокринни разрушители
Сен Жан

Езеро Сен Жан () е 5-о по големина езеро в провинция Квебек. Площта му, заедно с островите в него е 1003 км2, която му отрежда 43-то място сред езерата на Канада. Площта само на водното огледало без островите е 1002 км2. Надморската височина на водата е 98 м.

Езерото се намира в южната част на провинцията на 180 км северно от град Квебек. Площта на водосборния му басейн е 71 947 км2. Дължината му от северозапад на югоизток е 44 км, а ширината от югозапад на североизток – 24 км. Максимална дълбочина – 63 м. Обем 11,9 км3. Сен Жан се намира в плитка долина с ледников произход, като годишното колебание на водната повърхност е от порядъка на 5,5 м. От декември до май е сковано от ледена покривка. Богато на риба – годишен улов около 22,5 хил. т.

Езерото се подхранва от десетки реки и ручеи, най-големи от които са: Мистасини, Перибонка, Ашуапмучуан и др. От езерото в източна посока изтича плавателната река Сагеней (247 км), която се влива в естуара на река Сейнт Лорънс. По бреговете на езерото са разположени множество селища, по-големи от които са: Алма, Робервал, Перибонка, Долбо-Мистасини, Нормандин, Шамбор, Сен Фелисиен и др.

Езерото Сен Жан е открито през 1647 г. от френския монах-йезуит Жан дьо Кан и е кръстено на неговото име. Има съмнения, че езерото е открито и посетено много по-рано, през 1542 г. от Жуан Афонсу, португалски мореплавател, главен пилот (кормчия) в експедицията на Жак Картие.

През 1671 г. езерото за първи път е описано, грубо скицирано и нанесено на карта от друг френски монай-йезуит Шарл Албанел. По това време по бреговете на езерото живеят индианците какоучаки, които назовават водния басейн Пиекоиагами (в превод „плоско езеро“), и които започват активна търговия с монасите йезуити. Три години след експедицията на Шарл Албанел, през 1674 г. цялата област около езерото става френско кралско владения и първата търговска станция (фактория) е построена в устието на река Метабетчуан през 1676 г.

До средата на 1850-те години, т.е. близо две столетия се води активна търговия с ценни животински кожи между местните индиански племена и европейските прекупвачи. От 1849 г. и до началото на XX в. се провежда активно заселване на региона с преселници от други райони на Канада, САЩ и Европа. През 1888 г. е построена жп линия до град Робервал, която обслужва усиления дърводобив извършващ се в района от началото на века. В началото на XX в. е построен голям целулозно-хартиен комбинат, използващ огромното количество дървен материал добиван около езерото, а през 1943 г. е построен завод за проидводство на алуминий.

Друг важен фактор за развитието на промишлеността в района е строителството на ВЕЦ-ове на река Алма през 1923 г. и на река Перибонка през 1951-1960 г. През последните години по бреговете на езерото бурно се развива туризма, летния отдих и спортния риболов (главно улов на сьомга и щука).

Източници 

Езера в Квебек
Аргон

Аргон (Argonum), Ar е химичен елемент от период 3, химична група 18. Има пореден номер Z = 18 и атомна маса 39,948. Прилага се за електрическите лампи, електролуминесцентни и газонапълнени лампи, за инертна система в металургията, електрониката. Съдържанието на аргон в атмосферата е 1%, което го прави най-често срещания благороден газ на Земята.

Характеристика 
Аргонът има почти същата разтворимост във вода, както и кислородът, и е около 2,5 пъти по-разтворим от азота. Този изключително стабилен елемент е без цвят, миризма, вкус и не е отровен както във водния си разтвор, така и в газообразен вид. Аргонът е инертен при почти всяка температура и не образува точно определени стабилни съединения при стайна температура.

Приложение 
 като работен газ в плазмените технологии;
 в криохирургията за унищожаване на ракови клетки;
 за аргонови лазери;
 поради инертните си свойства се използва в музеите за запазване на важни документи и предмети от стареене;
 използва се в производството на вино за третиране на съдовете, в които то се съхранява. Отнема кислорода от тях и по този начин предотвратява превръщането на виното в оцет;
 като защитна среда при заваряване (дъгово, лазерно, контактно и др.) както на метали (например, на титан) – metal, Inert Gas (MIG), също и при заваряване с нетопим волфрамов електрод (Wolfram Inert Gas, WIG), така и на неметали;
 в металургичната и химичната промишленост;
 за рекламни светлини (аргонът дава синия цвят);
 аргон в смес с азот се използва за пълнене на електрически лампи;

История 
За първи път Хенри Кавендиш предполага за съществуването му във въздуха през 1785 г., но е открит едва през 1894 от лорд Рейли и сър Уилиям Рамзи. Той е първият открит благороден газ.

Разпространение 
Аргонът заема 0,934 обемни процента от въздуха.

Вижте също 
 Периодична система на елементите
 Пенингова смес

Източници

Допълнителна литература 
 

Химични елементи
Благородни газове
Дейвид Хъмъри

Дейвид Хъмъри () е английски хърделист.

Роден е на 18 юли 1944 г. в Сиренсестър, Англия.

От 1968 до 1972 г. държи рекорда за бягане на 400 м. с препятствия – 48,1 секунди.

Източници 

 

Британски лекоатлети
Английски спортисти
Криптон

За други значения вижте Криптон (пояснение).

