alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Пролом

Проломът е най-често срещаната проломна релефна форма. Представлява речна долина, която пресича планинска верига и обикновено е много по-тясна, отколкото широка.

Начини за образуване 
Основната сила за разрушаването на скалите дотам, че да бъде „проломена“ цяла планина, е силата на течащата вода. Процесът на разрушаване се нарича ерозия. Това е бавен процес, който има свой обхват и скорост. Ако скоростта на ерозията е по-висока от скоростта, с която се издига планината, се образува пролом, наречен антецедентна долина. При нея реката е по-стара от планината, но не обръща течението си. Друг начин за образуване на пролом е срещането на две противоположни долини. В процеса на разрушаване на повърхността те могат да стигнат дотам, че да се превърнат в обща долина, която свързва равнини от двете страни на планината. Възможно е също една река да попадне на разломна структура през планината и тогава тя лесно си пробива път по нея.

Големите младонагънати планински вериги в света (Алпи, Анди, Скалисти планини, Хималаи, Кавказ) не са проломени.

Сравнение с другите проломни форми 
На повечето езици не се прави съществена разлика между различните проломни форми, но на български език се използват редица понятия - пролом, клисура, дефиле, ждрело. Това означава, че народът си е давал сметка за наличието на различни отличителни черти. От геоложка гледна точка могат да се различат формите каньон, пролом и ждрело.

Каньонът се образува в равнинни и платовидни райони, съставени от много меки (утаечни) скали. Каньоните са дълбоки и широки, но не пресичат планини. Та са с големи размери, наподобяват цели лабиринти. За разлика от тях, проломите са тясно свързани с планините. В горната си част те са по-тесни от каньоните, но край речното корито са по-широки. По тях удобно могат да се прекарват пътища и железопътни линии.

Ждрелото е много тесен пролом - толкова тесен, че стените му са отвесни, а дъното на долината съвпада с речното корито. Докато проломите могат да са дълги десетки километри, ждрелата са с много по-малки размери.

Известни проломи 
В България най-известен и голям е Искърският пролом (70 км), който проломява Стара планина. По-нагоре по течение си Искър създава Панчаревският пролом (22 км). След тях се нареждат Земенският пролом (22 км) и Кресненското дефиле (18 км) - и двата на река Струма, Момина клисура (27 км) на река Места. Общо в страната се наброяват близо 40 пролома.

По света

 Проломът на река Цангпо (Брахмапутра), през който тя заобикаля Хималаите - най-голям в света с дължина над 500 км;
 Проломът на река Блайд в Драконовите планини, Южна Африка;
 Проломът Железни врата на река Дунав между Сърбия и Румъния - най-голям в Европа (109 км);
 Олдувей в Танзания - част от Голямата рифтова долина с множество находки от праисторически хора;
 Проломът на река Ниагара на границата между Канада и САЩ;
 Проломите на Ардеш и Тарн в Централния масив, Франция;
 Медният пролом в Мексико;
 Проломът Скипър в Нова Зеландия;

Бележки 

 
Форми на релефа
Рожен

Рожен може да се отнася за:
 Рожен – проход в Родопите, България
 Рожен – връх в Родопите, България
 НАО Рожен – обсерватория на връх Рожен, България
 Рожен – село в Община Сандански, България
 Рожен – национален фолклорен събор
 Рожен – синоним на Рождество на Пресвета Богородица
 6267 Рожен - астероид от главния астероиден пояс

Вижте също 
 Роженски манастир – манастир край село Рожен, България
 Роженски пирамиди – скали край село Рожен, България
 Златен Рожен – винарска изба в село Капатово, България
Мътеница

Мътеница може да се отнася за:

 Мътеница – напитка от кисело мляко, подобна на айряна.
 Мътеница – село в България, в Област Пловдив
 Мътеница – река в България, в Област Благоевград
Драгимир

Драгимир () или Драгомир е владетел на Травуния и Захумлие, управлявал от края на X век до 1018 година.

Той е син на травунския княз Хлавимир (Хларимир) и внук на дуклянския владетел Пленимир (Предимир) - кнез на Требине. Влиза в династичен брачен съюз с рашкия жупан Лютомир, вземайки дъщеря му за жена. От този брак се раждат синовете му Стефан Воислав и Доброслав Дуклянски.

Източници 

Монарси
История на Херцеговина
Воиславлевичи
Починали в Котор
Бял росен

Белият росен (Dictamnus albus) е отровно, но и лечебно растение.

Описание 
Белият росен е многогодишно цъфтящо тревисто растение. На височина достига от 20 до 80 cm над земята. Листата му са сложни, последователно разположени по стъблото и с черни точковидни жлези по повърхността. Цветовете му са двуполови, също покрити с черни жлези, с по пет венчелистчета и чашелистчета, и 10 тичинки по-дълги от венчелистчетата, които на цвят варират от бяло през розово до светлолилаво. Плодът на росена е разпуклива кутийка. Растението цъфти през май – юли. Ухае приятно на лимон.

Разпространение 
Белият росен расте по сухи, каменливи места до 1200 m надморска височина, най-често на почви богати на варовик. Среща се на почти цялата територия на България, с изключение на фитогеографските области Витоша, Рила, Пирин, Беласица и долината на река Места. В световен мащаб е разпространен в Централна и Южна Европа, Северна Африка и Централна Азия.

Приложение 
Растението е отровно, но има и лечебни свойства, също така декоративно и медоносно. Във фитотерапията се използват корените на росена, които са богати на алкалоиди, сапонини и етерично масло. Има диуретично действие, а външното му приложение влияе благотворно при екземи и косопад.

Други 
Белият росен е любимото цвете на русалките и самодивите. Според народното поверие русалките вият венците си от росен. В миналото в България е разпространен обичаят Ходене на росен, изпълняван на Спасовден или в дните около него, болни хора и бездетни жени да се търкалят на поляни, където расте росен.

Източници 

Седефчеви
Защитени лечебни растения
Отровни и силно действащи лечебни растения
Глава

Глава () е част от тялото на човек или на животно, в която се намира мозъкът, органите на зрението, слуха, вкуса, обонянието и устата. Глава имат гръбначните и насекомите. Главата се е образувала при животните при еволюционния процес на цефализация.

Лицето е предната част на човешката глава, а на животинската – муцуна. При повечето животни главата е съединена с тялото с врат. Вратът позволява на главата да се завърта и я придържа в определена позиция в пространството.

Етимология 
Старобългарски: глава; старославянски: golva.

Части на главата

Външни 
 коса, кожа, уши;
 лице (или муцуна при животните);
 чело, теме, тил;
 врат – адамова ябълка, гуша.

