alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Кривина (област София)

За другото българско село Кривина вижте Кривина (Русенска област)

Кривина е село в Западна България. То се намира в Район Панчарево на СО, област София.

География 
Кривина се намира на изток на разстояние 14 km от центъра на столицата София и на 700 метра от източната дъга на Околовръстното шосе. На север селото граничи с няколко живописни езера, отдалечени на 600 m от жилищната зона, докато на изток е голямото езеро на Кривина, което отстои на 200 m. На юг граничи с Казичене, което е и най-близкото разположено селище. Разстоянието между двете е 2,7 km. В землището на селището има наличие на високи подпочвени води. Теренът е равнинен, климатът е умерено континентален с ярко изразени годишни сезони. Село Кривина е средно голямо. По официални данни живеят 1458 души.

История 
Преди доста години, когато още село Кривина не е съществувало, през неговата територия са преминавали три реки – Мачкова, Мотиска и Искър. Първоначално селото се е намирало в Стара планина
близо до Беледие хан в местността Водениците по поречието на река Крива. Старото селище било закътано и скрито, но турците го откриват и опожаряват. Половината от жителите му се поселват в село Градец – Софийска област и махала Беледие хан, Царичина, а останалите се преселват и основават днешното село Кривина, станало по-късно квартал на София. Според легендата по време на османското владичество жителите на селото били недоволни от присъствието на турците и една нощ избили всички до един,
събрали покъщнината си и избягали защото знаели какво ги очаква. Настаняват се на днешното място, където владетел на земите бил също турчин, но с различни разбирания. Той раздал част от земите си
на кривинчани за ползване срещу обработване на собствените му земи. По-късно оставил много земи на родовете, които останали и му били верни.

Транспорт 
Селото се обслужва от 2 автобусни линии: 8, 14.

Известни личности 
 Родени в Кривина
 Рангел Вълчанов (1928 – 2013), български кинорежисьор

Други 
Кривинското основно училище навършва своя 140-годишен юбилей на 22 май 2018 г., но през 2019 г. е закрито поради намалял брой на учениците.

Залив Кривина на остров Тринити в Антарктика е наименуван в чест на село Кривина.

Източници 

Села в област София
Район Панчарево
Сокол (пояснение)

Сокол може да се отнася за:

 Сокол, събирателно за средно големи дневни грабливи птици:

 Селища в България
 Сокол, село в област Силистра.
 Сокол, село в област Сливен.

 Селища в Гърция
 Сокол, село в дем Довища.

 Селища в Русия
 Сокол, град в Русия.

 Футболни отбори
 Сокол, футболен клуб от град Пловдив.
 Сокол, футболен клуб от село Марково, област Пловдив.
 Шипченски сокол, бивш футболен отбор от Варна.

 Други
 Сокол (дружество), спортно движение, създадено в Чехия
 Сокол (община), община в Румъния
Пиперково

Пипéрково е село в Северна България. То се намира в община Ценово, област Русе.

Личности 
 Пламен Павлов – историк, професор във ВТУ

Външни препратки 
 Пиперково - извор на живот, от Светлана Йорданова

Бележки 

Села в област Русе
Населени места в община Ценово
Ценово

Името Ценово може да се отнася за:

 Община Ценово;
 Ценово – село в област Русе, административен център на едноименната община;
 Ценово – село в област Стара Загора;
 Ценово блато;
Черногор

Черногор е село в Североизточна България. То се намира в община Главиница, област Силистра.

Източници 

Села в област Силистра
Населени места в община Главиница
Боил (село)

Боил е село в Североизточна България. То се намира в община Дулово, област Силистра.

География 
Село Боил се намира на 66,1 км от град Силистра, на 25,6 км от град Дулово, на 22,8 км от град Главиница.

Селото се намира на 387 км от столицата София и на 162 км от град Букурещ.

Преобладаващата надморска височина е от 215 до 230 м.

Селото се намира на територията на историко-географската област Южна Добруджа.

Климатът е умереноконтинентален с много студена зима и горещо лято. Районът е широко отворен на север и на североизток. През зимните месеци духат силни, студени североизточни ветрове, които предизвикват снегонавявания. През лятото често явление е появата на силни сухи ветрове, които пораждат ерозия на почвата. Почвите са плодородни – черноземи. Отглежда се главно пшеница, царевица и слънчоглед.

История 
През Османския период, след Освобождението и през периода на румънско господство над Добруджа селото се нарича Емирлер. От 1913 до 1940 година, село Боил попада в границите на Румъния, която тогава окупира Южна Добруджа. Училището в селото е основано през 1916 г. По силата на Крайовската спогодба селото е върнато на България през 1940 г. и е преименувано на Боил през 1942 г.

След 1944 г. в Боил е установено пълномощничество към Общинско управление и Съвет в село Паисиево. Народно читалище „Васил Левски“ – с. Боил е създадено през 1945 г., а ТКЗС „Нов живот“ в селото е учредено през 1956 г.

С указ № 5/обн. 8 януари 1963 г. е заличено близкото село Таркан, което е присъединено като квартал на Боил. От 1979 г. селото е кметство към Селищна система Окорш. В края на Възродителния процес през 1985 г. селото наброява 1104 жители, по-голямата част от които са от турски произход. През 1987 г. село Боил преминава в състава на Община Дулово. Селското училище работи до 2008 г. под названието Народно основно училище „Н. Й. Вапцаров“, след което е закрито.

Личности 
 Родени
 Кемал Бунарджиев – писател

Източници 

Села в област Силистра
Населени места в община Дулово
Вокил (село)

Вокил е село в Североизточна България. То се намира в община Дулово, област Силистра.

География

История 
Старото наименование на селото е Сунгурлар. През 1942 г. е преименувано на Вокил. През 1979 г. населението наброява 2000 жители, а през 1985 г. – 1760 жители. Населението е с турски произход.

Села в област Силистра
Населени места в община Дулово
Боринци

Бòринци е село в Югоизточна България, община Котел, област Сливен.