Криптон (; букв. – „скритият“), Kr е химичен елемент от период 4, група 18 с атомен номер 36 и атомна маса 83,80 u. Природният криптон е смес от шест устойчиви изотопа. Изкуствено са получени и радиоактивни изотопи. Инертен газ без цвят и мирис с температура на топене -156,6 °C и температура на кипене -152,9 °C. Открит е през 1897 година от английския физик и химик Уилям Рамзи. Намира се в атмосферата – 100 л въздух съдържат 0,114 mL криптон. Образува съединения, чиито съставки са свързани със силите на Ван дер Ваалс. Криптон се получава чрез ректификация на течен въздух. Използва се в електровакуумната техника.

Любопитен факт е, че с наименованието на елемента са кръстили родната планета на героя Супермен, и единственото му слабо място – Криптонитът.

История

Характеристики

Физични свойства

Химични свойства

Изотопи

Наличие

Употреба

Биологични ефекти

Бележки 

 Цитирани източници

Химични елементи
Благородни газове
Лорънс Арабски (филм)

Тази статия се отнася за филма „Лоурънс Арабски“. За историческата личност, известна с този прякор вижте Томас Лоурънс.

„Лорънс Арабски“ () е британски филм от 1962 г., спечелил седем Оскара и номиниран за още три. Филмът е режисиран от Дейвид Лийн, участват Питър О'Тул, Алек Гинес и Омар Шариф. Музиката към него е написана от Морис Жар. Снимките за филма започват на 15 май 1961 г. и приключват на 20 октомври 1962 г. Част от сцените в пустинята са заснети в Алмерия, Испания. Премиерата на „Лорънс Арабски“ е на 10 декември 1962 г. и в САЩ излиза на 16 декември 1962 г. Американският филмов институт обявява „Лорънс Арабски“ за един от петте най-велики филми за всички времена.

Сюжет 
Филмът пресъздава истинската история на знаменития британски офицер Т.Е.Лорънс, който обединява враждуващите арабски племена и победоносно ги повежда срещу войските на Османската империя по време на Първата световна война.

В ролите

Интересни факти 
 Това е първият филм, в който Питър О'Тул се появява в главна роля, а също и първият филм, в който Омар Шариф се снима извън Египет, (където вече е кинозвезда).
 Във филма няма нито една женска роля (както и в предишния филм на Дейвид Лийн „Мостът на река Куай“), ако не броим момичето от обкръженито на принц Фейсал, което се появява за няколко секунди в кадър.
 Преди да я предложат на Омар Шариф, ролята на Али е предложена на Ален Делон, но той отказва да сложи кафяви контактни лещи, които биха скрили сините му очи.

Награди и Номинации 
„Оскари“ 1963 година
Печели (7):
 Най-добър филм
 Най-добър режисьор (Дейвид Лийн)
 Най-добра кинематография (в категория — цветни филми)
 Най-добър художника (в категория — цветни филми)
 Най-добър звук
 Най-добър монтаж
 Най-добър саундтрак

Номинации (3):
 Най-добра мъжка роля (Питер О’Тул)
 Най-добра поддържаща мъжка роля (Омар Шариф)
 Най-добър адаптивен сценарий (Робърт Болт)

„Златен глобус“ 1963 година
Печели (4):
 Най-добър филм (драма)
 Най-добър режисьор (Дейвид Лийн)
 Най-добра поддържаща мъжка роля (Омар Шариф)
 Най-добра кинематография (в категория — цветни филми)

Номинации (3):
 Най-добра мъжка роля (драма) (Питър О’Тул)
 Най-добра мъжка роля (драма) (Антъни Куин)
 Най-добър саундтрак

„БАФТА“ 1963 година
Печели (4):
 Най-добър филм
 Най-добър британски актьор (Питър О’Тул)
 Най-добър сценарий британски филм (Робърт Болт)
 Най-добър британски филм

Номинации (1):
 Най-добър чуждестранен актьор (Антъни Куин)

В България 
Един от първите му дублажи на филма е на Арс Диджитал Студио, излъчен по Нова телевизия през 2009 г. Екипът се състои от:

Преозвучен е и втори дублаж на Диема Вижън, в който е излъчен на 24 февруари 2018 г. по KinoNova. Екипът се състои от:

Източници

Външни препратки 
 
 
 „Лорънс Арабски“ в Rotten Tomatoes

Филми на Дейвид Лийн
Филми от 1962 година
Филми за Първата световна война
Епични филми
Британски военни филми
Филми на арабски език
Носители на Златен глобус за най-добър филм - драма
Филми носители на Златен глобус за най-добра режисура
Носители на „Оскар“ за най-добър филм
Филми, носители на „Оскар“ за най-добра режисура
Носители на „Оскар“ за най-добра музика
Носители на награда BAFTA (филми)
Филми на Антъни Куин
Питър О'Тул

Питър Шеймъс О'Тул () е ирландски киноактьор. Филмовата му кариера продължава 60 години. Носител е на награда „Оскар“ за изключителни постижения в кинематографията, 8 номинации за Оскар, 3 награди „Златен глобус“, 4 награди „Давид на Донатело“ и награда БАФТА.

Биография 
Роден е на 2 август 1932 г. Мястото на раждане не е известно, има 2 акта за раждане – за Конъмара, Голуей, Ирландия и за Лийдс, Англия. Самият О'Тул не е сигурен, като повечето източници сочат Конъмара. . Израства в Лийдс, Англия.

