alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Гиген

Гигѐн е село в Северна България, в общ. Гулянци, Плевенска област.

География 
Гиген е едно от големите села в средната част на Дунавската равнина. Намира се недалеч от устието на р. Искър. В миналото местността е била блатиста, но след издигането на дига на р. Дунав и пресушаването на блатата се откриват големи площи от обработваема земя. Почвата в района на селото е черноземна и много плодородна.

В съседство на Гиген се намират селата Байкал (на 5 км), Крушовене (11 км), Искър (бивша Гигенска махала, 4 км), Брест (10 км) и Загражден (11 км), а общинският център Гулянци е на 19 km.

Най-близкият голям град е областният център Плевен (на 41 км). На отсрещния бряг на Дунав се намира румънският град Корабия.

Религии 
Населението изповядва предимно източноправославното християнство.

Културни и природни забележителности 
В непосредствена близост до Гиген се намират останките на древноримския град Улпия Ескус, основан през 106 г. от император Траян. Според историци през 328 г., по времето на император Константин Велики, е построен Константиновият мост над Дунав, който е свързвал тогавашните градове Улпия Ескус и Сукидава (до днешното с. Челей в Румъния). Храм на богинята Фортуна от времето на Комод е проучен и реставриран, като виртуалното му копие става достъпно в НИМ – София през 2022 г.

Редовни събития 
Редовен събор на селото се провежда на 15 септември.
На Ивановден по стар стил, 20 януари, се провежда ежегоден празник с кукери и „мечкари“.

Личности

Родени в Гиген 
 Ирина Флорин – поп певица и моден дизайнер
 Пламен Дончев – актьор
 Борис Кодиков – местен жител и автор на „Исторически очерк за село Гиген“
 Люлин Занов – поет
 Ванко Русев Кръстев
 Станислав Атанасов - ученик в СУ “Асен Златаров” с. Гиген, поет

Източници

Външни препратки 
 Информация за Улпия Ескус 

Села в област Плевен
Населени места в община Гулянци
Долни Вит

До̀лни Вѝт е село в Северна България. То се намира в община Гулянци, област Плевен.

География 
Долни Вит е село в Северна България. Намира се в община Гулянци, област Плевен.

Отстои на 9 км североизточно от гр. Гулянци, на 39 км северно от гр. Плевен и на 193 км североизточно от гр. София. Съседните села Сомовит и Милковица са съответно на 4 км североизточно и на 4 км южно.

Разположено е в низина, съвсем близо до десните брегове на реките Вит и Дунав. Надморската му височина достига 48 м. Климатът е умереноконтинентален със студена зима и топло лято, количеството на валежите е малко.

Железопътен и автобусен транспорт го свързват с останалите населени места. Селото е едно от големите в общината и е много добре уредено. Главните улици са асфалтирани и осветени, изградени са водопреносна и електропреносна мрежи.

Постоянното население наброява около 515 души.

В Долни вит функционират кметство, параклис, читалище, детска градина, магазини и заведение. Най-близкото училище е в с. Милковица.

Селото има стадион и футболен клуб. Любителите на риболова могат да се възползват от условията, които река Вит предоставя за практикуването му, както и за пикници, плаж и разходки.

История 
По време на османската власт, селото се е казвало „Шамлиево“. На един хълм над селото има построен параклис. По път към ЖП гарата се намира стадион „Бенковски“.
До 1953 г. селото се е наричало Шамлиево. Неговите стари жители разказват, че селището носи името на някогашния турски чифликчия Шамли бей, който владеел над 10 000 декара ниви и ливади. След освобождението на България от османско владичество той заминава за Анадола и селяните стават собственици на плодородната земя в околността на селото. Населението се е занимавало със земеделие, животновъдство и градинарство. Селото е разположено по склоновете на възвишение и има югозападно разположение. Поради свличане на земни пластове жителите на селото са принудени да изоставят дворните си места и се преместват на друго място. Това е станало през 1956 година. Селото е застроено в низината, където преди са били зеленчукови градини. Построени са нови къщи, посадени са плодни дървета, а дворовете и улиците са озеленени.

Кухня 

Характерното ястие е „Моаре де пеще“ (от румънското moare de peşte – „рибна саламура“), наричано още „моричика“ и „прясол“. В останалите части на България това ястие е известно и като „влашка саламура“. Приготвя се по следния начин: изпържвате добре, оваляна в царевично брашно (малай) която и да е прясна дунавска риба (най-добре таранка или уклей), или изпичате във фурна едно пиле. Слагате на котлона тенджера с 2 л. вода, щом заври я отдръпвате от котлона. Добавяте изпеченото месо на късчета в предварително подправената със сол и оцет на вкус вода заедно с 1 глава счукан чесън, 5-6 изпечени и обелени чушки и 2-3 люти – пресни или сухи, слага се и печен домат, сол. Консумира се гореща.

Бележки 

Села в област Плевен
Населени места в община Гулянци
Дъбован

Дъбова̀н е село в Северна България. То се намира в община Гулянци, област Плевен.

География 
Селото е разположено в района на километър 620-и на река Дунав и на 12 километра северозападно от град Гулянци. Географско положение: 43° 43' Северна ширина, 24° 37' Източна дължина. Надморска височина: 29 m. Пощенски код: 5973. Телефонен код: 06568. Население 531 жители по данни от 2014 г.

История 
В картата на Феликс Каниц от 1870 – 1874 г. селото е посочено с името Черчилан (Čerčilan).

Икономика 
Основните отрасли на икономиката в селото са животновъдството отглеждането на зърнени култури и захарно цвекло.

Външни препратки 
 www.dabovan.free.bg

Бележки 

Села в област Плевен
Населени места в община Гулянци
Загражден

Името Загражден носят две български села:

 Загражден (Област Плевен)
 Загражден (Област Смолян)
Ленково

Лѐнково е село в Северна България. То се намира в община Гулянци, област Плевен.

