alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Лозеница

Ло̀зеница е село в Югозападна България. То се намира в община Сандански, област Благоевград. До 1934 година името на селото е Дере мисилим.

История
Църквата „Свети Илия“ е от XVII век.

В края на XIX век Дере мислим е изцяло българско село в Мелнишка кааза на Османската империя. В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Дере чифлик (Déré-tchiflik) е посочено като село в Мелнишка каза с 62 домакинства и 210 жители българи.

В 1891 година Георги Стрезов пише за селото:

Към 1900 година според статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) населението на селото е 210 души, всички българи-християни.

Българското училище в Дере Мислим е отворено от Костадин Точев по нареждане на Яне Сандански в къщата на чорбаджи Атанас Белята, като гръцкият учител е изгонен. Наклеветен от мелнишките гърци пред властите за революционер, Точев е два пъти бит, затварян и разпитван от мелнишкия каймакамин Ибрахим бей.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Личности 
Родени в Лозница
  Вангел Андонов (1880 – 1922), деец на ВМРО, убит на 4 септември 1922 година от органи на полицията при конфликта на ВМРО с правителството на БЗНС.

Починали в Лозеница
  Атанас Павлов (поп Ташо) (1822 – 1907), български църковен деец

Галерия

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Сандански
Любовище

Любо̀вище е село в Югозападна България. То се намира в община Сандански, област Благоевград. До 1966 година името на селото е Любовища.

География
Село Любовище се намира в планински район.

История 
Според академик Иван Дуриданов етимологията на името Любовища е от първоначалния патроним на -ишти от личното име Любо.

В XIX век е предимно българско селище и се числи към Мелнишката каза на Османската империя. В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Либовица (Libovitsa) е посочено като село с 22 домакинства и 70 българи. Към 1900 година според статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) в Лебовица живеят 250 души, от които 200 българи-християни и 50 турци.

В началото на XX век цялото село е под върховенството на Цариградската патриаршия. По данни на секретаря на Българската екзархия Димитър Мишев („La Macédoine et sa Population Chrétienne“) през 1905 година населението на Лебововища (Lebovovichta) брои 160 българи патриаршисти гъркомани.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Личности 
Родени в Любовище

  Петър Василев Чорбаджиев (? - 1944), български революционер и селски войвода на ВМРО.

Външни препратки 
 Любовище - селце за мечтатели

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Сандански
Любовка

Любо̀вка е село в Югозападна България. То се намира в община Сандански, област Благоевград.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

География 
Село Любовка се намира в планински район. В селото има три махали – горна, средна и долна махала.

История 
През 1875 година за свещеник на селото е ръкоположен Алекса Анастасов, завършил гръцко училище в Мелник. Продължава да изпълнява длъжността си и след 1878 година. Църквата „Света Неделя“ е построена в 1885 година. През 1888 година в частна къща е открито новобългарско училище.

В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Либовка (Libovka) е посочено като село със 75 домакинства и 250 българи.

В 1891 година Георги Стрезов пише за селото:

Към 1900 година според статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) населението на селото е 520 души, всички българи-християни.

В 1919 година по инициатива на Георги Менчев (1887 - 1923) в селото е образувана организация на БКП, в която влизат Георги Тимев, Георги Стоянов Тичев и други. На изборите в 1922 година всички кандидати комунисти са избрани за общински съветници, а Менчев става кмет. Въведен е прогресивен подоходен данък. Дейци на ВМРО арестуват съветниците комунисти и след жестоки инквизиции на 10 септември 1922 година ги убиват в местността Лопово в Пирин.

Редовни събития 
 20 юли – Илинден. На църквата „Свети Илия“ се събират жителите на селото.
 15 август – Голяма Богородица. На църквата „Успение Богородично“ се прави събор, който е посещаван от цяла околия.

Личности 
Родени в Любовка
  Атанас Апостолов, македоно-одрински опълченец, 23-годишен, земеделец, неграмотен, 2 рота на 14 воденска дружина, бронзов медал
  Георги Менчев (1887 - 1922), деец на БКП
  Георги Тимев (1887 - 1922), деец на ВМОРО и БКП
  Георги Якимов (1885 - 1922), деец на БКП
  Стоян Златанов, деец на ВМРО

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Сандански
Малки Цалим

Ма̀лки Ца̀лим е село в Югозападна България. То се намира в община Сандански, област Благоевград.

География
Селото граничи с Голям Цалим и Бождово. Къщите в Малки Цалим са от типа родопска къща и 10 от тях са паметници на културата.

История 
Църквата „Свети Димитър“ е от втората половина на XIX век.

В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Тимар Цалип (Timar tsalipe) е посочено като село с 30 домакинства и 110 българи, а Вакъф Цалип с 45 домакинства и 150 българи.