География 
Село Боринци се намира на около 30 km север-северозападно от областния център Сливен и около 20 km запад-северозападно от общинския център Котел. Разположено е сред възвишенията в северозападната част на Котленска планина, в долината на река Карадере (Горно Карадере), десен приток на Стара река, с по-голямата си част откъм десния (северния) бряг на Карадере и предимно покрай минаващите през селото общински пътища. Отклонение в село Майско от второкласния републикански път II-53 на изток минава през село Боринци и води до село Стрелци, а негово разклонение в Боринци води на юг до връзка с третокласния републикански път III-484.

Надморската височина в селото е около 375 m, а в най-източната му част нараства до около 390 – 395 m.

Землището на село Боринци граничи със землищата на: село Черна вода на север; село Дъбова на север и североизток; село Стрелци на изток; село Кипилово на изток и юг; село Зайчари на югозапад и запад; село Стеврек на северозапад; село Равно село на северозапад.

Населението на село Боринци, наброявало 465 души при преброяването към 1934 г. и 501 към 1946 г., намалява до 268 към 1985 г. и 107 (по текущата демографска статистика за населението) към 2021 г.

При преброяването на населението към 1 февруари 2011 г., от обща численост 146 лица, за 98 лица е посочена принадлежност към „българска“ етническа група, за 44 – към „турска“ и за 4 – към „ромска“.

История 
През 1934 г. дотогавашната махала Кèрсенлик с налично население 465 души е преименувана на махала Боринци, а през 1965 г. получава статут на село. На 7 декември 2006 г. към Боринци е присъединено село Върлище.

В село Боринци е действало основно училище „Иван Миланов“ до закриването му, вероятно през 1966 г.

Поминък 
В селото се развива говедовъдство и овцевъдство.

Обществени институции 
Село Боринци към 2023 г. е център на кметство Боринци.

В село Боринци има:
 действащо към 2021 г. читалище „Н. Й. Вапцаров – 1953“;</ref>
 джамия;
 пощенска станция.

Редовни събития 
Ежегодният събор е на 23 септември.

Източници

Външни препратки 
 Топографска карта, мащаб 1:100000 Картен лист: K-35-041
 Топографска карта, мащаб 1:50000 Картен лист: K-35-041-1. Актуалност 1984 г. Издание 1988 г.
 Източна Стара планина. Географска карта

Села в област Сливен
Населени места в община Котел
Върбино

Върбино е село в Североизточна България. То се намира в община Дулово, област Силистра.

География

История 

Села в област Силистра
Населени места в община Дулово
Братан

Братàн е село в югоизточна България, община Котел, област Сливен.

География 
Село Братан се намира на около 35 km северно от областния център Сливен и около 14 km северозападно от общинския център Котел. Разположено е на възвишение в югозападната част на Лиса планина, на около километър североизточно от река Голяма Камчия и 5 – 6 km източно от извора на реката. Общински път свързва селото на изток с второкласния републикански път II-48 северозападно от село Тича. Надморската височина в североизточния край на селото е около 755 m, в западния намалява до около 690 m, а в южния – до около 660 m.

Землището на село Братан граничи със землищата на: село Змейно на север; село Горско село на север и североизток; село Остра могила на изток; село Тича на югоизток; град Котел на юг; село Стрелци на югозапад; село Дъбова на запад; село Черна вода на запад; село Свирчово на северозапад; село Птичево на северозапад.

Населението на село Братан, наброявало 219 души при преброяването към 1934 г. и 306 към 1956 г., намалява до 89 към 1985 г. и 5 (по текущата демографска статистика за населението) към 2021 г.

При преброяването на населението към 1 февруари 2011 г., от обща численост 8 лица, за 8 лица е посочена принадлежност към „турска“ етническа група.

История 
През 1934 г. дотогавашното село Съръ̀-алàн (Жълта поляна) е преименувано на Братан.

Бележки

Външни препратки 
 Топографска карта, мащаб 1:100000 Картен лист: K-35-041
 Топографска карта, мащаб 1:50000 Картен лист: K-35-041-2. Актуалност 1984 г. Издание 1988 г.
 Източна Стара планина. Географска карта

Села в област Сливен
Населени места в община Котел
Грънчарово

Грънчарово е село в Североизточна България. То се намира в община Дулово, област Силистра.

География

История

Обществени институции 
 храм „Успение на света Богородица“

Села в област Силистра
Населени места в община Дулово
Дъбова

Името Дъбова носят две български села:

 Дъбова, област Сливен
 Дъбова, област Смолян
Златоклас

Златоклас е село в Североизточна България. То се намира в община Дулово, област Силистра.

География 
Село Златоклас се намира на 15 км. от град Дулово.

История 
Населението е предимно от турски произход, съществуват различни теории за произхода му. Едната теория гласи, че са наследници на изселници, дошли по тези земи след 1487 г., когато османците унищожават Караманското царство и изселват членовете му, друга теория сочи за вероятни основатели на селото бекташите.

Първото официално сведение за съществуването на селото е от една османска демографска записка от 1530 г. Там то е отбелязано на картата на региона и може да се види, че е едно от най-ранно заселените села в района. Селото тогава се нарича Балабанлъ (Balabanlı, тур.) в буквален превод означава едър човек в някои източници се отбелязва като Балабанлар. С указ № 2191/обн. от 27.06.1942 г. за преименуването на селото на сегашното му име Златоклас. Румънските власти по време на окупацията записват селото като Balabanlar.

Според преданието съседните села Чернолик и Любен произлизат изселили се от Златоклас. Иса от рода на Балабаните основава съседното село Чернолик, със старо име Кара-Иса-кьой, „село на черноликия Иса“ и Вели от рода на Балабаните, основава село Любен, със старо име Кара-Вели-кьой, „село на черноликия Вели“.

Население, етнически състав и религии 
Текущата демографска статистика за населението на НСИ към 31.12.2018 г. сочи че селото наброява 617 жители.

Числеността на населението според преброяванията през годините:

Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Микро-регионалната идентичност на населението предполага, че мнозинството изповядва Ислям. Той се ограничава до степента на културно-етническата обредност и не е крайно ортодоксален. Другата част от населението изповядва православие.

Културни и природни забележителности 
Между селата Златоклас и Любен може да се види Сиври канара (Остра скала). Природният феномен имащ статут на защитена територия. Обявяването за природна забележителност става през 1981 г.