Играе роли в киното и телевизията от 18 до 78-годишна възраст. Най-големите му постижения са наградите: 

 Награда БАФТА за най-добър актьор в главна роля – 1962 г. за ролята на Томас Лорънс във филма „Лорънс Арабски“ (1969);
 Златен глобус за най-добър актьор в драма – 1964 и 1968 г. за ролята на Хенри II, крал на Англия в два различни филма: „Бекет“ и „Лъвът през зимата“;
 Златен глобус за най-добър актьор в мюзикъл или комедия – 1970 г. за ролята на Артър Чипинг във филма „Довиждане, г-н Чипс“ (1969).
 Награда „Давид на Донатело за най-добър чуждестранен актьор“ – 1964, 1967, 1970 г.
 Награда „Давид на Донатело за най-добър поддържащ актьор“ – 1988 г. 
 Награда „Оскар“ за изключителни постижения в кинематографията – 2002 г. Удостоен е от филмовата академия на САЩ за цялостна дейност и във връзка с неговата 70-годишнина. Той държи своеобразния рекорд за актьор сред мъжете от 8 номинации за Оскар без спечелена награда за конкретна роля.

Питър О'Тул умира на 81 години на 14 декември 2013 г. в Лондон.

Избрана филмография

Източници

Външни препратки 

 
 

Ирландски актьори и актриси
Носители на „Оскар“
Носители на Златен глобус
Носители на награда Еми
Носители на награда BAFTA
Починали в Лондон
Иво Янакиев

Иво Янакиев е български гребец.

Роден е на 12 октомври 1975 година в Бургас и се състезава за родния си Нефтохимик. На олимпиадата в Атина през 2004 г. печели бронзов медал в дисциплината скиф.

Български академични гребци
Български олимпийски медалисти
Родени в Бургас
Светослав Пейчев

Светослав Пейчев е български писател, хуморист, сатирик и поет. Роден е на 24 октомври 1952 г. в град Русе. Известен е също така и с литературния псевдоним Simon Martin. Плавал е с корабите на българския морски и речен флот. Като професионален моряк и водолаз е бил в около 100 държави по света. Започва да публикува през 1980 г. Има печатани материали в много вестници и списания в Русе, Разград, Шумен, Варна, Несебър, Бургас, София и в чужбина. Заради много от публикациите си е имал често проблеми с цензурата и властите. Бил е в един от „Лагерите на смъртта“ на Живковия режим. Носител е на много литературни награди.

Произведения 
 „Лесни пари“ – роман (1997)
 „Зелени очи“ – роман (1994)
 „Избор“ – лирика (1992)
 „Грешницата“ – новела (1992)
 „Говорещото куче“ – разкази и фейлетони (1990)
 „Брадати истории“ – хумор и сатира (1990)
 „Мижи да те лажем“ – хумор и сатира (1982)
 „Ще забравиш...“ – любовна лирика (1981)

Български писатели
Родени в Русе
Братът на мечката

Братът на мечката () е американски анимационен филм от 2003 г. на компанията „Дисни“ номиниран за „Оскар“ за най-добър анимационен филм. През 2006 г. е направено продължение на филма, носещо името „Братът на мечката 2“.

Източници

Външни препратки 
 
 Официален сайт на Братът на мечката

Анимационни филми от 2003 година
Анимационни филми на „Дисни“
Филми на „Уолт Дисни Анимейшън Студиос“
Американски детски анимационни филми
Анимационни драми
Дианополис (пояснение)

Дианополис може да се отнася за:

 Древно име на Ямбол
 Дианополис (град) – град в Бразилия
Абдуллах Гюл

Абдуллах Гюл () е турски политик, президент (2007 – 2014), премиер, вицепремиер и министър на външните работи на Турция.

Биография 
Роден е на 29 октомври 1950 г. в град Кайсери. Завършва икономика в Истанбулския университет. По-късно преподава по индустриален мениджмънт в университета в Сакария. В периода 1983 – 1991 г. работи в Islamic Development Bank.

През 1991 г. е избран за депутат от името на ислямистката Партия на благоденствието. В периода от 1991 г. до 1995 г. е член на бюджетната комисия на турския парламент. След забрана на Партията на благоденствието става член на новата проислямистка Партия на добродетелта и е избран отново за депутат в турския парламент. Следва отново забрана на поредната проислямистка партия. По-късно Гюл става основател на управляващата днес Партия на справедливостта и развитието. За кратко време е и министър-председател на Република Турция, след което е заменен от Реджеп Тайип Ердоган. От 14 март 2003 г. е вицепремиер и външен министър.

На 27 април 2007 г. е номиниран от своята партия за кандидат-президент на Република Турция. Първото гласуване за президент на Турция обаче е неуспешно за Абдуллах Гюл и е избран на следващия тур.

Абдуллах Гюл е често обвиняван от светските кръгове в Турция в проислямизъм. За последното допринася не на последно място и поведението на съпругата му, която се появява на публични места със забрадка, считана за символ на съпротивата на широки кръгове на турското общество срещи светските принципи на републиканска Турция.

Гюл е семеен, баща на 3 деца.

Външни препратки 
 Личен сайт на Абдуллах Гюл

Турски политици
Президенти на Турция
Министър-председатели на Турция
Вицепремиери на Турция
Министри на външните работи на Турция
Турски министри
Възпитаници на Истанбулския университет
Родени в Кайсери
Божидар Абрашев

Божидар Зафиров Абрашев е български композитор, политик от ПП НДСВ и министър на културата в периода 24 юли 2001 г. до 23 февруари 2005 г.

Биография

Произход и образование 
Роден е на 28 март 1936 г. в София, България. През 1960 г. завършва композиция в Държавната музикална академия „Проф. Панчо Владигеров“.