В 1891 година Георги Стрезов пише за селото:

Към 1900 година според статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) населението на Вакъвъ Цалимъ е 210 души, всички българи-християни, а на Тимаръ Цалимъ е 185 души, всички българи-християни.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
Близо до селото се намира пещера-черква „Свети Йоан Рилски“. Легендата гласи, че там е живял светецът, преди да бъде изгонен от местното население, което го е смятало за магьосник. Всяка година на 18 август, на това място, селата Голям и Малък Цалим правят курбан, на който има много песни, танци и се правят родови срещи.

Личности 
Родени в Малки Цалим
  Божин Велев (1896 – 1923), български политик, деец на БЗНС;
  Яне Янев (р. 1971), български политик

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Сандански
Петрово

Петрово може да се отнася за:

 Петрово, село в Област Благоевград, България;
 Петрово, село в Област Стара Загора, България;
 Петрово, село в Община Гевгели, Република Македония;
 Петрово, на гръцки Агиос Петрос, село в дем Пеония, Гърция;
 Петрово, село в Словакия;
 Петрово, град в Република Сръбска, Босна и Херцеговина;
 Петрово, община в Република Сръбска, Босна и Херцеговина.
Пиперица

Пипѐрица е село в Югозападна България. То се намира в община Сандански, област Благоевград.

История
Църквата „Вси Светии“ е от средата на XIX век. В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Пиперинца (Pipérintsa) е посочено като село с 48 домакинства и 160 жители българи.

В 1891 година Георги Стрезов пише за селото:

През октомври 1925 година по време на гръцко-българския пограничен конфликт, известен като Петрички инцидент, селото е окупирано от гръцката армия.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Личности 

Родени в Пиперица

  Тодор Лазаров, български революционер и селски ръководител на ВМРО. 
  Илия Иванов, български революционер и селски войвода на ВМРО. 
  Петър Витанов, български революционер от ВМОРО и четник на Яне Сандански. 

Починали в Пиперица
  Георги Казепов (1880 – 1923), български революционер, деец на ВМОРО
  Никола Хаджиев (1882 – 1948), български революционер, деец на ВМОРО и ВМРО

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Сандански
Плоски

Пло̀ски е село в Югозападна България. То се намира в община Сандански, област Благоевград.

География
Село Плоски се намира в западния склон на Пирин, на 6,5 km от главен път Е79 на 16 km от Сандански, на 62 km от Благоевград, на 155 km от София и на 155 km от Солун.

Площта на землището на Плоски е около 100 km2. Надморска височина: център – 544 m, църквата – 634 m, Долната махала – 447 m.

История 
Край селото има останки от тракийско и римско време, и от Средновековието. По-късно селото е турски чифлик. Жителите са се препитавали от гората. В местностите Елово и Долното плавило е имало чаркове.

В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Плоски (Ploski) е посочено като село със 76 домакинства и 150 жители мюсюлмани и 55 българи.

В 1891 година Георги Стрезов пише за селото:

В 1891 година наброява 400 българи и 920 мохамедани. Към 1900 година според статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) населението на селото е 1340 души, от които 400 българи-християни, 750 турци и 190 цигани.

В 1912 година селото е освободено по време на Балканската война. След войните в Плоски се заселват бежанци от Егейска Македония и от Каршияка - главно от Игралище, Махалата, Палат.

В 1914 година на най-високата точка е построена църквата „Успение Богородично“. На Голяма Богородица е и селският събор. В 10-те години на XXI век на оброчището Свети Илия в северозападната част на селото е построен параклис „Свети Илия“.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Галерия

Личности 
Родени в Плоски

  Иван Ст. Мишников, български революционер, деец на ВМРО, интерниран в гр. Стара Загора през 1935 г.
  Иван Катарджиев (1931 - 2018), историк от Република Македония
  Йордан Руйчев (1913 - 1948), български революционер, горянин
  Стойка Тодорова Димитрова (р. 1944), лекар, Директор здравеопазване област Бургас.
  Стойчо Младенов (р. 1957), български футболист и треньор

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Сандански
Поленица

По̀леница е село в Югозападна България. То се намира в община Сандански, област Благоевград.

География
Село Поленица се намира в планински район - в подножието на Пирин. Отстои на 159 km от София, на 66 km от Благоевград и е само на 2 km от Сандански.

История 
В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Полница (Polnitsa) е посочено като село с 59 домакинства и 100 жители мюсюлмани и 70 българи.

В 1891 година Георги Стрезов пише за селото:

Към 1900 година според статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) населението на Поляница е 400 души, от които 200 българи-християни и 200 турци.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Редовни събития 
На 20 юли, по случай Илинден се чества събор.

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Сандански
Рожен (село)

Ро̀жен е село в Югозападна България. То се намира в община Сандански, област Благоевград.

География
Село Рожен се намира в планински район.

История 

Името Рожен за пръв път се споменава през 1365 година в инвентарен опис на манастира „Света Богородица Спилеотиса“ в Мелник, издаден от деспот Йоан Углеша, във връзка с наличието тук на поземлена манастирска собственост.

