alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Кардам (област Добрич)

Кардам е село в Североизточна България. То се намира в община Генерал Тошево, област Добрич.

География 
Село Кардам се намира на 8 km от общинския център Генерал Тошево, на 32 km северно от областния център Добрич, на 83 km от Варна, на 507 km от столицата София и на 5 km от българо-румънската граница. Разстоянието до съседното село от румънска страна Негру Вода е 11 km. Географско положение: 43° 45' с.ш.; 28° 06' и.д.

История 
В землището на селото има останки от антично селище. Открит е некропол с гробно съоръжение, изградено от големи каменни плочи, инвентар от римска керамика и монета от края на II в. Днес теренът, в който се намира некропола, е подложен на интензивна земеделска обработка и голямата част от по-ниските могили са напълно заравнени. През епохата на Първото българско царство, районът е бил сравнително гъсто заселен с неголеми селища, разположени по склоновете на малки дерета. През османския период селището е разположено южно от съвременното село Кардам. То е било богато, в развалините му са открити многобройни фрагменти от глазирана и луксозна керамика, акчета, малки украшения, две горели западноевропейски монети (грош на Сигизмунд Стари от 1529 г.). От същия период вероятно е и половината от западноевропейски двуръчен меч, открит в селото. 

Първите писмени сведения за селото също са от времето на Османската империя, около XVI в. Селото фигурира в турските архиви за вземане на данъци от местното население, което основно е било турско. Първото наименование на Кардам в архивите е Армаган Огли Коюсу. В долната част на сегашното село се е намирало друго – Абдул неби. Впоследствие селата променят имената си на Харманкуюсу (Армаанкуюсу) и Небикуюсу. През 50-те години на ХХ в. селата се казват Кардам и Яснец, и по-късно са обединени под едно име – Кардам.

Според запазените писмени свидетелства към 1929 година селището претърпява чувствително стопанско развитие, когато до него достига железопътната линия Добрич — Черна вода.

Религии 
Източно-православно християнство.

Обществени институции 
Селото е в рамките на Добричка област, община Генерал Тошево. Разполага с училище, детска градина, читалище, 6 частни хранителни магазина и 2 частни промишлени магазина.

Население 
Населението на Кардам е преобладаващо българско, над 90%. Основният поминък на населението е земеделие и животновъдство.

Културни забележителности 
 В близост до Кардам се намира мястото, където е бил чифликът край границата, за който е писал писателят Йордан Йовков.
 В селската църква през 1909 г. Дора Габе сключва граждански брак. Това е първото село, в което живеят родителите ѝ след пристигането си в България и преди да се роди Дора Габе.
 В съседното село Йовково, кръстено на писателя, са погребани родителите на Йордан Йовков.

Паметникът в село Кардам е на един руски войник. Намира се в центъра на селото, на около 10 m от читалище „Пробуда“.

Редовни събития 
Събор в центъра на село Кардам, 50 дни след Великден, на Петдесетница.

Външни препратки 
 Информация от официалния сайт на община Генерал Тошево
 Радио и телевизия в Кардам

Източници 

Села в област Добрич
Населени места в община Генерал Тошево
Кирилово (област Ямбол)

Кирилово е село в Югоизточна България. То се намира в община Елхово, област Ямбол.

География 
Намира се на около 5 километра северно от град Елхово. Обградено е от обширни полета и земи. Има два язовира: Бояновски и Кириловски. Северно от селото по посока изток-запад тече река Бояновска, а южно в същата посока – река Коюнбунар. И двете се вливат в река Тунджа, която тече на 2.5 km западно от селото. Подходящо е за риболов и за лов, тъй като реката минава през гориста местност, в която дивечът не е рядкост.

История 
Селото съществува от дълбоки незапомнени времена. През турско време името му е било Ени Беѝли (до 1934 г.). Ако се вземат предвид най-ранните османски описи на района от XVI век, може да се съди, че и това селище е било основано от турски заселници от Мала Азия, преселени в Тракия във времето 1365 – 1390 г., при управленията на султаните Мурад I (1362 – 1389) и Баязид I – Йълдъръм (Светкавицата) (1389 – 1402). Османските дефтери от ХVI век посочват Кирилово като селище с изцяло мюсюлманско население.

Първите сведения за селото са под името „Йени беглу“ (споменава се в непубликуван дефтер от ХVI век, без дата, фрагментарно запазен, съхраняван в ОО на НБКМ София под сигнатура Цг 5, а описа на селото е на л. 10а от регистъра). През 1530 г. е описано в дефтера като „Село Йени-бейлю“ от казата „Къзъл-агач“/ Елхово – Истанбул – BOA, TD 370, s.64. През 1652 г. в регистър за джизие, съхраняван в ОО на НБКМ-Сф, под сигнатура ф.79, а.е.755. село Кирилово е посочено под името „Село Йени бейли“ от нахията Манастир на вилаета Едирне (Одрин).

От регистъра за джизието от 1652 г. разбираме също, че към датата на съставянето му в селото освен мюсюлманските домакинства, които като мюсюлмани, естествено неописани в регистъра, вече са живели и 3 български християнски домакинства, посочени като „ханета извън регистъра“. От това следва, че началото на българизацията в селото започва от средата на ХVII век.

В землището му   има няколко чешми и извора. Западно от селото са Иливлия, Горчивата чешма, чешмата до бившата ЖП спирка и Върбанчовото кладенче. Северно в района на старите лозя е Капраловото кладенче. На изток са Сладката чешма, Суйджук и Баирда. Южно от селото е чешмата на Брястите.

Редовни събития 
В първата събота на месец септември се провежда селски събор.

Личности 
 Родени

 Иван Стоянов Колев (10.01.1932- 10.10.1993)- филолог, учител, краевед, автор на историята на село Кирилово

 Димитър Яръмов (1942-2003) – български писател
 Георги Стоянов Атанасов 1956г.
Художник, учител, човек на изкуството

Източници 

Села в област Ямбол
Населени места в община Елхово
Кирилово (област Стара Загора)

Кирилово е село в Южна България. То се намира в община Стара Загора, област Стара Загора.

История 
Най-ранните писмени сведения са от 1756 г., когато селото е споменато под името Ашик Сенеклии. През 1893 г. е преименувано на Свети Кирилово, а през 1971 г. придобива сегашното си име.

