alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Almindelig rygsvømmer

Den almindelige rygsvømmer (Notonecta glauca) er et 15-16 millimeter langt næbmundet insekt. Den findes oftest i stillestående ferskvand, hvor den kan ses svømme med ryggen nedad. Rygsvømmeren ses ofte hænge i overfladehinden med for- og mellemben og med bagkropsspidsen i kontakt med luften. Den lever af bl.a. vandkalvelarver, haletudser og fiskeyngel.

Udseende 
Den typiske form har lyse halvdækvinger. Kroppen er bådformet og øjnene er store og sorte. Snabelen er kort og kraftig, og dens stik kan være meget smertefuldt.

Kilder/Henvisninger 
 A. C. Jensen-Haarup (1863-1934). Tæger. G.E.C. Gads Forlag. Bind 12 i Danmarks Fauna. København 1912.
 Hans Hvass (red.) Danmarks Dyreverden, bind 2, Hvirvelløse dyr, side 75-76. 2. udgave, Rosenkilde og Bagger 1978. .
 Taxonomicon – Notonecta glauca

Vandtæger
Kyllingemide

Kyllingemiden (Dermanyssus gallinae) er en rovmide, der lever som snylter på fjerkræ og andre fugle. Den er udbredt over hele verden. Kyllingemiden er cirka 1 millimeter lang og farven er rød, når den har suget blod, hvilket foregår om natten. Miden søger derefter væk fra værten for at lægge æg i revner og sprækker i fuglens nære omgivelser. Under optimale betingelser tager midens livscyklus, fra æg til kønsmoden adult, omkring 1 uge.

Kilder/Henvisninger 
 Skadedyrlaboratoriet (2004): FUGLEMIDER.
 Systema naturae 2000 (classification) – Taxon: Dermanyssus gallinae

Mider
Parasitiske mider
Rødben

Rødben (Tringa totanus) er en vadefugl, der er ret almindelig som ynglefugl i Danmark. Den yngler desuden i størstedelen af Europa og Asien nord for Himalaya. Den har en længde på ca. 28 cm og er dermed tydeligt mindre end hvidklire, men større end f.eks. svaleklire.

Den holder mest til ved strande og strandenge, hvor den lever af insekter, orme, snegle, krebsdyr, små muslinger og andre bløddyr. Den findes også inde i landet ved fugtige enge, søer og moser.

Rødbenen kan med sit lange næb nå byttedyrene, der befinder sig dybt begravet i vaden.

Kilder/Henvisninger 
 Beskrivelse af rødben på Dansk Ornitologisk Forenings hjemmeside.

Fugle fra Eurasien
Mågevadefugle
Småplettet rødhaj

Den småplettede rødhaj (Scyliorhinus canicula) er en haj, der er helt ufarlig for mennesker. Det er en af Danmarks almindeligste hajer, og findes desuden fra Norges kyst og videre mod syd til kysten ud for Vestafrika, inklusiv Middelhavet. Hajen kan blive op til 1 meter lang, men er oftest 50-70 centimeter og er dermed en af Danmarks mindste hajarter.

Levevis 
Den lever mest ved sand- eller grusbund, helt ned på 100 meters dybde, hvor den om natten svømmer omkring på jagt efter krabber, blæksprutter, søpindsvin, fladfisk og orme. Når den jager, bruger den bl.a. sin lugtesans og den meget specialiserede elektriske sans, der kan detektere en fladfisk i sandet ud fra hjerteslaget eller bevægelsen af gællerne.

Rødhajen lægger få æg. Hvert æg er omgivet af en rødbrun kapsel med slyngtråde, der hæfter til tangplanter. Efter 5 – 11 måneder klækkes æggene.

Referencer 

 Kristian Hansen, Tommy Dybbro, Michael Stoltze, Tommy Asferg og Lars Nielsen: Politikens store naturbog, 2002. side 293.

Eksterne henvisninger 

 C. V. Otterstrøm. Fisk III. Tværmunde m.m. G.E.C. Gads Forlag. Bind 20 af Danmarks Fauna. København 1917.
 Systema naturae 2000 (classification) – Taxon: Scyliorhinus canicula
 En Verden af Hajer – Rødhaj Dansk side om rødhajen

Hajer
Rødspætte

Rødspætten (Pleuronectes platessa) er en fladfisk, der findes overalt i de danske farvande. Den er i øvrigt udbredt fra Middelhavet til Island og Hvidehavet. Den foretrækker steder, hvor bunden består af sten, sand og grus. De unge rødspætter findes på lavt vand, mens de voksne foretrækker 10-50 meters dybde. Rødspætten er en højrevendt fladfisk, idet det normalt er højre side, der under larvens forvandling bliver til overside.

Udseende 
Rødspætten kan blive op til 100 centimeter, men bliver i Danmark sjældent over 50 centimeter. Den kendes bedst på, at der bag øjnene løber en buet køl med 4-7 benknuder. Skællene er små og glatte og ikke taglagte. Munden er lille med ret tykke læber. Begge øjne findes normalt på fiskens højre side. På oversiden er rødspætten oftest brunlig med et grønligt skær og med spredte rødlige pletter, der ofte er omgivet af lyse eller mørke ringe. Undersiden er hvid.

Levevis 
Rødspætten lever især af børsteorme og tyndskallede muslinger. Den er mest aktiv i døgnets mørke timer, mens den skjuler sig på bunden om dagen. Den skifter farve efter bundens farve og struktur. Rødspættens naturlige fjender er ud over mennesket f.eks. krabber og torsk.

Forplantning 
Hannerne bliver i Nordsøen kønsmodne 3-4 år gamle og en længde på 20 centimeter, mens hunnerne kønsmodner et par år senere. I Østersøen bliver begge køn tidligere kønsmodne. Gydningen foregår normalt i 20-50 meters dybde i perioden januar til juni. Rødspætten foretrækker en temperatur på 6 °C til gydningen. Æggene er glasklare med en diameter på cirka 2 millimeter og flyder op til overfladen. Efter 2-3 uger klækkes de 6 millimeter store larver. Larverne lever af planktonorganismer og begynder efter cirka 5 uger med en længde på 1 centimeter en forvandling, hvor venstre øje vandrer op over hovedet, der vrides, og kroppen bliver bredere. Til at begynde med svømmer de små rødspætter skråt og siden med højre side opad. Med en længde på 1,2-1,4 centimeter skifter de fra et pelagisk liv til at leve på lavt vand langs kysterne. I det første efterår måler rødspætten 7-12 centimeter og trækker ud, for at overvintre på dybere vand.

Kilder/Henvisninger 

 C. V. Otterstrøm (1881-1962). Danmarks Fauna. Fisk II. Blødfinnefisk. G.E.C. Gads Forlag. København 1914.

Fladfisk
Almindelig klotang

Almindelig klotang, Ceramium virgatum, også kaldt rødtråd, er en flerårig rødalge, der er almindelig i de danske farvande. Den er 5-20 centimeter høj og har trådformede, regelmæssigt gaffelgrenede skud, der ender med kloformigt indkrummede spidser. Klotang findes på lavt vand overalt langs kysterne på sten og muslingeskaller eller som epifyt på brunalger. Fiskeynglen har stor nytte af klotang, fordi den kan gemme sig i løvet.