Редовни събития 
Всяка година в края на месец април, на трасето до селото се провежда автокрос (бъги) състезание. Пистата е на около 800 м в североизточна посока от селото.

Флора и фауна 
Районът на селото в миналото е бил покрит от обширни широколистни гори.
Днес горите са фрагментирани в резултат на изсичането им, преобладаващите широколистни видове са цер, акация, сребролистна липа, орех и червен дъб.
Районът е богат е на птиче многообразие, а също така и на едър и дребен дивеч. С безразборното изсичане на горите през последните години количеството на дивеча спада изключително рязко.

Транспорт 
През селото преминава участък от Републикански път IIІ-216, който свързва гр. Дулово с Републикански път IІ-21 (гр. Силистра – гр. Русе).

Личности 
Мехмед Музеккя Джон

Източници 

Села в област Силистра
Населени места в община Дулово
Козяк (област Силистра)

Козяк е село в Североизточна България. То се намира в община Дулово, област Силистра.

География

История 
До юни 1942 година името на селото е Кечилер махле. То се намира в границите на България от 1878 до 1913 и след 1940 година.

През 1985 година Козяк има 396 жители.

Източници 

Села в област Силистра
Населени места в община Дулово
Колобър (село)

Коло̀бър е село в Североизточна България, община Дулово, област Силистра.

География 
Селото е разположено в източната част на Дунавската хълмиста равнина. Районът е карстов. Проучени са големи залежи на каолин, които запълват негативни карстови форми в долнокредни варовици. Не се експлоатират поради усложнени хидрогеоложки условия.

Релефът е равнинен, надморската височина е между 220 м и 230 – 235 м, в североизточната част на селото спада до 205 – 210 м, между сградата на кметството и джамията е 224 – 225 м.

Климатът е умерен.

Преобладават сивите горски почви.

Отглеждат се предимно царевица, тютюн, фасул, пшеница, ечемик, лук.

Животновъдството е слабо развито.

При преброяването на населението в България през 2011 г., от общо 508 души население на Колобър, 495 лица са се самоопределили като етнически турци .

Населението на село Колобър  нараства от 701 души към 1934 г. на 932 души към 1985 г., рязко намалява на 620 души към 1992 г., а към 2018 г. е 481 души.

История 
До 1942 г. селото се нарича Бейлеркьой. Преименувано е на Колобър – погрешно записано като Колобар, с министерска заповед 2191, обнародвана на 21 декември 1942 г. Грешката е отстранена с Указ 960 на Президиума на Народното събрание от 23 декември 1965 г. (обнародван, ДВ, брой 1 от 4 януари 1966 г.).

По силата на Букурещкия мирен договор от 1913 г. селото остава в румънска територия. Върнато е на България по Крайовския договор от 1940 г.

Религии 
Населението на село Колобър изповядва ислям.

Обществени институции 
Село Колобър е център на кметство Колобър.  

Молитвеният дом в село Колобър е джамия. 

Читалището „Христо Ботев“ е основано през 1948 г. 

В селото има целодневна детска градина  (ЦДГ) – филиал на ЦДГ „Пролет“ село Межден.

Началното училище  „Васил Левски“ в село Колобър е закрито със Заповед № РД-14-60 от 10 юни 2002 г. на министъра на образованието и науката.

Източници 
 Н. Мичев, П. Коледаров – Речник на селищата и селищните имена в България 1878 – 1987; 1989 г., стр. 152
 Енциклопедия „България“, том 3, София, 1982 г.
 Национален регистър на населените места

Бележки 

Села в област Силистра
Населени места в община Дулово
Межден

Межден е село в Североизточна България. То се намира в община Дулово, област Силистра.

География 
Межден се намира на 7,3 km на изток от град Дулово, на 39 km от гр. Силистра и на 121 km от гр. Русе, на 81 km от гр. Добрич, на 78 km от гр. Шумен, на 126 km от гр. Варна и на 73 km от Разград.

Климатът е умерен. Преобладават черноземни почви. Отглеждат се предимно жито, царевица, фасул, пшеница, ечемик, тикви.

История 
До 1942 година името на селото е Санър ени махле. По Букурещкия мирен договор от 1913 г. е дадено на Румъния. През 1940 г. е върнато на България по Крайовската спогодба от 1940 г. През 1985 година селото има 1105 жители.

Население 
Селото е населено с българи, турци и копанари.

Религии 
Основната религия е православно християнство. В селото има два православни храма- „Свети вмчк. Димитър“- осветен на 8.11.1941 година и "Св. Николай Чудотворец", осветен на 9.10.2021 година.

Обществени институции 
 ЦДГ „Пролет“
 Читалище „Отец Паисий“
 Пенсионерски клуб
 Здравна служба
 Поща
 Резиденция за възрастни хора „Надежда“

Транспорт 
Републикански път III-2077 минава през село Межден и северозападно от него се свързва с Републикански път I-7 при неговия 40,1 km. През селото ежедневно преминават автобуси по линиите: Добрич – Русе и Дулово – Варна. Има редовен железопътен транспорт по направленията Силистра и Самуил.

Културни и природни забележителности 
 Паметник на съветския воин*
 Алея на загиналите във Втората световна война*
 Паметник на Стефан Караджа
 В селото има чешма, построена през 1922 г.

Редовни събития 
 8 ноември– празник на селото (сбор).
 Последната Събота на месец Юни– събор на селото

Обичаи 
Сватбен обичай в селото: Свекървата с паничка мед се качва на каруцата при булката, топва пръст в меда и подава на булката да го оближе. След това булката топва пръст в меда и свекървата го облизва. През цялото време сватбарите викат: „Сладка булка, сладка свекърва!“ Колене на агне на Гергьовден.

Личности

Родени 
 Кольо Николов- български подофицер
 Георги Кънев- български редник
 Илия Иванов- български редник
 Димо Цветков- български редник
 Димитър Кънев- български редник

Починали 
 Aлеĸсандър Тушков- руски воин, починал от раните си в село Mежден на 11 септември 1944 г.

Източници 

Села в област Силистра
Населени места в община Дулово
Овен (село)

Овен е село в Североизточна България. То се намира в община Дулово, област Силистра.