География 
Селото е на около 30 км от Плевен, по посока на р. Дунав. Разположено е на няколко хълма.

История 
Старото име е Коприва. След това селото е кръстено на Ленко Нанков Мишев (партизанин).

Антична крепост в източния край на село Ленково, на десния бряг на местната река Барата, в Муселиевска махала (Муселиевски път) на 0.75 км от центъра на селото. Теренът е естествено защитен и се издига над речното корито. Площта на крепостта е около 20 дка. Крепостните стени са били изградени от ломен камък, споен с бял хоросан. В днешно време няма видими останки от крепостта. Надморска височина: 134 м. GPS координати: 43*34’35” С.Ш. и 24*43’13” И.Д.

Религии 
Населението изповядва предимно източноправославното християнство.

Редовни събития 
 Всяка година на Йордановден и Ивановден се провежда обичая „Лудите Булки“.
 Вече пета година се провежда и сбор в село Ленково. Тази година той се проведе на 28 и 29 септември

Източници

Външни препратки 

Села в област Плевен
Населени места в община Гулянци
Пайдушко

Пайдушко е село в Североизточна България. То се намира в община Търговище, област Търговище. До 1934 година името на селото е Кьочеклер или Кьочаклар.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Други 
Старото име Кочаклар означава „юнаци“.

Източници 

Села в област Търговище
Населени места в община Търговище
Милковица

Мѝлковица е село в Северна България. То се намира в община Гулянци, област Плевен. Спирка на жп линията Плевен-Черквица.

История 
В 1851 година е изграден храмът „Свети Архангел Михаил“. Иконите са изписани в 1895 година от дебърския майстор Нестор Траянов.

Галерия

Личности 
 родени в Милковица
 Иля Прокопов (р. 1952), български археолог, нумизмат

Източници 

Села в област Плевен
Населени места в община Гулянци
Подгорица (село)

Подгорица е село в Североизточна България. То се намира в община Търговище, област Търговище.

История 
Разкопки на праисторическо селище Подгорица свидетелстват за селище от късния неолит, с площ от 6 дка, разположено върху ниско плато на 1 км северно от селото, от двете страни на надлеза. По време на археологически разкопки са проучени 74 жилища и ями. Допълнително е разкрита селищна могила от халколита, с диаметър 50 м и височина 8 м, разположена на 4 км северозападно от селото.

През османския период и до първата половина на ХХ век селото се нарича Акмехмед кьой. В селото се заселват българи от село Гердеме, днешно Хлябово, Елховско, и шопи от Кюстендилско.

География 
Селото се намира 223 метра надморска височина. Най-високата точка в селището е местността Дюза на 491 метра, а най-ниската е местността Хамбърлък – 192,7 m.

Землището на Подгорица е вълнообразно равнинно, на места пресечено, особено в западната и южната му част. Киселинността на почвите в цялото землище е слабо алкална. Землището на селото е разположено на вододела между басейните на реките Врана и Лом, поради което е бедно на водоизточници. Почвено-климатичните условия позволяват да се отглеждат всички културни растения, с изключение на особено топлолюбивите. В Подгорица има значителни пространства гори. Те са свързани с горите на съседните села: Здравец, Момино, Лиляк, Александрово, Пресиян, Горна Кабда, Долна Кабда, Марчино, Кошничари, Росина и образуват един огромен масив.

Климат 
Климатът на Подгорица е умерено континентален. За периода 1916 – 1955 г. средномесечните температури на въздуха и сумите на валежите са били:

Средногодишната температура на въздуха е 10 °C. Най-студеният месец е януари, но даже и тогава температурите не са особено ниски. Само за кратко време, при това не всяка година, те падат до -15 до -20 "C. Средногодишните валежи са 585 литра на квадратен метър. Преобладаващите ветрове са североизточните, които са най-силни през есенно-зимния период.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Други 
Транспортът до селото се поддържа от автобуси по линията Търговище-Попово. Има жп спирка на линията София-Варна.

Източници 

Села в област Търговище
Населени места в община Търговище
Байкал (село)

Байкал е село в Северна България. То се намира в община Долна Митрополия, Област Плевен. Разположено е на брега на Дунав и има пристанище.

География 
Селото е разположено на брега на р. Дунав, на 50 км източно от Оряхово. Съседни села са Долни Вадин (на запад), Гиген (на изток), Загражден и Крушовене (на юг).

История 
Старото име на Байкал е Бешлий. Посочено е в картата на Феликс Каниц от 1870 – 1874 г. като Besli. С министерска заповед от 1934 г. името на селото е сменено на Борил, а през 1959 г. нова заповед го преименува на Байкал.

В околностите на селото са открити следи от човешки поселища от бронзовата епоха. Открити са и сребърни монети, сечени през царуването на Александър III Велики, които свидетелстват за тракийско селище. На четири километра от селото са развалините на римския град Улпиа Ескус, а намиращата се наблизо крепост Палациолум е защитавала южния край на Траяновия мост на Дунава. Днешното село е образувано върху развалините на тракийското, трако-римското селище и крепостите Палациолум, Градището и Четате и върху останките на селище от Първото и Второто българско царство.

При изкопни работи в селото постоянно се изравят антични находки, включително няколко надгробни паметника, златен пръстен, мраморна статуя и мраморна оброчна плоча с изображение на бог Митра, покровител на робите.

През времето на Първото и Второто българско царство тук е съществувало голямо българско селище, чието име е неизвестно. Над селото е разкрит неговият некропол.

Религия 
През 1883 г. е построена църквата „Свети Георги“.

Обществени институции 
 Основно училище „Христо Ботев“
През 1853 г. в Бешлий отваря врати килийно училище, което функционира с прекъсвания до Освобождението. Откритото впоследствие основно училище „Христо Ботев“ е закрито през 2006 г. На негово място е отворен астроцентър, който организира извънкласни занимания по астрономия за ученици от цялата страна.
 Читалище „Пробуда“

Галерия

Бележки 

Села в област Плевен
Населени места в община Долна Митрополия
Преселец

Преселец е село в Североизточна България. То се намира в община Търговище, област Търговище.