Kilder/Henvisninger 

 Christiansen, M. Skytte: Flora i farver 2. Sporeplanter, 1978, Politikens Forlag, .
 Systema naturae 2000 (classification) – Taxon: Ceramium rubrum

Rødalger
Grønbenet rørhøne

Grønbenet rørhøne (Gallinula chloropus) er en fugleart i familien vandhøns. Arten er udbredt over hele verden, bortset fra Australien. Den kan minde om blishønen, men mangler blandt andet dennes hvide blis. 
Ynglebestanden er vurderet som sårbar på den danske rødliste.

Beskrivelse 
De voksne fugle af grønbenet rørhøne har rød pandeblis og rødt næb med gul spids. Benene er grønne, mens fjerdragten overvejende er sortgrå med mørkebrune vinger. Langs siden af kroppen findes en karakteristisk hvid stribe. Underhaledækfjerene er hvide med sort midte. De to køn er ens. Ungfuglene kendes fra unge blishøns på at være mørkebrune, bortset fra en lys strube og hvide underhaledækfjer. 

Stemmen er et gennemtrængende "kryrrk", fra skræmte fugle et skarpt "keick-keick". Rørhønens føde er meget varieret, for eksempel tager den både orme, snegle, insekter og bær. 

Dens naturlige fjender er blandt andre vandrotter og gedder, som især tager dens yngel. Den lave rede er godt skjult mellem sivene. Reden er lavet af tagrør og siv. Den dykker ofte efter føde og svømmer forholdsvis dårligt.

Kilder og henvisninger

 Dyrs tilpasning til deres miljø. 
 Dansk Ornitologisk Forenings beskrivelse af den Grønbenede rørhøne.

Vandhøns
Marinarkæologi

Marinarkæologi er en disciplin indenfor arkæologi, der studerer spor af menneskets færden i åbent vand som Østersøen, der er et koldt hav med brakvand, hvor vrag og bopladser kan bevares i århundreder. Mange af dem venter bare på at blive opdaget og undersøgt.

Blandt større og berømte internationale marinarkæologiske udgravninger er Vasaskibet i Sverige og Mary Rose i den engelske kanal. I Danmark er Skuldelev-skibene i Roskilde fjord bevaret. Det danske krigsskib Gribshunden fra 1400-tallet er genfundet for nylig.

Marinarkælogi bliver udbudt af Syddansk Universitet i Esbjerg som en kandidatuddannelse efter en  bachelorgrad. I juni 2017 meddelte universitetet, at det ville lukke uddannelsen som følge af regeringens sparekrav på 2 %. Esbjerg var det ene af tre steder i verden, som tilbød marinarkæologi på universitetsniveau.

Referencer

Eksterne Links 
 Svensk side om marinarkæologi
 Marinarkæologi som kandidatuddannelse  ved Syddansk Universitet i Esbjerg

Videregående uddannelser i Danmark
Arkæologi
Fluor

Fluor er det 9. grundstof i det periodiske system og har det kemiske symbol F. Frit fluor findes som , en ekstremt reaktiv, giftig, svagt gul-brun gas. Frit fluor er det mest kemisk reaktive og elektronegative af alle grundstoffer. Det reagerer med alle andre grundstoffer undtagen neon og helium. Fluor oxiderer (brænder) kulbrinter ved stuetemperatur, i kontrast til forbrænding af kulbrinter med ilt, som kræver tilførsel af energi med fx en gnist. Derfor er frit fluor ekstremt farligt; langt farligere end andre halogener såsom klorgas.

Fluors høje elektronegativitet og lille atomradius er baggrunden for dets unikke egenskaber i mange kemiske forbindelser. Til berigning af 235U udnyttes, at uranhexafluorid, UF6, er en flygtig forbindelse. Carbon-fluor-bindingen er en af de stærkeste bindinger i organisk kemi. Dette bidrager til stabilitet og holdbarheden af fluoralkan-baserede organofluor-forbindelser, som fx teflon (polytetrafluoroethylen).

Carbon-fluor-bindingens polaritet er forklaringen på den høje styrke af mange fluorinerede syrer, som fx triflinsyre og trifluoreddikesyre. 

I USA anses fluor og fluorforbindelser for at være blandt de ti største forurenere af hjemme-miljøet
 fluorid i tandpasta og 
 perfluoroctansyre (PFOA)  i teflon.

Se også 

 Evighedskemikalier
 CFC-gas, Kølemiddel
 Flucloxacillin
 Nervegassen sarin (RS)-propan-2-yl methylphosphonofluoridat
 Organofluor-kemi, Ozonhullet
 Pesticider, Tolylfluanid
 Perfluoralkylforbindelser, PFAS
 Persisterende organiske miljøgifte perfluorooctansulfonsyre (PFOS), dens salte og  perfluorooctansulfonylfluorid (PFOSF) 
 Teflon, polytetrafluoroetylen, PTFE

Eksterne links og referencer 

 Er fluor i tandpasta farligt? Videnskab.dk 2013 

Halogener
Kong Christian stod ved højen Mast

"Kong Christian stod ved højen Mast", også kaldet "Kong Christian" er den ene af Danmarks to nationalsange. Den anden er Der er et yndigt land. Da Kong Christian derudover er kongesang, benyttes den ved officielle lejligheder i Danmark såsom kongebesøg, flådebesøg, militære sportsstævner og højtideligheder i al almindelighed, hvor medlemmer af det danske kongehus eller den danske eller fremmede regeringer er til stede i embeds medfør mv., enten alene eller efterfulgt af Der er et yndigt Land.

Johannes Ewald skrev i 1778 teksten til det nationalpatriotiske syngespil Fiskerne under titlen "Romance". Baggrunden er et skibsforlis ved Hornbæk i 1770'erne. Skipperen blev reddet af lokale fiskere, som afslog belønning på trods af deres fattigdom. Denne redningsdåd inspirerede Ewald til syngespillet om fiskerne  hvor man også finder den mere krigeriske lovprisning af Kong Christian 4. og de dansk-norske søhelte Niels Juel og  Tordenskjold, der havde baggrund i Søslaget på Kolberger Heide i 1644. 
 

Musikken er skrevet af Johann Hartmann. Han og Ewald har sandsynligvis fundet forlægget til sangen i en samling violinnoder af brødrene Bast, der forøvrigt stod i venskabeligt forhold til Ewald. Violinbogen er skrevet mellem 1762 og 1777. Landsdommer Ditlev Ludvig Rogert er også nævnt som komponisten. 
Musikken fandt sin endelige form i Kuhlaus musik til Elverhøi fra 1828. I dette festspil med tekst af Johan Ludvig Heiberg skrevet til den senere Frederik den 7's bryllup i 1828 slutter den bekendte ouverture med denne melodi, og stykkets afslutning er et kor, "Beskærm vor konge, store Gud" på samme melodi.