География

История 

Села в област Силистра
Населени места в община Дулово
Паисиево

Паисиево е село в Североизточна България. То се намира в община Дулово, област Силистра.

География 
Село Паисиево се намира на 64,3 км от град Силистра, на 23,3 км от град Дулово, на 19,9 км от град Главиница и на 15,1 км от град Исперих. 

Селото се намира на 384 км от столицата София и на 160 км от град Букурещ. 

Селото се намира на територията на историко-географските области Южна Добруджа и Лудогорието.

Климатът е умереноконтинентален с много студена зима и горещо лято. Районът е широко отворен на север и на североизток. През зимните месеци духат силни, студени североизточни ветрове, които предизвикват снегонавявания. През лятото често явление е появата на силни сухи ветрове, които пораждат ерозия на почвата. Почвите са плодородни – черноземи. Отглежда се главно пшеница, царевица и слънчоглед.

Населението на село Паисиево е около 900 души, общата площ е 17 545 km², надморската височина варира от 215 до 235 м.

През селото преминава главният път Главиница-Дулово.

История 
През Османския период, след Освобождението и през периода на румънско господство над Добруджа селото се нарича Доджалар (Докчелар). От 1913 до 1940 година селото попада в границите на Румъния, която тогава окупира Южна Добруджа. По силата на Крайовската спогодба село Доджалар е върнато на България през 1940 г.

Турско основно училище „Назъм Хикмет“ работи в селото с ученици от 1930 до 1960 г. Народно основно училище „Христо Ботев“ в обособеното Суванлък ени махле (Малко Паисиево) действа от 1940 до 1969 г. Народно читалище „Христо Ботев“ е създадено в селото през 1941 г. Със заповед МЗ № 2191/обн. 27 юни 1942 г. Доджалар се преименува на Паисиево.

След 1944 г. Паисиево е общинско управление и седалище на Селски общински народен съвет (СОНС) със съставни села Боил, Вълкан, Долец,Зарица, Звенимир, Зебил, Листец, Орешене и Таркан. ТКЗС „9-ти септември“ – с. Паисиево е учредено през 1950 г., а ОТКЗС „9-ти септември“ работи в селото от 1958 до 1974 г. Местната потребителна кооперация „Напредък“ развива дейност от 1948 до 1977 г.

С указ № 317/обн. 13 декември 1955 г. се заличава село Малко Паисиево, като то се присъединява като квартал на село Паисиево. През 1956 г. от СОНС-Паисиево се отделя село Звенимир, а от 1967 г. – селата Зарица и Таркан. Местното туристическо дружество „Н. Й. Вапцаров“ в Паисиево провежда дейност в периода 1960 – 1973 г.

От 1979 г. Паисиево е кметство към Селищна система Окорш, а от 1987 г. – към Община Дулово.

Религии и етнически състав 
Населението на Паисиево е съставено предимно от етнически турци, изповядващи религията ислям.

Личности 
 Иван Стоянов (историк) – преподавател, работил в селото през 1971 – 1974 г.
 Хюсеин Хамди – историк, кмет на община Главиница, роден в селото.
 Несрин Йозьорен – молекулярен биолог, професор в Босфорския университет, Истанбул, родена в селото.

Външни препратки 
 СУ „Христо Ботев“ село Паисиево

Източници 

Села в област Силистра
Населени места в община Дулово
Остра могила

Името Остра могила носят две български села:

 Остра могила (Област Сливен)
 Остра могила (Област Стара Загора)
Полковник Таслаково

Полковник Таслаково е село в Североизточна България. То се намира в община Дулово, област Силистра.

География

История 

Села в област Силистра
Населени места в община Дулово
Соколарци

Соколàрци е село в Югоизточна България, община Котел, област Сливен.

География 
Село Соколарци се намира на около 40 km север-североизточно от областния център град Сливен, около 14 km север-североизточно от общинския център град Котел и около 14 km юг-югоизточно от град Омуртаг. Разположено е в западната част на историко-географската област Герлово, по сравнително стръмния ляв (северен) долинен склон на река Голяма Камчия, на около 400 – 500 m от реката. Надморската височина нараства от около 390 m в югоизточния край на селото до около 470 m в западния му край.

Общински път от Соколарци на югозапад през село Топузево води до село Филаретово и връзка в него с третокласния републикански път III-706, който води на запад към връзка с второкласния републикански път II-48, а на изток – през селата Малко село, Ябланово и Звездица към връзка с първокласния републикански път I-7.

Населението на село Соколарци, наброявало 351 души при преброяването към 1934 г., нараства до 691 към 1985 г. и намалява до 481 към 2001 г. и 415 (по служебен документ на НСИ от 2021.12.31) към 2021 г.

При преброяването на населението към 1 февруари 2011 г., от обща численост 498 лица, за 15 лица е посочена принадлежност към „българска“ етническа група, за 482 – към „турска“ и за един – „не отговорили“.

История 
До 1934 г. селото се нарича Ду̀ванджилар.

Основното училище „Хаджи Димитър“ е закрито.

Обществени институции 
Село Соколарци към 2023 г. е център на кметство Соколарци.

В село Соколарци към 2023 г. има:
 действащо читалище „Зора“;
 джамия;

Бележки

Външни препратки 
 Топографска карта, мащаб 1:100000 Картен лист: K-35-030
 Топографска карта, мащаб 1:50000 Картен лист: K-35-030-3 Актуалност 1984 г. Издание 1988 г.
 Топографска карта, мащаб 1:50000 Картен лист: K-35-042-1 Актуалност 1984 г. Издание 1988 г.
 Източна Стара планина. Географска карта

Села в област Сливен
Населени места в община Котел
Прохлада

Прохлада е село в Североизточна България. То се намира в община Дулово, област Силистра.

География

История 
През 1950 г. село Десислава се преименува на Прохлада с Указ № 141/обн. на 25 март 1950 г.

Източници 

Села в област Силистра
Населени места в община Дулово
Секулово

Секулово е село в Североизточна България. То се намира в община Дулово, област Силистра.

География 
Населението на Секулово е смесено и се състои от българи, турци и цигани.