През XIX век Рожен е малко чисто българско село, числящо се към Мелнишката кааза на Османската империя. В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Рожна (Rojna) е посочено като село с 16 домакинства с 50 жители българи.

В 1891 година Георги Стрезов пише за селото:

Съгласно статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) към 1900 година в селото живеят 210 души, всички българи-християни.

В началото на XX век цялото село е под върховенството на Цариградската патриаршия. По данни на секретаря на Българската екзархия Димитър Мишев („La Macédoine et sa Population Chrétienne“) през 1905 година населението на Рожен (Rojen) брои 208 българи патриаршисти гъркомани.

При избухването на Балканската война през 1912 година трима жители на селото са доброволци в Македоно-одринското опълчение.

По време на Организацията (ВМРО) от село Рожен не са изчезвали хора, защото Георги Маджиров пазел своите съселяни. Когато идвали за някой, той ги посрещал и устройвал пиршество, след като напие гостите ги изпращал със следните думи: „Вървете си, вървете си! Аз ще се оправям в Рожен, не бойте се! Ще се свърши работата, Маджира ви го казва!“ В тези смутни времена вземат ли някой, той не се връща повече.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Редовни събития 
Всяка година на 8 септември се провежда традиционния събор на селото, посветен на празника Рождество Богородично.

Личности 
Родени в Рожен
  Иван Пукев, български революционер от ВМРО, роженски селски войвода
  Георги Стефанов Маджиров, български революционер от ВМРО. 
  Лазар Маджиров, български революционер от ВМРО. 
  Цветко Петров Комитов, български революционер и ръководител на ВМРО за село Рожен
  Стоя Попатанасова (р. 1948), северномакедонска филоложка

Външни препратки 
 Снимки на Рожен
 Снимки от Роженския манастир
 Песен за Рожен

Библиография 
 Побел, Франк. Срещи в Пирин планина. София, Роборид, 2011.

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Сандански
Спатово

Спа̀тово е село в Югозападна България. То се намира в община Сандански, област Благоевград.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

История 
В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Спатово (Spatovo) е посочено като село с 12 домакинства и 40 българи.

В 1891 година Георги Стрезов пише за селото:

Към 1900 година според статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) населението на селото е 132 души, всички българи-християни.

При избухването на Балканската война в 1912 година 3 души от Спатово са доброволци в Македоно-одринското опълчение.

Личности 
Родени в Спатово
  Георги Константинов, завършил през 1906 г. IV курс на българската семинария в Цариград, работил като учител в Петрич
  Георги Попиванов (1896 – 1923), български комунист
  Петър Андонов, македоно-одрински опълченец, 20-годишен, грамотен, четата на Миладин Тренчев, 11 сярска дружина

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Сандански
Стожа

Сто̀жа е село в Югозападна България. То се намира в община Сандански, област Благоевград.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

География 
Село Стожа се намира в планински район.

История 
В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Стожа (Stoja) е посочено като село с 12 домакинства и 45 българи. Към 1900 година според статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) населението на Стоя е 240 души, всички българи-християни.

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Сандански
Струма (село)

Стру̀ма е село в Югозападна България. То се намира в община Сандански, област Благоевград.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

География 
Село Струма се намира в планински район.

История 
Село Струма възниква на днешното си географско място в резултат на миграция на отделни жители на село Кръстилци, които са решили да използват плодородните, макар и малки по размер, земеделски площи по поречието на река Струма и река Лебница. Този миграционен процес се засилва през първата половина и средата на XX век. Най-голям е притокът на преселници на новото място около масовизацията на ТКЗС през 1958-1959 година. На 22 ноември 1960 година населеното място Лебница (от с. Кръстилци) е признато за село Струма.

Личности 
 Иван Илиев - дългогодишен учител и директор в местното училище „Васил Левски“, активен деятел на изследването и популяризирането на местния фолклор. Основава и дълго време ръководи самодеен ансамбъл за изворни народни песни, танци и обичаи.
 Кирил Джоров - футболист, играл в ПФК Черно море, футболист на ПФК Вихрен (2008 – 2009)

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Сандански
Обекти, наречени на Струма
Сугарево

Суга̀рево е село в Югозападна България. То се намира в община Сандански, област Благоевград.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

География 
Село Сугарево се намира в планински район в югозападните склонове на Пирин планина. Климатът е преходносредиземноморски с летен минимум и зимен максимум на валежите. През землището на селото тече Сугаревска река, основен приток на Мелнишката река.

История 
През XIX век Сугарево е малко чисто българско село, числящо се към Мелнишката каза на Османската империя. В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Сугарево (Sougarévo) е посочено като село с 15 домакинства с 50 жители българи. Според статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) от 1900 година селото брои 194 жители, всички българи-християни.

В началото на XX век цялото село е под върховенството на Цариградската патриаршия. По данни на секретаря на Българската екзархия Димитър Мишев („La Macédoine et sa Population Chrétienne“) през 1905 година в селото брои 236 българи патриаршисти гъркомани.

