alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Иван Станев (волейболист)

Иван Станев е български волейболен национал.

Биография 
Той е роден на 7 юли 1985 г. и е висок 190 см. Играе за бургаския Лукойл Нефтохимик на поста разпределител. Заедно с националния отбор на България е бронзов медалист от Световната Купа в Япония през 2007 г. Бронзов медалист от Световното първенство за младежи в Техеран през 2003 г., като е с основен принос за третото място на страната си. Иван Станев е няколко пъти Балкански шампион с младежкия национален отбор. През 2004 г. печели златен медал от Световното първенсто за военни в Онтарио, Канада с тима на ЦСКА. Шампион на България за 2007 г. и носител на Купата на България за 2007 г. и 2008 г. През 2007 г. и 2008 г. получава призове за най-добър разпределител на България. Носител на купата на България през 2016 година с отбора на Нефтохимик 2010, вицешампион на страната. Носител на купата с тима на ВК Хебър през 2019 година, както и вицешампион на страната със същия клуб.

Източници 

Български волейболисти
Харалд V

Харалд V е крал на Норвегия от 1991 г.

Син на Олаф V и шведската принцеса Марта, Харалд е роден в резиденцията Скаугум, община Аскер, близо до Осло. Той е първият крал на Норвегия, който се е родил в страната след крал Олаф IV, който е роден там през 1370. Харалд V е потомък на Жозефин дьо Боарне, първата жена на Наполеон Бонапарт.

Харалд живее във Вашингтон през Втората световна война, но се завръща в Норвегия, за да завърши своето образование в Норвежката военна академия, а после Балиъл Колидж в Оксфордския университет. Харалд се жени за обикновената гражданка Соня Харалдсен през 1968 г. – един брак, който разделя общественото мнение. Двойката има две деца – принцеса Марта Луис и престолонаследника Хокон Магнус.

Харалд става крал на Норвегия след смъртта на своя баща на 17 януари 1991 г.

Като запален моряк, Харалд представя Норвегия във ветроходните състезания на Олимпийските игри няколко пъти, докато е все още престолонаследник. Носи норвежкото знаме на шествието по откриване на Олимпийските игри в Токио (1964 г.). С неговия екипаж той печели бронзови, сребърни и златни медали на световните шампионати съответно през 1988, 1982 и 1987 г.

На 1 декември 2003 е обявено официално, че крал Харалд има рак на пикочния мехур. На 8 декември се провежда сполучлива операция в Университетската болница Рикшоспитале, Осло, мехурът е отстранен и заменен с изкуствен. През това време кралят е освободен от всичките си официални задължения. Той подновява задълженията си на 13 април 2004 г. Престолонаследникът Хокон е регент по време на боледуването и възстановяването на крал Харалд.

Външни препратки 
 Официален сайт на норвежката кралска фамилия 
 Кратка биография на краля

Монарси на Норвегия
Носители на орден „Стара планина“
Норвежки спортисти
Ветроходци
Норвежки мореплаватели
Носители на Ордена на Спасителя
Носители на Ордена на Бялата роза
Носители на Ордена на Златното руно
Носители на Ордена на Карлос III
Луди години

„Луди години“ () е заглавието на американски игрален филм от 1999 г., разказващ за 18-месечния престой на жена в заведение за душевно болни. Филмът е адаптация на едноименната мемоарна книга на Сузана Кейсън.

Участват Уинона Райдър (Сузана), Анджелина Джоли (Лиса), Британи Мърфи (Дейзи), Джаред Лето (Тоби), Упи Голдбърг (Валъри), Ванеса Редгрейв (д-р Соня Уик) и др.

Анджелина Джоли получава „Оскар“, „Златен глобус“ и Награда от Гилдията на филмовите актьори за поддържаща женска роля.

Външни препратки 
 

Филми от 1999 година
Американски драми
Филми на Джеймс Манголд
Денис Хопър

Денис Хопър () е американски актьор и режисьор.

Биография 
Роден в Додж Сити, Канзас, на 17 май 1936 г., умира на 29 май 2010 г. в Лос Анджелис, Калифорния. Хопър започва да се интересува от театралното изкуство още в гимназията. Той много харесвал пиесите на Уилям Шекспир. Дебюта си прави през 1955 г., когато играе млад епилептик в телевизионното шоу Медик на Ричард Бун и се появява в два филма, заедно със Джеймс Дийн – в „Бунтовник без кауза“ (1955) и „Гигантът“ (1956). През следващите десет години Хопър се изявява предимно в телевизията, като гостуващ актьор и към края на 1960-те изпълнява поддържащи роли в няколко филма. Той режисира и играе във Волния ездач (1969), с който спечелва награда на кинофестивала Кан и е номиниран за Оскар за най-оригинален сценарий, като съсценарист.

През следващите няколко години не успява да повтори успеха си, докато не участва във филма Апокалипсис сега (1979), с който привлича вниманието на публиката. Впоследствие получава признание и на критиката със Синьо кадифе (1986). Хопър играе ролята на злодея във филма Скорост (1994)

През март 2010 г. е обявено, че Денис Хопър ще бъде отличен със звезда на Холивудската Алея на славата. Церемонията се състои на 26 март 2010 г. в присъствието на приятели, сред които Джак Никълсън, Дейвид Линч, семейството си и почитатели.

На 29 октомври 2009 г. е обявено, че Хопър има рак на простатата. Той умира на 29 май 2010 г. в дома си във Венис.

Избрана филмография

Източници

Външни препратки 

 
 

Американски актьори и актриси
Американски режисьори
Родени в Канзас
Починали от рак
Кийфър Съдърланд

Кийфър Уилям Фредерик Демпси Джордж Руфъс Съдърланд () е канадски актьор, носител на „Златен глобус“, по две награди „Еми“ и „Сателит“. Роден е на 21 декември 1966 г. в Лондон, Англия, но израства в Канада. Син е на актьорите Доналд Съдърланд и Шърли Дъглас, и внук на канадския държавник Томи Дъглас. Има сестра близначка Рейчъл, която е продуцент.