При животните, птиците и насекомите – хобот, клюн, мустаци.

Вътрешни 
 череп, челюсти, шийни гръбначни прешлени;
 мозък, носоглътка, вестибуларен апарат;
Гърло

Гърло е задната част на устната кухина и предната част на шията, разположена пред гръбначния стълб.

Състои се от фаринкс и ларинкс. През него преминават различни кръвоносни съдове, трахеята и хранопроводът.

Бележки 

Храносмилателна система
Дрен

Дрен може да се отнася за:
 Дрян (Cornus), род растения
 Обикновен дрян (Cornus mas), вид растения
 Села
 Дрен (Област Перник), в България
 в Северна Македония
 Дрен (община Демир Капия)
 Дрен (община Прилеп)
 в Сърбия
 Дрен (община Лазаревац)
 Дрен (община Лепосавич)
 Дрен (община Обреновац)
 Дрен (планина), в Северна Македония
Прибой (пояснение)

Прибой може да се отнася за:

 Прибой, разбиване на вълните в брега;
 Прибой, село в Област Перник, България;
 Прибой (град), град в Сърбия на река Лим;
 Прибой, село в Община Владичин хан, Сърбия;
 Прибой, село в Община Лесковац, Сърбия;
 Прибой, село в Община Прибой, Сърбия;
 Прибой, община в Сърбия;
 Прибой, село в Община Лопаре, Босна и Херцеговина;
Кракра

Кракра може да се отнася за:

 Кракра Пернишки – български военачалник.
 Кракра - средновековна крепост в югозападната част на Перник
 Кракра - нос на Антарктическия остров Ливингстън
 Кракра - пролом на река Струма в югозападната част на град Перник
 Кракра - село в Североизточна България.
Метличина

Метличина (Centaurea) е род двусемеделни растения от семейство Сложноцветни (Asteraceae).

Разпространение 
Включва между 350 и 600 вида тревисти растения, разпространени в Северното полукълбо с най-голямо разнообразие в Близкия изток и съседните региони. Някои видове са плевели, нанасящи значителни щети на земеделието.

 
Билки
Лечебни растения
Венелин

Венелин може да се отнася за:

 село Венелин – виж Венелин (село)

 личното име Венелин – виж Венелин (име)

 Юрий Венелин, руски писател
Златина

За едноименното село в Област Варна, вижте Златина (село)

Златина е българско женско име, със славянски произход. Основата на името е корена „злат“, от злато или златна. С името се дава пожелание да бъде „златна“, да бъде добродетелна. За сравнение – „златен човек“, „златен късмет“ и др.

Производни на корена злат женски имена 
 Злата, Златка, Златна, Златина.
 Златомира, Златислава, Златозара.

Производни на корена злат мъжки имена 
 Злат, Златан, Злати, Златин, Златия, Златко, Златьо.
 Златомир, Златислав, Златозар.

Производни на корена злат български фамилни имена 
Златев, Златанов, Златков, Златинов.

Личности носещи името 
 проф. Златина Делирадева (р.1942), български хоров диригент
 Златина Тодева (1929 – 2007), българска актриса

Женски имена
Клепало (пояснение)

Клепало може да се отнася до:

 музикалния перкусионен инструмент клепало
 село Клепало в община Струмяни, област Благоевград.
 селскостопанския уред клепало
Лик

Лик може да се отнася за:

 Лик, село в Северозападна България
 Лик, герой от древногръцката митология
 „ЛИК“, българско списание за литература, изкуство и култура
 Лик (обсерватория) – американска астрономическа обсерватория
Бойница

Бойницата, позната още като амбразура (), е тесен отвор в крепостна стена, кула, бункер или надстройка на окоп. Използва се за стрелба по противника, като прикрива стрелящия. Размерите на отвора зависят от използваното оръжие. Мазгал е остаряла дума със същото значение.

Елементи на фортификации
Каниц

Каниц може да се отнася за:

 Каниц — село в България, носещо името на Феликс Каниц;
 Каниц – е родово име, някой известни носители са:
 Феликс Каниц (1829–1904) – австро-унгарски географ и етнограф;
 Фридрих фон Каниц (1654–1699) – немски поет.
Кула (пояснение)

Кула може да се отнася за:
 кула – вид строително съоръжение

Селища 
 Кула – град в България, област Видин
 Кула – град в Етиопия
 Кула – град в Сърбия
 Кула – град в Турция, вилает Маниса
 Кула – село в Турция, вилает Лозенград, околия Ковчас
 Кула – българско име на село Палеокастро в Гърция, дем Палеокастро

Други 
 Кула – община в България, област Видин
 Кула – околия в Турция, вилает Маниса
 Кула – вулкан в Турция
 Кула – героиня на легенда от Видинско

Вижте също 
 Кулата (пояснение)
Руен

Руен е най-високият връх (2251 m) в Осоговската планина, на границата на България със Северна Македония.

Местоположение 
Намира се в територията на област Кюстендил, България и община Крива паланка, Северна Македония.

Име

Климат

Туризъм 
 Връх Руен е и сред Стоте национални туристически обекта на Българския туристически съюз.
 Връх Руен е включен в инициативата на БТС „Покорител на 10-те планински първенци“.
 Печат на „100 национални туристически обекта“ и на „Покорител на 10-те планински първенци“ в хижа „Осогово“ и в хотел „Трите буки“.

Маршрути 
Основни изходни пунктове за изкачването на връх Руен са хижа Осогово, местността Три Буки и село Гюешево. Преходите от хижа Осогово и местност Три буки почти изцяло споделят един и същ маршрут.

„Три буки“ – Руен 
Основен изходен пункт за изкачването на връх Руен е местността „Три буки“, която се намира на малко повече от километър след хижа „Осогово“. Дължината на маршрута е около 12,5 km. По него има три водоизточника, преходът е лек и върви почти през цялото време на открито по широк черен път. За посещение на върха се изисква разрешение от Гранична полиция, тъй като се намира на границата със Северна Македония.

Началото на маркираната в червено пътека е зад една чешма край обръщалото в местността. Първоначално се тръгва през гората, но скоро пътят излиза от нея и се озовава на кръстопът, на който има паметник. Оттук се поема няляво, а в далечината се виждат най-високите части на Осоговска планина, зад които е и връх Руен. Пътят се следва лесно. По средата на прехода се стига до заслон Превала, който се намира на един разклон, където трябва да се завие наляво. Малко след него се намира и третата, последна чешма по маршрута.

Още малко по-късно започва и зимната колова маркировка. Оттук до върха има два почти идентични варианта, в зависимост от сезона. Разликата между тях е, че зимния маршрут преминава през всички върхове до края (Църни камък, Шапка, Мали Руен), докато летния маршрут върви по черния път.