История 
До 1942 година името на селото е Усул кьой. Секулово се споменава в турски регистър от 17.09.1676 година под името Усул Шахвели в Силистренската кааза и във връзка с извънредния данък 'авариз', събиран обикновено във вид на ечемик.

На 15 октомври 2016 г. с празник и откриване на паметна плоча се отбелязват 340 години от съществуването на селото.

Събития 
 „340 години Секулово Достойнство, което не умира“

На 15 октомври 2016 г. Секулово отбелязва 340 години от създаването си с празника "340 години Секулово: Достойнство, което не умира. Идеята за него идва от бившата местна учителка Недка Стоянова, а реализатори са Боби Ейнджъл, Николай Илиев и народно читалище „Христо Ботев – 1941“.

По време на празника с водосвет за здраве, отслужен от отци на Доростолска епархия е открита първата паметна плоча в селото. Годишнината преминава със служби в джамията и църквата в Секулово, участие на фолклорни групи от съседните села, групи от ОУ „Св. св. Кирил и Методий“ и Тодор Кожухаров с оркестър „Южни ритми“. Присъстващи са над 500 гости.

 „Enigma Rock“

„Enigma Rock“ е фестивал за рок музика, създаден от Боби Ейнджъл, Николай Илиев и Народно читалище „Христо Ботев – 1941“.

Първото издание на фестивала се провежда на 9 септември 2017 г. и е шумно отразено от медиите, най-вече заради безуспешните опити за неговата забрана от страна на кмета на Секулово Невзад Ибрям (който в интервю за сутрешния блок на Нова телевизия казва „Тази музика няма почва тук“) и местното районно управление на полицията.

Вторият Enigma Rock събира над 1500 души на 8 септември 2018 г. На сцената на фестивала свирят Everdream, Mirror, италианската група ArseA, първата българска банда свирила на Wacken Open Air Dash the Effort, а хедлайнъри на вечерта са Infected Rain.

 „Секул Добруджански“
Празникът на етническия фолклор „Секул Добруджански“ се провежда за пръв път на 2 юни 2018 г. Той също е създаден от Боби Ейнджъл и е под патронажа на Николай Илиев и Народно читалище „Христо Ботев – 1941“. В него се включват десетки любителски колективи от страната, а атракция на събитието е Илия Луков.

През 2019 г. „Секул Добруджански“ се завръща на 1 юни, участниците в него са почти двойно повече, а специално участие взема Володя Стоянов – Войводата.

През 2020-а „Секул Добруджански“ се отлага поради паднемичната обстановка с COVID-19. Година по-късно (2021) се реализира при огромен интерес на 5 юни, а гост на събитието е Валя Балканска.

Личности 
 Родени
 Петър Христов – световен шампион по вдигане на тежести, Монреал, 1980 година
 Милен Йорданов (1962 – 1987) – художник и музикант (негова изложба е поместена в музейната сбирка на местното читалище)
 Кмет Невзад Ибрям (Герб)

Източници 

Села в област Силистра
Населени места в община Дулово
Топузево

Топу̀зево е село в Югоизточна България, община Котел, област Сливен.

География 
Село Топузево се намира на около 38 km север-североизточно от областния център Сливен, около 12 km север-североизточно от общинския център Котел и около 14 km юг-югоизточно от град Омуртаг. Разположено е в историко-географската област Герлово, ниско по северния долинен склон на река Голяма Камчия в южното подножие на Лиса планина, на около 200 – 300 m в южната си част от реката. Надморската височина в центъра на селото при сградата на кметството е около 370 m, а наклонът на терена е предимно на югоизток. Климатът е умереноконтинентален.

Общински път – северно отклонение в село Филаретово от третокласния републикански път III-706, минава през Топузево и води на североизток от него до село Соколарци.

Землището на село Топузево граничи със землищата на: село Соколарци на север; село Ябланово на североизток; село Малко село на изток; село Филаретово на юг; село Орлово на запад; село Българаново на северозапад.

Населението на село Топузево, наброявало 220 души при преброяването към 1934 г. и нараснало до 288 към 1975 г., намалява до 206 към 1992 г. и 98 (по текущата демографска статистика за населението) към 2021 г.

При преброяването на населението към 1 февруари 2011 г., от обща численост 126 лица, за 125 е посочена принадлежност мъм „турска“ етническа група.

История 
До 1934 г. селото се нарича Тòпузлар.

Обществени институции 
Село Топузево към 2023 г. е център на кметство Топузево.

В селото има джамия.

Бележки

Външни препратки 
 Топографска карта, мащаб 1:100000 Картен лист: K-35-041
 Топографска карта, мащаб 1:100000 Картен лист: K-35-042
 Топографска карта, мащаб 1:50000 Картен лист: K-35-041-2 Актуалност 1984 г. Издание 1988 г.
 Топографска карта, мащаб 1:50000 Картен лист: K-35-042-1 Актуалност 1984 г. Издание 1988 г.
 Източна Стара планина. Географска карта

Села в област Сливен
Населени места в община Котел
Филаретово

Филарèтово е село в Югоизточна България, община Котел, област Сливен.

География 
Село Филаретово се намира на около 36 km север-североизточно от областния център Сливен, около 11 km север-североизточно от общинския център Котел и около 16 km юг-югоизточно от град Омуртаг. Разположено е в историко-географската област Герлово, в североизточното подножие на Котленска планина, на около 700 – 800 m от течащата северно от селото река Голяма Камчия. Климатът е умереноконтинентален. Надморската височина в центъра на селото при сградата на кметството е около 355 m, а наклонът на терена е предимно на север.

През Филаретово минава третокласният републикански път III-706, който води на запад към връзка с второкласния републикански път II-48, а на изток – през селата Малко село, Ябланово и Звездица към връзка с първокласния републикански път I-7.

Землището на село Филаретово граничи със землищата на: село Топузево на север; село Малко село на изток; град Котел на юг; село Тича на запад; село Орлово на северозапад.

Населението на село Филаретово, наброявало 511 души при преброяването към 1934 г. и нараснало до 982 към 1985 г., намалява до 784 към 1992 г. и 581 (по текущата демографска статистика за населението) към 2021 г.