История 
Селото попада в историко-географската област Герлово. Тук след археологическо проучване е регистрирано тънкослойно халколитно селище, населявано и по-късно през бронзовата епоха, Късната античност и Късното средновековие. То е разположено върху склон, в подножието на който има каптаж и чешма, над овчарниците на около 1 км североизточно от селото.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Търговище
Населени места в община Търговище
Божурица

Божу̀рица е село в Северна България. То се намира в община Долна Митрополия, област Плевен.

География 
Божурица е село в Северна България. Намира се на 18 км от гр. Плевен. Река Вит дели селото на Ново и Старо село.

История 
Селото е разположено на пет хълма. По време на османската власт едната част е била турско гробище. Също така в селото е вилняла „черната смърт“. След епидемията от чума, земята в селото е била изорана от два бивола.

Религии 
Жителите на село Божурица са предимно православни християни.

Културни и природни забележителности 
В центъра на село Божурица е направен паметник с имената на ранените и загиналите в Междусъюзническата война. Предстои строежът на храм.

Редовни събития 

Редовен събор на селото, провеждан на 25 септември.

Села в област Плевен
Населени места в община Долна Митрополия
Пресяк

Пресяк е село в Североизточна България. То се намира в община Търговище, област Търговище. Населението му според преброяването през 2021 г. е 135 жители.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Политика

Кмет на кметство 

На местните избори през 2003 г. в селото е излъчен един кандидат за кмет – Аптула Ахмед Аптула от ДПС, който е избран с 142 гласа (или 100%).

На местните избори през 2007 г. в селото е излъчен един кандидат за кмет – Аптула Ахмед Аптула от ДПС, който е избран с 113 гласа (или 100%).

На местните избори през 2011 г. в селото е излъчен един кандидат за кмет – Аптула Ахмед Аптула от ДПС, който е избран с 82 гласа (или 100%).

На местните избори през 2015 г. в селото е излъчен един кандидат за кмет – Аптула Ахмед Аптула от ДПС, който е избран с 105 гласа (или 100%).

На местните избори през 2019 г. в селото е излъчен един кандидат за кмет – Аптула Ахмед Аптула от ДПС, който е избран с 102 гласа (или 97,14%). С не подкрепям никого гласуват 3 души (или 2,86%).

Източници 

Села в област Търговище
Населени места в община Търговище
Пробуда

Пробуда е село в Североизточна България. То се намира в община Търговище, област Търговище.

География 

През селото преминава Републикански път I-4.

История 
До селото през 60-те години е била построена голяма тухларна
за нуждите на населението в областта, която съществува и до днес.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Поминък 
Селото се слави с отглеждането на чесън. Тук се намират най-големите чеснови полета в областта.

Източници 

Села в област Търговище
Населени места в община Търговище
Пролаз

Пролаз е село в Североизточна България. То се намира в община Търговище, област Търговище. Името на селото до 1934 година е Дербент.

История 
Селото попада в историко-географската област Герлово. Тук след археологическо проучване са регистрирани две древни поселения. Първата селищна могила е от халколита, с диаметър над 80 м и височина между 4 и 6 м, разположена върху естествено възвишение в местност Карамфилка на 2,5 км западно от селото. Второто селище е също от халколита, като се намира на 1,5 км южно от селото на брега на приток на река Врана, от двете страни на асфалтовия път за Омуртаг.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Други 
Дербент означава проход или крепост, която се намира покраѝ границата.

Източници 

Села в област Търговище
Населени места в община Търговище
Росина

Росина е село в Североизточна България. То се намира в община Търговище, област Търговище.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Забележителности 

Язовир „Росина“ се намира в Търговищки окръг между градовете Попово и Търговище. Разположен е на около 600 метра надморска височина като граничи с един от най-големите дивечови резервати в Северна България – „Момино“. Той е с площ от 300 дка. и средна дълбочина от около 2,5 метра. Зарибен е предимно с шаран, амур, бяла риба, сом, но място намират и естествено развъдилите се каракуда (таранка), костур, бабушка и раци.
Заради изградената инфраструктура в близост до брега на язовира – бунгала, беседки за отдих, площадки за пикник, трапезария, барбекю, бани и др., язовир „Росина“ е посещаван както от риболовци, така и от любители на туризма.

Източници 

Села в област Търговище
Населени места в община Търговище
Крушовене

Крушовѐне е село в Северна България. То се намира в община Долна Митрополия, област Плевен.

География 
Село Крушовене се намира в община Долна Митрополия, област Плевен. Преди 1960 г. то се е намирало в Оряховска околия на област Враца. До 1979 г. е със статут на самостоятелна община заедно със село Байкал. През селото се пресичат основни пътни артерии от Плевен за Никопол и Оряхово, както и от Никопол за Кнежа, Червен бряг и София.

Съседни села са Ореховица и Славовица (на изток), Брегаре и Ставерци (на юг), Долни Вадин (на запад) и Байкал (на север).

Селото се намира само на 9 км от река Дунав и 1 км от река Искър, което го прави притегателен център за спокоен еко и речен туризъм. В землището му се намира защитената местност „Генчов орман“ наречена от крушовенчани Маладжанска гора, в която все още растат 150-годишни дъбове. До нея е и връзката на селото през река Искър със съседните села „Искър“, Гиген и Славовица.

Понастоящем в селото живеят около 1000 души.

Много се разчита и на реализиране на проектите за построяване на мост над река Искър свързващ Крушовене със Славовица, също така и построяването на ВЕЦ на река Искър.

Развитието на туризма по река Дунав при с. Байкал, също е предпоставка на ново начало и промяна на социалния статус на местното население

История 

За първи път името на селото се споменава в турски документи през 1777 г.