Особеност за летния маршрут е, че малко след разрушения заслон Шапка (под връх Шапка), се излиза от пътя вдясно, преминава се през широко пасище, докато отново се излезе на главния път. Той се следва до самия връх Руен.

Транспорт 
Автобусната линия Кюстендил – Чеканец – Сажденик е закрита. Линията Кюстендил – Трите буки е възстановена, като курсове по нея ще се извършват само в събота.

Галерия

Бележки

Външни препратки 
 Връх Руен – 100-те Национални туристически обекта 
 Връх Руен – Снимки от планината и върха
 Връх Руен – Информация
 Летен туристически маршрут – информация и карта
 Зимен туристически маршрут – информация и карта

Върхове в Осогово
100 национални туристически обекта
Върхове в Северна Македония
Кичево (пояснение)

Кичево може да се отнася за:

 Кичево, град в Северна Македония
 Кичево, община в Северна Македония
 Кичево, село в община Аксаково, България

Вижте също 
 Кичевска българска община
 Кичевска котловина
 Кичевска чаршия
 Кичевски манастир
 Кичевски октоих
 Кичевско мюфтийство
Бояна

Бояна може да се отнася за:

 Бояна, женско име
 Бояна, село в Североизточна България
 Бояна, квартал на София
 Бояна, река на границата между Черна гора и Албания
 Бояна, изкуствен остров на река Бояна на границата между Черна гора и Албания
 Киностудия „Бояна“
Дръндар

Дръндар може да се отнася за:

 човек, чийто занаят е да разбива памук, ярина или вълна със специален уред при изработката на плъсти;
 Дръндар – народен музикален инструмент;
 Дръндар – село в община Суворово, област Варна

Вижте също 
 Драндарите – село в община Трявна, област Габрово
Клод Шаброл

Клод Шаброл () е френски режисьор, сценарист и актьор.

Биография 
Клод Шаброл е роден на 24 юни 1930 г. в Париж. Започнал работа в средата на 50-те г. на ХХ век в „Кайе дю синема“ като филмов критик заедно с Франсоа Трюфо, Жан-Люк Годар и Ерик Ромер – бъдещите лидери на „новата вълна“ във френското кино. По свидетелство на свои колеги, цялото си свободно време посвещавал на четене на детективски романи.

Първата лента на Шаброл „Le Beau Serge“ (1958) станала манифест на новото кинодвижение (нова вълна) и предизвикала фурор: малобюджетна продукция (заснета с пари от наследството му), критична към буржоазната действителност. Филмът бил абсолютно некомерсиален, както и следващата му работа „Les Cousins“ (1959). В тези ленти се проявили някои черти от творческия маниер на режисьора – остър сюжет, критика на буржоазните нрави, мизантропия в изображението на провинцията.

През целия си живот Шаброл е почитател на „черното криминале“ и в най-добрите си години използва каноните на жанра за остър социален анализ и показване отношенията вътре в обществото. Особено ярък бил периода от края на 60-те и 70-те г. на ХХ в.: La Femme Infidele, 1969; Que La Bete Meure, 1979; L'animal, 1977; La Rupture, 1970; Les Noces Rouges, 1973 и др. Остросюжетната фабула в тези филми разкрива лицемерието и често криминалните отношения в средната и висша класа на обществото.

С течение на времето Шаброл разнообразява темите си, като екранизира някои класически произведения. Например Madame Bovary, 1991 (по Г.Флобер) и др.

Шаброл никога не си е поставял задача да преоткрива киното, неговата цел е да префинва определен класицизъм, тънко да разбутва кодовете му, да задълбава в любими теми (доброто, злото, вината...) и да усъвършенства изкуството си до невидимата виртуозност.

В типа кино, който практикува (качествено кино, което привлича широка публика – нещо все по-рядко достижимо), Шаброл е може би единственият, който дръзва да разказва не-истории, да предлага неразрешени мистерии и да създава мътни персонажи, нито наистина добри, нито напълно лоши. Режисьор, който оставя филмите си отворени, без завършек.

И докато социалното кино е на мода, докато пропастта между управляващи и управлявани става все по-дълбока и явна, Шаброл извършва върховния грях да се интересува от буржоазията: провинциалната буржоазия, мераклийско угаждане в яденето и пиенето, налята физиономия с пафкаща лула, злото, вината и така нататък. Но за режисьора изучаването под лупа на охолните класи остава най-добрият начин да се разбере светът.

Избрана филмография

Режисьор

Сценарист 
 „Седемте смъртни гряха“ (1962)

Актьор 
 „Тигърът се души с динамит“ (1965)
 „Ландрю“ (1963)
 „Седемте смъртни гряха“ [1962)
 „Хубавият Серж“ (1958)

Източници

Външни препратки 
 
 

Френски актьори и актриси
Френски кинокритици
Френски сценаристи
Френски режисьори
Европейски филмови награди
Родени в Париж
Починали от рак
Починали в Париж
Погребани на Пер Лашез
Километър

Километърът е единица за дължина, равна на 1000 метра. Означава се със символа km (съгласно международната система SI, приета и в България) или с км (допустимо в популярни издания).

Вижте също 
 Метър

Бележки 

Единици за дължина
Обединение

Обединение може да се отнася за:
 Съединение
 Обединение (село)
 Обединение (теория на множествата)
 Обединение (Исландия), политическа партия в Исландия
 Алианс

Вижте също 
 Съюз – политическо, държавно, семейно или друго обединение
 Федерация
 Уния

 Федерация
Владислав

Владислав е българско лично име от славянски произход. Произлиза от думите „владея“ и „слава“. Има две основни значения:

 човек, който властва славно;(човек, който владее чрез славата)

 мъж, който владее славата.

Името „Владислав“ носи и загиналият край Варна полски крал Владислав III Ягело/Варненчик, който успява да отвоюва от турците Шуменската крепост, преди да отстъпи Източна Европа на Османската империя за 500 години, както и българският цар Иван Владислав (1015-1018).

