alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Доналд Ръмсфелд

Доналд Хенри Ръмсфелд () е висш американски политик.

Той е 13-ият министър на отбраната на САЩ при президента Джералд Форд (1975 – 1977) и 21-вият министър на отбраната на САЩ (2001 – 2006) при президента Джордж У. Буш. Подава оставка от поста министър на отбраната на 8 ноември 2006 г.

Биография 
Ръмсфелд е роден в Чикаго на 9 юли 1932 г. Женен е за съпругата си Джойс от 1954 г. Имат 3 деца, 6 внуци и правнук. Починал е в Таос, щата Ню Мексико на 29 юни 2021 г.

 Специален пратеник в Близкия изток
По време на службата си като дипломатически представител в Близкия изток (ноември 1983 – май 1984) Ръмсфелд, назначен от президента Роналд Рейгън, се превръща в най-важната фигура за американското военно разузнаване, посредник в прпредоставянето на стратегическа информация и съвети на Саддам Хусейн по време на Ирано-иракската война. Проиракската политика на САЩ е възприета, когато Иран взима превес във войната и възникват сериозни основания, че може напълно да разгроми Иран.

При посещението си в Багдад на 19 – 20 декември 1983 г. Ръмсфелд води 90-минутен разговор със Саддам Хусейн. Според разсекретени документи на Държавния департамент на САЩ Ръмсфелд осведомява Тарик Азис (иракски заместник министър-председател и външен министър): „Усилията ни да помогнем бяха възпрепятствани поради определени причини, които ни затрудняват да… изкажем похвала за използването на химически оръжия.“

Ръмсфелд отнася много подаръци за Саддам Хусейн от президента Рейгън. Сред тях има пистолети, средновековни боздугани и чифт златни шпори за говедари. До Войната в Персийския залив (1990 – 1991) всичко това стои изложено в Музея на победата в Багдад, в който се намират и другите подаръци, връчвани на Саддам Хусейн от лидери на приятелски държави.

През 1988 г. Ръмсфелд заявява, че пълното възстановяването на връзките с Ирак е сред най-големите му постижения.

Цитати 
От изказване на Ръмсфелд на пресконференция на Министерството на отбраната на САЩ на 12 февруари 2002 г.:

Авторство 

На Ръмсфелд се приписва авторството на понятието „Стара Европа“ от XX век.

Източници 

Министри на отбраната на САЩ
Шефове на кабинета на Белия дом
Възпитаници на Джорджтаунския университет
Родени в Чикаго
Личности (Ню Мексико)
Пол Улфовиц

Пол Улфовиц () е американски политик – политически съветник и бивш заместник-министър на отбраната на САЩ (2001-2005 г.) в министерството, ръководено от Доналд Ръмсфелд, и бивш президент на Световната банка (2005-2007).

Смята се, че е противоречива личност, понеже е сред „архитектите“ на войната за свалянето на режима на Саддам Хюсеин в Ирак. Улфовиц е член на Проекта за новия американски век.

Роден е на 22 декември 1943 г. в Бруклин, Ню Йорк.

Президенти на Световната банка
Американски политици
Американски банкери
Родени в Ню Йорк
Ричард Майърс

Ричард Майърс () е генерал от военновъздушните сили на САЩ и е 17-ият председател на Обединения комитет на началник-щабовете на САЩ. Той изпълнява тази длъжност от 1 октомври 2001 г.

Ричард Майърс е роден на 1 март 1942 г. в Канзас Сити, щата Мисури.

Американски генерали
Родени в Канзас Сити (Мисури)
Лакмус

Лакмус (от нидерландското lekken – „течен“ и moes – „смес“) е водоразтворимо багрилно вещество със сложен химичен състав, един от първите и най-широко разпространени индикатори на pH. Съдържа се в някои лишеи (Roccella fuciformis, Roccella tinctoria и други), от които и се получава.

Употреба 
Обикновено под формата на лакмусова хартийка се използва като индикатор за установяване киселата (червено оцветяване) или алкална (синьо оцветяване) реакции на средата. Ако средата е неутрална, цветът на лакмуса е виолетов.

Състав 
Природният лакмус е сложна смес от 10 – 15 субстанции. За основни компоненти на лакмуса обикновено се считат::

 азолитмин (, C9H10NO5)
 еритролитмин (, С13H22O6);

Също така, извличаното лакмусово разделение може да бъде се класифицира по:

 спанолитмин ();
 лейкоорцеин ();
 лейказолитмин ().

История 
Лакмусът е използван за пръв път около 1300 г. от испанския лекар Арнолд от Виланова. След 16 век синьото багрило се вече се извлича от някои лишеи, особено в Нидерландия. През 1704 г. получава днешното си наименование.

Вижте също 
 pH

Източници 

Химически индикатори
Нова Горица

Нова Горица () е град в регион Гориция, Западна Словения, намиращ се на границата с Италия. Населението му е 12 968 души (по приблизителна оценка от януари 2018 г.).

Нова Горица е нов град, изграден през 1948 година, когато Парижкият мирен договор постановява нова граница между Югославия и Италия, оставяйки голяма част от провинция Гориция заедно с град Гориция (на словенски Горица) извън пределите на Югославия.

Спорт 
В града има футболен клуб, който носи името „Нова Горица“.

Побратимени градове 
  Сан Вендемиано, Италия

Източници 

Градове в Словения
ФД Горица

„Нова Горица“, известен още като „ХИТ“ (Горица), е футболен отбор от гр. Нова Горица, Словения.

Играе със синьо-бял екип. Към юли 2012 г. треньор на отбора е Миран Сребърнич.

Стадион 
Стадионът на отбора се казва Спортни Парк. Той има капацитет от 3066 места.

История 
Клубът е основан през 1947 г. като НК „Возила Горица“. През 1993 г. е преименуван на НД „ХИТ“ (Горица).

Успехи 
 Шампион на Словения: 1996, 2004, 2005, 2006
 Купа на Словения: 2001, 2002
 Суперкупа на Словения: 1996

Бивши играчи 
 Исмет Муниши
 Артим Шакири

Словенски футболни отбори
Степан Месич

Степан (Стипе) Месич () е хърватски центристки политик.

Той е президент на Хърватия от 18 февруари 2000 г. до 18 февруари 2010 г.

Месич е роден в град Ораховица, Славония на 24 декември 1934 г. Завършва Юридическия факултет на Загребския университет (1961). След задължителната военна служба става общински съдия в Ораховица. Премества се в Загреб (1964) и работи във фирмата „Универзал“. Избран е за кмет на Ораховица (1967), после и за депутат в парламента на Хърватия.

В началото на 1970-те години взима участие в движението за равноправие на Хърватия в Югославия, познато като Хърватска пролет. Осъден е на 2 години затвор, но след година е освободен.