При избухването на Балканската война през 1912 година трима души от селото са доброволци в Македоно-одринското опълчение.

Културни и природни забележителности 

Църквата „Свети Илия“ е построена през 1856 година от местния жител Маню Сирманов след съновидение и в голяма степен е съхранила автентичният си облик. Тя е изграден на ръба на дълбока пропаст. Край църквата се намира общият гроб на Тодор Александров и Панзо Зафиров и гробовете на Симеон Евтимов, Иван Параспуров и Антон Попов.

Редовни събития 
 Традиционният събор на селото се провежда ежегодно на 20 юли – Илинден.

Личности 
Родени в Сугарево
  Ангел Сугарвалията, деец на ВМОК
  Динчо Сугарски (1896 - 1924), деец на ВМРО
  Иван Николов Нойков – Ванката, член на Серския революционен окръг от 1907 година

Починали в Сугарево
  Панзо Зафиров (1896 – 1924), български революционер
  Тодор Александров (1881 – 1924), български революционер, водач на ВМРО

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Сандански
Храсна

Хра̀сна (понякога Фра̀сна) е село в Югозападна България. То се намира в община Сандански, област Благоевград.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

География 
Село Храсна се намира в полите на Пирин.

История 
В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Храсна (Hrasna) е посочено като село с 82 домакинства и 280 жители българи.

В 1891 година Георги Стрезов пише за селото:

При избухването на Балканската война през 1912 година осем души от Храсна са доброволци в Македоно-одринското опълчение.

Личности 
Родени в Храсна
  Андон Чипишев (1880 - 1922), комунист
  Васил Стефанов Чипишев е роден в село Храсна през 1889 година. Заедно с братовчед си Андон и прогресивни храсналии основава комунистическата организация в селото. Убит на 33 години в Неврокоп през 1922 година.
  Иван Ангелов Ворсаминов (? - 1922), деец на БКП, сред основателите на комунистическа група в Храсна, член на селската чета, начело с Тома Воденичаров, противопоставяща се на ВМРО, арестуван и убит в църковния двор през октомври 1922 г.
  Иван Чаков (1892 - 1922), деец на ВМОРО и комунист
  Костадин Скендеров (? - 1922), деец на БКП, убит от ВМРО през септември 1922 година в църковния двор на Храсна
  Лазар Стоянов, български революционер от ВМОРО, четник на Щерьо Юнана
  Стоян Ангелов, български революционер от ВМОРО, четник на Йордан Спасов

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Сандански
Хърсово

Името Хърсово може да се отнася за някое от следните понятия.

Селища 
 Хърсово, село в община Сандански, област Благоевград, България
 Хърсово, село в община Самуил, област Разград, България
 Хърсово, село в община Никола Козлево, област Шумен, България
 Горно Хърсово, село в община Благоевград, област Благоевград, България, със старо име Хърсово
 Хърсово, на румънски Хършова, град в окръг Кюстенджа, Румъния
 Хърсово, на гръцки Херсо, село в дем Кукуш, Гърция
 Ръсово, местна форма на Хърсово, село в община Кюстендил, България
 Ръсовци, местна форма на Хърсовци, село в община Град Пирот, Сърбия

Друго 
 името под което фигурира село Хрисово в османските регистри
 „Хърсово“, винарска изба край с. Хърсово, общ. Сандански
Яново

Я̀ново е село в Югозападна България. То се намира в община Сандански, област Благоевград.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

География 
Яново се намира в подножието на връх Егюптин (Гюптин) в планината Славянка с най-висока точка Гоцев връх - 2212 метра н.в. Старата част на селото е разположена по стръмен склон с южно изложение. В долината минава малката река Петровска с начало в местността Извора и край при село Ново Ходжово, където се влива в река Пиринска Бистрица. Центърът и новите къщи са разположени в северна посока на по-равен терен, където минава асфалтовият път между по-големите села Катунци и Петрово. В близък план на запад се издига възвишението с името Площина, а на юг се простира платото Мариново и по посока на гръцката граница поредицата от почти успоредни била на Поляни, Вълче бърце и Голямата усойка. Надморската височина на Яново е в диапазона 380-440 метра.
Местността представлява една огромна географска паница. Гледано от дъното ѝ по посока на часовниковата стрелка се редуват – на север планината Пирин с изпъкващия на североизток връх Ореляк, Парилската седловина е моста към Славянка. Сенгелската планина е на юг в територията на Гърция. На югозапад се издига Беласица и формата затваря Огражден.
Ето и някои разстояния: Гоце Делчев - 52 км (през прохода Гоце Делчев - Катунци), Сандански - 30 км, Петрич - 32 км, Мелник - 19 км (през Хърсово), Кулата - 17 км, Голешово - 14 км, Катунци - 5 км, Петрово – 1 км.