География 
Кирилово се намира на 10 км западно от Стара Загора, в подножието на Средна гора.

Религии 
 Източноправославно християнство.

Обществени институции 
 Кметство – кмет на селото от 2019 г. е Валерий Кузманов Видев 
 Поща
 Училище – от няколко години се откри частно училище ЧСОУ „Нов век“.

Културни и природни забележителности 
 Партизански паметник, посветен на участниците в съпротивителното движение 1941-1944 г., родом от Кирилово.
 Братска могила на разкритата през март 1942 група с предводител Георги Гърбачев. При последвалото сражение самият Гърбачев и повечето от съратниците му загиват.

Редовни събития 
 24 май, денят на българската писменост, е съборът на село Кирилово.

Личности 
 Игнат Колев (р. 1932), български офицер, генерал-майор от Държавна сигурност
 Руси Гърбачев (р. 1930), български офицер, генерал-майор

Източници 

Села в област Стара Загора
Населени места в община Стара Загора
Китен (област Варна)

Китен е село в Североизточна България. То се намира в община Провадия, област Варна. Старото му име е Мухални.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Провадия
Кладенец (област Шумен)

Село Кладенец е основано през 1610 година. Кладенец е село в Североизточна България. То се намира в община Шумен, област Шумен.

География 
Селото се намира на 29 километра от Шумен и на 32 км от Провадия.

История 
Старото име на селото е Юнуз бунар. Кладенец е основано от преселили се родове от село Марково.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
Край селото има прекрасна чешма с беседка и мястото е предпочитано за пикник и отмора.

Редовни събития 
Празникът на селото е на 15 август – Голяма Богородица.

Източници 

Села в област Шумен
Населени места в община Шумен
Кладенец (област Хасково)

Кладенец е село в Южна България. То се намира в община Стамболово, област Хасково.

Източници 

Села в област Хасково
Населени места в община Стамболово
Кладенци (област Благоевград)

Кладѐнци е село в Югозападна България. То се намира в община Петрич, област Благоевград.

География
Село Кладенци се намира в планински район.

История 
До 1951 година името на селото е Масли чифлик. В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Мусли (Mousli) е посочено като село с 25 домакинства и 55 жители мюсюлмани.

Към 1900 г. според статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) населението на село Мисли (Маслар) брои общо 130 турци.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Петрич
Климент (област Шумен)

Климент е село в Североизточна България. То се намира в община Каолиново, област Шумен.

История 
Село Климент е образувано през 1954 година от сливането на селата Свети Климент и Свети Горазд.

Турското име на Свети Климент, официално до 1934, е Ембие Скендер и според данни на Истанбулския университет е основано през 1490 - 1500 година. Най-старото име на селото е Кьосе Мусалар.

Турското име на Свети Горазд, официално до 1934, е Ембие Солак или просто Солак.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници

Външни препратки 
 Сайт за селото на турски 

Села в област Шумен
Населени места в община Каолиново
Обекти, наречени на Климент Охридски
Климент (област Пловдив)

Климент е село в Южна България. То се намира в община Карлово, област Пловдив.

География 
Село Климент се намира в планински район на северния склон на Средна гора към Стремската долина.

От него тръгват няколко еко пътеки. Основният маршрут, използван през годините, минава покрай големия язовир над селото и продължава към местността Тарафови ниви или хижа „Седемте партизани“. Няколкото язовира дават възможност на хората от околните населени места да се занимават със спортен риболов и почивка по бреговете им.

Селото е с разнообразна хидрология, като в покрайнините му извира по естествен път минерален извор с температура на водата около 37 °C. Разкопките около извора дават свидетелства за заселване на района около 6000 пр.н.е., като находки от този период могат да бъдат видени в историческия музей на град Карлово.

Местните легенди за историята на извора са от значително по-късния османски период, когато около него се събирали овчари и техните семейства, за да прекарат зимата. Тогава се появил някакъв ага с дъщеря си. Дъщерята била болна от болест, лекувана с изворната вода, но паднала в извора и се удавила, а агата заповядал да се запуши извора с чували овча вълна. Изворът съществува и лекува и днес.

История 
До 1934 година селото носи името Окчулар – от турски „ок“ – лък, и „окчу“ – майстор на лъкове + „лар“ – окончание за множествено число в турски – т.е. майстори на лъкове, или казано накратко – „лъчници“, а побългареният му вариант е Овчеларе, с което име е по-известно. От 1934 до 1960 година носи името Свети Климент, т.е. селото е назовано на Свети Климент Охридски. През януари 1966 година селото е преименувано на Климент, след предложение на местната партийна организация.

Редовни събития 
 Старчовден – празник на кукерите от местното НЧ „Васил Левски“.
 Гергьовден – празник на църквата.
 Спасовден - традиционен събор с народни борби.
 22 септември – празник на селото.

Бележки

Външни препратки 

Села в област Пловдив
Населени места в община Карлово
Обекти, наречени на Климент Охридски
Климентово (област Варна)

Климентово е село в Североизточна България. То се намира в община Аксаково, област Варна. Старото му име е Капаклий.

География 
Село Климентово се намира на 20 км северно от град Варна. Към него има махала, наречена „Чифлик“. Населението е около 240-250 жители. До селото се достига по главен път, който свързва Варна с к. к. Албена. Известно е като „селото със стоте знамена“ – по иниацитива на Росен Марков на всяка селска къща е сложено по едно българско знаме.

История 
Село Климентово според коренното население се дели на две – същинско село и чифлика. За чифлика се разказва, че някога в късния период на османското време е бил седалището на Али (чифлика на Али). Когато еничарите дошли да грабят, колят и безчинстват, Али се изправил срещу тях и викнал: „Това е моята рая, плащам данък на султана и той ще се разправя с вас!“. Така Али спасил не само себе си, но и 500 българи, които обитавали селото.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Редовни събития 
На 2 юни или на първата събота след него, се провежда селски събор.

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Аксаково
Обекти, наречени на Климент Охридски
Ковачево (област Благоевград)

Кова̀чево е село в Югозападна България. То се намира в община Сандански, област Благоевград.

География
Село Ковачево се намира в планински район.

История 
При Ковачево са открити останки на селище от ранния неолит.

Църквата „Успение Богородично“ е от XIV век, възстановена в XVII - XVIII век, параклисът „Свети Димитър“ е от XVII век, възстановен в XIX век, а църквата „Свети Атанасий“ е строена в края на XVIII – началото на XIX век.