Професионална и политическа кариера 
От 1963 до 1966 г. е диригент на оркестъра на Държавния ансамбъл за народни песни и танци „Филип Кутев“, а от 1964 г. и преподавател в Музикалната академия. Преподава дисциплините „Симфонична оркестрация“, „Инструментознание“, „Музикален анализ“, „Елементарна теория на музиката“, „Обработка на българска народна музика“. През 2001 г. става заместник-ректор на академията.

През 1990 г. придобива научното звание „професор“, а през година по-късно и научната степен „доктор на изкуствознанието“.

От 24 юли 2001 до 23 февруари 2005 г. Абрашев е министър на културата в редовното правителството на Симеон Сакскобургготски.

Смърт 
Умира от сърдечна емболия в София на 6 ноември 2006 г. Погребан е в Централните софийски гробища.

Бележки

Външни препратки 
 От и за Божидар Абрашев в Своден каталог НАБИС – национален каталог на академичните библиотеки в България
 Биография и творчество на Божидар Абрашев в сайта на Съюза на българските композитори

Български композитори
Класически композитори
Композитори на 20 век
Български политици след 1989
Народни представители от НДСВ
Министри на културата на България
Възпитаници на Националната музикална академия
Родени в София
Починали в София
Починали от болести на сърцето
Родени през 1936 година
Починали през 2006 година
Погребани в Централните софийски гробища
Патрик Суейзи

Патрик Уейн Суейзи () е американски актьор, танцьор и певец.

Биография 
Роден е на 18 август 1952 г. в Хюстън, Тексас. Майка му Патси Суейзи се е занимавала с хореография и е един от основателите на Хюстънския балет. Баща му Джеси (Бъди) Суейзи, израснал като каубой, бивш боксьор, работил в месарница. Като малък Патрик тренира с брат си Дон карате. Учи при майка си балет и участва в театрални представления. В началните и горните класове на гимназията се занимавал с музика, гимнастика, балет, карате, ветроходство, кънки и скокове във вода. През 1970 г. учи последна година в гимназия „Уолтрип“. Семейството му няма достатъчно пари, за да учи в колеж и затова решава да направи всичко възможно да го забележат, за да си осигури стипендия. Тогава животът му се променя завинаги. Травма за цял живот – счупват лявото му коляно, повечето от връзките се скъсват на две, напълно съсипвайки ставата. Продължава да тренира и получава стипендия по гимнастика. Влюбва се от пръв поглед в една от най-добрите гимнастички на майка му – Лиса. От 1975 г. е женен за Лиса Нийми. Двамата продължават да танцуват, за да станат прима балетисти на световно ниво. Следват множество от пункции и операции на коляното на Суейзи. В Ню Йорк живеят с малко средства и затова приемат всякаква работа: преподават джаз, акробатика, гимнастика, дърводелство и изработване на мебели. През 1977 г. се свързва с един агент за таланти на име Боб Ле Монд (на когото майката на Патрик дава тласък да влезе в бизнеса). Суейзи отива с Лиса в Лос Анджелис, след като събират достатъчно пари. Точно когато свършват парите му предлагат роля – „Скейттаун, САЩ“. Участва в пиеси и очаква своя звезден миг – главна роля. Две години по-късно фалират и започват да се занимават пак с дърводелство и точно тогава като в типичен филм на Холивуд му предлагат главна роля във филма „Ренегатите“. Купува първата си кола. Франсис Форд Копола му предлага роля във филма „Аутсайдерите“. Патрик помага през цялото време на актьорите за каскадите. През 1984 г. участва във филма „Необикновена храброст“. Става известен с филмите „Мръсни танци“ (Dirty Dancing) и „Призрак“ (Ghost).

Умира на 14 септември 2009 година от рак на панкреаса.

Избрана филмография 
 „Един последен танц“ (2003)
 „Пробуждане в Рено“ (2002)
 „Дони Дарко“ (2001)
 „Зеленият дракон“ (2001)
 „Писма от убиец“ (1998)
 „Черното куче“ (1998)
 „На Уонг Фу с благодарности, Джули Нюмар“ (1995)
 „Градът на радостта“ (1992)
 „Точка на пречупване“, известен още като „Критична точка“ (1991)
 „Призрак“ (1990)
 „Последният от рода“ (1989)
 „Мръсни танци“ (1987)
 „Мръсни танци 2“
 „Аутсайдерите“ (1983)
 „Северът и Югът“ (1985)
 „Крайпътна къща“ (1989)

Външни препратки 

 

Американски актьори и актриси
Американски озвучаващи актьори
Американски танцьори
Американски парашутисти
Родени в Хюстън
Починали в Лос Анджелис
Починали от рак
Нурджан Тайлан

Нурджан Тайлан  () е турска състезателка по вдигане на тежести.

Тя притежава 6 европейски и световен рекорд.

Тайлан е родена в Анкара на 29 октомври 1983 г.

Родени през 1983 година
Родени в Анкара
Турски щангисти
Турски спортистки
Щангистки
Обичайните заподозрени

„Обичайните заподозрени“ () е американско-германски филм от 1995 г. Режисиран е от Брайън Сингър, а сценарист е Кристофър Маккуори. Името на филма е взето от реплика от „Казабланка“ (1942) („Round up the usual suspects.“).

Сюжет 
Кинт Бъбривия (Спейси) е дребен мошеник, който разказва на агент Куян (Палминтери) заплетена история относно събития, водещи до масово избиване и голям пожар, които се случват на един кораб в Лос Анджелис. Историята на Кинт става още по-забъркана, когато той разкрива участието на Кайзер Созе – подземен бос, чиято безкомпромисност му е спечелила митичен статут.