Участва в основаването на дясноцентристката партия Хърватска демократична общност през 1989 г. Избран е за секретар, после за председател на изпълнителния комитет на партията.

През 1990 г. става министър-председател на СР Хърватия и член на Президиума (колективния държавен глава) на СФРЮ. Съгласно конституционната циклическа система за смяна на висшите ръководители става председател на Президиума на СФРЮ за годишен мандат, като на поста престоява само от 1 юли фактически до 3 октомври, с официално отзоваване до 5 декември 1991 г. На последното си заседание на Президиума на СФРЮ заявява:
„Благодаря за оказаното ми доверие да се боря за интересите на Хърватия в този участък, който ми бе поверен. Смятам, че си изпълних заданието – Югославия вече я няма“.

Става председател на Събора (парламента) на Хърватия (7 септември 1992 – 24 май 1994).

Излиза от ХДО и създава партията Хърватски независими демократи. След разкол в ХНД през 1997 г. напуска партията и става член (заедно с поддръжниците си) на центристката и либерална Хърватска народна партия - либерални демократи. Оглавява нейната столична организация.

Печели за 2 последователни мандата президентските избори – през 2000 и 2005 г.

Бележки 

Председатели на Председателството на СФРЮ
Президенти на Хърватия
Министър-председатели на Хърватия
Югославски политици
Хърватски политици
Кметове в Хърватия
Хърватски адвокати
Югославски дисиденти
Почетни граждани на Тетово
Сали Бериша

Сали Бериша е албански политик, президент на Албания от 1992 до 1997 г. Председател е на Демократическата партия на Албания от 1991 г.

Бериша е роден на 15 октомври 1944 г. във Вучидол, Северна Албания. През 1967 г. завършва медицина в Тирана. Специализира в Париж, по-късно работи като кардиолог в университетската болница в Тирана. Според фактите, по това време Сали Бериша е личен лекар на Енвер Ходжа и лява ръка на диктатора. Като такъв оказва влияние върху албанските тайни служби и е един он лекарите, подписали смъртния акт на Енвер Ходжа в качеството си на партиен секретар на Медицинския факултет.

На 14 декември 1990 г. Бериша участва в образуването на Демократическата партия на Албания, а няколко месеца по-късно става неин председател.

През 1992 г. става първият некомунистически президент на Албания.

От 11 септември 2005 г. Сали Бериша е министър-председател на Република Албания.

Президенти на Албания
Министър-председатели на Албания
Кардиолози
Албански политици
Възпитаници на Тиранския университет
Сплав

Сплавта е сложен метал, получен при разтопяването и смесването в течно състояние (сплавяване, легиране) на два или повече метала. Съществуват и сплави между метали и неметали (например стоманата и чугунът са сплави на желязото с въглерод). В по-ново време сплавите се получават и в твърдо състояние. Елементите образуващи сплавите (компоненти на сплавите), или изграждат свои индивидуални кристали (образувайки по този начин кристален конгломерат — кристална смес), или атомите им изграждат съвместно нови кристали (смесени кристали, твърди разтвори), или образуват помежду си химични съединения. Чрез сплавяване механичните, физичните и други свойства на един основен метал могат да се изменят чувствително (чистата мед има якост на опън около 22 kg/мм2, а месингът — с 58,5% мед, 36% цинк, 3% алуминий и 2,5% никел — от 55 до 80 kg/мм2), което прави възможно получаването на сплави, отговарящи на определени изисквания.
Благороден газ

Благородни газове или още инертни газове е събирателно наименование за химичните елементи от осемнадесета група на периодичната система на елементите:
 хелий
 неон
 аргон
 криптон
 ксенон
 радон
 оганесон

Етимология 
Наименованието „инертни газове“ е създадено поради неучастието на елементите в химични реакции. Причината е в устойчивостта на външните електронни обвивки на атомите им. Впоследствие е открито, че някои от тях могат да влизат във взаимодействие, но името остава.

Името „благородни газове“ е алюзия с благородните метали поради приликата с тяхната нереактивност и устойчивост към промяна, които се свързват с поведението на благородниците.

Химични свойства 

Всички благородни газове имат едноатомни молекули. При специални условия криптонът и ксенонът могат да реагират поради по-слабата връзка на външните им електрони с ядрото и по-ниските им нива на йонизиране.

Физични свойства 
Привличането между отделните атоми на благородните газове е много слабо и това води до техните ниски точки на топене и кипене. При нормални условия те са газове, дори тези с атомна маса, надвишаваща масата на повечето твърди елементи. Хелият е елементът с най-ниски точки на топене (0,95 K, -272,2 °C) и кипене (4,22 K, -268,93 °C) и при свръхниски температури демонстрира особени свойства – свръхтечливост.

 
Групи химични елементи
Лев Псахис

Лев Псахис е руски шахматист и гросмайстор, който сега живее в Израел. Роден е на 29 ноември 1958 г. Участва на шест шампионата в СССР от 1980 до 1987 г., като печели титлата през 1980 и 1981 (през 1981 г. я поделя с Гари Каспаров).

Псахис е международен гросмайстор от 1982 г.

На турнира в Сараево през 1986 г. Псахис става първи, заедно с Лайош Портиш и Кирил Георгиев. Преди това го е печелил през 1981 г.

Лев Псахис е женен и има дъщеря.

Псахис, Лев
Евреи в Русия
Съветски шахматисти
Шахматни гросмайстори
Босна (шахматен турнир)

Шахматният турнир в Сараево се провежда от 1957 г. с изключение на годините 1959, 1973 – 75, 1977, 1989 – 1997. Известен е под името „Босна“.

Първото издание на турнира се провежда от 8 до 25 септември 1957 г.

Шампиони 

Състезания по шахмат
Шахмат в Босна и Херцеговина
Спорт в Сараево
Азид

Азидите представляват соли на азотоводородната киселина (HN3).

Те са вещества с една или повече азидни групи N. Повечето са експлозиви и намират широко приложение във взривната техника – Pb(N3)2 е инициатор във взирвата техника.

Химични войства 
По разтворимост във вода азидите приличат на хлоридите. Азидите на алкалните и алкалоземните метали са йонни, силно разтворими съединения. При бавно загряване те са устойчиви до стапянето си. Освен CsN3, те се топят с разлагане:

 

Азидите на тежките метали са слабо разтворими във вода – AgN3, Hg(N3)2, Pb(N3)2. Те са избухливи вещества, които се разлагат при удар и нагряване:

 Pb(N3)2 -> Pb + 3N2 ^

Най-добри качества има оловният азид, защото е издръвжлив във влажни условия. Азидите на тежките метали са силно ендотермични съеднинения, което е една от причините за екслозивността им.

Ковалентни азиди 
Триборазин, [H3N3B3(N3)3], и други боразотни съединения, например B(N3), са смятани за прекурсури. Известни са високоенергитични борвъглеродни съединения – C(N3) и C3N3(N3)3, Si(N3)4, фосфорни и арсенови азиди.