В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Ковачево (Kovatchévo) е посочено като село със 100 домакинства и 330 жители българи.

В 1891 година Георги Стрезов пише за селото:

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Личности 
Родени в Ковачево
  Георги Боковала (1820 – 1878), български хайдутин, войвода от Кресненско-Разложкото въстание

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Сандански
Ковачево (област Пазарджик)

Ковачево е село в Южна България. То се намира в община Септември, област Пазарджик.

География 
Намира се на 0,5 км югоизточно от мястото където Чепинска река се влива в Марица, на 4 км източно от град Септември и на 12 км западно от град Пазарджик. Селото разполага с жп спирка по линията София – Пловдив.

История 

През 70-те години на 20 век при корекцията на Марица се откриват следи от древни народи живели на това място. Последват археологически разкопки, които доказват че това място е било заселено още от времето на траките. Намерени са предмети и древни сечива които се съхраняват в РИМ - Пазарджик.

Край селото са открити останки от църква от V-VI век.

Старото име на селото от турско време е Демирджилер. Славело се е със сръчните си цигани-ковачи които са живеели тук.

Население 
Около 60% от живеещите в селото са турчеещи се цигани, останалите 40% българи. Циганите са преселници от време на Руско-турската освободителна война, когато цигани от съседното Звъничево бягат в Ковачево, Семчиново, Синитево и др.

Религии 
60% от населението принадлежи на исляма, останалите 40% принадлежи на християнство.  Сред много от изповядващите исляма цигани (хорахане-рома) се наблюдава турско самосъзнание – те отричат ромския си произход, но както българското, така и турското население продължава да ги възприема като цигани.

Редовни събития 
Селски събор на 24 май

Символи

Герб 
Блазон: Чрез обърната вила на червено, зелено и златно, 1. златен чук; 2. сребърен оризов стрък; 3. червена наковалня.

Чукът и наковалнята представят името на населеното място, идващо от древния ковашки занаят, и заедно с девиза символизират зависимостта на съдбата от човешките действия.

Оризът е символ на трудолюбието на жителите на Ковачево.

Златното и червеното изобразяват огъня и жарта на ковачите.

Зеленото е символ на надеждата и хармонията, и цвят на Тракия.

Формата на щита повтаря първия герб на Пазарджик и означава административната принадлежност.

Автор на герба е Александър Алексиев от Българското хералдическо и вексилоложко общество с помощта на Йован Йоновски, а художник е Елеонора Хаджиниколова.

Знаме 
Знамето на село Ковачево се състои от зелено и червено хоризонтални полета и равностранен бял триъгълник с основа откъм пиката. В центъра на белия триъгълник е изобразен гербът на селото с височина равна на 1/2 от ширината на знамето. Общото отношение ширина към дължина на знамето е 3:5. При вертикално поставяне гербът се изобразява вертикално.

Личности 
 Родени в Ковачево
  Ангел Страхинов (? – 1917), български революционер, деец на ВМОРО
  Стефан Страхинов (1882 – 1903), български революционер, деец на ВМОРО
 Починали в Ковачево
  архимандрит Исая Серски (ок. 1800-1880), български духовник и просветен деец
  Тодор Страхинов (1841 – 1914), български просветен деец и революционер

Бележки 

Села в област Пазарджик
Населени места в община Септември
Ковачево (област Стара Загора)

Ковачево е село в Южна България. То се намира в община Раднево, област Стара Загора.

История 
Старото име на село Ковачево е Налбантларе, което идва от турската дума „налбант“ и в превод значи „ковач на подкови за добитък“.

Религии 
Населението е православно християнско. В центъра на селото има изграден параклис.

Обществени институции 
В селото има читалище „Христо Ботев“, основно училище „Васил Левски“(затворено) и кметство.

Културни и природни забележителности 
Най-голямата река в землището на село Ковачево е Чобан Азмак, която от 1942 година е преименувана на р. Овчарица. В местността на селото се намират много тракийски надгробни могили.

Редовни събития 
Годишен събор на 6 май.

Литература 
 Стоян Димитров Грозев. „Село Ковачево“. Стара Загора, 1993.
 Георги Желязков и Ганьо Ганев. „Ковачево — земя и хора“
 „Марица-Изток“ 1951-1990 г.
 25 години рудник „Трояново-север“

Други 
В близост до селото е най-големият в страната рудник „Трояново – север“ част от комплекса „Мини Марица-изток“, който осигурява поминъкът на местното население.

Села в област Стара Загора
Населени места в община Раднево
Ковачевци (Софийска област)

Ковачевци е село в Западна България. То се намира в Община Самоков, Софийска област.

География 
Село Ковачевци се намира в планински район, на 30 km от София и на 24 km от гр. Самоков, в северозападния край на Самоковската котловина, в подножието на Плана планина. Ограждат го три планини: Плана, Верила и Витоша. В землището на селото се намира местността Ярема, в подножието на Витоша, която е със статут на вилна зона. Средната надморска височина на селото е около 950 m.

Население 
 1934 г. – 2227 жители
 1946 г. – 2241 жители
 1956 г. – 1891 жители
 1975 г. – 1010 жители
 1992 г. – 646 жители
 2001 г. – 619 жители
 2009 г. – 472 жители
 2015 г. – 468 жители

Културни и природни забележителности 

 Църква „Свети пророк Илия“ с външни стенописи, параклис „Св. Георги Победоносец“ в манастирската гора — местността „Пал“. Красиви иглолистни и широколистни гори.

Редовни събития 
 Всяка година в последната неделя от месец август се провежда събор. На всеки християнски празник всички жители на селото и техните роднини се събират и празнуват заедно.

Личности 
 Живописецът Иван Георгиев - Рембранда е бил изселен в с. Ковачевци като дете (1948-1963 г.) и рисува първите си творби тук.
 Народната певица Кремена Станчева от „Мистерията на българските гласове“.
 Янка Такева - българска учителка и синдикалистка.

Други

Бележки 

Села в Софийска област
Населени места в община Самоков
Коевци (област Велико Търново)

Коевци е село в Северна България. То се намира в община Сухиндол, област Велико Търново.

География 
Намира се на територията на Деветашкото плато.