Мъжки имена
Български имена
Въртоп

Въртоп, с основно значение водовъртеж, може да се отнася за:
 Въртоп, село в област Видин, България;
 Въртоп, село в област Берат, Албания
 Въртоп, село в окръг Алба, Румъния.
 Въртоп, село в окръг Долж, Румъния.
 Въртоп, село в окръг Кюстенджа, Румъния
 Въртоп, планина в Западните покрайнини, Сърбия.
 Въртоп, българска революционна организация в Западните покрайнини;
 Въртоп, роман от Хосе Еустасио Ривера
 Въртоп, връх в Шар, Република Македония
 Въртоп, карстово образувание
Лесли Карон

Лесли Карон () е френско-американска театрална и филмова актриса, носителка на „Златен глобус“, „Еми“ и две награди на „БАФТА“, номинирана е за две награди „Оскар“. Известни филми с нейно участие са „Един американец в Париж“, „Джиджи“, „Мъжът, който живееше в Риц“, „Шоколад“, „Развод по френски“, сериалът „Закон и ред: Ню Йорк“ и други. От 2009 г. има звезда на Холивудската алея на славата.

Биография 
Лесли Карон е родена на 1 юли 1931 г. в Булон Биянкур, Франция. Тя е дъщеря на французин и американка. Майка ѝ Маргарет е танцьорка на Бродуей, а баща ѝ Клод е химик. Според автобиографията ѝ, има американско гражданство.

Избрана филмография

Източници

Външни препратки 
 
 

Френски актриси
Американски актриси
Театрални актьори и актриси
Носители на Златен глобус
Носители на награда Еми
Носители на награда BAFTA
Американци във Франция
Родени в Булон Биянкур
Гийом Кане

Гийо̀м Канѐ () е френски актьор, роден на 10 април 1973 г.

Избрана филмография

Като актьор 
 „Детски игри“ (2003)
 „Плажът“ (2000)
 „Тези, които ме обичат, ще хванат влака“ (1998)

Като режисьор 
 „Малки невинни лъжи“ (2010)

Източници

Външни препратки 
 
 

Френски актьори и актриси
Френски режисьори
Носители на награда Сезар
Родени в Булон Биянкур
Поносимост между земеделските култури

Поносимостта между земеделските култури е средна оценка, която изразява дали отглеждането на някоя култура след друга (неин предшественик) е подходящо или не. Когато предшественикът е подходящ, поносимостта се определя като много добра или добра, а когато предшестващата култура е неподходяща — поносимостта се определя като слаба или лоша. Поносимостта между редица култури е толкова лоша, че те не бива да се отглеждат една след друга поне няколко години. Такава лоша поносимост е налице най-вече между култури с общи икономически важни болести.

Отглеждането на културата след себе си в кратка или продължителна монокултура е приемливо, когато е налице добра самопоносимост. Културите с лоша (отрицателна) самопоносимост не бива да се отглеждат на същата земя продължително време.

Примери:
 Култури с добра самопоносимост са царевицата, ръжта, тютюнът и др.
 С отрицателна самопоносимост са слънчогледът, цвеклото, фасулът, люцерната и някои други.

Земеделие
Летни олимпийски игри 2000

XXVII летни олимпийски игри се провеждат през 2000 година в Сидни, Австралия. Сидни е избран за домакин на Игрите през 1993, като останалите кандидати са Пекин, Берлин, Истанбул и Манчестър.

Българско представяне

Медалите за България:
 Златни:
 Таню Киряков (стрелба) – пистолет, свободен образец
 Мария Гроздева (стрелба) – спортен пистолет
 Гълъбин Боевски (вдигане на тежести) — кат. до 69 kg
 Армен Назарян (класическа борба) — кат. до 58 kg
 Тереза Маринова (лека атлетика) – троен скок
 Сребърни:
 Георги Марков (вдигане на тежести) — кат. до 69 kg
 Алан Цагаев (вдигане на тежести) — кат. до 105 kg
 Румяна Нейкова (гребане) – скиф
 Петър Мерков (кану-каяк) – 1000 и 500 м едноместен каяк
 Серафим Бързаков (свободна борба) — кат. до 63 kg
 Бронзови:
 Йордан Йовчев (гимнастика) – земя и халки
Предшественик (земеделие)

Понятието предшественик в земеделската наука и практика означава културата, която предшества по време и/или по място в ротацията дадена култура.

Предшественикът има голямо значение в проблематиката на общото земеделие, тъй като влияе непосредствено върху влагата, хранителните вещества и фитосанитарното състочние на почвата. От правилния избор на предшественик, т.е. от правилното разположение на културите в сеитбообращението до голяма степен зависи технологията на отглеждане на културите, добивите от тях и качеството на земеделската продукция.

Ролята на предшественика е най-голяма за житните култури със слята повърхност (пшеница, ечемик) и намалява при окопните култури (царевица, слънчоглед). Значението на предшественика може да бъде редуцирано до известна степен с интензификация на другите елементи от технологиите на отглеждане, като минералното торене и растителната защита.

Зимни зърнено-житни култури 
Тази група култури са отлични предшественици за всички окопни и зеленчукови култури. Основното им предимство е, че се прибират рано и че оставят почвата чиста от някои групи плевели.

Отлични предшественици на зимните зърнено-житни култури са зърнено-бобовите (грах, фасул, леща, бакла, соя и т.н.), едногодишните бобови треви, към добрите могат да се отнеса окопните култури със средно късен вегетационен период (царевица, слънчоглед), по-лоши са културите, които изсушават почвата (суданка, сорго, цвекло), а най-лоши предшественици са новоразораните многогодишни треви (люцерна, тревни смеси и др.)

Зърнено-бобови култури 
Тази група култури са желани предшественици за почти всички останали култури, без бобовите и слънчогледа. Основното им предимство е, че обогатяват почвата с азот, а повечето от тях (грах, фасул, леща) са ранозрели и освобождават полето навреме за извършване на обработка на почвата.

Най-добри предшественици за зърнено-бобовите култури са културите, които се отглеждат на слята повърхност – зимни и пролетни зърнено-житни, рапица, лен и т.н.

Окопни култури 
Тази група култури са подходящи за редуване с култури със слята повърхност, при което се поддържа благоприятна структура на почвата и добро фитосаниратно състояние на полетата.

Най-добри предшественици за тези култури са зимните и пролетните зърнено-житни.

Зеленчукови култури 
При редуването на зеленчуковите култури в сеитбообращението следва да се има предвид, че най-доброто им място в ротацията е между култури със слята повърхност.

Многогодишни треви и тревни смеси 
Засяването на тази група култури трябва да става след зимни житни, а след разораване на полето с такива култури е най-подходящо да се засява царевица за силаж или сорго.