При преброяването на населението към 1 февруари 2011 г., от обща численост 604 лица, за 3 лица е посочена принадлежност към „българска“ етническа група, за 594 – към „турска“, за 3 – „не отговорили“, а за принадлежност към „ромска“, „други“ и „не се самоопределят“ не са посочени данни.

История 
До 1934 г. селото се нарича Хамзалàр.

Обществени институции 
Село Филаретово към 2023 г. е център на кметство Филаретово.

В село Филаретово към 2023 г. има:
 действащо читалище „Васил Левски – 1973 г.“;
 действащо общинско основно училище „Д-р Петър Берон“;
 целодневна детска градина „Радост“;
 джамия;
 пощенска станция.

Природни и културни забележителности

Бележки

Външни препратки 
 Топографска карта, мащаб 1:100000 Картен лист: K-35-041
 Топографска карта, мащаб 1:100000 Картен лист: K-35-042
 Топографска карта, мащаб 1:50000 Картен лист: K-35-041-2 Актуалност 1984 г. Издание 1988 г.
 Топографска карта, мащаб 1:50000 Картен лист: K-35-042-1 Актуалност 1984 г. Издание 1988 г.
 Източна Стара планина. Географска карта

Села в област Сливен
Населени места в община Котел
Черник

Черник е село в Североизточна България. То се намира в община Дулово, област Силистра. Жителите му са главно турци къзълбаши.

География 
Село Черник се намира на 43 км от град Силистра, на 2 км от град Дулово и на 35,2 км от град Главиница.

Селото се намира на 400 км от столицата София и на 174 км от град Букурещ.

Селото се намира на територията на историко-географската област Южна Добруджа.

Климатът е умереноконтинентален с много студена зима и горещо лято. Районът е широко отворен на север и на североизток. През зимните месеци духат силни, студени североизточни ветрове, които предизвикват снегонавявания. През лятото често явление е появата на силни сухи ветрове, които пораждат ерозия на почвата. Преобладаващата надморска височина е от 210 до 232 м. Почвите са плодородни – черноземи. Отглежда се главно пшеница, царевица и слънчоглед.

История 
Старото име на селото е било Каралар (Caralar). От 1913 до 1940 година, село Черник попада в границите на Румъния, която тогава окупира Южна Добруджа. По силата на Крайовската спогодба село Черник е върнато на България през 1940 г.

Културни и природни забележителности 
 Тюрбе на Пати
Тюрбето на Пати е построено през 1994 година. Сградата е правоъгълна с размери 6 x 11 m. В нея се намират гробовете на Пати Салих (1902-1970) и други двама местни жители, смятани за чудотворци и почитани от алевиите в селото.

Редовни събития 
6 май е официалният празник на селото който е съпроводен с много и различни събития – от конни състезания и срещи от борба свободен стил до концерти и танци на открито.

Източници

Външни препратки 

Села в област Силистра
Населени места в община Дулово
Голеш

Голеш може да се отнася за:

 Голеш, село в Област Силистра, България;
 Голеш, село в Област София, България;
 Голеш, село в Западните покрайнини, Сърбия;
 Голеш, връх в Гребен планина, България.
Графитово

Графитово е историческо село в Югоизточна България. То се намира в община Нова Загора, област Сливен.

Население 
Графитово е най-малкото по население село в община Нова Загора.

История 
Старото име на селото е Теке махле, вероятно във връзка с разположеното край него теке (вижте по-долу). Селото е разрушено и запалено през 1878 г. През 2014 г. с решение на Министерски съвет селото е присъединено към Омарчево.

Културни и природни забележителности 
На разположеното край селото възвишение Адатепе се намира тюрбето на алевийския светец Муса Чобан, известен като Кадемли баба. Сред българското население от околностите то е известно и като манастир Свети Илия. Предполага се, че тюрбето е построено в следата на 16 век, макар че има и хипотези за по-ранното му основаване. Сградата има височина 7,7 m и е иззидана от камъни. Около тюрбето е имало и други култови сгради, включително имарет, разположен на 30 m източно от него. Според някои сведения, в началото на 17 век османските власти обявяват текето за еретично и забраняват използването му.

Бележки

Външни препратки 

Исторически села в област Сливен
Добруджанка

Добруджанка е село в Североизточна България. То се намира в община Кайнарджа, област Силистра.

Външни препратки 

Села в област Силистра
Населени места в община Кайнарджа
Зарник

Зарник е село в Североизточна България. То се намира в община Кайнарджа, област Силистра.

История 
Забележително е, че броят на населението нараства.

Културни и природни забележителности 
Зарник е в развитие.

Други 
Повечето от населението са емигрирали в чужбина!

Външни препратки 

Села в област Силистра
Населени места в община Кайнарджа
Кайнарджа

Кайнарджа е село в Североизточна България.

То е административен център на община Кайнарджа, област Силистра.

География 
Намира се в центъра на Добруджа. Край селото е изграден ГКПП Кайнарджа между България и Румъния, който е отворен за свободно преминаване на 3 октомври 2017 г.

История 
До 1942 година името на селото е Малка Кайнарджа. На 21 юли 1774 година тук е сключен Кючуккайнарджийският договор между Русия и Османската империя, сложил край на Руско-турската война от 1768 – 1774 г.

През 2009 г. с решение № 130, Протокол №20/ 25.02.2009 г. на Общински съвет – Кайнарджа – по повод 235 г. от подписването на Кючуккайнарджанския договор – е приета Програма за отбелязване на събитието. В нея акцентът е поставен върху два момента: провеждане на 18.06.2009 г. на международна научна сесия под наслов: „Кючук – Кайнарджанският мирен договор от 1774 г. и ролята му за развитието на Балканите“ и тържество за откриване паметник на Екатерина II Велика.

Личности 
 Родени в Кайнарджа
Диана Димитрова – съвременна българска актриса
 Антон Пчеларов (1865 – ?), български офицер
 Енчо Тагаров (1904 – 1967), български актьор

Галерия

Вижте също 
 Договор от Кючук Кайнарджа

Бележки

Външни препратки 
 Официален сайт на община Кайнарджа

Села в област Силистра
Населени места в община Кайнарджа
Каменци

Каменци е село в Североизточна България. То се намира в община Кайнарджа, област Силистра.