История 
В XV век в Яново са отбелязани поименно 105 глави на домакинства.

В османски обобщен данъчен списък на немюсюлманското население от вилаета Тимур Хисаръ̀ от 1616-1617 година селото е отбелязано като Янова с 50 джизие ханета (домакинства).

През XIX век Яново е част от Демирхисарска кааза. В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Яново (Yanovo) е посочено като село с 60 домакинства и 180 жители българи.

В 1891 година Георги Стрезов пише за селото:

Според статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) от 1900 година селото е населявано от 270 жители българи християни.

При избухването на Балканската война в 1912 година 2 души от Яново са доброволци в Македоно-одринското опълчение.

През 1985 година селото има 314 жители.

Редовни събития 
14 февруари, ден на лозаря – „зарязване“ на местността Площина и увеселения в селото.

Спасовден, събор – курбан на свети Костадин, народни борби, музика и хора.

Личности 
  Александър Христов, журналист македонист
  Благой Гущеров, лекар
  Георги Христов, журналист македонист

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Сандански
Боголин

Боголѝн (старо название: Боболинъ) е село в Югозападна България. То се намира в община Сатовча, област Благоевград.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

География 
Село Боголин се намира в Западните Родопи, на няколко километра от гръцката граница. Разположено е в долината на река Бистрица между селата Абланица и Вълкосел. То попада в историко-географската област Чеч.

История 
Според Йордан Заимов името Боболин е вероятно от *Боболяне, от местното име *Бобол, диалектното боболи „царевеца“.

Преданието за основаването на селото разказва, че Боголин води началото си от съседното село Вълкосел. Според него във Вълкосел живеел човек с прозвище Чумаря, който избягва оттам и се заселва на това място. Затова, че избягал оттам, е наречен Бегалин Чумар и така дава името на селището. Според друго предание, името на селото произлиза от някой си „бог Лин“.

В XIX век Боголин е мюсюлманско село в Неврокопска каза на Османската империя. В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Боболина (Bobolina) е посочено като село с 12 домакинства и 28 жители помаци. Съгласно статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) към 1900 година Боголин (Боболинъ) е българо-мохамеданско селище. В него живеят 65 българи-мохамедани в 13 къщи. Според Стефан Веркович към края на XIX век Боголин има мюсюлманско мъжко население 40 души, което живее в 12 къщи.

През 1899 година селото има население 158 жители според резултатите от преброяване населението на Османската империя. Според Димитър Гаджанов в 1916 година в Абланица, Боголин и Крибул живеят 1692 помаци.

Обществени институции 
В селото има основно училище, което се казва „Св. Паисий Хилендарски“. То е открито на 15 септември 1926 година. Първият учител в селото е Ангел Стефанов Стойлков от село Узем. След него пристигат Апостол Василев Георгиев от Петрич, Костадин Георгиев Денев, Георги Петков Панайотав и други. През същата година е избрано училищно настоятелство, което осигурява класни стаи, снабдява го с учебници, шкафове, сметало и принадлежности. Имайки предвид наскорошното насилствено покръстване, населението по това време се отнасяло твърде презрително към училището, а на учителя се е гледало като на „враг“ на населението. С течение на времето започнали да приемат училището и да променят отношението си към него. От 1970 до 1990 година директор на училището е Георги Николов Попов. От 1990 година директор е Красимир Недков Даутев от Боголин. През 1993 година училището е преобразувано от начално в основно. През 1994 година училището е преименувано от „Отец Паисий“ на „Св. Паисий Хилендарски“.

Личности 
 Емил Бисеров Юруков – бивш народен представител в XXXVI народно събрание от листата на СДС.

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Сатовча
Чеч
Долен

Долен може да се отнася за:

 Долен, село в област Благоевград, България;
 Долен, село в област Смолян, България.
Крибул

Крибу̀л е село в Югозападна България. То се намира в община Сатовча, област Благоевград.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

География 
Село Крибул се намира в планински район. Селото е разположено източно от Бистрица на север от село Боголин. То попада в историко-географската област Чеч.

История 
Крибул има дълга история. Селото съществува още от древни времена. За това свидетелстват тракийските гробове, които се разкриват от жителите на селото, докато обработват градините си. Открити са и останки от еднокорабна църква от V век, около която през Средновековието се развива некропол. Вероятно е Крибул да е наследник на обезлюденото село Букорово или да е приютило преселници от него.

В XIX век Крибул е мюсюлманско село в Неврокопска каза на Османската империя. В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Крабул (Kraboul) е посочено като село с 50 домакинства и 140 жители помаци. Съгласно статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) към 1900 година Крибул (Крабулъ) е българо-мохамеданско селище. В него живеят 550 българи-мохамедани. Според Стефан Веркович към края на XIX век Крибул (Крабул) има мюсюлманско мъжко население 180 души, което живее в 50 къщи.

Вследствие на Балканските войни, от 438 жители през 1910 година, в селото през 1920 година са останали само 217.