В молба до видинския валия Ага Хюсеин паша през 1838 г. жителите на селото успяват да си извоюват излаз на бреговете на река Дунав. Там има много хубава вилна зона с вили на хора от Крушовене.

Училище в селото се създава през 1848 г. в землянката на попа. Сегашната църква „Свети Архангел Михаил“ е построена през 1885 г.

Още през 1934 г. е построена и електрическа централа, която захранва с ток 1/2 от селските къщи. Крушовене е първото село в България с проектирани улици, проектите са изготвени от австрийски инженери преди Втората световна война.

В началото на 40-те години на XX век в селото е проведена комасация, като броят на земеделските имоти е намален от 6202 на 1161. През лятото на 1950 година в селото се провеждат и женски демонстрации срещу колективизацията.

Други 
В селото има футболен отбор на име „Вихър“ който се състезава в Областна Б група. Има и отбори по хокей на трева – дванадесет и четиринадесет годишни деца от местното училище. В селото имаше три училища и една детска градина. Функционира само едното училище, в което се помещава и детската градина. Основното централно училище изгоря през 2002 г., а началното е приватизирано от частен предприемач.

Жителите на селото празнуват големите християнски празници – Рождество Христово и Великден, както и събор на Св. Архангел Михаил на 8 ноември. На Свети Архангел Михаил е именуван и православният храм в Крушовене.

Всяка година на този празник, редом с тържественото богослужение в храма, кметът на селото организира раздаването на благотворителен курбан.

Последните два почивни дни събота и неделя най-често на 27-28-29 септември се провежда и традиционен събор на селото.

Източници 

Села в област Плевен
Населени места в община Долна Митрополия
Руец

Ру̀ец е село в Североизточна България. То се намира в община Търговище, област Търговище.

История

Древност 
Археологическите изследвания на Хенриета Тодорова върху материалната култура „Овчарово“ се основават и на открититет в землището на Руец три поселения от древността. Първото от тях е селищна могила от халколита, наричана днес Калайджи дере. Тя е с диаметър 60 м и височина 6 – 7 м, като е разположена на 2,5 км югозападно от селото, на брега на приток на река Врана. Вторият обект е селище от ранния неолит, наричано Руец 1. То е разположено върху платото южно от селото и от чашата на язовир Руец. Третият обект е селище от ранния неолит, наричано днес Руец 2 и разположено южно от селото, върху платото над селищната могила Калайджи дере.

Античност 
От всички регистрирани находки в Търговищко най-голям е броят на тези от периода на античността. В могилно погребение край Руец са открити находки, съдържащи тракийско въоръжение – бронзова ризница, шлем, меч, железни стрели.

Османски период 
Настоящото село е основано през 16 век от т. нар. юруци, тоест пастири, както по това време в Османската империя са наричали мюсюлманите от нетурски произход. Първоначално се е намирало на около километър южно от настоящото село. В края на 19 и началото на 20 век населението бързо нараства поради заселването на много български родове, бежанци от Одринска Тракия, както и преселници от Дряновския и Габровския Балкан. През 30-те години на 20 век е преименувано от първоначалното му име Юруклери на село Христо Ботев, което име носи няколко години, след което приема настоящото си име.

Около селото има редица доказателства за човешко присъствие от хилядолетия. Многобройни са тракийските могили, като някои от намерените в тях предмети са изложени в Националния исторически музей. В землището на селото има и три селищни могили, останки от манастир от второто българско царство, както и теке на ислямски светец. Първата история на селото е написана от Кънчо Стоянов, дългогодишен читалищен деятел и зам. кмет на селото.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Търговище
Населени места в община Търговище
Стража

Стража може да се отнася до:

 Стража, планина в България;
 Стража, най-високият връх на планината Стража;
 Стража, планински проход в Северна Македония между градовете Кичево и Гостивар;
 Стражата (Кръстец), планински праг между Средна гора и Стара планина;
 Стражата, плато в Предбалкана;
 Стражата, фортификационно укрепление извън крепостта-цитаделата на Брашов, за защита на града;

Селища 
 село Стража (област Смолян), България;
 село Стража (област Търговище), България;
 село Стража (област Шумен), бивше село в Шуменска област, България;
 село Стража (община Липково), Северна Македония;
 село Стража (община Вършац), Сърбия;
 село Стража (община Ново бърдо), Косово;
 Стража, град в Словения;
Подем

Подѐм е село в Северна България, област Плевен, община Долна Митрополия.

География 
Селото се намира на 20 километра северно от областния град Плевен, на около 200 метра от левия бряг на река Вит, в близост до железопътата линия Ясен (област Плевен) – Черквица.

В близост до него са селата Комарево (област Плевен) – на 6 км северно, Рибен – на 2 км източно, Божурица – на 4 км югоизточно, както и конезавод „Клементина“ към село Победа на 5 км южно.

Село Подем се прострира на 2 дола, 2 хълма и югозападна равнинна част на площ от 1853 км2. Цялото село е оградено от 400 декара мера (селско пасбище).

Села в област Плевен
Населени места в община Долна Митрополия
Твърдинци

Твърдинци е село в Североизточна България. То се намира в община Търговище, област Търговище.

География 
Разположено е на 25 км от Шумен, 24 км от Разград и 27 км от Търговище.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религии 
Жителите на селото изповядват исляма. Преди години джамията в селото е запалена от вандали, което довежда до построяване на нова джамия през 2009 година.

Източници 

Села в област Търговище
Населени места в община Търговище
Търновца

Търновца е село в Североизточна България. То се намира в община Търговище, област Търговище.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Забележителности 
На 1.6 километра североизточно от селото, в Преславската планина, се намира късноантичната крепост „Чанаккале“.

Източници

Външни препратки 
 Местоположение на селото в Уикимапия

Села в област Търговище
Населени места в община Търговище
Цветница (село)

Цветница е село в Североизточна България. То се намира в община Търговище, област Търговище.