Избрана филмография 
 Designated Survivor/„Последният оцелял“ (2016)
 Forsaken / „Изоставен“ is a (2015) Canadian revisionist western film
 „Помпей“ (2014)
 Touch (2012)
 „Меланхолия“ (2011)
 The Confession (2011)
 Twelve (2010)
 Monsters vs Aliens: Mutant Pumpkins from Outer Space (2009)
 Огледала (2008)
 24: The DVD Board Game (2006)
 Стражът (2006)
 River Queen (2005)
 „Крадец на животи“ (2004)
 Behind the Red Door (2003)
 Поверително от Ел Ей (2003)
 Paradise Found (2003)
 „Телефонна клопка“ (2003)
 Смъртоносна жега (2002)
 „24“ (2001, сериал)
 Последната война (2001)
 Огнен кръг (2001)
 The Right Temptation (2000)
 Picking Up the Pieces (2000)
 Търси се жена (2000)
 Beat (2000)
 Desert Saints (2000)
 After Alice (1999)
 Ground Control (1998)
 Break Up (1998)
 Войнишка любима (1998)
 „Градът на мрака“ (1998)
 Истини и последици (1997)
 Duke of Groove (1996)
 Око за око (1996)
 Freeway (1996)
 „Време да убиваш“ (1996)
 Hourglass (1995)
 По каубойски (1994)
 Teresa's Tattoo (1994)
 „Тримата мускетари“ (1993)
 Last Light (1993)
 Изчезването (1993)
 „Доблестни мъже“ (1992)
 Туин Пийкс (1992)
 Член 99 (1992)
 Amazing Stories: Book One (1992)
 Завръщане в миналото (1990)
 Линия на смъртта (1990)
 Млади стрелци 2 (1990)
 Chicago Joe and the Showgirl (1990)
 Renegades (1989)
 1969 (1988)
 Млади стрелци (1988)
 Bright Lights Big City (1988)
 The Killing Time (1987)
 Луда луна (1987)
 The Lost Boys (1987)
 Promised Land (1987)
 Бъди до мен (1986)
 Trapped in Silence (1986)
 At Close Range (1986)
 Brotherhood of Justice (1986)
 The Bay Boy (1984)
 Max Dugan Returns (1983)

Източници

Външни препратки 

 
 
 

Канадски актьори и актриси
Носители на Златен глобус
Носители на награда Еми
Музикална кутия (филм)

„Музикална кутия“ () е американски драматичен филм от 1989 г. В него участват Джесика Ланг, Армин Мюлер-Щал и Фредерик Форест.

Източници

Външни препратки 
 

Филми на Коста-Гаврас
Филми от 1989 година
Американски драми
Филми носители на Златна мечка
Армин Мюлер-Щал

Армин Мюлер-Щал () е германски актьор.

Роден е на 17 декември 1930 г. в Тилзит, Германия (днешен Советск, Русия). Към 2009 г. е участвал в над 130 филма.

Избрана филмография 
 „Източни обещания“ (2007)
 „Пилигрим“ (2000)
 „Якоб лъжеца“ (1999)
 „Тринайсетият етаж“ (1999)
 „Досиетата Х“ (1998)
 „Миротворецът“ (1997)
 „Играта“ (1997)
 Conversation with the Beast (Gespräch mit dem Biest; 1996)
 „Блясък“ (1996)
 „Къщата на духовете“ (1993)
 „Авалон“ (1990)
 „Музикална кутия“ (1989)

Библиография 
 Verordneter Sonntag. Severin und Siedler, Berlin 1981, 234 S.
 Unterwegs nach Hause. Erinnerungen. von Schröder, Düsseldorf 1997, 227 S.; Neuauflage: Aufbau-Verlag, Berlin 2005, ISBN 3-7466-2196-8.
 In Gedanken an Marie-Louise. Eine Liebesgeschichte. List, München 1998, 238 S.
 Armin Mueller Stahl – Malerei und Zeichnung. Katalog zur Ausstellung im Kulturforum Burgkloster zu Lübeck und im Buddenbrookhaus (Heinrich-und-Thomas-Mann-Zentrum), 17. November 2001 bis 20. Januar 2002. Kulturforum Burgkloster, Lübeck, ISBN 3-9807752-1-6, 64 S., 62 farbige Abb.
 Armin Mueller Stahl – Urfaust. Katalog zum gleichnamigen Mappenwerk, Verlag Kunsthaus Lübeck 2003, ISBN 3-923475-37-3, 60 S., 21 Abb. in s/w.
 Armin Mueller Stahl – Night on Earth – Day on Earth. Zweisprachiger Katalog zur Ausstellung in der Villa Aurora, Verlag Kunsthaus Lübeck 2003, ISBN 3-923475-97-7, 80 S., Abb. in s/w u. farbig.
 Hannah. Erzählung. Aufbau, Berlin 2006, ISBN 3-7466-2224-7, 134 S.
 Rollenspiel. Ein Tagebuch während der Dreharbeiten zu dem Film „Die Manns“. J. Strauss, Potsdam 2001, ISBN 3-929748-24-X, 226 S., 113 Abb.
 Venice. Ein amerikanisches Tagebuch. Aufbau, Berlin 2005, 141 S., ISBN 3-351-02609-9.
 Kettenkarussell. Aufbau, Berlin 2006, ISBN 3-351-03083-5, 152 S. (Besprechung:)
 Portraits. Malerei und Zeichnung. Aufbau, Berlin, 2006, ISBN 3-351-02641-2, 157 S.
 Armin-Mueller-Stahl-Künstleredition der 21. Auflage der Brockhaus Enzyklopädie. 30 Bände. F.A. Brockhaus, Leipzig, Mannheim, 2007.
 Die Buddenbrooks – Übermalungen eines Drehbuchs. Mit Texten von Heinrich Breloer, Herwig Guratzsch und Armin Mueller-Stahl. Henschel, Berlin, 2008, ISBN 978-3-89487-634-0.
 Die Jahre werden schneller. Lieder und Gedichte. Aufbau Verlag, Berlin, 2010, ISBN 978-3-351-03316-3 (автобиография в стихове).
 Dreimal Deutschland und zurück. Aufgeschrieben von Andreas Hallaschka. Hoffmann und Campe, Hamburg, 2014, ISBN 978-3-455-50317-3 (Autobiographie zum 25. Jahrestag des Mauerfalls).
 Die blaue Kuh. Hatje Cantz Verlag, Berlin 2016, ISBN 978-3-7757-4250-4.
 Der wien Vogel fliegen kann. Hrsg. vom Kunsthaus Lübeck. Hatje Cantz Verlag, Berlin 2018, ISBN 978-3-7757-4492-8, Lyrik- und Bildband.

Източници

Външни препратки 
 

Германски актьори
Театрални актьори и актриси
Германски художници
Германски автобиографи
Почетни граждани в Германия
Родени в Советск, Калининградска област
Фредерик Форест

Фредерик Форест () е американски актьор.

Биография 
Роден на 23 декември 1936 г. в Уаксахачи, Тексас, той участва в над 75 филма.