В ролите

Награди и номинации 
„Обичайните заподозрени“ печели два „Оскара“: за най-добра поддържаща роля на Кевин Спейси и за най-добър сценарий Кристофър Маккуори.

Филмът е поставен от Американския филмов институт в някои категории:
 100 години Американски филмов институт... 100 герои и злодеи – #48 Злодей - Роджър (Бъбривия) Кинт/Кайзър Созе (Кевин Спейси)
 АФИ 10-те топ 10 – #10 Мистерия

Дублаж

Диема+ (2003)

Източници

Външни препратки 

 „Обичайните заподозрени“ – Официален сайт
 
 
 „Обичайните заподозрени“ в Rotten Tomatoes

Филми на Брайън Сингър
Филми от 1995 година
Американски криминални трилъри
Германски криминални филми
Германски трилъри
Филми, носители на „Оскар“ за най-добър оригинален сценарий
Водна ерозия на почвата

Водната ерозия на почвата е резултат от разрушителното действие на течащата по повърхността на почвата вода. Нейното негативно влияние е по-силно при леките и безструктурни почви и по-слабо при по-тежките и богати на органично вещество почвени типове.

Водната ерозия се проявява в три форми: площна (повърхностна), браздова (струйчеста) и ровинна (линейна).

Площна водна ерозия 
Тя е широко разпространена върху обработваемите земи, разположени на еднообразни склонове и стичащата се вода образува потоци. Предизвиква бавно и невидимо измиване на най-фините почвени агрегати, което намалява мощността на почвения хоризонт, а също така го обеднява на хранителни вещества. Най-силно се проявява при незаети с растителност площи.

Браздова водна ерозия 
Предизвиква се от малки водни струи при обилни валежи, топене на снега или при напояване. Течащата вода образува бразди, дълбоки 10–15 cm, причиняващи повърхностно изнасяне по наклона на повърхностния почвен пласт. При неправилна обработка тази ерозия може да стане причина за бързо влошаване на почвеното плодородие на големи площи.

Ровинна водна ерозия 
Представлява развитие на браздовата ерозия и се проявява когато течащата вода е по-обилна. При нея браздите са с дълбочина 25–30 cm, обедняването на хранителни вещества е по-голямо, а освен това се затрудняват механизираните процеси.

Вижте също 
 Ветрова ерозия на почвата
 Списък на земеделски теми

Обратно към 
 Ерозия на почвата

Почвознание
Ветрова ерозия на почвата

Особеностите на ветровата ерозия на почвата са:

 Проявява се в открити равнинни райони при скорост на вятъра в приземния слой 4–7 м/сек.
 При скорост над 12 м/сек се образуват прашни бури, при които става отнасяне на почвения слой 0–5 см и се изскубват току-що поникнали растения.
 Вредата от ветровата ерозия се простира не само върху застрашените полета, но и върху тези в съседство с тях, които биват засипвани с отнесения слой.
 Подобно на водната ерозия, ветровата е по-силно изразена при леки и безструктурни почви.

Вижте също 
 Почва
 Водна ерозия на почвата
 Списък на земеделски теми

Обратно към 
 Ерозия на почвата

Почвознание
Геоложки процеси
Хейли Коуп

Хейли Кларк, родена Хейли Коуп (), е бивша американска плувкиня и настояща треньорка и собственичка на школа по плуване.

Тя е родена в гр. Чико, щ. Калифорния на 11 април 1979 г. Участва в Олимпийските игри през 2004 г. в Атина, където печели сребърен медал. Има също така 8 световни титли и световен рекорд - на 50 метра гръб.

Омъжва се за бившия си треньор Браян Кларк през 2002 г. Имат 3 деца. Собственичка е и ръководителка на училище по плуване в Чико. През 2004 година позира гола за списанието Плейбой.

Източници 

Американски плувкини
Американски треньори
Треньори по плуване
Новакът

„Новакът“ () е името на американски филм от 1990 г., режисиран от Андрю Бергман. В него участват Марлон Брандо, Матю Бродерик и Пенелопе Ан Милър.

Външни препратки 
 

Американски комедии
Филми от 1990 година
Макс фон Сюдов

Макс Карл Адолф фон Сюдов () е шведски актьор с кариера продължила седемдесет години в европейското и американско кино, телевизия и театър. Носител на две награди „Бодил“, номиниран по два пъти за награди „Златен глобус“, „Еми“ и „Оскар“ и три пъти за награда „Сатурн“. Участва в повече от 150 филма и телевизионни сериала на множество езици.

Биография 
Роден е на 10 април 1929 г. в Лунд, Швеция. Баща му Карл Вилхелм фон Сюдов е ентнолог и професор по фолклористика в Лундският университет, а майка му баронеса Мария Маргарета Рапе е учителка.

Избрана филмография

Източници

Външни препратки 
 
 

Шведски актьори и актриси
Родени в Лунд
Летни олимпийски игри 2004

XXVIII летни олимпийски игри се провеждат в Атина, Гърция през август 2004 г.

Те са резултат на огромни инвестиции (около 10 млрд. евро), преодоляване на сериозни проблеми (системата за сигурност е причина за спорове) и най-вече на желанието на гърците да върнат игрите в античната им родина.

Участие взимат около 11 000 спортисти, от които около 100 са българи.

Градът е посетен от 150 000 туристи по време на Игрите. 

31 спортисти са уличени в употреба на допинг.

Избиране на домакин 
Градът домакин е избран на 5 септември 1997 г. по време на 106-а сесия на МОК в Лозана, Швейцария. Кандидати-градове за домакин са Атина, Рим, Кейптаун, Стокхолм и Буенос Айрес.