Външни препратки 

Села в област Велико Търново
Населени места в община Сухиндол
Коевци (област Габрово)

Коевци е село в Северна България. То се намира в община Трявна, област Габрово.

География 
Село Коевци се намира в планински район.

Личности 
 Магдалина Гинова (1923 – ?), българска партизанка и политик от БКП

Бележки

Външни препратки 

Села в област Габрово
Населени места в община Трявна
Кураш

Кураш е името на традиционната узбекска борба. Първото международно състезание по кураш се провежда през септември 1998 г. в столицата Ташкент.

Международната асоциация по кураш е създадена на 6 септември 1998 г. в Ташкент. В нея се включват 28 държави от Европа, Азия и Америка.

Външни препратки 
 Международна асоциация по кураш 

Бойни изкуства
Спорт в Узбекистан
Борба
Козица (област Кърджали)

Козица е село в Южна България. То се намира в община Джебел, област Кърджали.

География 
Село Козица се намира в планински район.

Външни препратки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Джебел
Коларово (област Хасково)

Коларово е село в Южна България. То се намира в община Харманли, Хасковска област.

География 
Селото се намира на 14 km от общинския център Харманли, на 54 km от областния център Хасково и на 261 km от столицата София.

История 
Старото име на селото е Арабаджикьой.

Обществени институции 
 Кметство, училище, библиотека

Икономика 
В селото са разположени няколко винарски изби.

Бележки 

Села в област Хасково
Населени места в община Харманли
Коларово (област Силистра)

Коларово е село в Североизточна България. То се намира в община Главиница, област Силистра.

География 
Село Коларово се намира на 32,5 км от областния център Силистра, на 14,9 км от общинския център Главиница и на 25,7 км от град Тутракан. Населението на Коларово е 404 души (01.02.2011 г.НСИ).

Селото е на 395 км от столицата София, на 148 км от румънската столица Букурещ и на 9 км по въздушен път от река Дунав. Коларово попада на територията на историко-географската област Южна Добруджа. Климатът е умереноконтинентален с много студена зима и горещо лято. Районът е широко отворен на север и на североизток. През зимните месеци духат силни, студени североизточни ветрове, които предизвикват снегонавявания. Средногодишната температура е около 11 °C. През летните месеци, температурите достигат до +40 C, а през зимата до -30 C. Преобладаващата надморска височина е около 123 м.

Почвите са плодородни – черноземи. Отглежда се главно пшеница, царевица и слънчоглед.

История 
От 1913 до 1940 година, селото попада в границите на Кралство Румъния, която тогава окупира Южна Добруджа. В периода между 1913 и 1940 г. село Arabagilar попада в община Туртукай (дн. Тутракан), окръг Дуростор (днешна Силистра). По силата на Крайовската спогодба селото е върнато на България през 1940 г.

Източници 

Села в област Силистра
Населени места в община Главиница
Коларово (област Стара Загора)

Коларово е село в Южна България. То се намира в община Раднево, област Стара Загора.

География 
Село Коларово е разположено в Горнотракийската низина между реките Сазлийка и Азмака. Надморска височина 150 метра. Около 1000 постоянни жители. Намира се на 23 km от общинския център Раднево, на 13 km от областния център Стара Загора и на 230 km от столицата София. До селото има редовен автобусен транспорт – линия №23 от Стара Загора, както и от автогари Стара Загора и Раднево.

История 
Селото е създадено около 1650 – 1660 година на мястото на турски чифлик. Носи името Арабаджиево до Освобождението. Населението му е основно християнско.

Родно място на поп Минчо Кънчев, революционер, съратник на Васил Левски, учител и свещеник, автор на книгата „Видрица“, Диарбекирски заточеник. Роден през 1836 година, починал в 1904 година в родното си село. Една от иконите на българското Възраждане и движението за национална независимост.

Културни и природни забележителности 
В землището на селото се намира местността Трите могили, вековна гора, плаж на река Сазлиийка. Автентичен фолклорен състав, носител на награди от съборите в Копривщица, пази традициите и фолклорното наследство на региона.

Църквата е построена през 1854 г., училището е основано в 1856 г. В селото има читалище, кметство, поща, здравна служба, ветеринарна служба, детска градина, аптека, стадион, магазини, заведения и др.

Редовни събития 
Събор на 21 октомври.

Личности 
Тук е роден поетът и бивш локомотивен машинист Минчо Мънчев Минчев, член на Съюза на българските писатели, издател и главен редактор на в. „Нова зора“, който излиза от 1996 г., и председател на ПП „Нова зора“, основана през март 2006 г. Нова зора.

Външни препратки 

Села в област Стара Загора
Населени места в община Раднево
Комарево (област Враца)

Комарѐво е село в Северозападна България. То се намира в община Бяла Слатина, област Враца.

География 
Комарево се намира на 15 км югозападно от Бяла Слатина, по десния бряг на р. Скът. Съседни населени места са Враняк (на изток), Тлачене (на юг), Буковец (на запад) и Соколаре (на север). Площта на село Комарево е 20,239 km² (НСИ) и население 283 жители (към 1 януари 2007 – НСИ).

История 
В местността Врачанка близо до Комарево са открити останки от селище, което датира от периода на средната новокаменна епоха ( ок. шесто хилядолетие пр.н.е.). През 1962 г. са извършени археологически разкопки, при които са намерени предмети от бита и се установява, че над културния пласт на селището от средния неолит има останки от тракийско селище, обитавано през първото хилядолетие пр.Хр. На север от тези две селища се издига могилен тракийски некропол, който се състои от шест земни могили, разположени наблизо една до друга.

Днешното село се намира върху останките на българско средновековно селище. За това свидетелстват и съществуващите зидани кладенци с огладени от употреба каменни корита. Селото е засвидетелствано с днешното си име в един османски документ от 1606 г.

Името „Комарево“ е свързано с подвижните овчарски колиби, наричани кома̀рник. В България до Освобождението е имало десетина села с името Комарево: в Карнобатска, Провадийска, Берковска, Врачанска и Плевенска околии. При с. Люти брод има местност Комарник, която местното население тълкува като „лятна колиба на овчар“, а до с. Игнатица има местност с име Комарнико, където са спирали каракачани пастири. Възможно е името на селото да е произлязло и от прякора „Ко̀мар“, който обикновено се дава на много слаби хора, и суфикса за селищно име -_ево_. В много села на България има такива родови прякори.