През 1899 година селото има население 290 жители според резултатите от преброяване населението на Османската империя. Според Димитър Гаджанов в 1916 година в Абланица, Боголин и Крибул живеят 1692 помаци.

Според данните от преброяванията през годините 1926, 1934, 1946 и 1956, населението на Крибул е било съответно 218, 170, 227 и 254 души.

Обществени институции 
 ОУ „Светлина“

Културни и природни забележителности 
При археологически проучвания край Крибул са открити средновековен некропол и късносредновековна църква, сред руините на изчезналото село Букорово. Крибул е известно и с това, че е единственото село в Чеча, в което има открити следи от развитие на средновековна черна металургия.

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Сатовча
Чеч
Фъргово

Фъ̀ргово е село в Югозападна България. То се намира в община Сатовча, област Благоевград.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

География 
Село Фъргово се намира в планински район. То попада в историко-географската област Чеч. Разположено е на 5 km на юг от село Сатовча.

История 
За Фъргово се знае, че в миналото е било турско селище. Предполага се, че е основано от пастири от кочански, тюркски и арумънски пастири. Селото се споменава в османски регистър за доганджиите в Румелия, за задълженията и земевладеенето им от началото на последната четвърт на XV век. От Фъргово (Фругова) са регистрирани 12 домакинства с доход 675 акчета.

В XIX век Фъргово е мюсюлманско село в Неврокопска каза на Османската империя. В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Фергово (Fergovo) е посочено като село с 45 домакинства и 140 жители помаци. В същата книга по-нататък за Фергово (Fergovo) пише, че е село с 50 домакинства и 140 жители помаци. Съгласно статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) към 1900 година Фъргово е българо-мохамеданско селище. В него живеят 260 българи-мохамедани в 45 къщи. Според Стефан Веркович към края на XIX век Фъргово има мюсюлманско мъжко население 168 души, което живее в 45 къщи.

Обществени институции 
 НУ „Пейо Яворов“

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Сатовча
Чеч
Брестово

Брестово може да се отнася за:

 Брестово, село в Област Благоевград, България;
 Брестово, село в Област Ловеч, България;
 Брестово, село в Община Владичин хан, Сърбия;
 Брестово, село в Община Деспотовац, Сърбия;
 Брестово, село в Община Нови пазар, Сърбия.
Горно Осеново

Го̀рно О̀сеново е село в Югозападна България. То се намира в община Симитли, област Благоевград.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

География 
Село Горно Осеново е разположено на около 20 km западно от Благоевград. Село Горно Осеново се отличава с живописното си местоположение. При ясно време от селото има прекрасна гледка към Пирин.

История 
Горно Осеново е самостоятелно село от 1955 година, като дотогава е Горната махала на Долно Осеново.

Редовни събития 
Традиционен събор се организира на християнския празник Петдесетница и ден преди празника Свети дух. Всяка година около построения през 1925 година храм „Света Троица“ има благотворителен търг, на който се събират средства за поддържане на църквата. На традиционния майски събор в Горно Осеново идват и съседи от околните села.

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Симитли
Рила
Докатичево

Дока̀тичево е село в Югозападна България. То се намира в община Симитли, област Благоевград.

)Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

География 
Село Докатичево се намира в планински район.

История 
Църквата „Света Неделя“ е от средата на XIX век.

В 1891 година Георги Стрезов пише за селото:

Към 1900 година според известната статистика на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) населението на селото брои 70 души, всичките българи-християни.

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Симитли
Долно Осеново

До̀лно О̀сеново е село в Югозападна България. То се намира в община Симитли, област Благоевград.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

География 
Село Долно Осеново се намира на 16 километра североизточно от гара Симитли. Разположено по южните склонове на планината Рила. Бански курорт от местно значение. Минералните извори са с температура от 53 до 58,5 градуса и общ дебит около 180 л/мин. Водата е сулфатно-хидрокарбунатно-натриева, флуорна с минерализация 0,57 г/л. Използва се при ревматични заболявания, заболявания на периферната нервна система, гинекологични заболявания и др.

История 
В 1891 година Георги Стрезов пише за селото:

Към 1900 година според известната статистика на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) населението на селото брои 1864 души, от които 300 българи християни 1550 българи мохамедани и 14 цигани.

До 1960 година Горно и Долно Осеново се смятат за две махали на общото село Осеново.

Личности 
Родени в Долно Осеново
  Георги Митов (1886 – 1922), български революционер
  Ибраим Ботуш, български революционер, активист в Спомагателната организация на ВМРО. Иван Михайлов пише: „Ибраимъ бѣше селскиятъ първенецъ, споредъ старата турска традиция. Тактиченъ и авторитетенъ. Преселвалъ се бѣ еднажъ въ Турция, но наново се завърналъ съ други съселяни въ Осеново, което мѫчно могли да забравятъ. Никога не се чу за нѣкакво безредие и неправда въ това село. Ибраимъ е билъ изтезаванъ отъ сърбофилската власть следъ 1934 г., защото билъ вѣренъ на Македонското движение.“
  Салих, български революционер, активист в Спомагателната организация на ВМРО, началник на селската чета и понякога ръководител

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Симитли
Мечкул

Мечку̀л е село в Югозападна България. То се намира в община Симитли, област Благоевград.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

География 
Селото е разположено в северозападните склонове на планината Пирин, приблизително на 700 метра надморско равнище.