Земеделие
Ангелов

Ангелов може да се отнася за:
 Александър Ангелов (р. 1971), български спортен функционер
 Ангел Ангелов, няколко души с това име
 Ангелов, село в Северна България
 Аню Ангелов (р. 1942), български офицер и политик
 Боню Ангелов (1915 – 1989), български филолог
 Боян Ангелов (р. 1955), български писател
 Васил Ангелов (1882 – 1953), български революционер
 Георги Ангелов, няколко души с това име
 Дарин Ангелов (р. 1980), български актьор
 Деян Ангелов (р. 1980), български актьор
 Димитър Ангелов, няколко души с това име
 Донко Ангелов (р. 1965), български лекоатлет
 Дончо Ангелов (1884 – 1921), български революционер
 Емил Ангелов (р. 1980), български футболист
 Иван Ангелов, няколко души с това име
 Йосиф Ангелов (1857 – 1913), български офицер
 Кольо Ангелов (?-1903), български революционер
 Любомир Ангелов (1912 – 1984), български футболист
 Михаил Ангелов (р. 1932), български диригент
 Николай Ангелов (1939 – 2008), български актьор
 Панайот Ангелов (1858 – 1919), български офицер
 Пано Ангелов (1879 – 1903), български революционер
 Петър Ангелов, няколко души с това име
 Рачо Ангелов (1873 – 1956), български лекар и политик
 Румен Ангелов (р. 1974), български футболист
 Сашо Ангелов (р. 1969), български футболист
 Станислав Ангелов (р. 1978), български футболист
 Стоян Ангелов (1800 – ?), български духовник
 Тимо Ангелов (1882 – 1903), български революционер
 Тодор Ангелов (1900 – 1943), български терорист
 Харалан Ангелов (1845 – 1904), български поет
 Цветан Ангелов (1922 – 1982), български детски писател
 Юлиан Ангелов (р. 1975), български политик
 Юрий Ангелов (р. 1949), български актьор
Поток

Поток може да се отнася за:
 бързей, река, извор, ручей
 течение
 струя
 Поток (програмиране)
 Поток, село в България
 Поток, квартал на град Тетово, Република Македония
Сенник (съцветие)

Сенник е ботанически термин за вид съцветие, при което отделните цветни дръжки излизат от една точка и имат приблизително еднаква височина. Това придава на съцветието форма на чадърче и обуславя името му.

Сенникът бива прост, когато всяка цветна дръжка (лъч) завършва с по един цвят, и сложен, когато всеки лъч завършва с второ по-малко сенниковидно съцветие, което носи цветовете.

Примери за растения с такива съцветия са игликата и всички представители на семейство Сенникови.

Ботаника
Зеленика

Зеленика може да се отнася за:

 Зеленика (село), село в област Габрово
 Зеленика (птица) (Carduelis chloris), птица от семейство Чинкови
 Зеленика (растение) (Vinca), растение
 Зеленика (Варна), селищно образувание край Варна
Рейнско злато

Рейнско злато () е опера от Рихард Вагнер. Премиерата ѝ е на 22 септември 1869 г. в Мюнхен. „Рейнско злато“ е първата от четирите опери, образуващи цикъла Пръстенът на нибелунга.

Външни препратки 
 Част от операта онлайн 
 Либретото на немски

Опери
Опера в Германия
Шарл Боайе

Шарл Боайе () е френски актьор.

Биография 
Роден е на 28 август 1899 г. в град Фижак. След като съпругата му умира от рак, Боайе се самоубива с барбитурати два дена по-късно, на 26 август 1978 г.

Избрана филмография

Източници

Външни препратки 
 
 

Френски актьори и актриси
Американски актьори и актриси
Театрални актьори и актриси
Актьори от нямото кино
Носители на „Оскар“
Французи в САЩ
Родени във Фижак
Окситанци
Починали във Финикс
Самоубийци
Колю Фичето

Никола Иванов Фичев, известен като Кольо Фичето и наричан Уста̀ Колю Фичето (през турското „уста“ от арабското „устаз“ – майстор, учител, професор), е български възрожденски строител, архитект и скулптор.

Биография 
Роден е в град Дряново през 1800 г. Останал сирак без баща на 3 г., едва 10-годишен започва да учи занаят при тревненските майстори дюлгери. На 17-годишна възраст се учи при майстори от западнобългарската строителна школа от град Корча как се дяла камъкът, а след това усвоява строежа на църкви, камбанарии и мостове от брациговските майстори. Още млад, 23-годишен, той е вече калфа, а на 36 г. е общопризнат за майстор от целия дюлгерски еснаф.

Знаел е отлично турски език, говорил е добре гръцки и румънски език.

Почива през 1881 г. в Търново, където днес в парк „Дружба“ се намира гробът му. Оригиналният кръст е в окръжния исторически музей „Конака“. Българският генерал Иван Фичев е негов внук.

Името на Никола Фичев носи морският нос Колю Фичето в Антарктика.

Ликът му е изобразен на банкнотата от 2000 лева (емисия 1996 година, в обращение до 1999 г.).

Известни постройки 
 Беленски мост над река Янтра край град Бяла (1865 – 1867)
 Църква „Света Троица“ в Свищов (1867)
 Икономовата къща в Дряново (1859)
 Камбанарията в Пчелище
 Мост над река Росица, Севлиево
 Мост над Дряновска река, Дряново (1861)
 Църквата „Св. Никола“, Дряново (1849 – 1851)
 Църква „Св. Преображение Господне“, Преображенски манастир край В. Търново
 Църква „Св. пророк Илия“, Плаковски манастир
 Църква „Св. Никола“, Горна Оряховица,съборена от земетресението 1913г.
 Църква „Св. Димитър“ в Килифаревски манастир (1840 – 1841/2)
 Чешма в двора на Соколски манастир.
 Църква „Св. св. Кирил и Методий“ („Св. Атанас“), В. Търново
 Църква „Св. Никола“, В. Търново, на нея майстора получава своя колан.
 Църква „Св. Богородица“, В. Търново
 Къщата с маймунката на Никола Коюв, В. Търново, реставрирана от НИПК.
 Сградата (изгоряла и възстановена) на бившия конак, Велико Търново, сега музей „Народно събрание“.
 Църква „Св. Марина“, В. Търново
 Църква „Св. Димитър“, Лясковец
 Църква „Св. Богородица“, с. Присово
 Ханът на хаджи Николи Минчоолу, В. Търново
 Фабриката за коприна на Стефан Карагьозов, В. Търново
 Църква „Света Троица“ в Патриаршеския манастир край В. Търново (от 1847 до 1913 г.)
 Покритият мост в Ловеч над река Осъм (1872 – 1874, оригинален до 1925 г.)
 Църква „Св. св. Константин и Елена“, В. Търново
 Църква „Св. Спас“, В. Търново

Галерия

Източници

Външни препратки 
 Уста Колю Фичето (bg.theoldcapital.eu)
 Уста Колю Фичето www.pravoslavieto.com

Български възрожденци
Български строителни инженери
Български строители
Български архитекти
Османски архитекти
Български скулптори
Родени в Дряново
Починали във Велико Търново
Пазарна икономика

Пазарната икономика е икономическа постройка, при която повечето от разпределянето на ресурсите става чрез взаимодействието между продавачи и купувачи на стоки и услуги. Тя често се противопоставя по смисъл на плановата икономика, при която икономическите регулации и/или разпределянето на ресурсите се определят централизирано (от изпълнителната власт).