Получаване 
Най-използваната сол е натриевит азид, който се получава при пропускане на диазотен оксид в амонячен разтвор на натрий или при взаимодействие на същия оксид с натриев амид:
 

Азидите на тежките метали се получават от водните разтвори на солите на тези метали при утаяване с натриев азид, NaN3 и съответния метален хлорид или от триметилсилилазид и съответния метален флуорид:

 nHN3 + MH_n -> M(N3)_n + n/2 H2;
 nNaN3 + MCl_n -> M(N3)_n + nNaCl;
 n(CH3)_{3}SiN3 + MF_n -> M(N3)_n + n(CH3)_{3}SiF.

Амониевият азид се получава от водни разтвори на азотоводородна киселина и амоняк:

 NH3 + HN3 -> NH4N3

или при нагряване на натриев азид и амониев нитрат:

 NH4NO3 + NaN3 -> NH4N3 + NaNO3.

Приложение 
Термичното резлагане на натриевия азид се използва за получаването на спектрално чист азот.

Източници 

Азотни съединения
Азиди
Милко Бобоцов

Милко Георгиев Бобоцов е български шахматист. Той е първият български гросмайстор. Достига  41-во място в света през 1968 г.

Милко Бобоцов е роден на 30 септември 1931 г. в станимашкото село Дряново, днес в община Лъки, област Пловдив. Юношеските му години преминават в Пловдив. Той е международен майстор по шах от 1960 г. и гросмайстор от 1961 г. През 1958 г. става шампион на България по шах.

На отборната олимпиадата по шах в Лугано през 1968 г. Бобоцов става бронзов медалист.

На турнира в Сараево през 1971 г. Бобоцов става първи, заедно с Давид Бронщайн и Милан Матулович.

Женен е за Антония Иванова – гросмайстор за жени.

Милко Бобоцов почива на 3 април 2000 г. в „Пирогов“, София.

Избрани партии 
Милко Бобоцов играе успешно срещу най-силните шахматисти в света и нееднократно постига равностойни резултати:

1. Бент Ларсен - Милко Бобоцов 0:1, Дебют Бърд, Бевервейк (Холандия), 22.1.1964. 
2. Милко Бобоцов – Давид Бронщайн 1/2:1/2, Холандска защита, модерен вариант, Москва (СССР), 23.5.1967. 
3. Милко Бобоцов – Михаил Тал 1/2:1/2, Холандска защита, модерен вариант, Москва, 30.5.1967. 
4. Милко Бобоцов – Борис Спаски 1/2:1/2, Новоиндийска защита, класически вариант, Палма де Майорка (Испания), 29 ноември 1969. 
5. Виктор Корчной - Милко Бобоцов 1/2:1/2, Унгарско начало, Палма де Майорка, 12 декември 1969. 
6. Милко Бобоцов – Паул Керес 1/2:1/2, Защита Тараш, класически вариант, Талин (Естония), 20.4.1970. 
7. Паул Керес – Милко Бобоцов 1/2:1/2, Сицилианска защита, модерен вариант, Талин, 21.4.1970. 
8. Лайош Портиш - Милко Бобоцов 1/2:1/2, Защита Нимцович, вариант Фишер, Капфенберг (Австрия), 10.5.1970. 
9. Милко Бобоцов – Тигран Петросян 1/2:1/2, Модерна защита, вариант Авербах, Капфенберг, 12.5.1970. 
10. Милко Бобоцов – Виктор Корчной 1/2:1/2, Защита Грюнфелд, Зиген (ФРГ), септември 1970. 
11. Василий Смислов - Милко Бобоцов 1/2:1/2, Английско начало, симетричен вариант, Амстердам (Холандия), 20.7.1971. 
12. Милко Бобоцов – Милан Матулович 1/2:1/2, Славянска защита, Чешки вариант, Сараево (Югославия), 1971. 
13. Тигран Петросян – Милко Бобоцов 1/2:1/2, Отказан дамски гамбит, защита Ласкер, Скопие (Югославия), 4.9.1972. 
14. Милко Бобоцов – Светозар Глигорич 1:0, Староиндийска защита, вариант Земиш, Скопие, 9.10.1972.

Източници

Външни препратки 
 „Милко Бобоцов – първият български гросмайстор“, книга от Стефан Сергиев 
 Рейтинг на Бобоцов 1954 – 1977 
 Възстановки на 151 партии на Бобоцов (1952 – 1972)
 Милко Бобоцов срещу Бент Ларсен 
 Рейтинг на Бобоцов (1953 – 1972)

Български шахматисти
Родени в Дряново
Починали в София
Азотиста киселина

Азотистата киселина (HNO2) е слаба нетрайна киселина, известна само в разредени водни разтвори. Притежава и окислително-редукционни свойства. Използва се за получаване на диазосъединения, нитрити (соли на азотистата киселина).

Структура и получаване 
 Структурната формула на азотистата киселина е:
O=N-O-H

 Азотистата киселина се получава по следния начин:
2NO2 + H2O → HNO2 + HNO3

Азотни оксокиселини
Метаболизъм на азота
Слаби киселини
Едноосновни киселини
Азотиране (металургия)

Азотирането (също азотизация или нитриране) представлява обогатяване с азот на повърхността на детайли от стомана.

Извършва се при 510 – 525 °C в амонячна среда, във вани с цианкалий или по друг начин. Повишава твърдостта на детайлите и устойчивостта им срещу корозия и износване. Това се постига чрез образуването на тънък нитриден слой на повърхността на метала.

В практиката съществуват три метода за азотиране: газово, течно и плазмено (йонно) азотиране.

Азот
Термична обработка на металите
Трингов

Трингов може да се отнася за:

 Георги Трингов (1937-2000) – български шахматист, гросмайстор
 Константин Трингов (1907-1981) – български художник, живописец, пейзажист
Петер Леко

Петер Леко () е унгарски шахматист. През 1994 г. 14-годишният шахматист става най-младия гросмайстор за времето си. Според ранглистата на ФИДЕ от януари 2007 г. неговият коефициент ЕЛО е 2749 т. и по този начин Леко се нарежда на 6-о място в света и на 1-во в Унгария.

Кариера 
През 2001 г. става първият световен шампион по Фишер шах, след като побеждава Майкъл Адамс с резултат 4,5:3,5.

През 2002 г. участва в мача „Русия срещу останалия свят“, известен още като „Мач на новия век“. Леко участва във всичките 10 кръга, записвайки 2 победи и 7 ремита. Губи единствено от Анатолий Карпов.

През 2007 г. основава шахматно училище в унгарския град Мишколц. Училището се казва „Lékó Péter Sakkiskola“ и се помещава в сградата на местния футболен стадион.