История 
Църквата „Свети Илия“ е построена на 3 km южно от селото в 1805 година. Към нея в 1836 година е открито килийно училище с учител Димитър Паскалев Тоев. В 1892 година е построена църквата „Св. св. Петър и Павел“, обявена за паметник на културата. Към 1900 година според статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) населението на селото е 620 души, всички българи християни.

Митрополит Емилиан Мелнишки пише, че на 5 януари 1908 година 5-членна българска чета е обсадена от войска в Мецкево, Мелнишко, но с помощта на селяните се спасява в нощта.

Личности 
Родени в Мечкул
  Ангел Кипров Ангелов (6 октомври 1895 - 24 август 1925), завършва VII клас, в 1913 година семейството му се изселва в Крупник, където Кипров става писар в общината, член е на БЗНС от основаването на дружба в селото и подкрепя политиката на сътрудничество в БКП, арестуван от дейци на ВМРО на 13 август 1925 година, измъчван и убит на 24 август в местността Орловец
  Георги Пенков Николов (1890 – 1925), български революционер, деец на ВМОРО и ВМРО
  Тома Пенков Николов (пр. 1890 – 1918), български политик

Починали в Мечкул
  Христо Апостолов (1860 – 1912), български революционер

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Симитли
Полена

Полѐна е село в Югозападна България. То се намира в община Симитли, област Благоевград.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

География 
Намира се в планински район, който е стопански добре усвоен. Покрай него минава Сушишката река, минаваща през село Сушица на запад от Полена. Съседните села са Крупник и Черниче на изток. Най-близкият град е Симитли.

История 

До 1960 година името на селото е Долна Сушица. Храмът в селото „Света Петка“ е изграден в 1994 година.

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Симитли
Полето

Полѐто е село в Югозападна България, община Симитли, област Благоевград. В селото има детска градина, църкви „Покров Богородичен“ в махалата Нивото и „Св. св. Кирил и Методий“ в центъра, пункт за скрап, фуражен цех, магазини и кафенета.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

География 
Село Полето се намира в подножието на Пирин. Селото има 5 махали. 
Покрай гробищата на село Полето и към пътя за квартал Гълабарци се намира стара могила.

История 
До декември 1955 година, когато Полето е признато за село, то е част от Брежани. През 1985 година има 799 жители.

Икономика 
Село Полето има сравнително добре развита икономика. В него се намира база от вериги пунктове за скрап – ЕТ Инвикто Христо Миленков, фуражен цех, кафе – Македония, магазин Лазарови, овцевъдно стопанство и козевъдно стопанство.

Личности 
 Методи Стойнев (р. 1973), българси футболист
 Борис Николов, български футболен треньор                                
 Лъчезар Лазаров, DJ lucky, член на асоциацията на българските диджей

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Симитли
Ракитна (България)

Ракѝтна е село в Югозападна България. То се намира в община Симитли, област Благоевград.

География 
Село Ракитна се намира в планински район.

Села в област Благоевград
Населени места в община Симитли
Сухострел

Сухострѐл е село в Югозападна България. То се намира в община Симитли, област Благоевград.

В селото никога не е имало електрически ток. Населението му през 2010 година е 7 жители.

География 
Село Сухострел се намира в планински район, на 25 километра от Симитли.

Население

Личности 
Родени в Сухострел
  Сотирко Димковски (1873 – 1923), деец на ВМРО, убит на 17 февруари 1923 година от четата на ренегата Илия Пандурски.

Починали в Сухострел
  Никола Караиванов Колтата (1877 – 1923), деец на ВМРО, убит на 17 февруари 1923 година от четата на ренегата Илия Пандурски.

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Симитли
Тросково

Тро̀сково е село в Югозападна България. То се намира в община Симитли, област Благоевград.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

География 
Село Тросково се намира в планински район. Разположено е в източните склонове на Влахина планина, на надморска височина около 500 m. Край селото е разположен Тросковският манастир „Свети Архангел Михаил“.

История 
През XIX век Тросково е чисто българско село, числящо се към Горноджумайската кааза на Серския санджак. В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Троково (Trocovo) е посочено като село с 28 домакинства и 120 жители българи.

В 1891 година Георги Стрезов пише за селото:

Към 1900 година според известната статистика на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) населението на селото брои 800 души, всичките българи християни.

При избухването на Балканската война в 1912 година 9 души от Тросково са доброволци в Македоно-одринското опълчение.