Макар пазарната икономика често да се равнопоставя с чиста форма на капитализма, то това не винаги е вярно. Тя често позволява правителствена намеса с цел поправка на провал в пазарите. Ключовата разлика между пазарната и плановата икономика е именно количеството и най-вече начина за подобно вмешателство. Например, ако правителство се нуждае от определено количество стомана, то в пазарната икономика то ще събере средства чрез данъци и такси и ще купи продукта на пазарни цени, докато при класическото планово стопанство, правителството директно ще поръча производството на стоманата.

Точното количество и вид позволена правителствена намеса си остават спорни въпроси. Повечето поддръжници на пазарите вярват, че правителството има легитимна роля в определянето и налагането на правилата в пазарите. Дори по-спорен е въпросът за ролята на държавата в даването определена насока на икономиката и справянето с етичните въпроси, произтичащи от този вид социална постройка. Примери са появяването на неравностойни приходи за различни прослойки от обществото, протекционизма като национална политика, контрол върху финансовите пазари (чрез лихвените проценти) и други.

Преминаване от планово към пазарно стопанство в страните от Съветския блок 
През 80-те години на 20 век, повечето планови икономики в т.нар. социалистически лагер се опитват да поемат по пътя на преход към пазарна икономика. В Съветския съюз този процес е познат като перестройка, докато в китайската икономическа реформа целта е създаването на „социална пазарна икономика“, т.е. своеобразен вид пазарна планова икономика.

Спорен е въпросът доколко този процес на трансформация от планово към пазарно стопанство в повечето от бившите комунистически страни от Съветския лагер е успешен и най-вече справедливо извършен, т.к. в тези страни се наблюдава масово недоволство на гражданите от извършените „реформи“ и преразпределение на благата. Този процес се съчетава в някои от тези страни (предимно в страните от бившия СССР и България, но не само) с корупция и организирана престъпност (виж икономически грабеж).

Бележки

Вижте също 
 Свободен пазар
 Смесена икономика
 Социална пазарна икономика
 Неолиберализъм
 Минархизъм
 Подаръчна икономика („gift economy“ на английски)
 Финансов пазар

Капитализъм
Икономически системи
Икономически либерализъм
Джак Даниълс

„Джак Даниълс“ () е спиртоварна от Тенеси за производство на тенесийско уиски и марка известна с бутилките си с квадратно дъно и черен етикет.

Компанията, намираща се в Линчбърг, Тенеси, е собственост на сдружението „Браун-Форман“ от 1956 г. Въпреки това, в пазарните среди се смята, че Лем Мотлоу, починал през 1947 г., племенник на основателя Джаспър Нютон „Джак“ Даниъл, е „собственик“. Окръг Мор, където се произвежда алкохола, е „сух окръг“, тоест продуктите на компанията не могат да се закупуват в магазини или заведения на територията на окръга.

Източници

Външни препратки 
 Официален уебсайт 
 „Историята на Марката“ от Emediaplans
 Родословното дърво на Джак Даниел

Уиски
Компании в Тенеси
Производители на напитки
Основани в САЩ през 1875 година
Сандрин Бонер

Сандрѝн Бонѐр () е френска актриса.

Биография 
Родена е на 31 май 1967 г. във френския град Гана, департамент Алие. От 29 март 2003 г. е омъжена за актьора Гийом Лоран.

Награди 
 Носителка на наградата „Сезар“ за най-добра актриса през 1986 г.

Избрана филмография 
 „Интимни непознати“ (2004)
 „Изток - Запад“ (1999)
 „Цветът на лъжите“ (1999)
 „Секретна отбрана“ (1988)
 „Никога вече“ (1996)
 „Церемонията“ (1995)
 „Прага“ (1992)
 „Господин Ир“ (1989)
 „Няколко дни с мен“ (1988)
 „Под слънцето на сатаната“ (1987)
 „Без покрив и закон“ (1985)
 „Полиция“ (1985)

Източници

Външни препратки 
 
 

Френски актриси
Носители на награда Сезар
Хора от Оверн-Рона-Алпи
Жулиет Бинош

Жулиет Бинош () е френска филмова актриса.

Биография 
Родена е на 9 март 1964 г. в Париж, която е участвала в повече от 50 филма от 1983 г. насам.

Още от първите си роли преобладаващо играе съвременни жени, които не се страхуват да изследват всички страни на живота си. Жулиет има таланта да изобразява всякакви героини. Притежава нестихващо желание да опитва нови и нови жанрове, което е и причините тя да остава една от най-любимите актриси в света. 

Бинош получава номинация за „Оскар“ за най-добра актриса и за ролята си в „Шоколад“, както и награда Сезар за най-добра актриса за „Синьо“.

От дълги години актрисата е почитател на песните на „Мистерията на българските гласове“. По време на посещението си в България през юни 2014 година, докато снимат френско-испанската продукция с българско участие „Никой не иска нощта“, френската актриса успява да чуе песните им на живо.

Награди 
 Носителка на наградата „Сезар“ за най-добра актриса през 1994 г.

Избрана филмография 
 „Здравей, Мери“ (1985)
 „Семеен живот“ (1985)
 „Сбогом, язовецо!“ (1985)
 „Срещата“ (1985)
 „Отровна кръв“ (1986)
 „Непосилната лекота на битието“ (1988)
 „Любовниците от Пон Ньоф“ (1991)
 „Брулени хълмове“ (1992)
 „Вредата“ (1992)
 „Три цвята: Синьо“ (1993)
 „Три цвята: Бяло“ (1994)
 „Три цвята: Червено“ (1994)
 „Хусар на покрива“ (1995)
 „Английският пациент“ (1996)
 „Алис и Мартен“ (1998)
 „Децата на века“ (1999)
 „Вдовицата на Свети Петър“ (2000)
 „Код непознат“ (2000)
 „Шоколад“ (2000)
 „В моята страна“ (2004)
 „Скришна игра“ (2005)
 „Сезонът на буквите“ (2005)
 „Взлом“ (2006)
 „Пътуването на червеното балонче“ (2007)
 „Лесни момичета“ (2011)
 „Корумпирани ченгета“ (2011)
 „Годзила“ (2014)
 „Облаците на Силс Мария“ (2014)
 „Никой не иска нощта“ (2015)
 „Слънцето в нас“ (2017)
 „Тази, която не съм“ (2019)

Източници

Външни препратки 

 
 

Френски актриси
Носители на „Оскар“ за най-добра поддържаща женска роля
Носители на награда BAFTA
Носители на награда Сезар
Европейски филмови награди
Родени в Париж
Рикардо Мадуро

Рикардо Родолфо Мадуро Хоест () е политик и президент на Хондурас от 28 януари 2002 г. до 27 януари 2006 г. от името на Националната партия на Хондурас. Изучава бизнес в Станфордския университет в САЩ. При избора му за президент през 2001 година за него гласуват 52,2% от избирателите. Основният му опонент, Рафаел Пинеда, получава 44,3% от гласовете.

