Runesten

En runesten er en gravsten eller en anden mindesten med runeindskrift. I Sverige findes mere end 3000 runesten, i Norge næsten 70 og i Danmark ca. 220 (heri medregnet Sydslesvig og Skåneland).
Runestenene er ofte gjort som "kumler" (minder) over døde familiemedlemmer.

Læsning af runesten 
Det er en længerevarende proces at afkode budskabet på en runesten. Først skal tegnene tydes og naturlige sprækker sorteres fra. Herefter "oversættes" runerne til latinske bogstaver og meningen med budskabet tolkes, inden det gengives på nutidigt sprog. Indtil gennembruddet for historisk kildekritik i slutningen af 1800 - tallet var det almindeligt, at historikere søgte bekræftelse af runestenenes informationer ved at tolke disse ind i kronologi, der var baseret på sagaer og krøniker. I 1911 afviste Lauritz Weibull denne metode, og på basis heraf er flere forskere nået frem til, at kun få (der nævnes fra seks til ni) danske runesten kan knyttes til en historisk begivenhed, som bekræftes af andet samtidigt kildemateriale..

Runesten i Skandinavien 

Runesten blev især rejst mellem år 300 og år 1130. Runesten forekommer i hele det nordiske kulturområde – Sverige, Norge og Danmark, samt i visse områder med nordisk indflydelse. De ældste finder man i Norge, som eksempelvis Tunestenen, Hogganvikstenen og Einangstenen fra 350'erne. De yngre sten forekommer især i Danmark og Sverige. Runer anvendes også langt senere i både Sverige og Norge, men man holdt generelt op med at rejse runesten før år 1100. De absolut fleste runesten findes i området omkring Mälardalen i Sverige.

Ældre runesten (før år 800) er almindeligvis ristet med den ældre futhark, et runealfabet med 24 tegn. De er ofte uden ornamentering. Sammenlignet med vikingetidens runesten, som næsten alle er mindesten efter døde slægtninge, er det ikke altid lige tydeligt, hvad der er formålet med de ældre runesten. De ældre sten er ofte mere litterære (altså med versemål og med et potisk billedsprog) end de senere, og flere af de mere kendte runesten er netop fra denne tid, såsom Eggjastenen, Björketorpstenen og Järsbergstenen.

Omkring år 960 kom et stort opsving i rejsningen af runesten med udgangspunkt i Danmark, hvor Harald Blåtand havde ladet sig døbe og rejste Den Store Jellingsten. Mere end halvdelen af alle runesten i Danmark er således opført i perioden ca. 970-1020.

Skikken spredte sig videre mod nord og i hvert område rejste man runesten i en generations tid inden man holdt op igen, med en undtagelse: Uppland og Södermanland, hvor man blev ved til et stykke inde i 1100-tallet, hvad der har gjort disse områder særligt rige på runesten. Disse sten holder sig i høj grad til skabelonen: X rejste stenen efter sin slægtning Y, som havde gjort dette og døde sådan. Gud hjælpe hans eller hendes sjæl. Z ristede.

Runesten i Danmark 
 Snoldelevstenen, 700-tallet
 Gørlevstenene - Gørlev 1, ca. 800-900, og Gørlev 2, ca. 970-1020
 Hedeby-stenene, sen vikingetid, ophavsmand omdiskuteret
 Kallerupstenen, ca. 826
 Glavendrupstenen, ca. 900, med Danmarks længste runeindskrift
 Tryggevældestenen, ca. 900-950
 Bregninge-stenen, 900-tallet
 Den Lille Jellingsten, ca. 960
 Sønder Vissing 1, ca. 965
 Den Store Jellingsten, ca. 965
 Rydsgårdstenen, 900-tallet
 Klejtrup-stenen, ca. 970-1020
 Fjenneslev-stenen, ca. 1000-1050
 Tårnborg-stenen, ca. 1050-1100
 Sørup-stenen, ca. 1050-1250
 Horne-stenen, ca. 900
 Rimsø-stenen, ca. 900-1020
 Tirsted-stenen, ca. 970–1020
 Øster Bjerregrav-stenen 1, ca. 970-1020 
 Øster Bjerregrav-stenen 2, ca. 970-1020

Runesten i Sverige 
Der findes knap 3000 runesten i Sverige, heriblandt
 Altunastenen
 Grækenlandsstenene
 Rökstenen
 Runeindskrifter fra Halland
 Runeindskrifter fra Blekinge

De sidste runesten 
I perioden fra omkring år 1020 til ca. 1050 ophørte runestensskikken i Danmark, undtagen på Bornholm, som først blev fuldt kristnet i midten af 1000-tallet. Samfundet havde i løbet af et par århundreder efter kristendommens indtog vænnet sig til den nye struktur der var kommet i samfundet, og runestenene mistede af den grund deres betydning som markører af slægtskontinuitet og magtsymboler på overgangen mellem det hedenske og det kristne samfund.

Runesten i Tyskland 
Blandt de tyske runesten er specielt de fire Hedeby-sten (også kendt som Haddeby-stenene) interessante ud fra et dansk historisk perspektiv
 Haddeby-stenen 2, ca. 938
 Haddeby-stenen 4, ca. 938
 Haddeby-stenen 1, ca. 982
 Haddeby-stenen 3, ca. 982

Andre runesten 
Runesten i Nordamerika, som almindeligvis betragtes som moderne frembringelser og ikke beviser (pr. 2005) at vikingerne har været der:
 Heavener-runestenen (Oklahoma)
 Kensington-runestenen (Minnesota – Den mest omdiskuterede – indristet årstal 1362)
 Poteau-runestenen (Oklahoma)
 Roseau-runestenen (Minnesota – Kun aftryk haves i dag)
 Shawnee-runestenen (Oklahoma)
 Spirit Pond-runestenene (Maine – 3 stk i alt)

Galleri

Danske runesten

Svenske runesten

Se også 
 Helleristning

Eksterne kilder/henvisninger 
 www.runer.ku.dk - Danske Runeindskrifter, database etableret af Nationalmuseet i samarbejde med Nordisk Forskningsinstitut, Københavns Universitet
 Dansk-Skaansk Forenings rundskrivelse 1999:3. Juli 1999. Smålandske runesten – om runeskriftkulturen. Af Knud J. Holdt 
 Arild Hauges Runer
 Svenska Runstenar och Runinskrifter 
 Hurstwic: Other Norse Artifacts in North America Citat: "...There are a small group of Norse artifacts found in North America that are widely regarded as genuine. These include the artifacts found at L'Anse aux Meadows (left) and the 11th century Norwegian coin found in Maine in 1957 (right)...Norumbega, a Norse Colony in New England?...Williams also recorded that the natives children were often born with white skin and red hair...Chapman's third source of evidence is the over one hundred rune stones found in New England...Horsford continued his research, finding evidence of Norse era dams, canals, piers, and settlements in Watertown, and a Norse era fortification in Waltham. Horsford oversaw the re-creation of the fortification: a stone tower in the Norumbega region of the Charles River (right)..."

Noter 

 
Forhistoriske stensætninger
Middelalderens kultur