Избрана филмография

Източници

Външни препратки 
 
 

Американски актьори и актриси
Тексасци
Два пъти в живота

„Два пъти в живота“ () е американски драматичен филм от 1985 г. В него участват Джийн Хекман, Брайън Денехи и Даръл Ларсън.

Сюжет 
Главният герой е мъж на средна възраст, доволен от своето семейство и своята работа, но чувства, че нещо липсва в живота му. В деня на 50-ия си рожден ден, той се отбива в местния бар, за да отпразнува с питие. Там неочаквано се влюбва в млада и много секси сервитьорка, която за негова изненада също отвръща на този негов интерес.

Външни препратки 
 

Филми от 1985 година
Американски драми
Американски романтични филми
Джийн Хекман

Юджийн (Джийн) Хекман () е американски актьор, носител на Оскар и Златен глобус.

Биография 
Роден е на 30 януари 1930 г. в Сан Бернардино, Калифорния. Едва 16-годишен се записва в Американския морски пехотен корпус и служи там в продължение на 3 години като свързочник. Известно време учи журналистика. На 26-годишна възраст решава да стане актьор. Започва кариерата си на Бродуей, а участието му във филма Бони и Клайд през 1967 година му носи номинация за Оскар за второстепенна мъжка роля. Получава Оскар за филма „Френската връзка“ (1971). През 1980-те Хекман е утвърден актьор, една от водещите звезди на Холивуд. Филмът „Мисисипи в пламъци“ отново му носи номинация за Оскар. Снимал се е общо в над 80 филма. Понастоящем живее в Санта Фе, Ню Мексико.

Избрана филмография

Библиография 
 Hackman, Gene, and Daniel Lenihan. Wake of the Perdido Star. New York: Newmarket Press, 1999. ISBN 978-1-55704-398-6
 Hackman, Gene, and Daniel Lenihan. Justice for None. New York: St. Martins Press, 2004. ISBN 978-0-312-32425-4
 Hackman, Gene, and Daniel Lenihan. Escape from Andersonville: A Novel of the Civil War. New York: St. Martin's Press, 2008. ISBN 978-0-312-36373-4
 Hackman, Gene. Payback at Morning Peak: A Novel of the American West. New York: Simon & Schuster Inc, 2011. ISBN 978-1-4516-2356-7
 Hackman, Gene. Pursuit. New York: Pocket Books, 2013. ISBN 978-1-4516-2357-4

Източници

Външни препратки 
 
 

Американски актьори и актриси
Носители на „Оскар“
Носители на Златен глобус
Носители на Златен глобус за най-добър поддържащ актьор
Носители на награда BAFTA
Родени в Калифорния
Университет на Илинойс в Ърбана-Шампейн
Брайън Денехи

Брайън Денехи () е американски актьор.

Биография и творчество 
Денехи е роден на 9 юли 1938 г. в Бриджпорт, Кънектикът. Участвал е в над 100 филма. На 21 години се записва в армията и служи 4 години като морски пехотинец. След като се уволнява от армията, влиза в Колумбийския университет със стипендия по американски футбол. После обаче се мести в Йейл, където се дипломира като драматичен актьор.

Денехи е известен преди всичко като драматичен актьор. Повечето му роли са на злодеи, но има и сериозни роли и награди. През 1987 печели наградата за най-добър актьор на Международния филмов фестивал в Чикаго, за ролята си във филма „Животът на архитекта“. Последната му роля в киното е в „Рататуи“, където озвучава героя на Джанго, бащата на Реми.

Освен в киното, Денехи се изявява и на театралната сцена. Има две награди Тони за най-добра мъжка главна роля.

Избрана филмография 
 „Следващите три дни“ (2010)
 „Откраднато лято“ (2002)
 „Два пъти в живота“ (1985)
 „Какавидите“
 „Какавидите 2“
 „Рамбо: Първа кръв“ (1982)

Външни препратки 
 

Американски играчи на американски футбол
Американски актьори и актриси
Носители на Златен глобус
Кънектикътци
Даръл Ларсън

Даръл Ларсън () е американски актьор.

Ларсън е роден през 1950 г. в Трейси, Калифорния. Участва в над 40 филма, сред които „Два пъти в живота“ (1985).

Външни препратки 
 

Американски актьори и актриси
Родени в Калифорния
Много мъже за Люси

Много мъже за Люси () е американо-френски филм от 2002 г. с Моника Потър в главната роля. Заснет е в Ню Йорк и Флорида.

Източници

Външни препратки 
 

Филми от 2002 година
Френски романтични филми
Американски романтични комедии
Френски комедии
Човекът от гарата

Човекът от гарата () е името на британски филм от 1992 г. Заснет е от режисьора Майкъл Уайт (да не се бърка с писателя Майкъл Уайт), по романа на ирландската писателка Дженифър Джонстън. Участват Джули Кристи и Доналд Съдърланд. Действието се развива в забутано ирландско градче.

Външни препратки 
 

Британски драми
Филми от 1992 година
Жертви на съдбата

„Жертви на съдбата“ () е името на британски филм от 1990 г. по едноименния роман на Уилям Тревър. Във филма участват Джули Кристи и Мери Елизабет Мастрантонио.

Сюжет 
Действието се развива в Ирландия, в началото на 20-те години на 20 век. Ирландското протестантско семейство Куинтън (The Quintons) е въвлечено в конфликт между ирландски републиканци и британската армия.

Източници 
 

Британски драми
Филми от 1990 година
Жега и прах

„Жега и прах“ () е името на британски филм от 1983 г. по сценарий на немската писателка и киносценаристка Рут Правер Джхабвала, базиран на едноименния ѝ роман. Режисьор е Джеймс Айвъри. Във филма участва Джули Кристи.

През 1984 г. филмът печели награда БАФТА за най-добър сценарий – адаптация.

Източници

Външни препратки 
 

Британски драми
Филми от 1983 година
Филми на Джеймс Айвъри
Завръщането на войника

Завръщането на войника () е името на британски филм от 1982 г. В него участва Джули Кристи. Филмът е направен по едноименния роман от 1918 г. на британската писателка Ребека Уест.

Външни препратки 
 

Филми от 1982 година
Белфегор: Фантомът на Лувъра

„Белфегор: Фантомът на Лувъра“ () е името на френски филм от 2001 г. по едноименния роман на Артюр Бернед. Това е третата филмова адаптация на романа.

Актьорски състав 
 Софи Марсо – Лиза/Белфегор
 Мишел Серо – Верлак
 Фредерик Дифентал – Мартен
 Джули Кристи – Гленда Спендер
 Жан-Франсоа Балме – Фосие

Външни препратки 
 
 Анотация на филма  във в-к Стандарт (2002-09-27)

Филми от 2001 година
Френски фентъзи филми
Потомството на дявола

Потомството на дявола () е името на американски филм от 1977 г. В него участва Джули Кристи.