Българско участие

Вижте също 
 Класиране по медали от Летните олимпийски игри 2004

Външни препратки 
 Официален сайт на летните олимпийски игри в Атина
 Информация за Игрите на български език 
 Покритие на Олимпийските игри от NBC (англ.)

Източници
Венка Асенова

Венка Асенова е българска шахматистка. Тя е родена на 17 октомври 1930 г. и почива на 29 декември 1986 г. Тя е международен майстор по шахмат при жените от 1965 г. и гросмайстор при жените от 1986 г.

Успехи 
 Трето място на шахматната олимпиада през 1974 г. в Меделин.
 Четвърто място на шахматната олимпиада през 1972 г. в Скопие.
 Пето място на шахматните олимпиади през 1957 г. (Емен), 1963 г. (Сплит) и 1969 г. (Люблин).

Библиография 
 Френска защита, изд. София 1968 г.

Участия на шахматни олимпиади

Външни препратки 
  Olimpbase.org Olimpbase.org 1969
  Партии на Асенова на chessgames.com

Български шахматистки
Айдън Селчук

Айдън Селчук () е турски аматьорски и професионален боксьор.

Роден е на 4 септември 1983 г. в Трабзон. Участва в Олимпийските игри в Атина през 2004 г.

Родени през 1983 година
Професионални боксьори
Турски спортисти
Боксьори
Родени в Трабзон
1 хилядолетие

Първото хилядолетие обхваща периода от началото на 1 година до края на 1000 г.

Събития 
 Зараждане на християнството и исляма
 Основаване на Лондон от римляните под името Лондониум
 Диаспората на евреите
 Провеждане на Олимпийските игри (до 393 г.)
 Изгаряне на Александрийската библиотека, най-голямата в света
 Възход и падение на Римската империя
 Създаване на германски кралства в Северна и Западна Европа
 Процъфтяване на цивилизацията на маите
 Трите царства в Китай
 Разцвет на индуистката култура в Индия по време на династията Гупта
 Ислямски завоевания в Близкия изток и Северна Африка
 Нападения на викингите в Северна Европа през 9 и 10 век
 Започване на Средновековието в Европа

 681 г. – Създаване на българската държава
 718 г. – Отблъскване на арабите от Константинопол с помощта на хан Тервел
 855 г. – Създаване на славянобългарската азбука от солунските братя Константин-Кирил и Методий
 866 г. – Въвеждане на християнството като официална религия в Дунавска България от Борис I
 893 г. – Преместване на българската столица в Преслав.

Влиятелни личности 
 Октавиан Август, римски император
 Исус, централна фигура в християнството
 Плутарх, древногръцки историк
 Павел, апостол
 Цай Лун, китайски изобретател на хартията
 Джан Хън, китайски астроном и математик
 Птолемей, древногръцки астроном и математик
 Константин I, римски император
 Атила, хунски вожд
 Мохамед, пророк и основател на исляма
 Карл Велики, френски завоевател и основател на Свещената римска империя
 Мохамед ал-Хорезми, персийски математик

Изобретения, открития, нововъведения 
 Хартията е създадена в Китай
 Алгебрата е развита в Близкия изток
 Няколко подобрения в използването на конете като подковата и стремето
 Хмелът за пръв път е добавен към бирата
 Птолемейската система се използва за описване на движението на планетите
 Шахматът е развит, като става особено популярен
 Компасът е изобретен
 Стоманата е използвана за пръв път в Индия

1 хилядолетие
Димитър Щилянов

Димитър Щилиянов Панайотов  е български боксьор.

Биография 
Димитър Щилиянов е роден на 17 юли 1976 г. в Сливен. Участник е на Олимпийските игри в Атина през 2004 г.

Освен от международния ринг неговият принос и от вътрешните първенства е огромен. Единственият боксьор в България, който е ставал 17 пъти републикански шампион, 11 от които при мъжете. Той е абсолютен рекордьор, изпреварвайки тримата легендарни 10-кратни шампиони на България Петър Станков, Божидар Иванов и Петър Стоименов.

От 1999 г. до 2004 г. е капитан на мъжкия национален отбор по бокс.

През 2002 г. става европейски шампион за аматьори в Перм. В петте си мача до златото българинът надхитрява турчин, швед, украинец, италианец и французин. Тогава в ранглистата на ЕАБА от всички боксьори в Европа, Димитър Щилиянов е обявен на 3-то място в кат. до 63.500 кг, на 1-во място е Макаренко (Русия) в кат. до 81 кг, 2-ро заема: Тисченк (Русия) в кат. до 60 кг. През същата година е обявен за „Почетен гражданин на Сливен“.

През 2004 г. в категория до 60 кг Щилиянов категорично се присъединява в съзвездието на най-ярките звезди на нашия бокс. В Пула отново става шампион на Европа, получава квота за олимпиадата в Атина.
Из "Рингът на бедните момчета" от Михаил Делев