История 
Старото име на селото е Кайрак. Според някои твърдения, преселници от селото са основателите на село Кайраклия в Тараклийски район в днешната Република Молдова.

Културни и природни забележителности 
Храм „Свето Възнесение Господне“, построен през 1906 година.

Външни препратки 

Села в област Силистра
Населени места в община Кайнарджа
Краново

Краново е село в Североизточна България. То се намира в община Кайнарджа, област Силистра.

География 

До селото е протичала р. Суха. По сведения от местните жители, по-рано реката дори е била плавателна. Недалеч от село Голеш е имало старо пристанище. Халките, на които са акостирали плавателните съдове, са все още запазени.

История 

По сведения на местните жители, селото се е образувало около 1772 година. След като Османската империя се опитва да ислямизира българското население в Тракия — село Гарваново, и други около Хасково, българите решават да се преселят извън границите на Османската империя. Така няколко рода, един от които е Желковият, достигат до един извор в земите на днешното село Краново. По онова време цялата местност е била обгърната от брястова гора. Благоприятните условия и наличието на строителни материали спомагат бързото развитие на селото.

Културни и природни забележителности 
 Желковата пещера

Редовни събития 

Сборът на село Краново е на 1 ноември.

Външни препратки 

Села в област Силистра
Населени места в община Кайнарджа
Полковник Чолаково

Полковник Чолаково е село в Североизточна България. То се намира в община Кайнарджа, област Силистра.

География 
Селото е в близост е до Румъния. Природата е с чист и свеж въздух. Селото е населявано предимно от цигани, но има и малко турски и български къщи. На хълма срещу селото има широколистна гора от липа.

История 
Населението се занимава предимно с отглеждане на животни и обработка на тиквено семе. В миналото селото е било два пъти по-голямо хората са се занимавали главно с обработка на земя и животновъдство.

Личности 
Жеко Георгиев Стефонов

Външни препратки 

Села в област Силистра
Населени места в община Кайнарджа
Попрусаново

Попрусаново е село в Североизточна България. То се намира в община Кайнарджа, област Силистра.

Външни препратки 

Села в област Силистра
Населени места в община Кайнарджа
Посев (село)

Посев е село в Североизточна България.
То се намира на 5 км западно от село Средище в община Кайнарджа, област Силистра. Една от главните пътни артерии, която минава близо до с. Посев е Силистра – Варна. Селото се намира на около 90 км северозападно от град Варна.

История 
До 1942 година името на селото е Екинджик.

Външни препратки 
Снимки от с. Посев

Снимки от с. Посев Септември 2009

Бележки 

Села в област Силистра
Населени места в община Кайнарджа
Крива круша

Крѝва кру̀ша е село в Югоизточна България, община Нова Загора, област Сливен.

География 
Село Крива круша се намира на около 40 km запад-югозападно от областния център град Сливен, около 12 km северозападно от общинския център град Нова Загора и около 25 km североизточно от град Стара Загора. Разположено е в южните склонове на Сърнена Средна гора, на около 2 km южно от билото ѝ и от връх Дебела глава (689,6 m) и на около 4 km от намиращия се отвъд билото язовир Жребчево. Теренът в селото е с умерен наклон на юг-югоизток, а надморската височина в центъра му е около 390 m. Климатът е умереноконтинентален.

Общински път през селото води: на североизток – до връзка с второкласния републикански път II-55, водещ на югоизток през село Асеновец до връзка в северозападния край на град Нова Загора с второкласния републикански път II-66, а на северозапад през село Паничерево – до връзка с първокласния Подбалкански път; на югоизток – през село Караново до връзка с републиканския път II-66.

Землището на село Крива круша граничи със землищата на: село Паничерево на север; село Баня на североизток; село Асеновец на изток; село Брястово на изток; село Караново на юг; село Руманя на югозапад; село Братя Кунчеви на северозапад.

В землището на Крива круша има 2 микроязовира – „Дермен дере 1 (Дермен дере 1-18)“ и „Дермен дере 2“.

Населението на село Крива круша, наброявало 393 души при преброяването към 1934 г., намалява до 38 души (по служебен документ на НСИ от 2022-12-31) към 2022 г.

При преброяването на населението към 1 февруари 2011 г., от обща численост 35 лица, за 22 лица е посочена принадлежност към „българска“ етническа група, за 9 към „ромска“, за 2 – „не отговорили“, а за принадлежност към „турска“, „други“ и „не се самоопределят“ не са посочени данни.

Религии 
Християнска религия

История 
Според предания, селото е създадено от преселници, бягащи от огнище на чума.

След Руско-турската война (1877 – 1878 г.) по Берлинския договор 1878 г. селото остава в Източна Румелия; присъединено е към България след Съединението 1885 г.

При преброяването на населението през 1893 г. в село Крива круша има 42 сгради и 249 жители. При преброяването през 1934 г. сградите са 66, а жителите – 385.

От 1920-те години ученици от Крива круша учат в откритата през 1921 г. в село Караново прогимназия.

През 1954 г. съществувалата до тогава кооперация в село Крива круша се закрива и преминава към кооперацията в село Караново, която през 1958 г. изгражда в Крива круша нова търговска сграда с магазин за хранителни и промишлени стоки и заведение за обществено хранене.

От януари 1959 г. съществуващото Трудово кооперативно земеделско стопанство (ТКЗС) в село Крива круша е включено в обединеното ТКЗС (ОТКЗС) „Сталин“ с център село Караново, в което са включени и ТКЗС от селата Брястово, Загорци и Събрано.

Бележки

Външни препратки 
 Топографска карта, мащаб 1:100000 Картен лист: K-35-052
 Топографска карта, мащаб 1:50000 Картен лист: K-35-052-2. Актуалност 1981 г. Издание 1985 г.
 Горнотракийска низина. Географска карта
 Източна Румелия. Карта

Села в област Сливен
Населени места в община Нова Загора
Стрелково

Стрелково е село в Североизточна България. То се намира в община Кайнарджа, област Силистра.

География 
Село Стрелково се намира на 36 км от Силистра, на десетина от границата и на 56 км от Добрич. Намира се на един плавен преход от Дунавската равнина към Лудогорието, до една система от чеири (чаири).