Той шокира избирателите си, когато се появява на встъпването в длъжност с кола, която кара сам, освен това в първите интервюта, които дава на журналисти, обявява, че ще възстанови дипломатическите отношения с Куба, които са били прекъснати преди повече от 30 години.

Рикардо има три дъщери и син, който е похитен и убит на 23 април 1997 г. На 27 ноември 2005 година на поста президент на страната е избран Хосе Мануел Селая Росалес, който заменя Рикардо Родолфо Мадуро Хоест.

Източници 

 Biografía
 

Хондураски политици
Президенти
Уорд Кънингам

Уорд Кънингам () е компютърен програмист и създател на концепцията уики (wiki).

Роден на 26 май 1949 г., той получава магистратура по компютърни науки в университета Пърдю (Purdue University), щат Индиана, Съединени щати.

Създава първия уики-сайт, т.нар. Portland Pattern Repository, през 1993 г. Сайтът, който все още работи в мрежата, цели развитието на „хора, проекти и полезни примери“ и се счита за „неофициална история на идеи за програмиране“. Кънингам твърди, че идеята за уики му идва още през 80-те години.

Заедно с Бо Лойф пише книгата „Пътят на уики“ (The Wiki Way, англ.) през 2001 г.

Уорд Кънингам създава фирмата Cunningham & Cunningham, Inc. Също е служил като директор на разработването в Wyatt Software и като главен инженер в лабораторията за компютърни проучвания към фирмата Tektronix. Уорд също така е добре известен с приноса си към развитието на обектно-ориентираното програмиране. От декември 2003 г. до есента на 2005 г. работи в Microsoft. От октомври 2005 по 2007 г. е директор на фонда Eclipse Foundation. От 2007 г. е главен инженер на компанията AboutUs.

Уорд Кънингам живее в Портланд, щата Орегон, САЩ.

Закон на Кънингам 

На Уорд се приписва мисълта: „Най-добрият начин да се получи правилен отговор в интернет не е да се задава въпрос, а да се публикува грешен отговор." Това се отнася до наблюдението, че хората са по-бързи, за да поправят грешен отговор, отколкото да отговорят на въпрос.

Източници 

Американски програмисти
Хора от Индиана
Софтуерни инженери
Радиолюбители
Бурвил

Андрѐ Робѐр Рембу̀р (, по-известен само като Бурвил (), е френски комик. Роден е на 27 юли 1917 г. в село Прето Викмар. Почива на 23 септември 1970 г. в Париж.

Избрана филмография

Източници

Външни препратки 
 
 

Френски актьори и актриси
Френски комици
Нормандци
Шарл Берлен

Шарл Берлен, известен още като Шарл Берлинг (), е френски актьор, роден на 30 април 1958 г.

Избрана филмография 
 „Жул и Жим“ (1995)
 „Нели и г-н Арно“ (1995)
 „Смешно“ (1996)
 „Любов и още нещо“ (1996)
 „Тези, които ме обичат, ще хванат влака“ (1998)
 „Мостът“ (1999)
 „Сантименталностите на съдбата“ (2000)
 „15-и август“ (2001)
 „Силни души“ (2001)
 „Демонът-любовник“ (2002)
 „Името“ („Le Prénom“, 2012)

Източници

Външни препратки 

 
 

Френски актьори и актриси
Хора от Ил дьо Франс
Еманюел Беар

Еманюѐл Марѝ Елѐн Беа̀р () е френска актриса, родена на 14 август 1963 г. Нейни родители са поппевецът, композитор и киноартист Ги Беар и моделът Жонвиев Галеа. Носителка е на „Сезар“ за най-добра актриса с второстепенна роля през 1987 г.

Избрана филмография

Източници

Външни препратки 

 
 

Френски актриси
Носители на награда Сезар
Европейски филмови награди
Носители на ордена на Почетния легион
Евреи във Франция
Хора от Прованс-Алпи-Лазурен бряг
Даниел Отьой

Даниел Отьой () е френски актьор и кинорежисьор, роден на 24 януари 1950 г. в град Алжир – столицата на Алжир. През 2001 печели награда Люмиер за най-добър актьор във филма Sade.

Избрана филмография

Източници

Външни препратки 
 
 

Френски актьори и актриси
Френски режисьори
Носители на награда BAFTA
Носители на награда Сезар
Носители на награда Люмиер
Родени в Алжир (град)
Пие ноар
Фани Ардан

Фанѝ Маргьорѝт Жюдѝт Арда̀н () е френска актриса, родена на 22 март 1949 г.

Биография 
Фани е родена в семейството на кавалерийски офицер. Израства в Монако и на 17-годишна възраст се мести в Екс ан Прованс, където учи в университет. В началото на 20-те си години се ориентира се към актьорската професия и през 1974 дебютира на сцената.

До ранните години на 80-те Ардан вече се е превърнала в кинозвезда, спечелила си световна слава с изпълнението на главната женска роля във филма „Съседката“ (1981), където партнира на Жерар Депардийо. Филмът, който е режисиран от Франсоа Трюфо, ѝ носи номинация за награда Сезар за най-добра актриса (1982). През 1984 е номинирана отново за същата награда, този път за филма Vivement dimanche!, който отново е режисиран от Трюфо. Ардан има връзка с Трюфо, от когото има една дъщеря (Жозефин), родена на 28 септември 1983.

Ардан се е снимала в над 50 филма.

Награди 
 Носителка на наградата „Сезар“ за най-добра актриса през 1997 г.