Успехи 
 19 – 29 февруари 2004 г. – европейски шампион по бокс за аматьори в Пула, категория до 60 кг.
 20 – 23 февруари 2003 г. – първо място на турнира Странджа, категория до 64 кг.
 2002 г. – обявен за боксьор №1 на България.
 12 – 21 юли 2002 г. – европейски шампион по бокс за аматьори в Перм, категория до 63,5 кг.
 21 – 24 февруари 2002 г. – първо място на турнира Странджа, категория до 63,5 кг.
 3 – 10 юни 2001 г. – второ място на световното първенство по бокс за аматьори в Белфаст, категория до 63,5 кг.
 15 – 19 февруари 2001 г. – първо място на турнира Странджа, категория до 63,5 кг.
 13 – 21 май 2000 г. – второ място в кат. до 63,5 кг на европейското първенство за аматьори в Тампере.
 17 – 20 февруари 2000 г. – първо място на турнира Странджа, носител на купа „Странджа“, категория до 63,5 кг.
 20 – 27 август 1999 г. – трето място на световното първенство по бокс за аматьори в Хюстън, категория до 60 кг.
 18 – 21 февруари 1999 г. – първо място на турнира Странджа, категория до 63,5 кг.
 19 – 24 февруари 1997 г. – първо място на турнира Странджа, категория до 57 кг.
 16 – 19 февруари 1995 г. – първо място на турнира Странджа, категория до 57 кг.
 1994 г. – световен шампион на „Армиите“.
 1993 г. – на 17-годишна възраст е избран за най-млад техничен боксьор на турнир „Странджа“.
 1993 г. – трето място на световно за юноши.

Източници 

Български боксьори
Родени в Сливен
Почетни граждани на Сливен
Серафим Тодоров

Серафим Симеонов Тодоров, известен и като Сарафа, е бивш български боксьор, от ромски произход.

Биография 
Серафим Тодоров е роден на 6 юли 1969 г. в град Пещера.

19-годишният му син Симеон Тодоров тренира децата на местния волейболен отбор в град Пазарджик. Брат му Стефан Тодоров също е състезател по бокс.

През 2010 г. Серафим Тодоров кани поета, журналист и негов приятел Христо Христов да напише биографична книга за него. Когато започват интервютата, Христов не понася историята за живота на Серафим и го моли да не издава книгата. Двамата се отказват от идеята.

През 2019 г. се снима в игралния филм „Снимка с Юки“, където играе ролята на бащата на Асенчо.

Състезателна кариера 
Серафим Тодоров е сред най-успешните български боксьори за всички времена. По време на неговата кариера има 3 световни и 3 европейски титли. 2 пъти е избран за „Спортист на годината“ (1991 и 1993), като втория път изпреварва „палача“ на французите Емил Костадинов. Има и 3 титли от турнира „Странджа“ (1989, 1993 и 1996). Когато е на върха на славата, мениджъри от САЩ и Австралия го искат за профибоксьор, но той отказва.
 1980-87: ДФС Пещера
 1988-89: ЦСКА
 1990-96: Славия

На Летните олимпийски игри в Атланта през 1996 г. Тодоров побеждава Флойд Мейуедър, състезател по бокс, непобеден в професионалната си кариера, и печели сребърен медал, след като на финала бива победен от тайландеца Сомлук Камсинг. До днес Серафим е един от малкото хора, победили Мейуедър в боксов мач.

Успехи 

 1996 г. –  второ място на Олимпийските игри в Атланта, категория 57 кг
 1996 г. –  победител в турнира „Странджа“
 1995 г. –  световен шампион по бокс за аматьори, категория 57 кг
 1993 г. – спортист №1 на България
 1993 г. –  световен шампион по бокс за аматьори, категория 57 кг
 1993 г. –  победител в турнира Странджа
 1991 г. – спортист №1 на България
 1991 г. –  световен шампион по бокс за аматьори, категория 54 кг
 1991 г. –  европейски шампион за мъже
 1989 г. –  второ място на световното първенство по бокс за аматьори, категория 54 кг
 1989 г. –  европейски шампион за мъже
 1989 г. –  победител в турнира Странджа
 1986 г. –  европейски шампион за юноши

Източници

Външни препратки 
 Изповедта на Серафим Тодоров пред Филип Зуберски TV7 – I част
 Изповедта на Серафим Тодоров пред Филип Зуберски TV7 – II част
 От TV7 до CNN или как най-големите медии в света искат среща със Сарафа
 CNN води Сарафа на мача между Мейуедър и Пакиао 

Български боксьори
Български олимпийски медалисти
Цигани в България
Родени в Пещера
Български боксьори
Едвалдо Оливейра

Едвалдо Гонзага Оливейра () е боксьор от Бразилия.

Оливейра е роден на 25 юни 1982 г. в Салвадор, Бразилия.

Участва в Олимпийските игри в Атина през 2004 г.

Бразилски спортисти
Боксьори
Карлос Веласкес

Карлос Веласкес () е пуерторикански боксьор, участник на Олимпийските игри в Атина през 2004 г.

Веласкес е роден на 4 август 1984 г.

Пуерторикански боксьори
Ибупрофен

Ибупрофен (Ibuprofen, Iboprofenum) е нестероидно противовъзпалително средство с изразен противоревматичен ефект. Аналгетик и антипиретик.

Блокира ензима циклооксигеназа (Cox-1 и Cox-2), отговорен за синтеза на простагландините и на това се дължат гореспоменатите му ефекти.

Ибупрофенът съществува под формата на 2 енантиомера: S- и R-ибупрофен. Само S-ибупрофен (също (+) Ибупрофен или Дексибупрофен} се използва като болкоуспокояващо. Трябва да се има предвид възможността за преход между двете форми в тялото.

Показания 
Главоболие (включително леки форми на мигрена), ревматоиден артрит, мускулни, постоперативни и менструални болки, зъбобол, болки в гърба, остеоартрити и др. Освен това, при температура и симптоми на простуда и грип.

Противопоказания 
Алергия към медикамента. При язва на стомаха или получаване на стомашно-чревни кръвоизливи. Ако пациентът има тежка чернодробна, бъбречна или сърдечна недостатъчност.