Ekstern henvisning 

 Ewalds originalversion i Kalliope

Musik fra Danmark
Nationalsange
Kongesange
Det danske monarki
Januar

Januar måned er opkaldt efter Janus, romersk gud. Ældre dansk navn glugmåned. I Danmark blev januar årets første måned fra begyndelsen af 1300-tallet.

Januar i Danmark

Normaltal for januar 
 Middeltemperatur: 1,6 °C
 Nedbør: 65 mm
 Soltimer: 52

Vejrrekorder for januar måned 

 1942 – Den koldeste januar med en middeltemperatur på -6,6 °C. Max- og minimumtemperaturen var hhv. 7,8 og -31,0 °C.
 1963 – Den solrigeste med hele 100 soltimer.
 1969 – Den solfattigste med kun 14 soltimer.
 1982 – Den laveste lufttemperatur nogensinde målt i Danmark. -31,2 °C i Hørsted (Thy) (8. januar).
 1996 – Den tørreste med kun 6 mm nedbør.
 1997 – Denne januar tangerede med tørkerekorden på 6 mm fra 1996.
 2005 - Den højeste lufttemperatur målt i januar: 12,6 °C ved Abed på Lolland.
 2023 – Den vådeste med hele 124.5 mm nedbør.
 2010 – Var første gang at der kom 3 snestorme inden for samme måned. Det meste af landet blev lammet af disse.
 2020 - Den varmeste januar med en middeltemperatur på 5,5 °C. Max- og minimumtemperaturen var hhv. 11,9 og -4,2 °C.

Eksterne henvisninger 

 Dmi: Månedens vejr 

Måneder
Sandmusling

Sandmuslingen (Mya arenaria) er en saltvandsmusling, der er vidt udbredt på den nordlige halvkugle. Den findes typisk på lavt vand og lever nedgravet i ned til 30 centimeters dybde i havbunden. I Nordamerika fiskes sandmuslingen kommercielt.

De op til 15 centimeter, aflange og bagtil gabende skaller er uden hængseltænder. Til gengæld har muslingen en såkaldt båndplade i venstreskallen. Skallerne er hvidlige med en mørkere periostracum. 

Sandmuslingen er kommet til Danmark og Europa fra Nordamerika med vikingerne..

Levevis 
Sandmuslingen lever dybt nedgravet i bunden, tit på så lavt vand, at bunden er tørlagt ved lavvande. Muslingen har et langt todelt ånderør. Det ene rør er til indstrømmende vand, det andet til udstrømmende vand. På den måde får muslingen friskt iltrigt vand hen over sine gæller. Sandmuslingen lever af  planktonorganismer, som den filtrerer fra vandet. På enden af ånderøret sidder nogle sanseceller, som kan opfatte lys. Hvis en skygge fra f.eks. en fjende bevæger sig hen over muslingen, kan den trække sit ånderør til sig.  

Blandt dens naturlige fjender er strandskaden og strandkrabben.

Referencer

Kilder/Henvisninger 
 Ad. S. Jensen og R. Spärck. Bløddyr II. Saltvandmuslinger. G.E.C. Gads Forlag. Danmarks Fauna, København 1934.
 Softshell clam - USGS National Wetlands Research Center
 Naturporten.dk -  https://naturporten.dk/temaer/danmarks-dyr/bl%C3%B8ddyr/item/almindelig-sandmusling

Muslinger
Fredsdue

Fredsduen er et kristent symbol på budskabet om fred.

Symbolet stammer oprindelig fra fortællingen om den due, Noa udsendte fra arken, og som vendte tilbage med et olivenblad i næbbet. Dette var beviset for, at duen havde været på land, og at syndfloden snart var til ende.

Due
Symboler
Sandorm

Sandormen (Arenicola marina) er en 15-20 centimeter lang ledorm i klassen havbørsteorme. Den lever på sandbund på lavt vand og er udbredt over hele Europa og Arktis. Blandt lystfiskere er sandorm en populær agn.

Levevis 
Man ser sjældent sandormen, for den opholder sig det meste af tiden 15-20 centimeter nede under havbunden. Her ligger den godt beskyttet i et U-formet rør med den ende, hvori munden sidder, nederst i røret. Den æder sand for at få fat på det organisk materiale og planktonorganismer, som findes i sandet. Sandet kommer ud igen via tarmen i den øverste ende af røret, hvilket ses som små sandkringler rundt omkring på havbunden. Tætheder på 40 sandorme pr. kvadratmeter er almindeligt. Ormene bliver kønsmodne som toårige og gyder i Danmark ved nymåne og fuldmåne i oktober. Herefter dør de fleste.

Sandormen ånder ved hjælp af gæller, der er er små, røde hårtotter på dyrets rygside.

Vadehavet 
I Vadehavet kan man finde tætheder på helt op til 70 sandorme pr. kvadratmeter. Højvandet fører to gange i døgnet nyt plankton med ind på det lave vand, hvilket giver masser af føde for sandormene. Samtidig iltes vandet, hver gang tidevandet skifter.

Naturlige fjender 
Sandormens naturlige fjender er især vadefugle, fx regnspoven, hvis næb er langt nok til at nå ned til sandormen. Også fladfisk æder sandormen, hvis bagende de snupper, når den stikker op af havbunden for at komme af med det ufordøjelige sand. Sandormens bagende kan dog regenerere, så en ny dannes. Sandorm er også i perioder et vigtigt bytte for havørreder, særligt når ormene forlader gangen for at opsøge et nyt levested.

Kilder/Henvisninger 
 Hans Hvass (red.) Danmarks Dyreverden, bind 1, Hvirvelløse dyr, side 163-164. 2. udgave, Rosenkilde og Bagger 1978. .
 Systema naturae 2000 (classification) – Taxon: Arenicola marina

Ledorme
Sej

Sejen (Pollachius virens) er en ret stor torskefisk. Sejen kaldes også gråsej eller mørksej. Den er ved kønsmodningen i 5-6 års alderen normalt 60-70 centimeter og vejer godt 5 kg. Gamle eksemplarer kendes på op til 160 cm og 30 kg. Sejen kendes på at have underbid og lys sidelinje, der er næsten helt lige. Sidelinjen er et sanseorgan for bevægelse og trykændringer. Den voksne sej mangler skægtråd, mens unge sej har en meget kort skægtråd. Sejen lever pelagisk i stimer, og gyder på dybt vand. Sølaks er et handelsnavn for konserveret sej.

Levevis 
Sejen vandrer vidt omkring og følger ofte sildestimerne. Den gyder på 150-200 meters dybne på skrænterne af Norskse Rende i Skagerrak, i nordlige Nordsø, ved Færøerne og langs Norges kyst. Efter gydningen vokser sejen kun langsomt.

Føde 
Sejen lever under opvæksten mest af plankton, lyskrebs og yngel af sild og brisling. Den voksne sej æder foruden pelagiske krebsdyr, sild, brisling, laksesild og ikke mindst egne yngre artsfæller.

Fangstmetode 
Sejen fanges enten vha. trawl, snurrevod, eller ringnot. Sejen kan fanges hele året.
På Færøerne er sejen en af de mest almindelige fisk, og man fanger omkring 50 tusind ton af dem årligt. Globalt blev der i 2013 fanget 309 tusind ton.