След Освобождението в Комарево се заселват двама опълченци, които доживяват тук до края на живота си – Павел (Пано) Дичов, роден в с. Радовене, и Янаки Данов Антов. Двамата се женят за местни момичета и създават многобройни потомства, съответно с 8 и с 6 деца.

Към 1893 година в селото са живели 68 души, постепенно броят им нараства, докато през 1924 – 1929 г. достига своя максимум от близо 2000 жители.

Обществени институции 
Училището в Комарево е открито през 1861 г.

Допълнителна информация 
Подходящо за отдих и туризъм, както и за любителски риболов, тъй като през селото преминава река Скът.

До Комарево може да се стигне с кола или с автобус съответно от градовете: Враца или Бяла Слатина.

Източници 

Села в област Враца
Населени места в община Бяла Слатина
Комарево (област Варна)

Комарево е село в Североизточна България. То се намира в община Провадия, област Варна.

География 
Село Комарево е разположено на 10 km на югозапад от общинския център град Провадия.

История 
След Освобождението и в края на ХIХ век селото е част от Новоселска околия.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Провадия
Комарево (област Монтана)

Комарѐво е село в Северозападна България. То се намира в община Берковица, област Монтана.

История

Икономика 
В селото се намира консервен завод на българската компания „Компас“ ЕООД, произвеждащ различни видове месни и рибни консерви и изнасящ продукцията си в над 20 държави по цял свят.

Села в област Монтана
Населени места в община Берковица
Комарево (област Плевен)

Кома̀рево е село в Северна България. То се намира в община Долна Митрополия, област Плевен. Комарево има спирка на жп линията Плевен – Черквица.

География 
Селото е разположено в централна Северна България, на около 20 km на север от град Плевен и на около 15 km от река Дунав, в долината на река Вит.

Землището на селото е равнинно и почти цялата земя е обработваема. Селото се намира в зона с умерено-континентален климат с големи температурни амплитуди.

Културни и природни забележителности 
Забележителност в селото е железобетонният мост, който е разрушен от приливна вълна на р. Вит на 26 юли 2018 г. Намерени са праисторическо и антично селище, и античен некропол. В близост до сградата на кметството е изграден самолет-паметник.

История

Редовни събития 
Съборът на село Комарево в миналото се е провеждал на 7 ноември. След като тази дата вече не е официален празник, съборът на селото се провежда през първата събота на месец ноември.

Гергьовден 
Празнува се на 6 май. На следващия ден след Гергьовден, на 7 май не се работи, а се празнува за опазване на полските култури от природни бедствия и особено градушки. За целта в полето се принася курбан, известен като Храни поле. Самото тържество комаревчени провеждали в миналото на синора до нивата на Марин Пенков, където имало оброчен камък, а по-късно при Черквището. За увековечаване на тази традиция земеделската дружба поставила през 1921 г. при Черковището оброчен паметник.

Личности 
 Банко Банков – министър на земеделието в периода 21.05.1937 – 14.11.1938
 Петър Данаилов (1926 – 2015) – политик от БКП и министър на енергетиката (1973 – 1976)
 Славко Николов (1924 – 2010) – политик от БКП, първи секретар на ОК на БКП в Плевен (1969 – 1986)
 Илия Еленски (1926 – 2004) – военен пилот
 Ванко Пенков (1934 – 2018) – дългогодишен кмет на селото (1982 – 1995)

Източници 

Села в област Плевен
Населени места в община Долна Митрополия
Конаре (област Добрич)

Конаре е село в Североизточна България. То се намира в община Генерал-Тошево, област Добрич.

Външни препратки 

Села в област Добрич
Населени места в община Генерал Тошево
Конаре (област Стара Загора)

Конаре е село в Южна България. То се намира в община Гурково, област Стара Загора.

География 
Намира се в община Гурково, област Стара Загора и с него завършва Розовата долина на изток. Разположено на южния склон на Стара планина. На около 4 километра южно от селото се намира яз. „Жребчево“.

През селото минава третокласния път София – Бургас.

История 
До 1934 година селото се казва Конари, след това е преименувано на Княгиня Евдокия, а в 1947 година името му е възстановено във формата Конаре. В землището на село Конаре се намира местността „Градището“, в която ясно се виждат следи от зидове, и за която се предполага, че това са останки от древен град с имената Юленград или Уленград. През 2017 година, западно от селото, археолози от РИМ Стара Загора откриват останки от римска вила рустика.

Религии 
Населението на с. Конаре е източно православно. В землището на Конаре има останки от старите манастири, „Свети Николай“ и „Света София“, има действащ храм „Св. Троица“, който е с повече от 160-годишна история.

Обществени институции 
 Кметство;
 Читалище;
 Здравна служба.

Личности 
 Петър Даиков (1927-?), български офицер, инженер, генерал-майор

 1 май – Традиционна среща – събор в местността „Улищица“;
 23 юни – Празник в с. Конаре – Земляческа среща – площад с. Конаре

Външни препратки 
 starozagorskinovini.com

Бележки 

Села в област Стара Загора
Населени места в община Гурково
Конево (област Кърджали)

Конево е село в Южна България. То се намира в община Кърджали, област Кърджали.

География 
Село Конево се намира в планински район.

Бележки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Кърджали
Конево (област Шумен)

Кòнево (до 1934 г.: Бекѝрлие
) е село в Североизточна България, община Върбица, област Шумен.

География 
Село Конево се намира на около 31 km югозападно от областния център град Шумен, около 7 km северно от общинския център град Върбица и около 22 km изток-югоизточно от град Омуртаг. Разположено е в историко-географската област Герлово, на около 1,5 km западно от югозападния ръкав на язовир „Тича“, в който се влива течащата североизточно от селото Драгановска река (Вардунска река, Вардунско дере). Южно от Конево тече към язовира и левият приток на река Голяма Камчия река Палиска, към която е насочен преобладаващият слаб наклон на терена в селото. Надморската височина в центъра на Конево е около 237 m, на север нараства до 250 – 255 m, а на юг намалява до около 205 – 210 m.

Климатът е умереноконтинентален.

През село Конево минава първокласният републикански път I-7, водещ на север през село Иваново и град Велики Преслав до връзка при град Шумен с автомагистрала „Хемус“, а на юг – през село Менгишево, град Върбица и пътния възел „Петолъчката“ до връзка с автомагистрала „Тракия“.