Личности 
Родени в Тросково
  Никола Стаменов (1838 – с. 1911), български свещеник, ръкоположен през 1866 година, след което служи в Тросковския манастир, между 1878 и 1911 година служи в родното си село
  Серафим Рилски (Златко Николов, ? – 1869), български църковен деец

 Починали в Тросково
  Коста Савов Морвяков, български военен деец, подпоручик, загинал през Междусъюзническа война
  Христо Николов Икономов, български военен деец, подпоручик, загинал през Междусъюзническа война

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Симитли
Черниче

Чернѝче е село в Югозападна България. То се намира в община Симитли, област Благоевград.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

География 
Село Черниче се намира в Югозападна България. Разположено е котловината между Малешевската планина и Пирин, на 1 километър от входа на Кресненското дефиле. Намира се на 274 метра надморска височина и има изцяло равнинен релеф. Регистрирани жители на селото – 1109 души. Към селото има два отдалечени квартала: Орловец и Сухата река.

Селото се намира на железопътна линия N 5 и има гара. В близост минава първокласният път Е 79 за Кулата и Гърция. Намира се от едната страна на река Струма, в близост до село Полето. В близост са и село Крупник, и град Симитли.

История 
Край селото, в местността Костово орнище през 1978-1979 и през 1982 година са проведени разкопки на некропол от ІХ-ХІ век, изграден с антични тухли. Открити са 31 гроба, като се предполага, че друга част са били унищожени преди разкопките. Гробовете са покрити със стреховидни покриви, което се приема за свидетелство за вплитането на античните традиции в културата на българското средновековие.

Селото е образувано в 1955 година от населена местност Черниче, отделена от с. Крупник.

Население 
Българи, християни и българо мохамедани преселници от село Каменица обл. Благоевград

Културни и природни забележителности 
В селото има църква „Свети Георги“, детска градина и основно училище „Св. св. Кирил и Методий“.

Редовни събития 
Всяка година на светлия християнски празник Свети дух в селото се организира събор. На храмовия празник „Св. Георги“ се организира курбан и водосвет за здравето на всички.

На 1 януари всяка година в селото се изпълнява ритуала „Сурва“. Хора, маскирани като кукери и всякакви персонажи, обикалят из цялото село, за да изгонят злите духове и да пожелаят мирна и плодородна година. На този ден няма подмината къща, като жителите и гостите на селото стават едно цяло. Празникът продължава на селския площад с хора и музика до късно вечерта.

Икономика 
Село Черниче има сравнително добре развита икономика. В него се намира база от верига пунктове за скрап – ЕТ Инвикто – Христо Миленков. Има хранителни магазини, мини-маркети, кафенета и други.

Източници 

Села в област Благоевград
Населени места в община Симитли
Велющец

Велю̀щец (срещано и като Велю̀шец) е село в Югозападна България, община Струмяни, област Благоевград. Селото е в България от 1912 г. в резултат от Балканската война.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

География 
Село Велющец се намира на около 48 km южно от областния център Благоевград и около 8 km югозападно от общинския център Струмяни. Разположено е в Малешевска планина, по левия (северозападния) долинен склон на един от десните притоци на Седелска река (ляв приток на река Струма). Надморската височина е в интервала около 680 m в западния край на селото и около 640 m в югоизточния му край, при общ наклон на терена на югоизток към реката.

Общински път без асфалтова настилка води на изток от Велющец и свързва селото след разклон: вляво – с третокласния републикански път III-1008 и по него на изток със село Микрево; вдясно – с общинския път към селата Игралище и Никудин на запад, а на изток – през село Палат със село Вълково и третокласния републикански път III-1082 при него. Подобен път на юг води от Велющец до Игралище.

Землището на село Велющец граничи със землищата на: село Микрево на север; село Палат на изток и югоизток; село Махалата на югозапад; село Седелец на северозапад.

Населението на село Велющец, наброявало 354 души при преброяването към 1934 г. и 403 към 1946 г., намалява до 31 към 1985 г. и 4 (по текущата демографска статистика за населението) към 2020 г.

При преброяването на населението към 1 февруари 2011 г., от обща численост 7 лица, за 7 лица е посочена принадлежност към „българска“ етническа група.

История 
Църквата „Рождество Богородично“ от 1858 година е обявена за паметник на културата.

В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Велюшица (Vélouchitsa) е посочено като село с 52 домакинства и 150 жители българи.

При избухването на Балканската война в 1912 година двама души от Велющец са доброволци в Македоно-одринското опълчение.

Личности 
Родени във Велющец
  Гавраил (Гаврил) Ангелов, македоно-одрински опълченец, 35 (40)-годишен, земеделец, неграмотен, четата на Дончо Златков, 14 воденска дружина
  Надка Вълчанова (р. 1948), българска народна певица

Бележки

Външни препратки 
 Топографска карта, мащаб 1:100000 Картен лист: K-34-095

Села в област Благоевград
Населени места в община Струмяни