През януари 2009 г. Леко участва в мач по ускорен шахмат в шест партии срещу Василий Иванчук. Двубоят се провежда в Мукачево и е загубен от унгареца с 2,5:3,5 т.

Леко е женен. Съпругата му се казва Софи и неин баща е арменския гросмайстор Аршак Петросян.

Мачове по ускорен шахмат 
От 2005 г. Петер Леко ежегодно играе мачове по ускорен шахмат в Мишколц. Всяка година се изправя срещу различен противник от световна класа. Резултатите от тези двубои са, както следва:
 2005 – реми с Майкъл Адамс (4:4)
 2006 – победа срещу Анатолий Карпов (4,5:3,5)
 2007 – загуба от Владимир Крамник (3,5:4,5)
 2008 – загуба от Магнус Карлсен (3:5)
 2009 – загуба от Вишванатан Ананд (3:5)

Турнирни резултати 
 1999 – Дортмунд (1 м. на „Спаркасен Чез Мийтинг“)
 2002 – Дортмунд (1 м. на „Спаркасен Чез Мийтинг“)
 2003 – Линарес (1 м. с Владимир Крамник)
 2004 – Вайк ан Зее (2 – 3 м. на турнира „Корус“ с Майкъл Адамс)
 2005 – Вайк ан Зее (1 м. на турнира „Корус“ пред Вишванатан Ананд и Веселин Топалов)
 2008 – Дортмунд (1 м. на „Спаркасен Чез Мийтинг“)

Участия на шахматни олимпиади 
Леко участва на пет шахматни олимпиади. Изиграва общо 55 партии, постигайки в тях 17 победи и 35 ремита. Средната му успеваемост е 62,7 процента.

Външни препратки 

  Официална интернет страница
  Профил във ФИДЕ
  Партии на сайта chessgames.com
  Шахматни задачи от партии на Леко

Източници 

Унгарски шахматисти
Личности (Мишколц)
Родени в Суботица
Леко

Леко може да се отнася за:
 Леко, град в Италия
 Петер Леко, унгарски шахматист
 Стефан Леко, кикбоксьор в К1
Никола Пъдевски

Никола Бочев Пъдевски е български шахматист – третият български гросмайстор, както и шахматен публицист.

Участник е в 11 олимпиади и в повече от 50 международни турнири. Според историческите ранглисти достига  56-то място в света през 1963 г.

Роден е на 29 май 1933 г. в град Пловдив. С шахмат се занимава от малък, а името му за първи път добива известност през 1949 г., когато печели убедително и красиво срещу Керес и Бондаревски на шахматен сеанс в Пловдив. От 1954 г. е международен майстор. През 1959 г. e световен студентски шампион по шахмат в Будапеща. През 1963 г. печели мемориала „Рубинщайн“. От 1964 г. е гросмайстор.

Пъдевски е участвал на 21 финала за републиканско индивидуално първенство, като на 4 от тях става шампион на България – през 1954, 1955, 1962 и 1964 г. (след плейоф).

Участвал е на 11 шахматни олимпиади, като на тази през 1968 г. в Лугано става бронзов медалист на трета дъска в отбора на България.

Най-забележителните му партии са победа над Карпов и реми с Керес, Тал и Каспаров.

От 1981 до 1989 г. е треньор на мъжкия национален отбор по шахмат.

Външни препратки 
 Профил и партии на Никола Пъдевски  в chess-db.com.
  Неофициален рейтинг на Пъдевски 1955 – 1995.
  Възстановки на 370 партии на Пъдевски (1949 – 1992).

Източници 

Треньори на националния отбор по шахмат на България
Български шахматисти
Родени в Пловдив
Хюе

Хюе () е град в Централен Виетнам. Той е бивша столица на страната и е известен със своите паметници и архитектура. В града живеят 302 983 души (по данни от 2009 г.). През 1968 г., по време на Виетнамската война, градът е превзет от САЩ. Всяка година в Хюе се провежда юношеска спартакиада.

Образование 
 Хюе Институт по изкуства
 Педагогически институт Хюе
 Медицински институт Хюе

Източници 

Градове във Виетнам
Исторически столици
Орфически мистерии (фестивал)

Орфическите мистерии в Триградското ждрело се провеждат в края на юли. Организират се за първи път през 2003 и включват демонстрация на езически ритуали и обреди от различни епохи.

Празничната програма включва ритуално посрещане на слънцето, танц на нестинари, чайна церемония с колективно пиене на мурсалски чай, жертвоприношение и ритуално белязване на челата с кръв от жертвено животно, а също и неповторимия ритуал – „прогонването на дявола“... Когато грохотът на десетките кукерски звънци отекне в Триградското ждрело ще разберете какво е било усещането на вълшебния певец Орфей, когато е слизал в ада заради любимата си Евридика....

Бележки 

Български обичаи
Елизабет Шварцкопф

Елизабет Шварцкопф, с имена по рождение Олга Мария Елизабет Фредерике Шварцкопф (), е оперна певица от Германия, с гражданство на Австрия (1945) и поданство на Великобритания (1953).

Родена е в Ярочин, Германска империя (днес в Полша) на 9 декември 1915 г. Починала е в дома си Шрунс, Австрия на 3 август 2006 г.

Член е на Нацистката партия в Германия. След Втората световна война дълго отрича, но е публично разкрита през 1982 г. Обяснява встъпването си в партията с необходимост за продължаване на кариерата й в писмо до вестник New York Times през 1983 г..

Отличия 
Шведският крал Густав VI Адолф я награждава с орден „Litteris et artibus“ през 1964 г. Носител е на ордена „За заслуги“ от 1983 г. Британската кралица Елизабет II я прави лейди командор на Ордена на Британската империя през 1992 г.

Удостоена е със званието почетен професор на Баден-Вюртемберг през 1990 г. Отличена е с почетни докторати също и от Кеймбриджкия университет (1976), Американския университет във Вашингтон (1982) и Глазгоуския университет (1990).

Източници

Външни препратки 
 Roger Hauert, Bernard Gavoty, Elisabeth Schwarzkopf. Kister, Frankfurt am Main 1957.
 Walter Legge, Elisabeth Schwarzkopf, Gehörtes – Ungehörtes – Memoiren. Noack-Hübner, München 1982, ISBN 3-88453-018-6.
 Alan Jefferson, Elisabeth Schwarzkopf. Die Biographie. Langen/Müller, München 1996, ISBN 3-7844-2586-0.
 Alan Sanders, Elisabeth Schwarzkopf. A Career on Record. Amadeus Press, Milwaukee 1996, ISBN 0-931340-99-3.
 Michael H. Kater, Die mißbrauchte Muse. Musiker im Dritten Reich. Piper, München 2000, ISBN 3-492-23097-0.