Землището на село Конево граничи със землищата на: село Драгановец на север; село Иваново на североизток; село Ловец на изток; село Кьолмен на юг; село Менгишево на югозапад; село Плъстина на запад.

Население 
Числеността на населението на село Конево според преброяванията през годините е както следва:

Етническият състав на населението на село Конево по данните за етническите групи според преброяването на населението през 2011 г. е както следва:

История 
Селото е в България от 1878 г. През 1934 г. дотогавашното му име Бекѝрлие е променено на Конево.

Начално училище в село Бекирлие (Конево) е основано през 1921 г. През 1998 г. началното училище – село Конево и основното училище „Иван Рилски“ – село Менгишево се преобразуват в Основно училище „Никола Йонков Вапцаров“ – село Менгишево. В Конево е имало и частно турско начално училище, открито през 1933 г. и действало до – вероятно, 1958 г.

Читалище в село Конево е основано през 1933 г. по инициатива на учителя Крайчо Тодоров. Към читалището функционират библиотека, състави за художествена самодейност. В съхранявания в Държавния архив – Шумен архивен фонд на читалището няма документи, свидетелстващи за читалищна дейност след 1997 г.

Обществени институции 
Село Конево към 2023 г. е център на кметство Конево.

В село Конево към 2023 г. има:
 джамия;
 пощенска станция;
 целодневна детска градина „Миша“.

Източници

Външни препратки 
 Топографска карта, мащаб 1:100000 Картен лист: K-35-030
 Топографска карта, мащаб 1:50000 Картен лист: K-35-030-3 Актуалност 1984 г. Издание 1988 г.
 Източна Стара планина. Географска карта

Села в област Шумен
Населени места в община Върбица
Конево (област Разград)

Конево е село в Североизточна България. То се намира в община Исперих, област Разград.

География 
Намира се на 8 км от общинския център Исперих в североизточна посока.

История 
В миналото селото се среща като Ат, Аткьой или Ат шерман. Преименувано е на Конево с министерска заповед 2191, обнародвана на 27 юни 1942 година. До 1913 година е център на Атска обищина в Разградска околия. След Букурещкия договор попада в Румъния. Село Конево отново попада в границите на България след връщането на територията на Южна Добруджа през Втората световна война. През есента на 1940 година в селото се заселват бежанци от севернодобруджанското село Караманкьой, Тулчанска околия. Настаняват се в порутени и изоставени къщи. Броят им е бил около 350 души. Всички са източноправославни християни.

Външни препратки 

Села в област Разград
Населени места в община Исперих
Константиново (област Бургас)

Константѝново е село в Югоизточна България, община Камено, област Бургас.

География
Село Константиново се намира на около 16 km югозападно от центъра на областния град Бургас, около 18 km южно от общинския център Камено и около 13 km североизточно от град Средец. Разположено е в Бургаската низина, по ниските хълмове край левия (северния) бряг на Русокастренска река при вливането ѝ в язовир Мандра (Мандренското езеро). Надморската височина в центъра на селото при църквата е около 30 m, на североизток нараства до около 40 – 50 m, а на юг към устието на реката намалява до около 8 m.

Общински път се отклонява на северозапад при устието на реката от минаващия край Константиново второкласен републикански път II-79 (Елхово – Средец – Бургас) и свързва Константиново през селата Тръстиково и Ливада със село Русокастро.

Землището на село Константиново граничи със землищата на: село Черни връх на север; село Димчево на изток (като част от язовир Мандра); село Присад на изток и югоизток (като част от язовир Мандра); село Габър на юг; село Дебелт на юг; село Тръстиково на запад и северозапад.

История 
През 1920 г. махала Мандра (в местността Мандра), числяща се към село Съзлъ-кьой (Тръстиково), е заселена от бежанци от Тракия. Към 1926 г. бившата махала е село с наименование Константиново в състава на тогавашната община Якезлии (Дебелт) До 1951 г. селото се нарича Константиново, а от 1951 г. до 1996 г. – Новоселци. От 1996 г. селото отново носи името Константиново.

Население 
Населението на село Константиново наброява 733 души при преброяването към 1934 г. и 914 към 1956 г., намалява до 375 към 1985 г., а към 2020 г. наброява (по текущата демографска статистика за населението) 654 души.

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религии 
Православно християнство.

Обществени институции 
Село Константиново към 2022 г. е център на кметство Константиново.

В село Константиново към 2022 г. има:
 действащо читалище „Пробуда – 1963 г.“;
 православна църква „Св. св. Константин и Елена“;
 пощенска станция.

Забележителности 
Селото се намира в непосредствена близост до язовир Мандра.

Редовни събития 
Всяка година на 21 май – деня на св. св. Константин и Елена, в селото има празник – панаир.

Фотогалерия

Бележки

Външни препратки 
Топографска карта, мащаб 1:100000 Картен лист: K-35-055
 Бургаска низина, Карнобатска и Айтоска котловина. Географска карта

Села в област Бургас
Населени места в община Камено
Turk tili

Turk tili (Turkcha: Türkçe) — soʻzlashuvchisi eng koʻp bolgan turkiy til. Turk tilida gaplashuvchilar asosan Turkiyada yashashadi. Shimoliy Kipr, Iroq, Bolgariya, Yunoniston, Ozarbayjon, Turkmaniston, Eron, Oʻzbekiston, Olmoniya, Niderlandlar kabi davlatlarida ham turk tilida gaplashuvchilar bor.

Turk tili — turkiy tillarpgm biri. Asosan, Turkiyada, shuningdek, Iroq, Suriya, Eron, Ruminiya, Bolgariya, Gretsiya, Rossiya, Germaniya, Niderlandiya, Fransiya, Kipr oroli, Makedoniya va boshqa mamlakatlarda tarqalgan. Turkiya Respublikasining va Kipr Respublikasining (grek tili bilan birga) rasmiy tili hisoblanadi. Oʻtgan asr oxirlarida soʻzlashuvchilarning umumiy soni 55 mln. ga yakin (Turkiyaning oʻzida 50 mln. dan ortiq) kishini tashkil etgan. Dialektal jihatdan Turkiyada Sharqdagi, ayniqsa, Anatoliya shim.sharqidagi mintaqa ozarbayjon tiliga oʻxshashlik belgilari bilan ajralib turadi. Anatoliyaning boshqa qismi hamda sharqiy frakiya shevalari, shuningdek, boshqa mamlakatlardagi Turk tili lahjalari oʻzaro unchalik farq qilmaydi.