Външни препратки 
 

Филми от 1977 година
Филми на Метро-Голдуин-Майер
Научнофантастични филми
Нашвил (филм)

„Нашвил“ () е американски сатиричен, музикален, комедийно драматичен филм от 1975 г. на режисьора Робърт Олтмън.

Сюжет 
Разказват се множество паралелни истории на хора, свързани с музикалната сцена в Нашвил. Барбара Джийн е кралицата на кънтри музиката, но е пред нервна криза. Лини и Делбърт Рийз имат нестабилен брак и дете инвалид. Опал е британски журналист, който обикаля областта. Тези и други истории се преплитат, за да достигнат до драматичен финал. Филмът е изпълнен с много музика.

В ролите

Награди и номинации 
 1976 Печели награда „Златна мечка“ на филмовия фестивал в Берлин.

Източници

Външни препратки 
 
 
 „Нашвил“ в Rotten Tomatoes

Филми на Робърт Олтмън
Филми от 1975 година
Американски музикални филми
Култура в Нашвил
Не поглеждай сега

Не поглеждай сега () е името на британо-италиански филм на ужасите от 1973 г. В него участват Джули Кристи и Доналд Съдърланд, които играят съпруг и съпруга. Филмът е базиран на кратък разказ от Дафни дю Морие.

Награди 
 1973 – приз на Британската академия за кино и телевизия (BAFTA, 1973) – оператор Антони Раймонд

Външни препратки 
 

Филми от 1973 година
Британски филми на ужасите
Италиански филми на ужасите
Раят може да почака

„Раят може да почака“ () е името на американска комедия от 1978 г. В него участват Джули Кристи и Уорън Бейти.

Външни препратки 
 
 

Филми на Уорън Бейти
Филми от 1978 година
Американски комедии
Носители на Златен глобус за най-добър мюзикъл или комедия
Шампоан (филм)

„Шампоан“ () е американска романтична комедия от 1975 г. на режисьора Хал Ашби. Във филма участват Джули Кристи, Уорън Бейти, Лий Грант и Джак Уордън.

Сюжет 
Действието се развива през 1968 г. в Калифорния на фона на предизборната кампания за председателството на Ричард Никсън и Хубърт Хъмфри.

Джордж Роули е успешен фризьор в Бевърли Хилс, недоволен от сегашната си работа, безуспешно се опитва да получи банков заем и да започне собствен бизнес. С помощта на една от многото му приятелки той се запознава с голям инвеститор, който обещава да обмисли финансирането му.

Поради многото си любовни връзки Джордж се оказва в много трудни ситуации и е принуден да търси какви ли не начини,за да обясни на настоящата си партньорка Джил за редицата очевидни несъответствия в собствените си обяснения за приключенията на един екстравагантен младоженец.

В ролите

Награди и номинации 
Лий Грант печели Оскар за поддържаща женска роля, а филмът е номиниран за още три Оскара — за поддържаща мъжка роля (Джак Уордън), сценография (Р. Силбърт, У. Кембъл и Дж. Гейнс), и сценарий (Робърт Таун и Уорън Бейти). Освен това има още пет номинации за Златен глобус и една на BAFTA.

Източници

Външни препратки 
 
 
 „Шампоан“ в Rotten Tomatoes

Филми на Хал Ашби
Филми от 1975 година
Американски романтични комедии
Маккейб и мисис Милър

„Маккейб и мисис Милър“ () е американски игрален филм - уестърн, излязъл по екраните през 1971 година, режисиран от Робърт Олтмън с участието на Джули Кристи и Уорън Бейти в главните роли.

Сюжет 
В навечерието на 20 век. Мистериозен картоиграч на име Маккейб пристига в отдалечено селище на Презвитерианската църква в северозападната част на САЩ. Носят се слухове, че веднъж е застрелял известен бандит. След като натрупа малко богатство, играейки игра на карти, Маккейб отваря салон, хазартна къща и публичен дом в града. В това той е подпомогнат от г-жа Милър, опитна проститутка, пристигнала от Сиатъл със забележителен бизнес нюх. Между Милър и Маккейб се създава връзка, въпреки че Маккейб продължава да ѝ плаща по 5 долара за всяка нощувка в леглото. Начинанието на Маккейб и г-жа Милър привлича хора от цялата околия. Голяма минна компания предлага на Маккейб да купи бизнеса му, но той иска неразумно висока цена. След провалените преговори, монополистите изпращат трима стрелци срещу него.

В ролите

Награди и Номинации 
 За ролята си като мисис Милър Джули Кристи е номинирана за Оскар за най-добра актриса.
Филмът е поставен от Американския филмов институт в някои категории както следва:
 АФИ 10-те топ 10 – #8 Уестърн
 През 2010 година, филмът е избран като културно наследство за опазване в Националния филмов регистър към Библиотеката на Конгреса на САЩ.

Източници

Външни препратки 
 
 
 „Маккейб и мисис Милър“ в Rotten Tomatoes

Филми на Робърт Олтмън
Филми от 1971 година
Американски уестърни
Посредникът

„Посредникът“ () е името на британски филм от 1971 г. на режисьора Джоузеф Лоузи, с участието на Джули Кристи. Получава голямата награда „Златната палма“ на кинофестивала в Кан през 1971 година и е включен в 100-те най-добри филми на Британския филмов институт. Филмът е заснет в Норфолк. Направен е по едноименния роман на Л. П. Хартли, където действието се развива в началото на 1900-те.

Сюжет 
Англия, лятото на 1900 година. 12-годишният Лео остава при своя съученик Маркъс Модсли в къща в Норфолк. Там той среща Мериан, по-голямата сестра на Маркъс. Тя е ангажирана с богатия и благороден Хю Тримингам. Един ден Мериан моли Лео да предаде съобщение на Тед Бърджис, земеделски производител, с когото има тайна връзка. Лео е объркан: не иска да лъже Хю, но в същото време не може да откаже Мериан...

В ролите

Библиография 
 Hartop, Christopher (2011). Norfolk Summer: Making The Go-Between. Cambridge: John Adamson. ISBN 978-1-898565-07-9

Източници

Външни препратки 
 
 
 „Посредникът“ в Rotten Tomatoes

Филми на Джоузеф Лоузи
Филми от 1971 година
Британски драми
Филми носители на Златна палма
В търсене на Грегъри

В търсене на Грегъри () е името на британо-италиански филм от 1969 г. В него участва Джули Кристи.