Næringsstoffer 
Sejen er ligesom andre torskearter rig på proteiner, ligesom den har en høj værdi af Vitamin B12

Sejslægten 
Sejslægten, Pollachius, består af yderligere en art, lubbe eller lyssej (Pollachius pollachius). Den har mørk, bugtet sidelinje og et meget udpræget underbid. Lubben lever langs Europas kyster fra det vestlige Middelhav til Trondhjem fjord i Norge, sjældent nordligere.

Kilder/Henvisninger 

 Systema naturae 2000 (classification) – Taxon: Genus Pollachius
 Hans Hvass, Danmarks Dyreverden. Bind 4, Fisk, side 162-163. 2. udgave, Rosenkilde og Bagger 1978. .
 C. V. Otterstrøm (1881-1962). Danmarks Fauna. Fisk II. Blødfinnefisk. G.E.C. Gads Forlag. København 1914.

Torskefamilien
Sildehaj

Sildehajen (Lamna nasus) er et hvirveldyr i klassen bruskfisk. Den kan blive op til 3,5 meter lang og veje over 200 kilogram. Sildehajen har ligesom andre hajer forrest en stor trekantet rygfinne og længere nede på ryggen en mindre rygfinne. Den har tre rækker spidse, bagudrettede tænder til at fastholde byttet, der sluges helt. Sildehajen har ligesom andre bruskfisk ikke skæl, men huden er derimod dækket af små bagudrettede, såkaldte hudtænder med emalje ligesom vores tænder. Huden føles nærmest som sandpapir, hvilket den tidligere også er blevet anvendt som. 

Sildehajen er fredet og har været fredet i hele EU siden 2011.

Udbredelse 
Sildehajen findes i tempererede områder af både den nordlige og sydlige halvkugle. På den nordlige halvkugle findes den i det nordlige Atlanterhav fra Middelhavet og de Kanariske Øer i syd til Island, Nordnorge og de nordøstamerikanske kyster i nord. På den sydlige halvkugle findes den f.eks. ved det sydlige Sydamerika, sydlige Afrika, Australien og New Zealand.

Ved Danmark findes den i Nordsøen, og sommer og efterår svømmer den i små flokke også ind i Skagerrak og det nordlige Kattegat på jagt efter silde- og makrelstimer. En gang imellem kan man være heldig at se den i de danske bælter – helt ind til Østersøen. Den var tidligere ret almindelig i danske farvande, men er gået voldsomt tilbage. Mens arten som helhed anses for at være sårbar, er den nordøst atlantiske population (hvilket inkluderer sildehajen i Danmark) kritisk truet. Den er derfor totalfredet i Danmark og EU, og individer der fanges ved et uheld skal genudsættes. På Færøerne fanges forholdsvis små mængder stadig (ca. 7 ton i 2015 og 3 ton i 2016), og de beholdes, da disse øer har et forbud mod udsmidning af bifangst.

Levevis 
Sildehajen forekommer både på dybt og lavt vand. Den kan svømme meget hurtigt. Sildehajer er nærmest altædende, men tager især små eller mellemstore benfisk. Også blæksprutter spiller en vigtig rolle, mens mindre hajer som pighaj sjældent ædes.

Hajen føder levende unger, 1-4 hver gang. Ungerne er temmelig store, når de bliver født, cirka 60 centimeter lange. De unge sildehajer kan man se i nærheden af kysterne om efteråret. Ungerne er byttedyr for andre fisk, mens den voksne haj kun har fiskerne og menneskets forurening som fjende.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 En Verden af Hajer – Sildehaj Dansk side om Sildehajen
 Systema naturae 2000 (classification) – Taxon: Lamna nasus
 IUCN Red List of Threatened Species: Lamna nasus

Hajer
Sivsanger

Sivsangeren (Acrocephalus schoenobaenus) er en lille spurvefugl, der som andre sangere især lever af insekter. Det er en udbredt europæisk ynglefugl, der overvintrer i Vestafrika samt sahelzonen. Den ankommer normalt til Danmark i april/maj.

Udseende 
Arten er med sine 13 centimeter på størrelse med sine slægtninge kærsanger og rørsanger, men har en karakteristisk lys øjenbrynsstribe, der gør den let kendelig. Desuden er ryggen olivenbrunt længdestribet. Ungfuglene har fint stribet bryst. Næbbet er tyndt som hos andre sangere.

Udbredelse 
Sivsanger er udbredt over det meste af Europa og videre østover indtil floden Jenisej i Rusland. I Fennoskandinavien er bestandene opdelt mellem en nordlig og sydlig. Den nordlige findes i Finland og i de nordlige dele af Norge og Sverige.

I Danmark er arten ret fåtallig f.eks. i sumpede områder lige indenfor rørskovszonen eller i andre våde områder, der er bevokset med pil, star, græsser og høje urter. Sivsangeren er afhængig af passende habitater og er derfor manglende i mange områder. Arten var tidligere temmelig almindelig over hele landet, men formodentlig på grund af tørke i Afrika, gik arten voldsomt tilbage i antal i 1970'erne. Bestanden er senere øget lidt i Nord- og Vestjylland, men er fortsat sin tilbagegang i de østlige egne.

Som eksempel på et ynglested i Danmark kan nævnes sivskovene ved Nærå Strand i Nordfyns Kommune.

Yngleforhold 
Sivsangeren er en trækfugl, der ankommer fra Afrika fra midt i april til midt i maj. Reden bygges alene af hunnen og består af siv og mos. Det er også hovedsageligt hunnen, der udruger de 5-6 æg, der lægges fra midten af maj. Sivsangeren forlader igen landet i august/september, hvor den trækker til vinterkvarteret i Afrika i et stræk, cirka 4800 km.

Stemme 
Sangen er lang og næsten uendelig som de andre sangere i Acrocephalus-slægten. Den minder om rørsangerens med sine mange gentagne motiver, men sangen er mere varieret og med store skift i tonehøjde. Den kan ligesom f.eks. kærsanger efterligne andre fugles sang og kald. I maj og juni synger hannen næsten hele døgnet for som andre fugle at lokke en hun til og senere især for at markere sit territorium. Sangen foretages tit under en lille sangflugt, hvilket adskiller den fra kærsanger og rørsanger.

Føde 
Sivsangeren æder stort set alle de insekter, der er tilknyttet dens biotop. Det kan være stikmyg, dansemyg, biller eller guldsmede. Den fanger af og til også flyvende insekter. Dens fjender er for eksempel rovfugle som rørhøgen.
 
Inden trækket mod syd æder den især mange bladlus, hvilket øger dens kropsvægt med omkring 50 procent. Derfor kan sivsangeren i modsætning til eksempelvis rørsangeren klare trækket til Afrika uden stop undervejs.