Turk tilining fonetik oʻziga xosliklari: soʻz boshidagi va oʻrtasidagi j undoshining qarindosh turkiy tillardagi boshqa oʻxshash tovushlarga toʻgʻri kelishi, soʻz boshidagi rv, td, kg jarangeizlari va jaranglilarining farqlanishi va singarmonizmning mavjudligi, bir qancha soʻzlarda portlovchi v oʻrniga sirgʻaluvchi v undoshining kelishi; boshqa turkiy tillardagi "vo1" feʼlining "ol" tarzida qoʻllanishi va boshqa Morfologik belgilaridan mis shaklli sifatdoshning qipchoq va boshqa bir qancha turkiy tillardagi gan shaklli sifatdosh bilan vazifadoshligi; dik shaklli qad. harakat nomi va uog shaklli aniq hozirgi zamon feʼlining faol qoʻllanishi va boshqa ni koʻrsatish mumkin.

Adabiy Turk tili hozirgi shaklida 19-asr oʻrtalaridan shakllana boshlaydi. Bu davrda oʻrta asr adabiy tili (eski turk yoki usmonli turk tili) arabcha, forscha elementlarga boy boʻlgan. 20-asrning 20-yillaridagi islohotlardan soʻng adabiy til umumxalq soʻzlashuv tili bilan yaqinlashdi. Eski Turk tili ning arab yozuvida bitilgan yodgorliklari 13-asrdan boshlab mavjud. Dastlabki yodgorliklarda sharqiy turkiy (qoraxoniyuygʻur) adabiy tilining sezilarli taʼsiri bor. Hozirgi yozuvi 1929-yildan lotin grafikasi asosida.

Grammatikasi

Kelishiklar 

Turk tilida 6 ta kelishik bor.

Havolalar 
 Oʻzbekcha<>turkcha lugʻat 
 Oʻzbekcha-turkcha lugʻat
Tojik tili

Tojik tili — hindevropa oilasidagi eroniy tillar guruhining janubi-gʻarbiy guruhchasiga mansub til. Asosan, Tojikiston va Shimoliy Afgʻonistonda, Oʻzbekiston, Qirgʻiziston va Qozogʻistonning ayrim tumanlarida, qisman Eronda tarqalgan. Tojik tilida jami 35 mln.dan ortiq (mas., Tojikistonda 10 mln.dan, Oʻzbekistonda 2 mln (rasmiy), Afgʻonistonda 15- 17 mln.ga yaqin) kishi soʻzlashadi (2022). Fonetik tizimida 6 unli va 24 undosh fonema bor. Urgʻu dinamik xususiyatga ega, koʻpincha soʻzning oxirgi boʻgʻiniga tushadi. Grammatik qurilishi agglyutinativflektiv xususiyatga ega. Ot, sifat, son turkumlaridagi soʻz oʻzgarishining qadimda rivojlangan tizimi hozirda yoʻqolgan. Jins va kelishik kategoriyalari mavjud emas. Kelishik munosabatlari sintaktik usulda ifodalanadi. Izofa otlar aloqasida eng keng tarqalgan vositalardandir. Feʼl sohasida koʻplab analitik shakllar va birikmalar uchraydi. 4 ta mayl (aniqlik, buyruq, shart va ehtimollik) bor.

Hozirgi zamon tilshunosligidagi muammolardan biri tojik tilining til yoki dialekt ekanligi boʻlib qolmoqda. Bugungi kunda koʻpchilik tilshunoslar tojik va dariy tillarini umumiy fors tilining dialekti sifatida eʼtirof etishmoqda. Tojik tili bugungi nomini 1929-yil lotin yozuviga oʻtish bilan birga qabul qildi. Dariy tili esa, 1964-yilgi siyosiy oʻyinlardan keyin hozirgi nomiga ega boʻlgan. Shu voqealargacha bu ikki tilning ham nomi forsiy (yo porsiy) edi. Bu 3 til (tojik, dariy va fors tillari) shunchalik yaqinki, til sohiblari oʻzaro suhbatlashishsa, bir-birlarini hech qanday muammosiz yuz foiz tushunadilar.

Adabiy Tojik tili qadimgi fors-tojik tili (9-15-asrlar)ga — fors, tojik va dariy tillarida soʻzlashuvchilar uchun umumiy manbaga borib taqaladi. 20-asrda adabiy tilning soʻzlashuv tili bilan yaqinlashuvi natijasida unda, ayniqsa, leksikada, jiddiy oʻzgarishlar roʻy beradi.

Fors-Tojik tilidagi ilk yozma yodgorliklar 8-asrga mansub. 

Tojikiston Respublikasidagi Tojik tilida 1929-yil gacha arab, 1940-yilgacha lotin, 1940-yildan rus grafikasi asosidagi Kirill yozuvidan foydalaniladi.

Alifbodagi oʻzaro farqlari 

Tillar
Markaziy Osiyo tillari
Algoritm

Algoritm — maʼlum bir turga oid masalalarni yechishda ishlatiladigan amallarning muayyan tartibda bajarilishi haqidagi aniq qoida (dastur). Kibernetika va matematikaning asosiy tushunchalaridan biri. Oʻrta asrlarda sanoqning oʻnli tizimi boʻyicha toʻrt arifmetik amal bajariladigan qoidani A. deb atashgan. "Bu qoidalarni matematikaga IX asrda al-Xorazmiy kiritgan. Yevropada bunday qoidalar uning tugilgan yurtiga nisbatan lotinchalashtirilgan (Algoritmus yoki Algorithmus shaklida „algorizm“ deyilgan), keyinchalik „algoritm“ga aylangan". Fanda „Yevklid algoritmi“, „Gʻiyosiddin Koshiy algoritmi“, „Laure algoritmi“, „Markov algoritmi“ deb ataluvchi algoritmlar maʼlum. Algoritm tushunchasi tobora kengayib borib, kibernetikaning nazariy va mantiqiy asosi hisoblangan algoritmlar nazariyasi paydo boʻldi. Oʻzbekistonda bir necha ilmiy tadqiqot muassasalari va hisoblash markazlarida algoritmdan foydalanish sohasida samarali ishlar olib borilmoqda. Masalan, Oʻzbekiston Fanlar Akademiyasi „Kibernetika“ ilmiy ishlab chiqarish birlashmasida, Oʻzbekistondagi barcha universitetlarda, Toshkent davlat texnika universitetida, Oʻzbekiston Respublikasi Makroiqtisod va statistika vazirligi qoshidagi Hisoblash markazi va boshqa muassasalarda olib borilayotgan ishlar bunga misol boʻla oladi.