Външни препратки 
 

Филми от 1969 година
Далеч от безумната тълпа (филм, 1967)

„Далеч от безумната тълпа“ () е британски филм от 1967 г. В него участва Джули Кристи. Филмът е направен по едноименния роман на Томас Харди. Режисьор е Джон Шлезинджър, а продуцент – Жозе Жани.

Сюжет 
Англия, 1874 г. Наследявайки от чичо си голяма ферма, младата Батшиба Евърдийн (Джули Кристи) енергично се хваща за работа, като си наема работници. Тя наема и разореният фермер Гейбриъл Оук (Алън Бейтс), честен и опитен човек. Гейбриъл дори иска ръката ѝ, но претърпява неуспех. След него, ръката на младата дама иска и съседът ѝ, имотен фермер (Питър Финч), но и той удря на камък. Срещата със самовлюбения красавец сержант Франк Трой (Теренс Стамп), става съдбоносна за Батшиба...

В ролите

Източници

Външни препратки 
 
 
 „Далеч от безумната тълпа“ в Rotten Tomatoes

Филми на Джон Шлезинджър
Филми от 1967 година
Британски драми
Томас Харди
Анонимен крадец

„Анонимен крадец“ () е името на британски черно-бял филм от 1962 г. с участието на Джули Кристи.

Сюжет 

Форсдайк (Лесли Филипс) е патологичен крадец, който се подлага на строг поправителен курс, организиран от Организацията на анонимните крадци, чиито членове са крадци, отказали се от престъпния живот. Младата и невинна приятелка на Форсдайк – Бабет (Джули Кристи) се надява той да се поправи и му обещава, че ако това стане, тя ще се омъжи за него. Форсдайк, обаче, губи контрол над себе си, когато се оказва заключен в голям магазин преди Коледа.

Външни препратки 
 
 Crooks Anonymous  в britmovie.co.uk

Британски криминални комедии
Филми от 1962 година
Черно-бели филми
Доктор Живаго

„Доктор Живаго“ е роман от Борис Пастернак, филмиран по адаптирания сценарий на Робърт Болт през 1965 година. Романът носи името на главния герой Юрий Живаго, който е лекар и поет. „Доктор Живаго“ разказва за един мъж, разкъсван между две жени, по времето на Руската революция.

„Доктор Живаго“ е завършен през 1956 година, но съдържа пасажи, написани още през 10-те и 20-те години на 20 век. Изпратен е за публикуване до списание „Новый мир“, но е отхвърлен поради лошите взаимоотношения между Пастернак и съветското правителство. През следващата година се появява италиански превод на произведението, който допринася за Нобеловата награда за литература, присъдена на Пастернак през 1958 година. Книгата е публикувана на руски през 1988 година в същото списание, в който му е отказано разрешение 32 години по-рано.

Чувствителността и идеализмът на Живаго граничат с мистицизма. Разсейва се от красотата на ледените кристали по стъклото на прозорец. В медицинското училище един от професорите му напомня, че бактерията може и да изглежда красива, когато се гледа под микроскоп, но в живота върши ужасни неща на хората. Идеализмът на Юрий Живаго ярко контрастира на ужасите на Руската революция. Той става свидетел на канибализъм, осакатяване; вижда как един млад мъж е застрелян, защото иска да види своето семейство. Дори Лара, любовта на неговия живот, му е отнета.

Източници

Външни препратки 
 
 Тони Николов, „Случаят „Доктор Живаго“ (1). 65 години по-късно“, Портал за култура, изкуство и общество, 24 август 2023 г.
 Тони Николов, „Случаят „Доктор Живаго“ (2). Що за роман е написал Пастернак?“, Портал за култура, изкуство и общество, 31 август 2023 г.

Руски романи
Книги от 1957 година
Цензура в СССР
Урс Майер

Урс Майер () е швейцарски футболен съдия. Той е роден на 22 януари 1959 г. Висок е 179 см и е рефер от 1 януари 1994 г.

Първата международна среща, на която е съдия, е мачът Грузия — Малта, който се играе на 19 юли 1994 г.

Външни препратки 
 Сайт за Урс Майер

Швейцарски футболни съдии
Пиерлуиджи Колина

Пиерлуиджи Колина () е италиански футболен съдия. Роден е на 13 февруари 1960 г. и е висок 188 см.

Той е единственото дете в семейството си. Баща му Елия е правителствен чиновник, а майка му Лусиана е начална учителка. След завършване на училище Пиерлуияж следва в университета в Болоня и през 1984 г., като е дипломиран икономист с най-висок успех във випуска. От 1991 г. живее във Виареджо, където е финансов съветник в местната община. Колина е женен за Джани и е баща на две момичета – Романа и Каролина. Като малък играе футбол в църковния отбор в Болоня „Дон Орионе“, като на 15 години преминава в „Палавичини“. В този състав се състезава, като централен защитник и е интересно, че няколко пъти получава червени картони за груба игра. Впоследствие негов съученик го насочва към съдийството и той изкарва съдийски курс през 1977 г. Само за три сезона том достига до най-високото регионално равнище. След като изкарва казарма през 1987 г. вече свири мачове в Серия „С“. С бързи темпове той расте и започва да ръководи мачове от Серия „Б“. Колина дебютира в елитната яп на 15 февруари 1991 г. на мача „Верона“ - "Рома".

От 1995 г. попада в листата на ФИФА на международните арбитри. Първата международна среща, на която е съдия, е мачът Холандия — Германия, който се играе на 24 април 1996. Смятан е за един от най-добрите съдии в историята. Ръководи мачове на Олимпийските игри в Атланта през 1996 г. на световното първенство във Франция през 1998 г. и на европейските финали през 2000 г. и 2004 г. На него е поверен и финалът на световното първенство в Япония и Южна Корея през 2002 г. между Бразилия и Германия 2:0. Той свири финала за Шампионската лига през 1999 г. между „Манчестър Юнайтед“ и „Байерн Мюнхен“ 2:1.

Колина е печелил множество индивидуалии награди в съдийската си кариера. Асоциацията на италианските рефери му връчва „Премио Бернарди“ за най-добър новобранец през 1991 г. През 1997 г. го награждават с „Премио Датино“ за най-добър италиански международен рефер. След два сезона му е връчена и „Премио Мауро“ за №1 в Серия „А“. След тайно гласуване Асоциацията на италианските футболисти му връчва и Оскара за най-добър съдия през 1998, 1999, 2000 и 2003 г. От своя страна Международната федерация по футболна история и статистика (IFFHS) го избира за рефер №1 в света за последните пет години.