Kilder/Henvisninger 
 Benny Génsbøl, Nordens fugle - en felthåndbog, 1987. .
 DOF's beskrivelse af Sivsangeren.
 Gill, F & D Donsker (Eds). 2013. IOC World Bird Names (v 3.3) www.worldbirdnames.org  Fuglenes inddeling i ordner og familier

Danmarks fugle
Europas fugle
Fugle fra Skandinavien
Rørsangere
Skalle

Skalle (Rutilus rutilus) er en benfisk i karpefamilien, der kan blive op til 50 centimeter lang. Den er udbredt over store dele af Europa og mod øst til floden Lena i Asien. Skallen er meget almindelig i Danmark i vandløb og søer samt i fjorde med brakvand. Fisken kendes lettest på sine røde øjne. Fra rudskalle, der også har rødlige øjne, kendes den på, at bugfinnerne udspringer lodret under rygfinnens forkant. I Danmark bliver den sjældent større end 15-20 centimeter.

Levevis 
Skallen bliver kønsmoden i en alder af tre år, hvor den måler 10-20 centimeter. Den gyder i maj og juni op til 100.000 æg, som klækker efter 4 til 10 dage. Skallen lever som regel i kanten af søer, men hvis vandet er grumset, færdes den også længere ude. Den ånder som andre fisk ved gæller og æder plankton, små bunddyr og planter.

Aborrer, gedder og fiskehejre hører til skallens naturlige fjender.

Kilder/Henvisninger 
 Artikel om skallefiskeri Fang en skalle 
 Hans Hvass (red.), Danmarks Dyreverden. Bind 4, Fisk, side 114-116. 2. udgave, Rosenkilde og Bagger 1978. .

Karpefisk
Skarnbasse

Skarnbassen (Geotrupes stercorarius) , også kaldet overdrevsskarnbassen, er en bille i familien skarnbasser. Den er mellem 16 og 24 mm lang og dens dækvinger er skinnende sorte med et blåt eller grønt skær. Kroppen er også sort og benene er korte og behårede. Den er almindelig i Danmark.

Levevis 
Overdrevsskarnbassen lever mest i gødning fra pattedyr. som den graver gange neden under. Skarnbassen transporterer gødningen ned i sidegange, hvor den har lagt et æg i hver. Når larverne klækker, lever de af gødningen.

Den voksne skarnbasse flyver efter solnedgang i juni og i august-septemper i søgen efter friske kokasser og hestepærer på markerne. Under flyvningen frembringer den en brummende lyd, hvilket muliggør, at hanner og hunner kan finde hinanden. Skarnbassen kan desuden frembringe en knirkende lyd, når man holder den i hånden. Lyden skyldes, at nogle stive hår på bagkroppen gnides op ad dækvingernes underside.

Se også 
 Skovskarnbasse
 Trehornet skarnbasse

Kilder og eksterne henvisninger 
 Fugleognatur.dk – Beskrivelser af arter i familien Skarnbasser (Geotrupidae)
 Danmarks Fauna: Victor Hansen (1889-1974) og K. Henriksen (1888-1940). Biller VI. Torbister. G.E.C. Gads Forlag. København 1925.

Torbister
Skorpionstæge

Skorpionstægen (Nepa cinerea) er et ferskvandsinsekt på 18-22 mm. Den lever ved kanten af vandhuller eller søer med stillestående vand og mudret bund. Dens farve er afstemt med bundens. Det er en så dårlig svømmer, at den kan drukne, hvis den ikke kan krybe op til overfladen. Skorpionstægen ses oftest kravle langs planter på bunden i søgen efter bytte.

Skorpionstægen har fået sit navn, fordi den, på grund af fangkrogene og den lange brod på bagkroppen, ved første øjekast kan ligne en lille skorpion. Brodden kan dog ikke stikke, men er et ånderør med forbindelse til dyrets bageste åndehuller. Den kan således ånde ved at stikke røret op over vandoverfladen.  

(Nogle individer hos nogle nepa-arter (Nepa rubra) har vinger, men det vides ikke om den kan flyve. Nogle kilder mener, at Nepa cinerea og Nepa rubra er samme art. cinerea betyder askefarvet og rubra betyder rødfarvet.)

Kilder/Henvisninger 

 A. C. Jensen-Haarup (1863-1934). Danmarks Fauna. Tæger. G.E.C. Gads Forlag. København 1912.
 Insekter i farver (Politikens naturbibliotek, 5), København 1975, side 74.

Næbmunde
Brunsnegl

Brunsneglen (Arion fuscus), populært kaldet Brun Skovsnegl er en op til 60 mm lang, nøgen landsnegl. Sneglen er gulbrun med et svagt mørkt bånd midt på ryggen og to skarpt afgrænsede, mørke sidebånd. Dens slim er gult. Brunsneglen er almindelig i Danmark i bunden af bøgeskove, hvor den især lever af svampe, men også af grønne planter og døde dyr.

Sneglene graver ofte et hul i jorden, hvor de lægger deres æg. De lægger normalt cirka 40 æg ad gangen. Æggene er kuglerunde og hvidlige. Ungerne kan kravle op i træerne og fire sig ned i slimtråde.

Eksterne kilder/henvisninger 
 L.-H. Olsen, J. Sunesen, B. Vita Pedersen. Små dyr i skoven. 1997. 
 C. M. Steenberg (1882-1946). Bløddyr I. Landsnegle - Arion subfuscus. G.E.C. Gad. 1911
 Vestre Hus Børnecenter: Snegle Billeder af snegle, bl.a. brunsnegl

Snegle
Julianske kalender

Den julianske kalender blev indført af Julius Cæsar efter forslag fra grækeren Sosigenes i år 46 f.Kr. Ifølge den julianske kalender skulle hvert fjerde år være skudår, dvs. indeholde 366 dage i stedet for normalår på 365 dage efter den romerske kalender. Det julianske år har derfor en gennemsnitlig længde på 365,25 dage.

I egenskab af pontifex maximus, dvs Roms ypperstepræst, kunne Cæsar iværksætte kalenderreformen. Han havde allerede indskudt 23 dage i slutningen af februar, men der måtte yderligere 67 dage ind mellem november og december for at få årstiderne i gænge. Året 46 f.Kr blev dermed historiens længste, og varede hele 445 dage. 

Det julianske år på 365,25 dage er imidlertid 11 minutter og 14 sekunder for langt i forhold til et solår. Derfor indførte pave Gregor 13. den gregorianske kalender i år 1582 med forbedrede regler for skudår. Ifølge disse skal hele århundreder (som 1700, 1800, 1900 osv.) kun være skudår, hvis de er delelige med 400. Således er år 2000 et skudår, mens år 1900 ikke er det. Ved indførelsen af den gregorianske kalender bestemte Gregor 13. endvidere, at den 4. oktober 1582 (juliansk) skulle efterfølges direkte af den 15. oktober 1582 (gregoriansk). Hermed blev 10 dage indhentet, der omtrent svarede til den forskydning i forhold til solåret, der var opstået siden indførelsen af den julianske kalender.

Skiftet fra juliansk til gregoriansk kalender 

Den nye kalender blev hurtigst indført i de romersk-katolske lande, mens de fleste protestantiske lande beholdt den julianske kalender til et stykke ind i det 18. århundrede. Mange af de ortodokse lande beholdt den julianske kalender helt op til begyndelsen af 1900-tallet.