Xususiyatlari 
 Aniqlik (deterministik) — har bir vaqtda algoritmning keyingi qadami uning mazkur holati bilan toʻliq aniqlanadi.
 Tushunarlilik — algoritm faqat uni bajaruvchisi uchun tushunarli buyruqlardan iborat boʻlishi shart.
 Yakunlanishi — algoritm albatta chekli qadamdan soʻng yakunlashishi lozim.

Turlari 
 Chiziqli algoritm — barcha koʻrsatmalari hech qanday shartsiz, faqat ketma-ket bajariladigan jarayonlar.
 Tarmoqlanuvchi algoritm — hisoblash jarayoni qandaydir berilgan shartning bajarilishiga qarab turli tarmoqlar boʻyicha davom ettiriladigan va hisoblash jarayonida har bir tarmoq faqat bir marta bajariladigan jarayonlar.
 Takrorlanuvchi algoritm — biron bir shart tekshirilishi yoki qandaydir parametrning har xil qiymatlari asosida algoritmda takrorlanish yuz beradigan jarayonlar.
 Aralash (kombinatsiyalashgan) algoritm — tarkibida bir necha turdagi algoritmlar qatnashgan algoritmdir.

Manbalar 

Matematika
Informatika
Markaziy Osiyo

Markaziy Osiyo - Osiyo materigining ichki qismidagi tabiiy mintaqa. Maydoni 6 mln. km². Shimoliy va gʻarbiy chekkasi Mongoliya, XXR bilan Rossiya Federatsiyasi oʻrtasidagi davlat chegarasigacha boʻlib, sharqi Katta Shinjon, jan va boshqalar. esa Tibet hududidagi Sangpo (Brahmaputra) daryosi va Hind daryosining yuqori qismi bilan oʻralgan. M.O. dengiz sathidan ancha baland joylashgan. Relyefi kenglik boʻylab choʻzilgan togʻ tizmalari (Mongoliya Oltoyi, Xangay, Xentey, Tyan-shan, Nanshan, Kunlun) va keng hamda ancha chuqur botiklar (Jungoriya, Gʻarbiy Mongoliyadagi Katta Koʻllar soyligi, Tarim, Saydam)dan iborat. Ayrim joylarida mutlaq balandlik dengiz sathidan past (mas, Turfon botigʻi — 154 m). Qum va shagʻalli baland tekisliklar, kichik togʻ koʻp. Iqlimi hamma yerda keskin kontinental, choʻl iqlimi; yogʻin kam, yiliga oʻrtacha 100–200 mm, markaziy qismlarida 10–30 mm, chekkalarida 300– 400 mm, jan.-sharqida, Tibet togʻlarining chetlarida 1000 mm va undan ham koʻproq. Qishda antitsiklon taʼsirida qattiq sovuq boʻladi, yanvarning oʻrtacha temperaturasi —10°, —25°, eng past temperatura —50°, —52°. Tyanshan, Nanshan, Qoraqurum togʻlarida muzliklar bor. Selenga, Irtish, Xuanxe, Yanszi, Brahmaputra, Hind, Mekong, Tarim, Xaydikgol, Kobdo, Tes, Manas, Urungu, Edzin-gol daryolari togʻlardan boshlanadi. Chuchuk suvli eng katta Xubsugul oqar koʻlining maydoni 2620 km², eng chuqur joyi — 238 m. M.O.da Gobi, Takla-. Makon, Alashan va boshqa choʻllar katta maydonni egallagan. Choʻl va chala choʻllar baland togʻlargacha koʻtarilib boradi. Balandlik mintaqalari Nanshanning sharqiy qismida, sharqiy Tyanshanning shim. yon bagʻirlarida va Mongoliya Oltoyiningjan.-gʻarbiy yon bagʻirlarida uchraydi. Xangay, Xentey togʻlari va Tibet togʻligining jan.-sharqiy chetlarida anchagina oʻrmonlar bor.

Markaziy Osiyo deganda, Sovet Ittifoqi parchalangandan keyin mustaqillikka erishgan beshta musulmon respublikalar: Qirgʻiziston, Qozogʻiston, Tojikiston, Turkmaniston va Oʻzbekiston nazarda tutiladi.

Sovetlar davrida bu hududga Oʻrta Osiyo va Qozogʻiston atamasi qoʻllanilgan.
Lekin, 1991 yilda mustaqillikka erishilgandan keyin, ham ushbu davlatlar, ham horijiy davlatlar Markaziy Osiyo atamasini qoʻllana boshlashdi. 1992 yilda besh davlat rahbarlari rasmiy uchrashuvida Markaziy Osiyo atamasini qabul qilishdi. Hozirda, bu atama dunyo hamjamiyati tomonidan qabul qilingan. Aksariyat halqaro tashkilot va tadqiqot institutlarida, Markaziy Osiyo boʻlimlari ochilgan.

Lekin, geografik nuqtai nazardan yondoshilsa, Markaziy Osiyoga Afgʻoniston, Moʻgʻuliston va Xitoyning Uygʻur viloyatlari ham kiradi. Bundan tashqari „Greater Central Asia“ yoki, Kengroq Markaziy Osiyo atamasi boʻr. Bu hududga, bazi siyosatchilar va tadqiqotchilar, ushbu zikr etilgan davlatlardan tashqari, Eron, Ozarbayjon, Turkiya, hatto Hindistonning bazi qismlarini ham qoʻshishadi.

Markaziy Osiyo darajasida, maʼlum bir maʼnoda hududiy hamkorlik harakatlari ham mavjud.
Bu harakatlarning misolida Markaziy Osiyo Hamkorlik Tashkilotini ham koʻrsatish mumkin. Lekin, hozirgacha bunday harakatlarda maʼlum bir tartiblilik va davomiylik boʻlmadi.

Yirik shaharlari

Manbalar 

Geografiya