История 
Старото име на селото е Турханлар. Каябаш е старото име.

Около 1923 г. в селското училище избухва пожар, а по-късно при криминален инцидент загива селския учител Иван Рандев от близкия град Котел.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Търговище
Населени места в община Търговище
Бъркач

Бърка̀ч е село в Северна България. То се намира в община Долни Дъбник, област Плевен.

История 
В началото на османското владичество, а вероятно и по време на Втората българска държава, селото е влизало в каза (област) Мроморнича (бълг. Мраморница).
При проведените през 2019 г. археологически разкопки под ръководството на арх. Катя Меламед (НАИМ-БАН) във военното селище от късно-античната епоха от 4 в. н. е. край селото проф. Златозар Боев определя останките на 9 вида и домашни форми животни, сред които и такива на благороден елен, елен лопатар и дива свиня. Обитателите на селището се изхранвали основно със скотовъдство (говеда, коне, магарета, кози, овце, свине и кокошки)

Редовни събития 
Съборът на селото е на Димитровден по стар стил (съботата и неделята около 8 ноември).

Личности 
 Петър Вутов (1917 – 1993) – Политик от БКП
 Ради Найденов (1895 – 1985) – Политик от БЗНС „Пладне“
 Никола Радев Андреев (1919 – 2007) – Партизанин и участник в последната фаза на Втората световна война. Дългогодишен търговски представител на България в чужбина. Автор на редица книги с мемоари за с. Бъркач.

Източници

Външни препратки 

Села в област Плевен
Населени места в община Долни Дъбник
Градина (пояснение)

Градина може да се отнася за:
 Градина, място за отглеждане на растения;
 Градина, къмпинг на българското черноморие;

Села

Села в България 
 Градина, село в Област Плевен, България;
 Градина, село в Област Пловдив, България;
 Градина, село в Област Разград, България;

Села в Босна и Херцеговина 
 Градина, село в Община Приедор, Република Сръбска, Босна и Херцеговина;

Села в Румъния 
 Гредина, село в окръг Констанца, Румъния;

Села в Сърбия 
 Градине (Градина), село в Община Цариброд, Република Сърбия;

Села в Черна гора 
 Градина, село в Община Даниловград, Черна гора;
 Градина, село в Община Жабляк, Черна гора;
 Градина, село в Община Плевля, Черна гора;
 Градина, село в Община Цетине, Черна гора.
Братя Даскалови (село)

Братя Даскалови е село в Южна България, административен център на община Братя Даскалови, област Стара Загора.

География 
Разположена в Горнотракийската низина, община Братя Даскалови заема 497,434 кв. км от територията на Старозагорска област. Тук живеят 10 000 души в 23-те села на общината.

История 
Село Братя Даскалови е създадено през 1950 година от сливането на двете села на двата бряга на Омуровска река – Гроздово на левия бряг и Войниците на десния. До 1947 Гроздово се е казвало Малко Борисово, а до 1906 година Бурнусус, което е и нормалното име на махалата днес. Село Войниците до 1906 година се казва Войник махале. Кръстено е Братя Даскалови на тримата братя Даскалови Димитър (1883 – 1923), Иван (1885 – 1923) и Никола (1895 – 1923) участници в Септемврийското въстание 1923 г. Разстреляни на 4 октомври през нощта край Аязмото в Стара Загора.

Личности 
 Димитър Петков (1885 - ?), деец на ВМОРО, участник в Илинденско-Преображенското въстание в 1903 година с четата на Димитър Ташев

Обществени институции 
 Сграда на община Братя Даскалови
 Читалище „Пейчо Минев“
 Дневен старчески дом
 Младежки център
 СОУ „Христо Ботев“

Културни и природни забележителности 
 Паметник на тримата братя Даскалови
 „Момина могила“
 „Юргича“
 „Тресковата чешма“
 „Новата чешма“
 „Кланчетата“
 Стадион „Септемвриец“
 „Гимишовото“
 „Аговата сая“
 „Високия бряг“
 „Вълчия камък“
 „Усойката“
 „Ада орман“
 „Кърши кория“
 „Читашката могила“
 „Марковата стъпка“
 „Малък дядковец“
 „Голям дядковец“

Редовни събития 
Всяка година на 23 септември село Братя Даскалови празнува своя празник.

Външни препратки 
 Община Братя Даскалови

Бележки 

Села в област Стара Загора
Населени места в община Братя Даскалови
Асеновци

Асѐновци е село в Северна България, община Левски, област Плевен.

География 
Село Асеновци се намира на 3 – 4 km на югозапад от град Левски. Землището му граничи от запад с община Летница в област Ловеч, чийто административен център град Летница отстои на около 2 km на югозапад от селото. Покрай Асеновци, на около километър югоизточно, тече река Осъм, а на около километър северно – левият приток на Осъм, река Шаварна (Пелишатска река, Барата). Село Каменец се намира на 6 – 7 km западно от Асеновци, а на около 2 km северозападно е язовир Каменец.

В северозападната част на Асеновци се намира гарата на минаващата покрай него в направление югозапад – североизток железопътна линия Свищов – Левски – Троян.

През Асеновци минава третокласен републикански път, който в границите му е негова главна улица и го свързва на югозапад през град Летница и селата Александрово, Йоглав и Умаревци с град Ловеч, а на североизток през град Левски и Козар Белене – с първокласния републикански път 3, част от Европейски път Е83.

Селото е застроено върху терен с малък наклон на югоизток към река Осъм. Надморската височина при гарата е около 87 m, в центъра – около 78 m, а в югоизточния край – 67 – 70 m. Източно от селото има отделени от реката след корекцията на коритото ѝ през 70-те и 80-те години на 20 век нейни стари меандри.