Австрийски музикални педагози
Британски музикални педагози
Германски музикални педагози
Австрийски оперни певци
Британски оперни певци
Германски оперни певци
Австрийски певици
Британски певици
Германски певици
Членове на НСДАП
Орден на Британската империя
Носители на „Федерален орден за заслуги“
Доктор хонорис кауза на Кеймбриджкия университет
Доктор хонорис кауза на Глазгоуския университет
Великополско войводство
Мерилин Хорн

Мерилин Хорн () е американска оперна (мецо-сопран) певица, родена на 16 януари 1934 г. в Брадфорд, Пенсилвания. Известна е с изпълненията си на музика от Хендел и Росини. Уникална е с необичайно широкия си певчески диапазон – изпълнява партии от контраалт до колоратурен сопран. През 70-те и 80-те години на XX век нейни постоянни сценични партньори са Лучано Павароти, австралийския драматичен колоратурен сопран Джоан Съдърланд – „La Stupenda“ или „Блестящата“ (в англоговорещите среди е популярна колкото Мария Калас и нейния съпруг – диригента Ричард Бонинг.

Американски певици
Американски оперни певци
Носители на награда „Грами“
Родени в Пенсилвания
Носители на Грами за цялостно творчество
Леонард Слаткин

Леонард Слаткин () е американски диригент от еврейско-украински произход. Роден е в Лос Анджелис на 1 септември 1944 г.

Неговият баща Феликс Слаткин е цигулар, диригент и основател на Струнен квартет „Холивуд“, а майка му Елинър Алър е челистка в квартета; брат му Фредерик Слаткин също е челист.

Външни препратки 
  Официален сайт
  Леонард Слаткин на AllMusic
  Леонард Слаткин в разговор с Франк Отери, 2005 (и видео) 
 Слаткин и Симфоничният оркестър на Би Би Си – Рапсодия от Рахманинов върху тема на Паганини на YouTube

Американски диригенти
Родени в Лос Анджелис
Сиви горски почви

Сивите горски почви заемат обща площ 18 млн. дка и са разположени географски на юг от черноземната зона, в Лудогорието, Южнодобруджанското плато и в Предбалкана с надморска височина до 700–800 м, където граничат с псевдоподзолисти почви.

Образувани са под влияние, главно на широколистна горска растителност, като в ниските части се чувства влиянието на тревна растителност. Ето защо, за сивите горски почви е характерен хумусен хоризонт с малка мощност и силно развит и уплътнен глинест илувиален хоризонт.

Разделят се на два подвида: тъмно сиви и типични сиви (светло сиви, сиво-кафяви).

Тъмно сиви горски почви 
 Заемат около 2 млн. дка в по-ниските райони, в съседство с излужените и деградираните черноземи. Мощността на хумусния хоризонт е 40–50 см, който постепенно преминава в илувиален с мощност 80–100 см.
 Съдържанието на хумус в орницата е 2–3 % и намалява до 1 % в илувиалния хоризонт. Почвите са слабо запасени с азот и фосфор и добре с калий. Почвената реакция е слабо кисела до кисела.
 По механичен състав почвите са слабо до средно глинести и физичните им свойства са неблагоприятни. Имат слаба водопропускливост; при навлажняване са пластични, а при изсъхване се спичат и напукват. Естественото им плодородие отстъпва значително на черноземните почви.

Типични сиви (светло сиви, сиво-кафяви) горски почви 
 Заемат сравнително голяма територия от страната – около 16 млн. дка и са разположени южно и на по-голяма надморска височина от тъмно сивите почви. Хумусният им хоризонт е с малка мощност – до 35 см и рязко преминава в илувиален с мощност 80 – 100 см.
 Съдържанието на хумус в орницата е около 2 % и рязко намалява в дълбочина. Запасеността с азот и фосфор е слаба, а почвената реакция е кисела по целия профил
 Физичните свойства на тези почви са още по-неблагоприятни, поради което трудно се обработват. Поради силното уплътняване на илувиалния хоризонт се наблюдава преовлажняване на ниските места.

Мерки за съхранение и подобряване на почвеното плодородие 
Следва да се изхожда от реалността, че тези почви са с ниско естествено плодородие, разположени най-вече на наклонени терени, поради което се налага:
 Борба с ерозията чрез правилна обработка на почвата;
 Удълбочаване на орния пласт до 30–32 см;
 Варуване за неутрализиране на киселата реакция;
 Интензивно торене с органични и минерални торове;
 Правилен избор и правилно редуване на културите в сеитбооборота.

Вижте също 
 Почва
 Списък на земеделски теми

Почви
Контрапример

В логиката и особено в приложението ѝ в математиката и философията, контрапримерът представлява изключение от изказано общо правило. Контрапримерът може да бъде даден и с цел да се отхвърли дадена хипотеза или изявление, което хората (особено математиците) считат за вярно.

В математиката, контрапримерите се използват често, за да се докажат границите на възможни теореми. Чрез използването им, математиците се застраховат срещу поемането по „задъдена улица“ при изследването на теореми и се научават как да променят хипотезите така, че да се получават доказуеми теореми.

Във философията, контрапримерите обикновено се използват за обсъждане на определена философска позиция, показвайки, че тя е грешна, тъй като не важи за определени случаи. За разлика от математиците, философите не могат да докажат безспорно своите твърдения, така че другите философи могат да не се съгласят или да намерят допълнителни контрапримери в отговор.

Източници 

Логика
Смолници

Смо̀лници – почвен тип, който заема обща площ около 700000 ha и е разпространен в равнините и котловинните полета на Южна България:
 Горнотракийска низина, по-ниските полета на Тунджанска област и Бургаска низина;
 котловини в Югозападна България: Софийска, Брезнишка и Радомирска.

В България смолниците за пръв път са установени през 1932 г. от Иван Тодоров Странски.

За разлика от черноземните и сивите горски почви, смолниците са образувани в условията на преходно-континенталния климат върху тежки глинести материали и тревисто-блатна растителност.

Подобно на черноземите, смолниците се делят на карбонатни, излужени и деградирани. За условията на България най-характерни, с най-голямо разпространение и стопанско значение, са излужените смолници.

Излужени смолници 
Почвеният профил на излужените смолници е подобен на черноземите под влияние на тревистата растителност – мощен хумусен хоризонт (60 – 80 cm) и преходен хоризонт с мощност 50 – 60 cm. Хумусният хоризонт е двупластов – по-рохкава и дребнозърнеста орница и глинест плодорен пласт.

Съдържанието на хумус в горния пласт е 3 – 4% и постепенно намалява в дълбочина на профила. Карбонатите са измити на дълбочина под 80 – 90 cm. Реакцията на почвата е неутрална до слабо кисела в безкарбонатния слой и слабо алкална в карбонатния. Тези почви са недостатъчно запасени с азот и фосфор, но имат благоприятен калиев режим.