На световните финали през 2002 г. в Япония и Южна Корея, Колина става първият рефер рекламно лице. Той рекламираше танаяки (хапки от Октопод). Освен това се снима за спортния концерн „Адидас“ и има рекламен договор с „Опел“. Друго любопитно нещо е, че една от най-купуваната фланелка в света е тази с лика на Колина. По време на ЕВРО – 2004 г. получи почетна докторска степен от университета в Хъл (Англия). Признанието от престижното учебно заведение към италианеца е за принос към футбола.
Краят на съдийската му кариера е в края на сезона през 2005 г., когато става на 45 години и по правилника на ФИФА е длъжен да прекрати със съдийството. От Английската футболна федерация го търсят да стане съдия на Острова, където един арбитър се пенсионира на 47 години, но той галантно отказва.

Източници 

Италиански футболни съдии
Родени в Болоня
Игор Шрамка

Игор Шрамка (), с погрешно изписвана фамилия Срамка, е футболен съдия от Словакия.

Роден е в Чехословакия на 2 ноември 1959 г. Височина 178 см, тегло 76 кг.

Съдия е от 1 януари 1995 г. Ръководи първата си международна среща, когато играят Чехия и Финландия, на 8 март 1995 г. Ръководи мачове във висшата в страната Цоргон лига и мачове на ФИФА до навършването си на 45-годишна възраст през 2004 г. Член е на Сдружението на словашките футболни съдии.

Почива в болницата в Мартин, 4 дена след сърдечен удар по време на командировка в Жилински край, на 27 януари 2017 г. Траурната церемония е в Братиславския крематориум на 6 февруари с.г.

Източници и бележки 

Футболни съдии
Футбол в Словакия
Словаци
Петулия

Петулия () е британски филм от 1968 г. Във филма участва Джули Кристи. Режисьор е Ричард Лестър. Филмът е заснет в Сан Франциско.

Външни препратки 
 

Филми на Ричард Лестър
Британски драми
Филми от 1968 година
Греъм Пол

Греъм Пол () е английски футболен съдия. Роден на 29 юли 1963, той е висок 184 см.

Греъм Пол е рефер от 1 януари 1996 г. Първата международна среща, която ръководи, е мачът между Азербайджан и Финландия, който се състои на 2 април 1997 г.
Известен е с това, че на мача от груповата фаза на Мондиал 2006 между Австралия и Хърватия показва 3 жълти картона на защитника на хърватите Йосип Шимунич преди да го изгони.

Източници 

 Статистика на Soccebase.com 

Британски футболни съдии
Англичани
Футбол в Англия
Ким Милтън Нилсен

Ким Милтън Нилсен () е датски футболен съдия. Роден на 3 август 1960 г., той е висок 196 см.

Нилсен е международен съдия от 1 януари 1988 г. Първата международна среща, която ръководи, е мачът между Кувейт и Ливан, състоял се на 30 октомври 1989 г.

Нилсен ръководи финала за Шампионската лига през сезон 2003/2004.

Датчани
Футболни съдии
Родени в Копенхаген
Футбол в Дания
Маркус Мерк

Маркус Мерк () е немски футболен съдия. Роден на 15 март 1962 г., той е висок 181 см.

Съдия е от 1 януари 1992 г.

Първата международна среща, която ръководи, е мачът Швейцария – България, състоял се на 28 април 1992 г.

Германски футболни съдии
Андерш Фриск

Андерш Фриск () е шведски футболен съдия.

Роден на 18 февруари 1963 г., висок 184 см.

Фриск е съдия от 1 януари 1991 г. Първата международна среща, която ръководи, е мачът между Исландия и Турция, състоял се на 17 юли 1991 г. През 2005 г. преустановява кариерата си на футболен съдия.

Родени в Гьотеборг
Шведски спортни съдии
Футбол в Швеция
Футболни съдии
Хю Далас

Хю Далас () е шотландски футболен съдия.

Биография 
Роден на 26 октомври 1957 г., той е висок 180 см.

Далас е съдия от 1 януари 1993 г. Първата международна среща, която ръководи, е мачът между САЩ и Боливия, състоял се на 26 март 1994 г.

Бележки 

Британски футболни съдии
Шотландци
Красив ум

„Красив ум“ () е американски биографичен филм от 2001 година на режисьора Рон Хауърд. Сценарият на Акива Голдсмън е адаптация на книгата на Силвия Назар A Beautiful Mind (1999). Филмът е с продължителност 135 минути.

Филмът разказва за живота на математика и нобелов лауреат по икономика Джон Наш и свързаните с неговото заболяване от шизофрения преживявания. Историята във филма се отклонява от действителните събития. В него участват Ръсел Кроу, Ед Харис и Дженифър Конъли.

Успехи 
Филмът печели четири „Оскара“: за най-добър филм, най-добра режисура, най-добра поддържаща женска роля и най-добър адаптиран сценарий.

„Красив ум“ в България 
В България филмът се излъчва на 11 декември 2010 г. по Нова телевизия. Дублажът е от Арс Диджитал Студио. Екипът се състои от:

Външни препратки 

 Официална страница
 

Американски биографични филми
Филми за преподаватели
Носители на „Оскар“ за най-добър филм
Филми, носители на „Оскар“ за най-добра режисура
Филми, носители на „Оскар“ за най-добър адаптиран сценарий
Носители на Златен глобус за най-добър филм - драма
Филми на Рон Хауърд
Филми от 2001 година
Филми на „Дриймуъркс Пикчърс“
Филми на „Юнивърсъл Студиос“
Аврам

Аврам или Авраам и Абрахам са библейски мъжки имена. Имената идват от иврит и означават „баща на много“ (אַבְרָהָם – Аврахам – abram 'баща' и hamon 'много'). В Библията Авраам (Абрахам) е прародителя на арабите, израелтяните и асирийците. Арабският еквивалент на името е Ибрахим.

Вижте също 
 Ибрахим (пророк)

Български имена
Мъжки имена
Адриан (име)

Адриан или Адриян е българско мъжко име, произхождащо от името на римския император император Адриан. На латински името звучи като Adrianus или Hadrianus и означава буквално от „Адрия/Хадрия“ (Adria/Hadria) – античният град Адрия, днешен Атри (южна Италия), колония на Адрия (северна Италия). Изначално, името произлиза от Адрия, име на най-големия канал на река По, съществувал в Античността. Същият е дал името на античния и съвременен град Адрия, както и на Адриатическо море. Произходът на значението е от старогръцката дума άδρος, в смисъл на „смел“, „богат“ или „голям“, „силен“.

Известени представители на това име са римският император Адриан, шест Римски Папи, и няколко раннохристиянски светци и мъченици.