Населението на село Асеновци, наброявало към 1934 г. 3058 души, нараства към 1946 г. на 3142 души, след което постоянно намалява – до 1300 души към 2018 г.

История 
Към 1878 г. името на селото е Осма Калугерово – съчетание от името на течащата край него река Осъм и – според предание, спомена за калугерите, живеели в намирал се някога в землището на селото манастир. Името на село Осма Калугерово е променено на Асеновци през 1950 г. с Указ 290 на Президиума на Народното събрание. Промяната е предложена по решение на общоселско събрание.

Обществени институции 
Село Асеновци е център на кметство Асеновци.

В село Асеновци има:

 действащо към 2019 г. читалище „Съзнание – 1894“.
 действащо към 2019 г. общинско основно училище „Христо Ботев“.
 пощенска станция.
 православна църква „Свети апостоли Петър и Павел“, действаща само на големи религиозни празници.

Редовни събития 
 Събор на селото – 6 септември

Личности 
 Стефан Симеонов Атанасов (Стамен), партизанин, офицер от БНА, генерал-майор.
 Богдан Караденчев (р. 1943) – бивш кмет на Варна.
 Емил Иванов Люцканов (р. 1951) – о.р вицеадмирал I заместник началник на Генералния щаб на РБ

Бележки 

Села в област Плевен
Населени места в община Левски
Горно Белево

Горно Белево е село в Южна България. То се намира в община Братя Даскалови, област Стара Загора.

История 

Най-близките до Горно Белево села са: Братя Даскалови на север, Средно Градище на изток, Гранит на запад, Партизанин и Черна гора на юг.

Климатът е преходно континентален. Край селото минава река Омуровска, която извира от Средна гора и се влива в река Марица. Често пъти през лятото пресъхва, но когато завали проливен дъжд, тя приижда и изпълва цялото корито. Причинила е три катастрофални наводнения – през 1850 г., 1901 г. и през 1951 г., с разрушения и смърт. Поради тази причина хората са напуснали плодородната земя до реката и са се заселили на каменистия баир.

Възможно е селото да е съществувало още през Средновековието, горнобелевци да са се заселили още през XI-XII век. В местността „Халка Бунар“ има следи, доказ­ващи, че районът е бил едно от средищата на древните траки, по-късно и на римляните. Тук са открити най-старите пещи за топене и обработка на метал и изработка на керамични изделия.

За древния произход на Горно Белево говори споменаването му в данъчни регистри от 1530 г. като село Белева. В по-късен документ от 1576 г.,  който представлява списък на селищата, чиито по-едри овцевъди се задължавали да доставят жива стока за нуждите на султанския двор. Там селото е записано като село Ак Баш. Освен това – съхранените спомени за манастира и черкви, както и имената на местности, говорят за съществуването на селото още по време на Византийското владичество.

В землището на селото има два извора „Халка Бунар“ и „Казлъка“. Изворът „Халка Бунар“ е голям, с кръгла форма и с диаметър 10 – 12 м. През 1964 г. е завършено каптирането му. С неговата вода се водоснабдяват селата Черна гора, Оризово, Опълченец и Партизанин. Водата на извора „Казлъка“ е с по-ма­лък дебит и основно се е използва за напояване.

От основаването до 1900 г. селото се е наричало Алабашево, след 1906 г. – Горно Белево.

Землището е с площ от около 15 385 дка., от които мери и па­сища – 1575 дка. и обработваема земя около 13 000 дка.

Основният поминък на населението е земеделие. Има условия за развитие на лозарство, технически и зърнени култури.

Селото е разположено на леко хълмист терен на площ 857 дка. В кметството има 240 къщи и около 270 жители. Около 95% от къщите са масивно изградени от тухли и камък.

В селото има културен дом, детска градина, търговски сгради, здравна служ­ба, добре поддържана църква, построена през 1928 г. Има изграден паметник на загиналите герои през Балканската, Първата и Втората световна война и загиналите при спасяване имуществото на ТКЗС при наводнението през 1951 г. Към читалището има група за изворен фолклор.

Село Горно Белево се намира в западната част на Чирпанските възвише­ния, на 50 км западно от гр. Стара Загора и 12 км югозападно от Чирпан, с които градове се свързва с добре асфалтиран път.

Културни и природни забележителности и известни личности 
 Халка Бунар

Редовни събития 
 Събор – 6 май.

Други

Източници 

Села в област Стара Загора
Населени места в община Братя Даскалови
Горно Ново село

Горно Ново село е село в Южна България. То се намира в община Братя Даскалови, област Стара Загора.

География 
Село Горно Ново село се намира в планински район.

История 
На 2,5 километра северозападно от селото, в местността „Малкото кале“ („Буюкхисар“), има останки от късноантична крепост. На 200 метра южно от нея са открити и следи от църква, използвана от края на IV век до средата на VI век. Тя има необичайно разположение – ориентирана е в направление североизток-югозапад с вход от южната страна, близо до апсидата.

В миналото голяма част от жителите на селото са турци, но много от тях се изселват в Павел баня и Бузовград.
Старото му име било Йенишар (нов град).

Източници

Външни препратки 

Села в област Стара Загора
Населени места в община Братя Даскалови
Гранит (село)

Гранит е село в Южна България. То се намира в община Братя Даскалови, област Стара Загора.

Обществени институции 
 Кметство
 Основно училище „Пейо Крачолов Яворов“
 Читалище „Христо Ботев“ с галерия

Културни и природни забележителности 

 Най-старото дърво в България – от вида летен дъб, е в село Гранит. Възрастта му се изчислява на около 1650 години, което значи, че дъбът е поникнал през 334 – 335 година. Короната му е 1017 кв. м, обиколката на стъблото – 7,45 м, а височината – 23,4 м. Дървото буквално е изсъхнало през последните 20 години. От огромната прекрасна зелена корона днес е останал само един сух скелет с няколко живи клона, подкрепян от стоманена конструкция. Дъбът е основна туристическа атракция в района.
 На 3,5 км западно от селото се намира пещерата „Чирпан бунар“. Тя е с дължина 79 метра. От нея извират подпочвени води, които са с дълбочина 1,50 метра.
 В селото има читалище, което е създадено през 1926 година и е център на културата в селото.
 Другата забележителност в селото е винарската изба на „Тракия Естейт“.