Смолниците са най-тежките почви в България и имат неблагоприятни водно-физични свойства: при навлажняване силно набъбват, а при изсъхване се свиват и напукват; проявяват лепливост и пластичност; при оран на суха почва се накъртват на буци. Поради тези особености при тях обикновено се закъснява с пролетните механизирани работи.

Мерки за съхранение и подобряване на почвеното плодородие 
Независимо от тежкия им механичен състав, смолниците имат високо естествено почвено плодородие, което следва да се съхрани чрез:
 подобряване на физичните им свойства чрез органично торене;
 извършване на обработки в подходяща за тях физическа зрялост.

Източници

Вижте също 
 Почва
 Списък на земеделски теми

Почви
Неутрален оксид

Неутрални оксиди се наричат тези оксиди, които не взаимодействат с вода, киселини и основи и не им съответстват хидроксиди и кислородсъдържащи киселини.

Примери за неутрални оксиди са:
 диазотен оксид (N2O; райски газ) и азотен оксид (NO)
 въглероден оксид (CO)
 вода (H2O)

Оксиди
Имуногенност

В медицината с термина имуногенност се означава способността на антигените да индуцират изграждането на специфичен имунитет в организма.

Видове имуногенност 
Има два вида имуногенност: желана и нежелана.

Желана имуногенност 
Желаната имуногенност обикновено е свързана с ваксини, където инжектирането на антиген провокира имунен отговор срещу вируси и бактерии за на организма. Развитието на ваксината е сложен многоетапен процес.

Нежелана имуногенност 
Нежеланата имуногенност е имунен отговор от организма срещу терапевтични антигени. Тази реакция води до продуциране на противолекарствени антитела, които са инактивирали терапевтичните ефекти при лечението и в редки случаи индуцират неблагоприятни ефекти.

Вижте също 
 Ваксина
 Имунна система

Източници 

Имунология
Алерген

Алерген се нарича всяко вещество с антигенни свойства, което има способността да предизвика алергична реакция в даден организъм.

Алергенът е способен да стимулира реакция на незабавна хиперчувствителност у атопични хора чрез отговор с Имуноглобулин Е. При повечето хора такъв отговор се предизвиква само при защита срещу паразитни инфекции. Въпреки това, някои индивиди могат да отговорят на голям брой често срещани антигени в околната среда. Тази наследствена предразположеност се нарича атопия. Чувствителността може да варира в широки граници от човек до човек. Много широк набор от вещества могат да бъдат алергени за определени хора.

Вижте също 
 Алергия

Източници 

Имунология
Жак Рох

Жак Рох () е белгийски ортопедичен хирург и президент на Международния олимпийски комитет (МОК) в периода 2001-2013 г.

Биография 

Рох е роден в Гент на 2 май 1942 г.

През 2001 г. е избран да наследи Хуан Антонио Самаранч като президент на МОК, като преди него Самаранч е президент от 1980 г.

През 2009 г. е избран за почетен доктор на Националната спортна академия в София.

Източници 

Президенти на МОК
Белгийски спортни функционери
Белгийски ветроходци
Графове в Белгия
Белгийски лекари
Ортопеди
Хирурзи
Доктор хонорис кауза на НСА
Родени в Гент
Доктор хонорис кауза на Вилнюския университет
CAD (пояснение)

CAD е съкращение на следните термини на английски:

 Computer-aided design
 Computer-assisted dispatch
 Computer-assisted drafting
 Computer-Aided Diagnosis (в медицината)
 Computer-Aided Detection (в медицината)
 код по ISO 4217, обозначаващ валутата канадски долар
Елиът Голдентал

Елиът Голдентал () е американски филмов композитор, печелил „Златен глобус“ и „Оскар“ за филмова музика. Роден е на 2 май 1954 г. в Ню Йорк.

Филмография

Композитор 
 „Гробище за домашни любимци“ (1989)
 „Пришълецът 3“ (1992)
 „Разрушителят“ (1993)
 „Интервю с вампир“ (1994)
 „Батман завинаги“ (1995)
 „Тайнствени гласове“ (1995)
 „Жега“ (1995)
 „Време да убиваш“ (1996)
 „Майкъл Колинс“ (1996)
 „Батман и Робин“ (1997)
 „Малкият касапин“ (1997)
 „Сфера“ (1998)
 „Видението“ (1999)
 „Реална фантазия“ (2001)
 „Фрида“ (2002)
 „Добрият крадец“ (2002)
 „S.W.A.T.: Специален отряд“ (2003)
 „През Вселената“ (2007)
 „Обществени врагове“ (2009)
 „Бурята“ (2010)

Актьор 
 „Фрида“ (2002)

Външни препратки 
 

Американски композитори
Филмови композитори
Носители на „Оскар“ за най-добра музика
Носители на „Оскар“
Носители на Златен глобус
Родени в Ню Йорк
Енрико Карузо

Енрико Карузо () е един от най-бележитите тенори в историята на операта. Роден е в Неапол, Италия на 27 февруари 1873 г. Започва кариерата си в този град на 15 март 1895 г. Популярността му идва през 1897 година.

В периода 1898 – 1899 г. Енрико Карузо гастролира в Санкт Петербург. За първи път пее на сцената на Ла Скала през 1900 година, а на лондонска сцена дебютира през 1902 г. с Риголето. Най-голям успех обаче жъне в Метрополитън опера в Ню Йорк от 1903 до 1920 година.

Популярността му се дължи на необикновения му и оригинален глас – мощен, с широк диапазон, отлична техника и нюанси на баритон. Друга причина за това е, че Карузо е един от най-записваните певци за времето си. Повечето от неговите записи се пазят в Музея на Карузо в Ню Йорк.

Първите записи са направени през 1902 г. Един от пионерите в тази дейност е американецът Фред Гейсбърг, който има усет към таланта, но и към търговията и техниката и който поема риска с Карузо като му заплаща исканата от него сума от 50 долара на плоча, която е съществена за това време.

Карузо умира от плеврит на 2 август 1921 г. в Неапол.

Библиография 
 Key P. V. R., Zirato В., Enrico Caruso: A Biography. Boston: Little, Brown, and Co, 1922. 459 p.
 
 Ybarra, T. E. Caruso: The Man of Naples and the Voice of Gold. New-York: Harcourt, Brace and Company, 1953. 315 p.
 Caruso, Dorothy. Enrico Caruso: His Life and Death, with discography by Jack Caidin. Grant Press, 2007. 316 p.
 
 Freestone J. and H.J. Drummond: Enrico Caruso: his Recorded Legacy. London, 1955.
 Энрико Карузо на сцене и в жизни / Пер. с англ. П.П.Малькова; Общая редакция и послесловие М.П.Малькова М.: Аграф, 2002. 480 с. (Серия „Волшебная флейта“) ISBN 5-7784-0206-6 1500 экз.(руск.)
 М. Мальков. Достойный своего великого таланта/Энрико Карузо на сцене и в жизни:М.Аграф, 2002, стр.450 – 460.(руск.)
  Жорж Кунели  (Georges Cunelli). Титта Руффо, Карузо и Шаляпин (преведено от английски от М.Мальков) – електр. изд. Санкт Петербург. 2017(руск.) Източник: Titta Ruffo. An Anthology. Edited by Andrew Farkas. Greenwood Press. London. England; pp. 63 – 68: G. Cunelli, Titta Ruffo, Caruso and Chaliapin.