Културни и природни забележителности 
Тракийско светилище от 4 век пр.н.е.

Външни препратки 
 Скални манастири близо до с. Стрелково

Села в област Силистра
Населени места в община Кайнарджа
Научене

Нàучене е село в Югоизточна България. То се намира в община Нова Загора, област Сливен.

Нунатак Научене на Антарктическия полуостров е наименуван на селото.

История на името 
В миналото, селото се е намирало в местността Авланкьой (Аланкьой, Ааланкьой) на пътя Сливен - Нова Загора. Преданието разказва, че местните под ръководството на Балабанлията нападнали и ограбили турската поща с данъците на хазната. Целта била с парите да се въоръжат и да вдигнат възстание. Въстание не се вдигнало, но за отмъщение турците опожарили селото и прокудили останалите живи негови жители да го построят на ново място. След като се разчуло за изгореното село и пътниците по пътя от Пловдив към Сливен спирали да питат защо е опожарено Аланкьой, местните турци им казвали: "Гид йоренме!" (иди да научиш - от турски). Така на новото си място селото станало Юренлик, после и Юрене. Името е променено със закон, утвърдено с указ № 462 от 13.XII.1906 г. След преврата на 19 май 1934 г. с нов указ от 14 август 1934 г. селото става Научене.

Предходни имена на селото: Юрене, Юренлий, Юрени, Юренъ, Научен.

Бележки 

Села в област Сливен
Населени места в община Нова Загора
Бабук

Бабук е село в Североизточна България. То се намира в община Силистра, област Силистра.

География 
Село Бабук се намира на 15 км от Силистра.

История

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Личности 
 Родени в Бабук
  Дочо Михайлов (1895 – 1926), български революционер от ВДРО, ДРО и БКП
  Димо Йорданов (р. 1927), български педагог и психолог, професор
 Стойчо Раданов (1932 – 2008), български съдебен лекар, професор
   Христу Къндровяну (1928 – 2013), румънски литературен критик и поет

Източници 

Села в област Силистра
Населени места в община Силистра
Брадвари

Брадва̀ри е село в Североизточна България. То се намира в община Силистра, област Силистра.

География 
Брадвари се намира на 26 км от Силистра.

История 
До 1942 г. селото носи името Балтаджии еникьой.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Силистра
Населени места в община Силистра
Питово

Питово е село в Югоизточна България. То се намира в община Нова Загора, област Сливен.

География 
Село Питово (област Сливен) се намира в Югоизточна България и е част от община Нова Загора. Селото е на разстояние 19 км от общинския център гр. Нова Загора и 33 км от областния център гр. Сливен. 

Селото е известно със своите чешми.

Има редовни автобусни линии Нова Загора – Полско пъдарево – Омарчево – Питово. Това е сравнително голямо, но тихо село, предлагащо всички необходими публични услуги: пощенска станция, бирария и магазин. Местните хора са гостоприемни и приятелски настроени. Природата наоколо предлага добри възможности за лов и риболов, както и за селски туризъм.

Културни и природни забележителности 
На юг-югозапад от селото са разположени Свети Илийските възвишения. На един от върховете им се намират останки от средновековно кале и сграда на църква. През XVII век мястото е посещавано от османския пътешественик, поет и историк Евлия Челеби.

На около 2-3 км на изток от селото, до язовир „Текиря“, са открити останки от римска баня. Един от мраморните блокове с размери около 150/70/50 см. се намира в двора на Слав Петков Минов (1918-1997).

Редовни събития 
Традиционният сбор на селото е всяка година на 24 май.

Известни личности 
 Ренета Инджова – Министър-председател (баща ѝ е от селото)
 Мирослав Тихолов – археолог.
 Стоян Джеджев – артист – кукловод. Един от основателите на Държавен куклен театър в гр. София.

Бележки 

Села в област Сливен
Населени места в община Нова Загора
Българка (село)

Българка е село в Североизточна България. То се намира в община Силистра, област Силистра.

География 
Българка се намира на 17 км от Силистра. Сегашното село е съставено от сливането на с. Бръчма и с. Българка.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Силистра
Населени места в община Силистра
Полско Пъдарево

Полско Пъдарево е село в Югоизточна България. То се намира в община Нова Загора, област Сливен.

География 
Разположено е на 7 km на югоизток от град Нова Загора в полите на Свети Илийските възвишения. Магистрала „Тракия“ преминава на север от селото.

История 

Село Полско Пъдарево датира на настоящето си място от 1803 г. Мястото на сегашното разположение на селото е било вековна гора. Тази гора е била пазена от българин „коруджия“ т.е пъдарин, който пръв заживял тук със семейството си. Има различни версии за това каква е причината за преместването на първите заселници след това, но във всички случаи благоприятният климат и хубавата питейна вода е една основна причина за това. Селото носи името Коруджий до 1906 г. когато е преименувано в Пъдарево, а с Указ №704/1.11.1963 – в Полско Пъдарево.

Културни и природни забележителности 
Най-голямата историческа забележителност е Текето, построено на най-високия връх на Свети Илийските възвишения

Външни препратки 
 Сайт на Полско Пъдарево :http://padarevo.jd-soft.org 
 Симеон Василев „Китно Полско Пъдарево“ ИК „Кота“ Стара Загора 2010

Бележки 

Села в област Сливен
Населени места в община Нова Загора
Прохорово

Прохорово е село, което се намира в Югоизточна България област Сливен, община Нова Загора. То е малко село, в него живеят около 100 души. В центъра му се намират библиотеката, общината, магазините и една детска площадка.

География 
Селото има землище 21,932 км. Надморската му височина достига 163 м, пощенския му код е 8944, телефонният код е 04526. Близо до Прохорово се намира село Еленово. Разстоянията между двете села е около 5-6 км.

История 
Преди няколко години в селото са ходили корейци и са открили при разкопки колесница и някои други останки. Около Прохорово има няколко малки могили. Преди много години може би тези земи да са били населявани от траки или други племна.

Редовни събития 
Празникът на селото е на 3 юни и тогава хора (жители) на селото се събират на центъра, за да се повеселят.

Бележки 

Села в област Сливен
Населени места в община Нова Загора