I Danmark skiftede man fra den julianske kalender til den gregorianske kalender i 1700, hvor den 18. februar blev direkte efterfulgt af den 1. marts. Dermed blev datoen rettet med 11 dage. Storbritannien skiftede først til den gregorianske kalender i 1758, mens Rusland først skiftede fra den julianske til den gregorianske kalender i 1918. Derfor kaldes den russiske revolution, der fandt sted den 7. november 1918 ifølge den gregorianske kalender, for Oktoberrevolutionen, da den ifølge den julianske kalender fandt sted på datoen 25. oktober.

I det 19. århundrede var forskellen mellem de to kalendre 12 dage, og mellem 1900 og 2100 er den 13 dage.

Henvisninger

Se også 
 Romersk kalender
 Romerriget

Kalendere
Antikken
Skøjteløber (insekt)

Skøjteløbere (Gerridae), også kaldt vandløbere, er en familie af næbmundede insekter. De lever på vandoverfladen af søer, damme, langsomt flydende vandløb og andet roligt vand. Her lever de af andre insekter, der er faldet ned på vandoverfladen. Skøjteløbere optræder ofte flokvis.

Tilpasning til vandoverfladen 
Af skøjteløberens seks ben er mellemben og bagben stærkt forlængede og strakt ud fra kroppen, så de danner et kryds. Forbenene er korte. Den støtter på vandoverfladen ved hjælp af for- og bagben. Mellembenene benyttes til at "ro" hen over vandet. De kan løbe temmelig stærkt: Op til 1,5 m/s.

Skøjteløbere udnytter vandets overfladespænding samt små hår på benene til ikke at bryde gennem vandoverfladen. På den yderste del af benene sidder mange korte hår, som både er vandskyende og elastiske.

Arter 
Nogle af de ni arter, der er registreret i Danmark:
 Almindelig skøjteløber (Gerris lacustris) er 8-10 millimeter lang. Nogle former har manglende vinger, andre er vingeløse eller har forkortede vinger.
 Tandet skøjteløber (Gerris odontogaster)
 Åskøjteløber (Aquarius najas)

Se også 
 Bækløber
 Skorpionstæge

Kilder/Eksterne henvisninger 

 A. C. Jensen-Haarup (1863-1934). Danmarks Fauna. Tæger G.E.C. Gads Forlag. København 1912.

 Row, Row, Row Your Bug
 National Geographic: Hairy Legs Help Bugs Walk on Water

Tæger
Slikkrebs

Slikkrebsen (latin Corophium volutator) er et krebsdyr i ordenen tanglopper, der lever på slikvader langs Nordatlantens kyster. I Danmark findes den overalt, hvor der findes sandvader, der oversvømmes ved højvande og blotlægges ved lavvande. Slikkrebsen bliver her i landet normalt 6-7 millimeter lang. Det andet par følehorn er meget kraftigt og hos hannen kan det være næsten lige langt som kroppen. Slikkrebs spiller en stor rolle som føde for Vadefugle og småfisk.

Levevis 
Slikkrebsen lever især af kiselalger og bakterier som den filtrerer fra sedimentet eller vandet. Den laver et U-formet rør i sandet, hvor den derefter sidder i et af de to mundinger. Ved lavvande skraber den organisk materiale til sig med sine lange følehorn, hvilket efterlader stjerneformede spor omkring rørets munding. Sandet kan være oversået af dens små huller, idet der f.eks i Vadehavet kan leve op til 40.000 dyr pr. kvadratmeter.

Kilder/Henvisninger 
 Hans Hvass (red.) Danmarks Dyreverden, bind 3, Hvirvelløse dyr, side 139-140. 2. udgave, Rosenkilde og Bagger 1978. .
 Thydsen Meinertz. Storkrebs II. Ringkrebs 1.Tanglopper. G.E.C. Gads Forlag. Bind 32 i Danmarks Fauna. København 1928.
 J.A. Percy. Master of the Mudflats Beskrivelse af slikkrebs i Bay of Fundy ved den canadiske atlanterhavskyst. 1999.
 Systema naturae 2000 (classification) – Taxon: Corophium volutator

Tanglopper
Snerresværmer

Snerresværmeren (Hyles gallii) er en sommerfugl i familien aftensværmere. Den voksne snerresværmer ses ret almindeligt i Danmark i juni-august omkring solnedgang, hvor den suger nektar fra f.eks. gedeblad og floks. Dens larve lever i skove på gederams og på strandoverdrev på gul snerre. Den er 80-90 mm lang og ses i juli-september. Snerresværmer overvintrer som puppe.

Udseende 
Snerresværmerens vingefang er cirka 60-80 mm. Forvingerne er brungrønne med en sort rodplet og grå søm. Fra spidsen til randen nær roden findes et skåt gulhvidt bånd. Bagvingens rod er sort med et bredt kødfarvet tværbånd, der er rødt nær indervinklen, som er hvidgul. Langs den brune søm findes et sort tværbånd. Kroppen er brungrøn. Brystet er hvidt på siderne. Bagkroppen har små lyse rygpletter og hvide sideringe. Antennerne er sortbrune med lys spids.

Billeder

Kilder 
 Albert Kløcker (1862–1923). Danmarks Fauna. SOMMERFUGLE II. NATSOMMERFUGLE I. Forlagt af G. E. C. Gad, København 1909.
 Hans Peter Ravn, Insekter i farver, Politikens Forlag 2000. .
 Taxonomicon – Hyles galii

Sommerfugle
Spyfluer

Spyfluer (Calliphoridae) er en familie af insekter, der ofte er metalskinnende. Deres larver lever f.eks. af råddent kød eller gødning, og de selv lever af blomsternektar. Æggene klækker kort tid efter de er lagt.

Maddiker 
Spyfluers larver er typiske fluelarver, maddiker, uden ben eller hovedkapsel og kun med to små, sorte mundkroge. Maddiker bruges som agn til lystfiskeri. Tillige kan specielt opdrættede fluelarver i stigende omfang ses anvendt i moderne medicin til behandling af kroniske sår.

Spyfluers larver gør desuden nytte ved at fortære ådsler, som derved ikke forpester omgivelserne.

Arter 
Nogle af de cirka 39 danske arter i familien Calliphoridae. De to førstnævnte arter i slægten Calliphora kaldes egentlige spyfluer:
 Calliphora vicina
 Calliphora vomitoria (Almindelig spyflue) er 9-12 millimeter, meget almindelig i Danmark.
 Lucilia bufonivora (Tudse-guldflue)
 Lucilia caesar (Almindelig guldflue)
 Pollenia rudis (Almindelig klyngeflue)

Formeringsevne for fluer 
Hunnen af stuefluen (Musca domestica) lægger typisk 500 æg over en periode på 3-4 dage. Fluer lever 15-25 dage. Nogle beregninger har vist, at hvis et par fluer levede fra april til august ville de have afkom på ca. 191.010.000.000.000.000.000 flueunger.

Se også 
 Kødfluer

Kilder/Henvisninger 

 ITIS: 151541 Blow flies.
 Systema naturae 2000 (classification) – Taxon: Family Calliphoridae
Stankelben

Stankelben (Tipulidae) er en familie af insekter i ordenen tovinger (Diptera). De ligner store myg med lange ben og lange smalle vinger. De lever i fugtige områder, både i og uden for skov. I Danmark er registreret 85 forskellige arter af stankelben. De fleste stankelben tager så vidt vides ikke næring til sig som voksne - nogle søger dog til blomster.