Външни препратки 
 Великият Карузо
 Фотографии
 Интересни факти
 Радиопредаване „Енрико Карузо и Русия“ (цикъл на Максим Мальков „Из колекция на редки плочи“ – руски текст).

Носители на Грами за цялостно творчество
Италиански оперни певци
Починали в Неапол
Родени в Неапол
Италиански певци
Италианци
Мъже
Колба

Колба е лабораторен съд от стъкло и се използва за химически реакции. Те побират по-големи количества от обикновените епруветки.

Обикновено колбите имат тясно гърло, което е с установен размер. То се разширява до плоска или сферична долна част в зависимост от това какви нужди обслужва.

Съществуват няколко типа лабораторни колби, всяка от които изпълнява различна функция в лабораторията. Най-общо типовете колби са:

Лабораторна посуда
Ник Нолти

Никълъс Кинг Нолти () е американски манекен, актьор и продуцент.

Биография 
Роден е в Омаха, Небраска на 8 февруари 1941 г. в семейството на Франк и Хелън Нолти. В България става особено популярен с ролята на Том Джордаш в екранизацията на романа на Ъруин Шоу - „Богат, беден“ (ТВ сериал, 1976), както и във филма „48 Часа“, където си партнира с Еди Мърфи.

Избрана филмография

Актьор

Продуцент 
 „Огорчение“ (1997, изпълнителен продуцент)

Източници

Външни препратки 

 
 

Американски актьори и актриси
Носители на Златен глобус
Родени в Омаха
Бенджамин Уест

Бенджамин Уест () е живописец от САЩ, известен с историческите си картини от и след времето на Американската революция.

Биография 
Роден е в Спрингфилд, Пенсилвания на 10 октомври 1738 г. От 1746 до 1759 г. Уест работи в Пенсилвания, рисувайки портрети.

Отива да живее в Англия през 1763 г. Почива в Лондон на 11 март 1820 г.

Галерия

Източници 

Американски художници
Художници неокласици
Американски квакери
Родени в Пенсилвания
Починали в Лондон
Хенри Черни

Хенри Черни (Henry Czerny) е канадски актьор, роден през февруари 1959 г. в Торонто.

От 2001 г. е женен за Клодин Касиди.

Избрана филмография 
 „Реална опасност“ (1994)
 „Хоуп“ (1996)
 „Невъзможна мисия“ (1996)
 „Ледената буря“ (1997)
 „Раздвижване“ (2000)
 „Убежище“ (2001)
 „Хаос“ (2005)
 „Дяволът в Емили Роуз“ (2005)
 „Розовата пантера“ (2006)

 Телевизия
 „Династията на Тюдорите“ (2007)
 „Отмъщението“ (2011-2014)

Външни препратки 
 

Канадски актьори и актриси
Театрални актьори и актриси
Родени в Торонто
Ребека де Морни

Ребека Де Морни (, в САЩ името се произнася Ребека Ди Морней) е американска актриса.

Биография 

Родена е на 29 август 1959 г. в Санта Роза, Калифорния.

Избрана филмография

Актриса 
 „Самоличност“ (2003)
 „Раздвижване“ (2000)
 „Нощна езда“ (1999)
 „Крадци от класа“ (1998)
 „Сиянието“ (1997)
 „Внимавай с непознати“ (1995)
 „Тримата мускетари“ (1993)
 „Фатален грях“ (1993)
 „Ръката, която люлее люлката“ (1992)
 „Неудобна жена“ (1991)
 „В ранни зори“ (1990)
 „Убийствата на Рю Морг“ (1986)
 „Влакът беглец“ (1985)
 „Рискован бизнес“ (1983)

Продуцент 
 „Внимавай с непознати“ (1995)

Външни препратки

Източници 

Американски актриси
Родени в Калифорния
Йерихон

Йерихон (на арабски أريحا, Арийха) е град, разположен на Западния бряг в Палестинската автономия, административен център на провинция Йерихон.

Смята се, че е сред най-старите непрекъснато населявани градове на света. В по-стари български източници е посочен като Ериха или като Ерихон.

История 
Йерихон е сред най-древните градове в света и е възникнал 11–9 хилядолетие пр.н.е.. Открити са останки от укрепени селища от неолита и бронзовата епоха, както и руини на град с мощни стени от XVIII-XVI век пр.н.е., гробници и други археологически находки. Той е един от първите земеделски центрове.

Вероятно в древния Йерихон е възникнала традицията за погребване на покойниците обезглавени. Това се свързва с култ към Луната и е символ на надеждата за възкресение. Главите се съхранявали отделно. Този обичай се разпространил у много народи в различните части на света.

В края на 2 хилядолетие пр.н.е. е разрушен от еврейските племена. Според библейското предание стените на града рухнали от звука на тръбите на завоевателите (Йерихонски тръби).

География 
Йерихон е най-ниско разположеният под морското равнище град в света.

Население 
Населението на града е 20 400 души (2006), от тях 51% мъже и 49% жени. Около 49,2% от населението е под 20-годишна възраст.

Галерия

Побратимени градове 
  Алесандрия, Италия от 2004 г.
  Калипатрия, Калифорния, САЩ
  Лердал, Норвегия
  Лион, Франция
  Пиза, Италия
  Яш, Румъния

Вижте също 
 Списък на градовете в Палестинската автономия

Външни препратки 
  Официален сайт 
  История на Йерихон 
  Йерихон

Източници 

Градове в Палестина
Ханаански градове
Библейски места
Западен бряг
Период на периодичната система

Периодът на периодичната система в химията представляват хоризонталните редове на химичните елементи, започващи с алкален и завършващи с благороден елемент. С увеличаване на поредния номер на елементите свойствата им закономерно се променят. Първите три периода са малки, 4-тият, 5-ият и 6-ият са големи, а седмият е незавършен. Малките периоди съдържат елементи, разположени на един хоризонтален ред, а големите периоди съдържат елементи, разположени на два хоризонтални реда.

Всеки период започва с изграждането на нов електронен слой, т.е. периодът показва колко електронни слоя има даден химичен елемент.

Вижте също 
 Периодична система на елементите
 Група на периодичната система

Периодична система
Група на периодичната система

Групи в периодичната система на елементите се наричат вертикалните колони в периодичната система. Те са осемнадесет на брой. Група е последователността на атомите според нарастването на заряда на ядрото, като атомите притежават еднотипен електронен строеж. Номерът на групата се определя от броя на електроните във външния слой на атома (валентните електрони) и, като правило, съответства на най-високата валентност на атома.