Избрана филмография

Актриса 
 Светлите дни предстоят (2013)
 „Тайните“ (2007)
 „Булеварден роман“ (2007)
 „Калас завинаги“ (2002)
 „8 жени“ (2002)
 „Промени живота ми“ (2001)
 „Нищо ново от Господ“ (2001)
 „Безбожникът“ (2000)
 „Френският син“ (2000)
 „Балзак“ (1999)
 „Елизабет“ (1998)
 „Смешно“ (1996)
 „Дезире“ (1996)
 „Почти обратен“ (1996)
 „Отвъд облаците“ (1995)
 „Полковник Шабер“ (1994)
 „Амок“ (1993)
 „Африканката“ (1991)
 „Приключенията на Катрин К.“ (1990)
 „Три сестри“ (1989)
 „Страх и любов“ (1988)
 „Големият пирует“ (1987)
 „Фамилията“ (1987)
 „Семеен съвет“ (1986)
 „Следващото лято“ (1985)
 „Любов до смърт“ (1984)
 „Една любов на Суан“ (1984)
 „Желание“ (1983)
 „Бенвенута“ (1983)
 „Нека по-скоро дойде неделя“ (1983)
 „Животът е един роман“ (1983)
 „Глава на семейството“ (1982)
 „Съседката“ (1981)
 „Едните и другите“ (1981)
 „Жените от крайбрежието“ (1979)
 „Кучета“ (1979)

Източници

Външни препратки 

 
 

Френски актриси
Носители на награда Сезар
Хора от Пеи дьо ла Лоар
Телекомуникации в България



История

Телефония 
До средата на 1930-те телефонните централи са били тип „номератори“, т.е. с ръчно обслужване от телефонистки. Въвеждането на първите автоматични телефонни централи (АТЦ) в България започва с монтаж на АТЦ на фирмата Сименс-Халске отначало в Стара Загора (1935 г. – 600 номера), после във Варна и Русе (също 1935 г., по 1000 номера). Първата АТЦ в София („Лъвов мост“ – 2000 номера) е пусната в експлоатация на 14 юни 1936 г., после следват Габрово, Бургас, В. Търново. След 1938 г. водещ от българска страна е Никола Рашев. В годините около 1940 в страната вече има значителен брой добре подготвени кадри и новата техника се експлоатира успешно.

Телефонната палата в София е изградена по проект на Станчо Белковски и Борис Йолов. Строежът ѝ започва през 1938 – 1939 г. и е окончателно завършен едва през 1949 г. В нея се разполагат съоръженията на Софийската АТЦ, както и съответните административни помещения. Това е първата сграда на телефонна палата, но по-късно такива сгради, приютяващи местните АТЦ, са построени и в други големи градове на България.

При бомбардировките на София през 1943 – 44 г. телефонните съобщения в столицата са силно засегнати. На 09.09.1944 новото правителство заварва в София само една временна градска ръчна телефонна централа с около 180 поста и също временна междуградска централа за няколко линии до по-големите градове. Ръчната телефонна централа в центъра с 8000 номера, междуградската и международната централа, високочестотните уредби, автоматичната централа „Лъвов мост“ с 3000 номера, „Червен кръст“ с 2500 номера и цялата подземна и надземна кабелна и въздушна мрежа са тежко повредени и извадени от действие. За непродължително време, заедно с възстановяването на телефонната мрежа, влизат в строя междуградската телефонна станция, ръчната телефонна централа, полуразрушената АТЦ „Лъвов мост“. Монтира се новата централа „Червен кръст“, довършва се монтажът на АТЦ „Лозенец“ и други.

Интернет

Интернет доставчици 

Броят на интернет доставчиците през 2007 година е 120.

Интернет потребители

Статистика 
Телефони – главни стационарни линии:
3,186 милиона (1999)

Мобилни телефони:
8,253 милиона (2007)

Телефонна система:
Повече от две трети от линиите са домашни.

 Вътрешни: Широко се използват остарели системи, които използват коаксиален кабел и микровълнови вълни от радиоспектъра; телефонните услуги са достъпни в почти всички населени места; по-модерен цифров кабел към момента свързва повечето от регионите, като за останалите се използват цифрови микровълни.
 Международни: Има пряка връзка с 58 страни; използват се сателити:
 „Интерспътник“ (Атлантически океан);
 „Интелсат“ (Атлантически океан и Индийски океан).

Радиостанции:
AM 24, FM 93, късовълнови 2 (1998)

Радиоапарати:
5,25 милиона (2007)

Телевизионни станции:
33 (1999)

Телевизори:
4,81 милиона (2006)

Държавен код: BG (БГ)

Източници
Белязаният

„Белязаният“ () е американски филм от 1983 г. на режисьора Брайън Де Палма с участието на Ал Пачино, Мишел Пфайфър, Робърт Лоджия, Мери Елизабет Мастрантонио и Стивън Бауър. Сценарият е написан от Оливър Стоун а музиката е композирана от Джорджо Мородер.

Сюжет 
Тони Монтана е кубински бежанец, който отива във Флорида през 1980 г. и си проправя път в организираната престъпност. Тони Монтана е криминален затворник, който бяга от комунистическия режим на Фидел Кастро, прочистващ Куба от престъпници. Първото престъпление, което Тони Монтана извършва на американска територия, е убийството на друг емигрант, нарочен за комунист. Това му осигурява официално разрешение за оставане на територията на САЩ. Впоследствие Тони Монтана посредством убийства, жестокост и престъпления успява да се пребори с конкуренцията на местните американски престъпници и се издига до висините на престъпната структура.

Рецензия 
Малка част от филма се основава на филм от 1932 г., който носи същото име.

Филмът съдържа голямо количество псувни (английската дума „fuck“ е използвана повече от 200 пъти) и насилие, включително сцената с резачката. От филма е и известната реплика „Поздравете малкия ми приятел“, която Тони казва преди да разбие една врата с щурмова пушка M-16 и гранатомет M203.

Дублажи 
През 1995 г. се излъчва по Канал 1 с първи български дублаж.

На 29 май 2010 г. излъчи филма по Нова телевизия с втори войсоувър дублаж на Диема Вижън. Екипът се състои от:

През 2020 г. филмът е излъчен по bTV Action с нов войсоувър дублаж на Медиа Линк:

Външни препратки 
   
 
 „Белязаният“ в Rotten Tomatoes
 „Белязаният“  в The Scarface World

Филми от 1983 година
Американски криминални трилъри
Филми на Брайън Де Палма
Филми на „Юнивърсъл Студиос“
Вулканология

Вулканологията е наука, която изучава вулканите, свързаните с тях явления и физичните, химични и магнитни свойства на лавата, магмата и скалите.

Описва и изследва не само процеса на изригване на вулканите, но има също за цел да прогнозира изригванията, подобно на земетресенията.

Вулканолозите са специалисти, които изучават процесите, произтичащи от изригването на вулканите.

Известни вулканолози 
 Морис и Катя Крафт, загинали в Япония