Според православния календар Адриан и Адриана празнуват имен ден на 26 август Св. мчци Адриан и Наталия.

Източници 

Български имена
Мъжки имена
Алеко

Алеко е българско мъжко име. То е кратка форма на Александър, чието значение е „защитник на мъжете“.

Алеко може да се отнася до:

 Алеко Константинов (1863 – 1897) – български писател и народен будител
 Александър (Алеко) Богориди, още наричан Алеко паша (1822 – 1910) – османски държавник от български произход
 Алеко Василев, също наричан Алеко паша (1891 – 1924) – български революционер
 Алеко Пишутов (1918 – 1947) – гръцки комунистически деец и партизанин
 Алеко Кюркчиев (1960-) – български политик
 Алеко – герой на Ал. С. Пушкин

 Алеко Константиново – село в община Пазарджик
 Сатиричен театър „Алеко Константинов“ – София
 връх Алеко – връх в Рила
 хижа Алеко – туристическа хижа на Витоша
 Алеко – туристическо дружество
 Международен литературен конкурс „Алеко“
 ВЕЦ „Алеко“ – ВЕЦ, част от Баташкия водносилов път
 Алеко – наименование на кабелен телевизионен канал в Свищов
 Москвич „Алеко“ – модел на автомобила марка „Москвич“.
 Алеко (опера) – опера от Сергей Рахманинов
 Алеко (остров) – български дунавски остров
Анани

Анани е българско мъжко име. Идва от иврит: hannania означава милост.

Мъжете с това име празнуват своя имен ден на 17 декември.

Вижте също 
 Анна (първосвещеник)

Мъжки имена
Ангел (име)

Ангел е българско мъжко име. Има гръцки произход и означава вестител, ангел (г. άγγελος). Съкратената форма на името е Ачо или Аце.

Към края на 2009 година Ангел е четиринадесетото по разпространеност мъжко име в България, носено от около 49 000 души (1,32% от мъжете). То е и деветнадесетото най-често използвано мъжко име за родените през 2007-2009 година (0,99%).

Диалектна форма на Ангел е Геле.

Личности с името Ангел 
 Ангел Балевски
 Ангел Бамбалов
 Ангел Букурещлиев
 Ангел Войвода
 Ангел Грънчаров
 Ангел Заберски
 Ангел Игов
 Ангел Каралийчев
 Ангел Каратанчев
 Ангел Кариотов
 Ангел Кънчев
 Ангел Марин
 Ангел Нейков
 Ангел Орбецов
 Ангел Станков
 Ангел Червенков

Бележки 

Български имена
Мъжки имена
Анастас

Анастас е българско мъжко име. Има гръцки произход и означава възкресение (Ἀναστάσιος – от ana, 'горе' и stasis, 'ставане').

За по-пълна информация вж. Анастасий.

Женските форми на името са Анастасия или Възкресия.

Български имена
Мъжки имена
Андрей

За християнския апостол с това име вижте Андрей Първозвани.

Андрей е християнско мъжко име и означава мъжествен. Идва от старогръцкото ανήρ (анер) – „мъж“, чийто генитив е ανδρός (андрос) – „като мъж“, „мъжки“. Новогръцката форма на мъж е άνδρας (андрас), а формата на името Ανδρεας (Андреас). В Новия Завет Апостол Андрей (Андрей Първозвани) е братът на Апостол Симон, когото Исус прекръщава „Петър“. Апостол Андрей е светецът покровител на Русия, Гърция и Шотландия, а името Андрей са носели няколко унгарски крале.

Вижте също 
 Андреа

Мъжки имена
Анко

Анко е българско мъжко име. Анко е мъжка форма на Ана, чието значение е милост, благоразположение, и има еврейски произход.

Според други източници името Анко вероятно има друг произход, а не производно от женското име Ана. В много райони на България звукът Х в народните говори не се произнася, когато е в началото на думата. Например, Хасково е известно в миналото и като Аскьой, Асково. Собственото име Анко е образувано като изгубване на звука Х от собственото мъжко име – Ханко, умалително от прабългарското хан.

Мъжки имена
Антон (име)

Антон е българско мъжко име. Има гръцки произход и означава „цвете“. Идва от „ανθώ“ (анто).

Според някои автори името произлиза от древноримското Антоний, което означава „влизащ в бой“.

В църковния календар Антоновден се чества на деня на Свети Антоний Велики – 17 януари.

В българската именна система се среща и кратка форма Анто, както и заемката от романските езици Антонио.

За жени най-използвани са Антония и Антоанета.

Мъжки имена
Атанас

Атанас е българско мъжко име. Има гръцки произход и означава безсмъртен, от α („а“, 'не') и θάνατος („танатос“, 'смърт'). Не трябва да се бърка с другото име от гръцки произход Анастас.

Към края на 2009 година Атанас е тринадесетото по разпространеност мъжко име в България, носено от около 49 000 души (1,34% от мъжете). То е и двадесет и петото най-често използвано мъжко име за родените през 2007-2009 година (0,84%).

Атанас празнува имения си ден на Атанасовден, 18 януари. Диалектни форми на Атанас са Таско, Наско, Наце, Таце, Тане, Ташо, Ташка и други.

Бележки 

Български имена
Мъжки имена
Ачо

Ачо е каган на Уйгурския каганат, управлявал през 791 – 795 година.

Живот 
Той е син и наследник на кагана Толосу. Продължава политиката му на приятелство с империята Тан и воюва успешно срещу Тибет.

Ачо умира през 795 година без да остави наследници и за каган е избран Кутлуг II.

Тюркски владетели
Уйгурски каганат
Военна авиация

Военна авиация може да означава:
 употребата на летателни апарати (самолети, хеликоптери и т.н.) за военни цели
 съвкупност от такива летателни апарати, използвани за военни цели

Началото 
Първото използване на въздуха за военни цели е било по време на военна операция от балони за разузнавателни цели и за направляване огъня на артилерията. В американската гражданска война са използвани поединично балони за разузнаване.

Първото въздушно нападение е провело австрийската армия на 22 август 1849 г., като хвърля, по предложение на лейтенанта и откривателя Франц фон Ухатиус, запалителни бомби върху Венеция от 110 балона с горещ въздух. Във Венеция, която след Виенския Конгрес е част от Австрия, 1848 италиански борци за свобода обявяват независимата „Repubblica di San Marco“. През август 1849 г. австрийците си възвръщат Венеция.

Първата военна акция на самолет за водене на война е бил полетът на един италиански самолет „Етрих Таубе“, който на 22. октомври 1911 г. разкрива в Триполи (Либия) един турски военен склад и го напада с двукилограмови бомби и един пистолет.