Елементите в групата проявяват сходни свойства. С увеличаване на поредния номер на периодичната система химичният им характер закономерно се променя. С увеличаване поредния номер металният характер отслабва, а неметалният се увеличава.

С увеличаване заряда на ядрото на елементите от една група, поради увеличаването броя на електронните обвивки, се увеличават атомните радиуси, вследствие на което се намалява електроотрицателността, усилват се металните и се отслабват неметалните свойства на елементите, усилват се възстановителните и се отслабват окислителните свойства на образуваните от тях вещества.

Номерация на групите 
От 1989 г. Международният съюз за чиста и приложна химия (IUPAC) като основен вариант на периодичната система утвърждава нова (дългопериодна) форма. Във връзка с това IUPAC препоръчва непрекъсна номерация на групите с арабски цифри от 1 до 18. В съвременната световна литература късата форма е напълно изключена, вместо нея се използва само дългата форма.

В старата (къса) форма на периодичната система на елементите групите са осем, номерирани с римски цифри. Групите се делят на подгрупи – главни (или подгрупи A), започващи с елементите от първи и втори период, и странични (подгрупи В), съдържащи d-елементи. Подгрупите имат названия според елемента с най-малък заряд на ядрото (като правило, според елемента от втори период за главните подгрупи и елемента от четвърти период за страничните подгрупи). Елементите от една дадена подгрупа притежават сходни химични свойства.

Съвременната система на номерация съдържа следите групи (номерацията с римски цифри по старата европейска система е посочена в скоби):

 Група 1 (IA, алкални метали)
 Група 2 (IIA, алкалоземни метали)
 Група 3 (IIIB, подгрупа на скандия)
 Група 4 (IVB, подгрупа на титана)
 Група 5 (VB, подгрупа на ванадия)
 Група 6 (VIB, подгрупа на хрома)
 Група 7 (VIIB, подгрупа на мангана)
 Група 8 (VIIIВ, подгрупа на желязото)
 Група 9 (VIIIВ, подгрупа кобалта)
 Група 10 (VIIIВ, подгрупа на никела)
 Група 11 (IB, подгрупа на медта)
 Група 12 (IIB, подгрупа на цинка)
 Група 13 (IIIA, подгрупа на бора)
 Група 14 (IVA, подгрупа на въглерода)
 Група 15 (VA, подгрупа на азота)
 Група 16 (VIA, подгрупа на кислорода (халкогени)
 Група 17 (VIIA, халогени)
 Група 18 (VIIIA, инертни газове)

Бележки

Вижте също 
 Период на периодичната система

Периодична система
Групи химични елементи
Философски камък

Философски камък () е названието на предполагаема субстанция, цел на алхимическите търсения. Предполага се, че тя има чудотворни свойства, като позволява превръщането на обикновени метали в благородни, най-вече в злато, но също лекува всякакви болести и осигурява дълголетие (дори безсмъртие). В съчиненията, посветени на алхимията, прилагателното 'философски' се използва метафорично за обозначаване на разни същности, така че се говори също за 'философски живак' и 'философска сяра' – субстанции, добивани след дълга обработка чрез многократно пречистване. „Камък“ е конкретното название на агрегатно състояние, наред с други като 'течност' или 'метал'.

Предметът на алхимията е бил обозначаван по множество образни начини, но упоменаване на 'философския камък' не се среща в ранните гръцки източници; то има свой еквивалент и в другите традиции, индийска или китайска например.

Философският камък и Никола Фламел 

Според легендите Никола Фламел създава легендарния камък в своята алхимическа лаборатория на 17 януари 1382 г.. Известното за това идва от неговата книга „Книга с Йероглифи“, в която се разказва как почти случайно станал алхимик.

След поклонничество в Компостела Фламел се върнал в Париж и след три години труд постигнал целта си. „Направих проекция на червения камък върху определено количество живак в присъствие единствено на Пренел, което превърнах в почти същото количество чисто злато“, пише той. Фламел го направил само три пъти. Ала това било много повече, отколкото му трябвало. Двамата с Пернел (жена му) живели скромно и използвали богатството си за благото на другите. През останалите си години те основали и издържали 14 болници, построили религиозни паметници, плащали за поддръжката на черкви и гробища и давали щедри подаяния на бедните вдовици и сиропиталища. Пернел починала през 1397 г. и Никола Фламел прекарал последните си години в писане на алхимически трудове. Той умрял на 22 март 1417 г. и бил погребан в черквата „Сен Жак Бушери“, която се намирала близо до дома му.

Към 17 век историята на Фламел била вече обгърната в легенди. Разказвало се, че скоро след смъртта му крадци проникнали в дома му, търсейки злато. След като не открили нищо, отворили ковчега на великия алхимик с надеждата да открият парче от камъка. Вместо това установили, че ковчегът е празен – нямало нито камък, нито Фламел! Някои смятат, че Никола и Пернел не са умирали. Те използвали камъка, за да станат безсмъртни. Последвал взрив от съобщения на очевидци, които твърдели, че са видели Фламел. Един пратеник на крал Луи XIV дори заявил, че ги срещнал в Индия. През 1761 г. ги „видели“ на постановка в Парижката опера.

Психоаналитични хипотези 
Карл Густав Юнг, при изследването на алхимически трудове, стига до извод, описан в предговора към превода на „Тайната на Златното Цвете“, че „философският камък“ е метафора за намирането на ядрото на личността, а „превръщането на обикновени неща в злато“ – умението да се управлява вътрешната жизнена енергия.

Бележки

Външни препратки 
  Philosophers' stone и Alchemy в Encyclopædia Britannica (2011)

Алхимия
Фишер

Фишер може да се отнася за:

 Боби Фишер (1943 – 2008), американски шахматист
 Виктор Фишер (р. 1994), датски футболист
 Волфганг Фишер (1888 – 1943), германски офицер
 Гунар Фишер (1910 – 2011), шведски кинооператор
 Густав Фишер (1848 – 1886), германски изследовател
 Едвин Фишер (1886 – 1960), швейцарски пианист
 Емил Фишер (1852 – 1919), германски химик
 Йохан Фишер фон Валдхайм (1771 – 1853), германски зоолог
 Йошка Фишер (р. 1948), германски политик
 Карл фон Фишер (1782 – 1820), германски архитект
 Лудвиг Фишер (1915 – 1991), германски автомобилен състезател
 Руди Фишер (1912 – 1976), швейцарски автомобилен състезател
 Стенли Фишер (р. 1943), американско-израелски икономист
 Фриц Фишер (1912 – 2003), германски военнопрестъпник
 Хайнц Фишер (р. 1938), австрийски политик
 Хелене Фишер (р. 1984), германска певица
 Фишер Спортс, австрийски производител на ски оборудване