Æglægning 
Hunnen har et læggerør, der er specialiseret til at lægge æg i forskellige medier. Det kan være i fugtig jord, rådne blade i vand, i algebevoksninger på sten eller under bark. Om sommeren kan man ofte se hunner flyve hoppende omkring i græsset. Ved hvert hop nedbores læggerøret i den fugtige jord og et æg lægges.

Planteskade 
Stankelbenets larver kan i stort antal ødelægge plantevækst på våde arealer (fortrinsvis græsarealer og korn). Desuden kan fugle ødelægge græsplæner og golfbaner i deres søgen efter larverne.

Billeder

Kilder/Henvisninger 

 Hans Hvass (red.) Danmarks Dyreverden, bind 2, Hvirvelløse dyr, side 213-214. 2. udgave, Rosenkilde og Bagger 1978. .
Akademi

Et akademi er enten:

 En højere læreanstalt -  en uddannelsesinstitution for grene som videnskab, sport, kunst, filosofi og teologi.
 Et selskab med et begrænset medlemstal - hvis formål er at fremme kunst, kultur eller videnskab. Ofte er medlemmerne specielt udvalgt af de andre medlemmer eller af bestyrelsen.

Se også 
 Platons akademi
 Akademia
 Erhvervsakademi
 Uddannelse
 Universitet

Antikken
Uddannelsesinstitutioner
Pædagogik
Grækenland i antikken
Akashi-Kaikyo-broen

Akashi-Kaikyo-broen (明石海峡大橋, Akashi Kaikyou Oohashi) i Japan er med et frit spænd på 1.991 meter verdens længste hængebro fra 1998 til 2022 og dermed 367 meter længere end Storebæltsbroen, som er verdens tredjelængste med 1.624 meter. Broen blev åbnet den 5. april 1998.

Se også 
 Liste over verdens længste hængebroer

Kilder

Eksterne henvisninger 

Broer i Japan
Hængebroer
Akilleshæl

En akilleshæl er et sårbart punkt eller en svaghed. Udtrykket bruges som et sprogligt virkemiddel i daglig tale. 

Begrebet stammer fra et oldgræsk sagn om Achilleus, hvis mor gjorde ham usårlig ved som spæd at dyppe ham i floden Styx. Hun måtte imidlertid holde fast om hælen på barnet for ikke at tabe ham, så hælen blev ikke beskyttet, og netop dér ramte Prins Paris ham med en pil.

Græsk mytologi
Akkompagnement

Akkompagnement eller musikledsagelse vil som regel betyde musik, der spilles sammen med en anden kunstart, eksempelvis oplæsning eller dans. Det kan også betyde instrumental ledsagelse til sang.

En mand, der yder musikledsagelse, kaldes en akkompagnatør, mens en kvinde er en akkompagnatrice.

Se også 
Filmmusik

Musik

cs:Korepetitor
Akkreditiv

Et akkreditiv er 

1) en regeringsfuldmagt, som udstedes på statens vegne af statsoverhovedet til landets ambassadører. Når ambassadøren ankommer til modtagerstaten, foregår afleveringen af akkreditiverne til værtslandets statsoverhoved højtideligt og efter stramme regler. I denne betydning af ordet tales altid om akkreditiver (flertal), selv om akkreditiverne er ét dokument.

2) en anvisning, der sætter ihændehaveren i stand til at disponere over et beløb hos tredjemand, f.eks. en bank
Akkulturation

Akkulturation er betegnelsen for de gensidige kulturelle ændringer, der finder sted ved kontakt mellem grupper med forskellig kulturel baggrund.

Hvis to grupper er ligestillede, kan de påvirke hinanden gensidigt, og omvendt kan den mest dominerende gruppe bevirke, at akkulturationen er ensidig, og dette kan i sidste ende føre til kulturel assimilation, hvorved de kulturelle forskelle udjævnes.

Se også 
 Integration
 Assimilation

Antropologi
Migration
Indvandring
Akkumulator

Akkumulator har flere betydninger:
 Akkumulator (elektrisk) – en lagring af elektrisk energi i kemiske forbindelser.
 Akkumulatortank – andet mindre kendt navn for varmtvandsbeholder.
 Akkumulator (processor) – et register i en microprocessor.
Akkusativ

Akkusativ (genstandsfald) er en af de grammatiske kasus, der på nogle sprog (indoeuropæiske sprog) bruges til at markere bestemte sætningsleds funktioner. Ledtegnet for genstandsled er en trekant (△).

Navneord, stedord og tillægsord samt kendeord markeres som akkusativ, når de betegner det led i sætningen, der er genstand for handlingen i et transitivt verbum, men hvordan og om det kommer til udtryk, varierer fra sprog til sprog.

Akkusativ markeres tydeligt i sprog som tysk, græsk og latin. På dansk er det kun hos stedordene, man kan se markeringen (f.eks. hun kysser ham eller han kysser hende, hvor "ham" og "hende" er akkusativformer af ordene "han" og "hun"). Da akkusativ i nudansk imidlertid ikke adskiller sig fra dativ, er man gået over til at betegne den fælles kasus som afhængighedsfald, fællesfald eller oblik kasus.

Personlige pronominer bøjet i akkusativ/dativ (oblik kasus).
 Første person, ental — mig
 Anden person, ental — dig, Dem
 Tredje person, ental — ham, hende, den, det
 Første person, flertal — os
 Anden person, flertal — jer, Dem
 Tredje person, flertal — dem

Se også 
 Objekt (grammatik)

Kilder 
 Christian Becker-Christensen og Peter Widell: Politikens Nudansk Grammatik, 2003, Politikens Forlag A/S, 
 Gunnar Nissen: Overskuelig dansk grammatik og sproglære, 2003, Branner og Korch, 

Grammatik
Kasus

tr:İsmin hâlleri#-i hâli (belirtme hâli)
Akrobatik

Akrobatik er en kunstform, der oftest ses i cirkus, og hvis udøvende artister kaldes akrobater. Ordet "akrobat" kommer fra græsk akrobatín, af akros (= øverst, yderst), som i "Akropolis", og batin (= at gå), altså "at gå yderst [på tæerne]". En akrobat er "en, der går på tæerne". 

Akrobaterne optræder som regel i grupper på to eller flere. Det er en disciplin, der blander gymnastik og sportsakrobatik med en blanding af spring, koreografi og skulpturer med mennesker som byggesten.

Der er mange forskellige discipliner inden for akrobatik:
 Trapez
 Linedans
 Jonglering
 Parakrobatik

Henvisninger 

 
Scenekunst
Cirkus
Akryl

Plastmaterialet Akryl, ofte kaldet plexiglas der dog er et varemærke tilhørende den tyske akrylproducent Röhm (Plastic and flexible glass, plastisk og bøjeligt glas), er en hård plasttype, der er formbar ved mere end 100 °C.