С това италианският генерал Джулио Гавоти основава своята теория за война с бомби, според която самолети трябва да бъдат строени специално за бомбардиране. Следователно той е считан за основател на теорията за въздушни нападения. Плановете му да подготви Италия напълно за въздушна война обаче, се сблъскват с голяма съпротива. След като неупълномощен заръчва построяването на бомбардировачи, той бива дисциплинарно осъден и преместен в пехотата. По-късно дори бива арестуван; едва когато Италия влиза в Първата световна война и понася опустошаващи поражения, той е отзован на своето място.

Всички Велики сили си създали въздушни единици, които обаче все още били част от армията или морската флота.

Вижте също 
 Авиация
 Военно дело
 Война

Външни препратки 
 Българската авиация
Цонко Цонев

Цонко Здравков Цонев е български политик. От 2003 г. до 2015 г. е кмет на Каварна.

Биография 
Роден е на 3 юни 1967 г. Завършва средно образование в МГ „Иван Вазов“ в Добрич. Висшето си образование получава в Юридическия факултет на Софийски университет „Климент Охридски“.

През 1994 – 95 г. е юрист на община Каварна на граждански договор, а от 1995 до 1999 г. е общински съветник в Каварна. Бил е адвокат в адвокатска колегия в Добрич, специалист по граждански дела.

Избран за Мъж на България за 2005 г. Известен е като фен на рок музиката и по негова идея се провежда фестивалът Каварна рок фест.

От 2015 г. до 2019 г. е независим общински съветник, издигнат от инициативен комитет.

Любима музика: AC/DC, Deep purple, Mike Oldfield, Jean Michael Jare, Фанданго.

Източници

Външни препратки 
 Официален сайт 

Български политици след 1989
Кметове на Каварна
Родени в Каварна
Синтаксис

Синта̀ксисът (, постройка) е наука, която изучава единиците на свързаната реч, а също и законите и правилата за построяване на изречения и словосъчетания. Тя е един от двата основни дяла на граматиката (заедно с морфологията). Като наука за строежа на свързаната реч изучава законите, по които думите се свързват в синтагми, словосъчетания и изречения, както и функционирането на съчетаните части на речта. Синтаксисът разглежда думите не като лексикални единици (виж лексема), а като части на речта, тоест като представители на класове думи, чиито синтактични взаимоотношения не зависят от техните лексикални свойства. Тъй като най-голямата единица, с която борави синтаксисът, е изречението, основно понятие за синтаксиса е предикацията, понеже изреченията най-общо представляват отношения между признак и предмет.

Терминът синтаксис се използва също и за насочване на правилата и законите, управляващи изречението в структурата на всеки индивидуален език.

Съвременните изследвания в синтаксиса се заемат с описване на правилата посредством термини.

Елементи 

Елементите в синтаксиса са: 

1. Главни части: 
 подлог – за да се намери в изречението, задава се въпросът: „Кой?“, „Коя?“ и др;
 сказуемо – за да се намери в изречението, задава се въпросът: „Какво правя/и?“ към подлога.

2. Второстепенни части: 
 допълнение – отговаря на въпросите: „Какво?“, „Що?“, „(На) кого?“, „Кому? зададени към глагола;
 определение – отговаря на въпросите: „Каква?“, „Какъв?“ и др., зададени към допълнението;
 обстоятелствено пояснение – отговаря на въпросите: „Как?“, „Кога?“, „Къде?“ и др., зададени към глагола;
 приложение – назовава: професии, длъжности, улици, вестници, списания и т.н.

Примери: 
Аз играя с топката. 
Аз – подлог (Кой? – Аз.)
играя – сказуемо (Какво правя? – Играя.)
с топката – допълнение (С какво играя? – С топката.)

Момичето реши трудната задача. 
Момичето – подлог (Кой? – Момичето.)
реши – сказуемо (Какво направи момичето? – Реши задачата.)
трудната – определение (Каква задача? – Трудната.)
задача – допълнение (Какво реши момичето? – Задачата.)

Чета списание БРАВО. 
Чета – сказуемо (Какво правя? – Чета.)
списание – допълнение (Какво чета? – списание.)
БРАВО – приложение (име на списание.)

Ана викаше радостно. 
Ана – подлог 
викаше – сказуемо 
радостно – обстоятелствено пояснение (за начин) (Как? – радостно.)

Във формалната логика 
Във формалната логика синтаксисът изучава връзките между изразите в един формален език (обратно на семантиката).

В информатиката 
В информатиката означава съвкупността от правилата за писане на даден програмен език.

Други 
В други области, синтаксисът се използва в смисъл на правила, които важат за някакъв начин на изразяване (напр. в киното).

Източници
Росен Кирилов

Росен Йорданов Кирилов е български футболист. Роден е на 4 януари 1973 г. във Видин и играе като централен защитник. Първия си мач за националния отбор на България играе през 1995 г. срещу Узбекистан, но чак през 1998 г. се налага в националния отбор.

Кариера 
Започва състезателната си кариера в Бдин (Видин), но отива да играе в ЦСКА през 1991 г. Помага на отбора си да спечели първенството през 1992 г. и Купата на България през 1993 г., но след това е даден под наем на Спартак Плевен през 1994 г. След две години попада във втора дивизия и първодивизионният отбор на Ловеч го купува малко преди също да изпадне в „Б“ група. През 1997 „Ловеч“ е поет от петролния бизнесмен Гриша Ганчев и прекръстен на Литекс. Още същият сезон отборът, заедно с неизменния титуляр Кирилов, се завръща в елитната дивизия.

С Литекс Кирилов печели две титли, през 1998 и 1999 г., като през 1998 дори е обявен за най-добрия централен защитник в бълграското първенство, заедно със съотборника си Златомир Загорчич. През лятото е включен в състава на националния отбор за Световното първенство във Франция, където обаче не записва нито една минута на терена. 1999 отива да играе в турския отбор Аданаспор. След два сезона и 48 мача за Аданаспор, той се завръща през 2001 г. в Литекс, слагайки капитанската лента, овакантена от напусналия Стефан Колев. Състезава се за румънския Васлуй.

От 1999 година Кирилов е твърд титуляр в отбраната на националната гарнитура на България.

Участник е на европейското първенство по футбол през 2004 г.

Външни препратки 
 Витоша и Росен Кирилов се разделиха 
  

Български футболисти
Футболисти на Бдин (Видин)
Футболисти на Литекс (Ловеч)
Футболисти на ПФК ЦСКА (София)
Български футболисти в Турция
Български футболисти в Кипър
Български футболисти в Румъния
Родени във Видин