Странични действия 
Понякога могат да се наблюдават световъртеж, диспепсия, кожни обриви, гадене и повръщане, разстройство, запек, стомашни болки, безпокойство и нервност. Улцерация на стомашната и чревните стени, както свързано с това кървене.

Лекарствени взаимодействия 
Може да повиши кръвното ниво на лития, намалявайки отделянето му през бъбреците. Увеличеното ниво на лития може да доведе до литиево отравяне. Когато се приема с аминогликозиди е възможно да увеличи плазменото им съдържание. Приемането му с антикоагуланти или при хемодилуция трябва да се избягва.

Приложение и дозировка 
Ибупрофен е основна съставка в няколко медикамента на българския пазар, които могат да се купят без рецепта. Задължително да се следва упътването към всеки един медикамент, т.к. дозировките са различни. Особено внимание трябва да се отдели при бременност и кърмене. Приемът трябва да бъде по време на хранене с течност.

При възрастни:
Под лекарски контрол максималната дневна доза е 3,2 g. Максималната доза при неконтролиран прием е 1,2 g/ден.

Не е желателно да се приема повече от 10 дена като болкоуспокояващо и повече от три дена като антипиретик без изрично лекарско предписание.

При деца на възраст от 6 до 12 години дозировката се определя спрямо килограмите.

Лекарствени форми и опаковка 
Генеричен ибупрофен не се продава в България, но той е основна съставка на лекарствени средства без рецепта. В повечето случаи те са със съдържание от 200, 400, 600 или 800 mg ибупрофен. Дъвчащите таблетки са 50 или 100 mg, докато капсулите са 200 mg. Оралните капки са 40 mg/ml, а суспензията e 100 mg/2,5 ml и 100 mg/5 ml.

Съхранение 
Ибупрофенът трябва да се съхранява на стайна температура, между 15 и 30 °C.

Външни препратки 
 Панактив
 Ибупрофен на Actavis, листовка

Аналгетици
Пропионови киселини
Едноосновни киселини
Румяна Нейкова

Румяна Нейкова е българска гребкиня и олимпийска шампионка по скиф.

Биография 
Родена е на 6 април 1973 г. в град София. Започва да се занимава с академично гребане през 1985 г. в „ЦСКА“ (София) под ръководството на Верка Алексиева. Отначало не се състезава индивидуално, а в отбор от две или четири гребкини на лодка. Първия успех идва през 1989 г. като е световна вицешампионка за девойки, а през следващата година става световна шампионка за девойки. Завършва Спортно училище „Генерал-лейтенант Владимир Стойчев“ (София).

На 01.05.2003 г. подписва с Клуб по академично гребане „Черно море“, в този клуб се състезава до края на спортната си кариера

Участва на летните олимпийски игри в Барселона и летните олимпийски игри в Атланта. По-късно се ориентира към скифа и печели първия си медал на световното първенство-бронзов (1999). На летните олимпийски игри в Сидни остава втора, след беларускинята Екатерина Карстен, като победителката е била определена едва след фото-финиш.

Неин съпруг е известния български състезател и треньор по гребане Свилен Нейков. През 2001 г. се ражда големият ѝ син Емил, а през 2006 г. и малкият – Марио.

През 2002 г. и 2003 г. печели златни медали от световните първенства в Севиля и Милано и стана единствената българка с два златни медала от световни първенства по гребане. На първенството от 2002 поставя нов световен рекорд на скиф от 7:07 минути. На олимпийските игри в Атина остава трета, след германката Катрин Рутшов-Стомпоровски и Екатерина Карстен.

На световното първенство през 2005 г. в Гифу, (Япония), Румяна Нейкова и Миглена Маркова печелят сребърни медали на двойка-скул. На световното първенство в Мюнхен, през 2007 г., печели сребърен медал. Месец по-късно спечелва титлата на Европейското първенство в Познан. На петата си олимпиада, летните олимпийски игри в Пекин е олимпийска шампионка в дисциплината скиф с резултат от 7:22:32 минути.

Награди 
 В Топ-10 при определяне на най-добър спортист на България – 2000, 2003, 2005, 2007
 Спортист №1 на България – 2002, 2008
 Спортист на Балканите – 2007
 Орден „Стара планина“ I степен „за изключителния ѝ принос за развитието на физическото възпитание и спорта“ (2009).

Източници 

Български академични гребкини
Български олимпийски шампиони
Български олимпийски медалисти
Носители на орден „Стара планина“
Почетни граждани на Варна
Спортисти на летните олимпийски игри 2008
Спортисти на летните олимпийски игри 2000
Почетни граждани на София
Родени в София
Амир Хан

Амир Хан () е британски боксьор – аматьор и професионалист, от пакистански етнически произход.

Роден е на 8 декември 1986 г. в Болтън, Англия.

Успехи 
 2004 г. – световен юношески шампион.
 2004 г. – носител на купа „Странджа“.

Британски професионални боксьори
Британски боксьори
Болтън
ФК Тираспол

ФК Тираспол е молдовски футболен отбор. Наследник на "Конструкторул, играл с ЦСКА, София през 2000 г. в предварителен кръг за Купата на УЕФА, когато е победен с 8:0. Клубът е основан през 2001, когато отборът на Конструкторул се премества от Кишинев в Тираспол. През 2006 ФК Тираспол достига третият кръг на турнира Интертото. Към юли 2012 в отбора играят двама българина - вратарят Георги Георгиев и нападателят Георги Каранейчев.

Отличия 
 Национална дивизия на Молдова
 Шампион (1): 1997
 Купа на Молдова
 Носител (2): 1996, 2000

Тираспол
Молдовски футболни отбори
Основани в Молдова през 2001 година