Den første polyakrylfibre, hed Orlon og blev produceret af firmaet DuPont i USA i 1948. 
Men ligesom så meget andet, har akrylfibre, gennemgået en udvikling og er i dag anderledes end den var for 50 år siden.

Akryl kan også laves som fiber til tøj, da den er den af kemofibrene der ligner uld mest, hvilket også er grunden til at den enten anvendes alene eller blandet med uld til produkter, som førhen var af 100 % uld, f.eks. sweatere.
Der er ikke den store styrkeforskel mellem uld og polyakryl.

Når polyakrylfibrene skal fremstilles, kan der anvendes 2 spindemetoder; tørspinding og vådspinding.

Efter udspindingen bliver fibrene efterbehandlet, f.eks. ved vask, krusning, snoning, spoling, strækning eller skæring. Alt afhængig af om der er tale om stabel eller filamentfibre.

Polyakryl er ikke termoplastisk (hvilket vil sige at det ikke kan varmes op, for derefter at ændre det), dette gør at det ikke egner sig til varer hvor man ønsker permanente folder.
Den er meget varmefølsom, og må derfor ikke stryges på højere temperatur end 110 grader.

Se også 
 Lexan
 Polykarbonat

Kilder/henvisninger 

 Lexopen

Kunstfibre
Lak
Akse

En akse er en ret linje og kan henvise til flere artikler i forskellige emneområder:

 I matematik
 Rotationsakse – en linje i mekanikken, som et tredimensionalt legeme drejer om (ikke at forveksle med en aksel).
 Symmetriakse – en linje, som deler et objekt i symmetriske enheder
 X-akse og Y-akse – linjer, der skærer hinanden i en ret vinkel, og som angiver dimensioner i et kartesisk koordinatsystem.

 I videnskab
 Aksehældning – i astronomi vinklen mellem et himmellegemes omløbsplan og legemets rotationsakse.
 Optisk akse – en ret linje gennem de brydende eller spejlende flader i et optisk instrument.

 I arkitektur
 Monumentalakse – en byplanmæssig akse.

 I politik 
Aksemagterne – Berlin-Rom-Tokyoaksen under 2. verdenskrig.
Ondskabens akse – den amerikanske præsident George W. Bush's beskrivelse af Iran, Irak og Nordkorea.

Grafer

sl:Os vrtenja
Aksial

Akserettet. Den aksiale retning i tømmer er f.eks. det samme som det levende træs længderetning. Tilsvarende er den aksiale retning på jordkloden det samme som nord-syd retningen.

Se også 
Tangential
Radiær

Ingeniørfag
Aktør

En aktør er en person (eller en organisation) som aktivt deltager i en bestemt sammenhæng. Fx i kraft af sine handlinger eller rollen der spilles.

Eksempler: Begrebet benyttes i økonomi om et enkelt handlende individ, f.eks. en husholdning eller en virksomhed (som oversættelse for det tilsvarende engelske begreb agent). I politologi bruges udtrykket om en person, der handler i relation til et system.

Den gammeldags stavemåde acteur/actrice bruges undertiden for at anslå en højtideligt-ironisk tone, som f.eks. i titlen: "Kgl. Mayestæts Acteurs".

Teater

En aktør er inden for teaterverdenen en betegnelse for en skuespiller. En kvindelige skuespiller kan kaldes en aktrice dvs. skuespillerinde.

Referencer

Se også  
 stuntman
 forfatter

Teater
Skuespil
Mikroøkonomi

en:Role
Akkommodation

Akkommodation (tilpasning (sevne)) har flere betydninger:

Akkommodation (af latin ad til og commodus bekvem) kan på dansk udtrykkes med tilpasning.
 Accommodation (britisk og amerikansk) er indkvartering på vandrerhjem eller på hoteller eller på krydstogtskibe, eller fanger, osv.
 Akkommodation (religion), teologiske principper for den hengivenhed til kirken
 Akkommodation (lov), et begreb, der anvendes i USAs aftaleret
 Akkommodation (øje), den proces, hvor øjet øger optiske magt for at opretholde et klart billede (fokus) på et objekt, som det nærmer sig
 Akkommodation (psykologi), den proces, hvor eksisterende psykiske strukturer og adfærd er ændret for at tilpasse sig til nye oplevelser ifølge psykologen Jean Piaget, i læringsprocessen bredere teori om Konstruktivisme
 Akkommodation (Sociolingvistik)
Akustik

Akustik er en gren af fysik, og er studiet af lyd og bølger i gasser, væsker og faste stoffer.

En lydbølge er defineret af dens fart, amplitude og frekvens. Lydens hastighed afhænger i høj grad af mediet den bevæger sig igennem, men dog også af temperatur. Lydens hastighed er ca. 343 m/s i luft ved 1 atm. tryk ved 20 grader, og 1500 m/s i vand. Bølgelængden er lig med afstanden mellem to toppunkter på en bølge. Lydens bølgelængde,  er relateret til lydens hastighed  og dens frekvens,  ved formlen
.

Nogle vigtige størrelser, enheder 
De vigtigste størrelser indenfor fysisk akustik er
lydtryk i Pascal [Pa]
tilhørende lydtryksniveau i decibel [dB], relativt til 20 μPa
lydintensitet i Watt per , som er energitransporten
tilhørende lydintensitetsniveau i decibel [dB] relativt til .  

De vigtigste værktøj indenfor akustik er matematik, kendte kilder, kendte mikrofoner / forstærkere og lydniveaumåler.

Lydtryksniveau 

Amplituden af en lydbølge er oftest karakteriseret af dens lydtryk. Da der er et meget stort omfang af lydtryk, man kan måle i en tilfældig situation, måles det normalt på den logaritmiske decibel skala. Hvis  defineres som effektivværdien af lydtrykkets amplitude, så er lydtryksniveauet lig med 20 gange logaritmen af forholdet mellem det aktuelle lydtryk og et standardiseret lydtryk.

Lydtryksniveauet udregnes i decibel således:

Standardlydtrykket som man normalt bruger er høretærskelen:

= 20 µPa i luft og 1 µPa i vand. (Pa = pascal = N / m²; N = newton)

Hvad angår lydniveau, er det vigtigt at man gør klar forskel mellem lydtryksniveau og lydeffektniveau. Lydtryksniveauet måles for eksempel af en mikrofon, og er en direkte måling af lufttryk. Lydeffektniveauet, er derimod en måling af den effekt der bliver brugt til at generere lyden. Lydtryksniveauet bliver brugt til at måle lydtryk, da vores opfattelse af lydstyrke svarer logaritmisk til det. Lydeffektniveauet kan ikke måles direkte, og må derfor udregnes på basis af andet data.

Se også 
Auditiv perception
Høresans
Støjdæmpning
Dansk Akustisk Selskab

Eksterne henvisninger 
 Lyd-ABC, lær om akustik
Akvamarin

Akvamarin (Be3Al2Si6O18) er en smykkesten, en varietet af beryl. Stenen findes på Madagaskar, i Ural, Brasilien og Sri Lanka. Den er blålig eller lys turkis transparent.

Eksterne henvisninger 

Smykkesten
Silikatmineraler
Berylliummineraler