Редовни събития 
 Събор на селото на Димитровден.
 Ежегодно в селото се провежда Фестивал за улично изкуство – Гранит Графит Фест. Провеждането на фестивала стартира през 2010 година.

Известни личности 
 Един от жителите на село Гранит е художникът Тоню Цанев. Той е роден 1951 година. През 1966 отива в София и постъпва в художествена гимназия. По-късно завършва университета „Св. св. Кирил и Методий“ във Велико Търново със специалност Живопис. Работил е в студията за анимационни филми 11 години. Занимава се предимно с живопис от началото на 90-те години. Има над 35 самостоятелни изложби в България и в чужбина.
 Стойчо Бресковски (1934 – 2004), палеонтолог
 Делчо Байчев (р. 1922), български партизанин, генерал-майор

Източници

Външни препратки 

 Информация за селото
 Избори 2007
Долно Ново село

Името Долно Ново село носят три села:

в България:
 Долно Ново село, област София
 Долно Ново село, област Стара Загора

в Сърбия
 Долно Ново село, Община Буяновац
Малък дол

Малък дол е село в Южна България. То се намира в община Братя Даскалови, област Стара Загора.

География 
Селото е разположено върху хълмист терен.

История 
След Освобождението турското население напуска селото.

Културни и природни забележителности

Кухня 
Зеле с ориз, сарми, ракия, мазна осмянка, зелена осмянка.

Външни препратки 
Информация за селото

Села в област Стара Загора
Населени места в община Братя Даскалови
Найденово

Найденово е село в Южна България. То се намира в община Братя Даскалови, област Стара Загора.

География 
Селото е разположено на около 11 км северно от общинския център село Братя Даскалови, 43 км западно от град Стара Загора, около 27 км северно от град Чирпан, 211 км югоизточно от столицата София. На 60 км се намира от град Казанлък, където живеят повечето млади и стари хора преселили през 60,70 години да работят в завод „Арсенал“

Найденово се намира на надморска височина от 345 метра, по поречието на река Омуровска, която се влива в Марица.

Климатът се характеризира с големи горещини, а зимата е сурова.

Селото е електрифицирано и водоснабдено. Улиците са асфалтирани. Постоянното насление е около 143 жители. Има смесен магазин. Функционират основно училище и детска градина. Най-близката здравна служба е в село Братя Даскалови, а болница има в град Чирпан.

Природа и забележителности:

В землището на селото е разположен едноименният язовир Найденово, който служи за напояване и е развъдник на риба. Около Найденово има подходящи местности за лов.

История 
До 1906 г. се е казвало Ени махле, а от 1906 г. до 1948 г. Нова Махала. Население през 1880 г. 117 къщи с 675 българи и 150 турци, 1884 г. 746 българи, 11 турци и 3 евреи. Първото българско поселение в землището на селото е било разположено на 1,5 км южно от сегашното местоположение на селото в местността Света София, до Кайряка, на юг от която в м. Сакарлийската шума е било турското село Орфанлии. Селото е имало 4 махали, като най-напред е била заселена Източната. Църквата „Св. Илия“ датира отпреди Освобождението. Училището е открито през 1874 – 1875 г. в църковния двор. Според съхранените спомени на най-старите хора в селото е идвал Левски. Найден Стоянов Найденов (1919 – 1942 г.) е първият партизанин в Средногорието, загинал в сражение. Той е бил секретар на РМС в гимназията в град Чирпан.

В местността на селото има много тракийски находища и местности, които не са изследвани. В селото е имало преди розоварна и във всеки двори е имало почти розови масиви с маслодайната роза–Дамасцена.

Обществени институции 
 Основно училище „Васил Левски“ – не функционира

Културни и природни забележителности 
 Язовир „Найденово“ и редица малки язовири
 Река Омуровска, която минава през селцето и се влива в река Марица

Известни личности и жители от селото 
 Найден Стоянов Найденов – първият партизанин в Средна гора.
 Иван Минчев Колев – Устабашиев. Участник във втората световна война. Неговите братя Димо и Стефан участват в първата световна война, като загиват. Единият е бил много едър и як и затова е бил картечар.

Външни препратки 
 Избори 2007 
 Клип за прекарването на интернет в селото

Села в област Стара Загора
Населени места в община Братя Даскалови
Бацова махала

Ба̀цова махала̀ е село в Северна България. То се намира в община Никопол, област Плевен.

География 
Разположено е на левия бряг по долината на река Осъм на около 30 km на североизток от областния център Плевен. Съседни села на Бацова махала са Трънчовица, разположено на 3 km на юг, и Санадиново на 5 km на североизток.

История 
В средата на 18 век известна част от българите, живеещи в село Църкалово, което се намирало южно от село Трънчовица, поради болести и наводнения се изселили и дошли в новото село, наречено тогава махалата на дядо Бацо. Названието си Бацова махала селото получило от неговия пръв жител, който се установил на това място, а именно дядо Бацо.

Редовни събития 
Съборът на селото се провежда в последната събота от месец октомври. За събора винаги се организира празничен концерт.

Външни препратки 

Села в област Плевен
Населени места в община Никопол
Опълченец (село)

Опълченец е село в Южна България. То се намира в община Братя Даскалови, област Стара Загора.

Културни и природни забележителности 
В близост се намира естествен карстов извор, наречен Чирпан бунар. Водата извира от подземна пещера, която е била каптирана в миналото и захранвала чешмите в с. Опълченец. През 1911 година е построена православна църква Св. Възнесение Господне.

През 1969 г е построено новото читалище „Светлина“ с библиотека, киносалон, зала и сладкарница. Наследило библиотечен фонд, реквизити за театрални постановки, народни носии от старото читалище, възникнало в началото на 20 век, след войните. С много желание и любов младите хора събират сценарии на сценки, пиеси,импровизират. Развива се художествена самодейност, която е част от живота на всички. Хората развиват таланта си с помощта на учителите в училище Отец Паисий, което е до 8 Сформирана е група за народни песни, която печели много надпявания с околните села.

Редовни събития 

През 1911 г. е построена църквата „Св. Възнесение Господне“. Тя е запазена и до днес, поддържа се и всяка неделя и на празници отваря врати за православните християни. Празник на селото е Свети Спас, 40 дни след Великден.

Външни препратки 
 Избори 2007 

Села в област Стара Загора
Населени места в община Братя Даскалови
Въбел (област Плевен)

Въ̀бел е село в Северна България. То се намира в община Никопол, област Плевен.

География 
Селото е разположено на Никополското плато. Зимата е особено тежка поради обилните снеговалежи и огромните преспи. Лятото е сухо и горещо, но земята е подходяща за земеделие.

Населението се състои от православни българи.

История 
Името идва от славянската дума „въбел“ – кладенец. Името се среща на много места в България като местно или речно име – Въбел, Въбела и със запазена носовка Въмбел. Според „Българския етимологичен речник“ сродни славянски думи са сръбското убао, убла, кладенец, руското от XI век уболъ, улица; кладенец, полабското wûmbâl, извор. Името произхожда от праславянското *ǫbelъ, което е сродно с арменското amb, amp, родителен падеж amboy, ampoy, облак, гръцкото (пеласгийско) ὅμβρος, дъжд, латинското imber, дъжд; вода, течност, авестийското awrəm, облак, староиндийското abhrám, дъждовен облак; мрачно време, ámbháh, ámbu, вода от индоевропейското *ombh-, *mbh.

Има написана история на село Въбел от кфн. Кирил Ангелов Стерков, директор на училището в селото в която се проследява историята на селото от създаването му, промяната на местоположението му през годините.

Културни и природни забележителности 
 Църква, изградена с камък и олово;
 Паметник над братска могила на руски воини, загинали при превземането на Никопол на 3 юли 1877 г. по време на Руско-турската Освободителна война 1877-1878 г.

Бележки 

Села в област Плевен
Населени места в община Никопол
Дебово

Дебо̀во е село в Северна България. То се намира в община Никопол, област Плевен и има население около 700 души.

География 
Село Дебово се намира на 34,3 км (около 30 мин.) североизточно от град Плевен и на 19,6 км (около 20 мин.) южно от град Никопол.

История 
Според данни от стари хора с. Дебово е основано през 1858 г. По това време татари от Крим, Русия били заставени от руското правителство да приемат християнството или да напуснат държавата. Много от кримските татари напуснали Русия и намерили убежище в България. Една част от тези татари, дошли от кримското село Дебул се заселили по тези земи. Основали селище Дебу, което по-късно получава името Дебово. През 1870 г. в селото се заселили българи и власи от съседните села.

Обичаи 
 На Гергьовден в село Дебово при стар свещен камък останал още от времето на татарите, всяка година се прави курбан за здраве и плодородие, като се дава в жертвоприношение местно агне. После то се раздава на всеки жител на селото на празничен обяд.
 Всяка година на Тодоровден, характерно за празника, се провежда надбягване с коне, за да може всеки да покаже уменията си в ездата.
 Селото е известно с прочутия за този район танц „Калуша“ завоювали златен медал на VI Национален събор в Копривщица през 1986 г.

Събития 
 От 2008 г. насам всяка година в с. Дебово се провежда фолклорният събор „Живи Въглени“
, на който идват все повече участници от цялата страна.

Паметници и църкви 

 През 2008 година в с. Дебово е открит и паметник на Васил Левски.
 В парка на с. Дебово е и монументът на загинали български войници във войните от 1912-13 и 1915-18 г.
 В с. Дебово се намира храмът „Св. Георги Победоносец“ построен през 1923 г.

Учебни заведения и читалища 
 В с. Дебово е имало основно Училище „Кирил и Методий“ създадено през 1885 г. и закрито през 2001 г. (съществувало е 116 г.).
 Читалище „Съгласие“ е основано през 1927 г., а през 2007 г. тържествено бе чествана неговата 80-а годишнина. В него има концертна зала с киносалон и библиотека. Към читалището има и сформирана вокална група и Танцов Състав
 В Дебово има и детска градина.

Кухня 
 Любимо ястие на дебовчани е и т. нар. „Моаре де пеще“ (от румънското moare de peşte – „рибна саламура“ моричика, прясол), която често се приготвя не само с риба, а и с пилешко месо.

Външни препратки 
 Статистика на населението

Села в област Плевен
Населени места в община Никопол
Партизанин (село)

Партизанин е село в Южна България. То се намира в община Братя Даскалови, област Стара Загора. Името на селото до 1966 година е Омурово. Населението му е около .

География 

Селото се намира на 184 метра надморска височина в североизточния край на Пазарджишко-Пловдивското поле, на 7 километра югоизточно от Братя Даскалови и на 8 километра северозападно от Чирпан. През селото минава носещата неговото име Омуровска река, приток на река Марица.

На около 2 километра югозападно от селото се намира карстовият извор Халка Бунар (164 л/сек).

История 

В близост до карстовия извор Халка бунар са открити останки от тракийско селище от IV-III век пр. Хр.

Население

Управление 

На изборите през 2019 година с 95% от гласовете за кмет е избран единственият кандидат Ганчо Танев (Политическо движение „Социалдемократи“).

Икономика

Инфраструктура

Култура 

На Великден се провежда общоселски събор.

Източници 

Села в област Стара Загора
Населени места в община Братя Даскалови