alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Камен (пояснение)

Личното име Камен има славянски произход и означава камък. Камен е разпространено българско мъжко име. Среща се рядко в други страни (като САЩ, вероятно пренесно от български емигранти.

Това име носят и следните селища:
 град Камен (Германия) (Kamen) в провинция Северен Рейн-Вестфалия, Германия
 4 български села:
 Камен (Област Велико Търново), България
 Камен (Област Добрич), България
 Камен (Област Сливен), България
 На камен, Албания
Лозен

Лозен може да се отнася за някое от следните понятия.

Села в България 
 Лозен – в област Велико Търново
 Лозен – в област Пазарджик
 Лозен – в област София
 Лозен – в област Стара Загора
 Лозен – в област Хасково
 Горни Лозен – бивше село, сега част от с. Лозен, област София
 Долни Лозен – бивше село, сега част от с. Лозен, област София

Други 
 Лозен – връх в Беласица

Вижте също 
 Лозенска планина, наричана накратко Лозен
Любенци

Любенци е село в Северна България. То се намира в община Стражица, област Велико Търново.

География 
През селото минава Стара река. Има водопад.

История 

Села в област Велико Търново
Населени места в община Стражица
Мирово

Мирово може да се отнася за:

 Мирово, село в Област Велико Търново, България;
 Мирово, село в Софийска област, България;
 Мирово, село в Област Стара Загора, България;
 Мирово, името на село Вратца (област Кюстендил) в периода от 1950 г. до 1993 г.;
 Мирово, на гръцки Елинико, село в дем Кукуш, Гърция;
 Мирово, находище на каменна сол край Провадия;
 мирово етерично масло, етерично масло добито от смирна.
Николаево (пояснение)

Николаево може да се отнася за:

 Николаево – град в област Стара Загора
 Николаево – община в област Стара Загора
 Николаево – село в област Велико Търново
 Николаево – село в област Габрово
 Николаево – село в област Перник
 Николаево – село в област Плевен
 Николаево – село в област Сливен

 „Мина Николаево“ – концентрационен лагер, действал от 1948 до юли 1949 г. до дн. град Николаево

Вижте също 
 Николаев (на украински Миколаїв) – град в Украйна
Ново градище

Ново градище е село в Северна България. То се намира в община Стражица, област Велико Търново.

Външни препратки 

Села в област Велико Търново
Населени места в община Стражица
Сушица

Сушица може да се отнася за:

България 
 Селища
 Сушица, село в област Благоевград
 Сушица, село в област Велико Търново
 Сушица, село в област Кюстендил
 Сушица, бивше село в област Пловдив, сега квартал на Карлово
 Горна Сушица, село в област Благоевград, България
 Долна Сушица, е старото име на село Златолист в област Благоевград, България

 Други
 Сушица, река в Родопите – Мостовска Сушица
 Сушица, пещера в Монтантско, в близост до село Студено буче

Северна Македония 
 Сушица, село в община Гостивар
 Сушица, село в община Маврово и Ростуше
 Сушица, село в община Брод
 Сушица, село в община Ибрахимово
 Сушица, село в община Ново село
 Маркова Сушица, село в община Студеничани
 Сушица, бивше село край Дебър

Гърция 
 Сушица, река

Сърбия 
 Сушица, село в община Валево
 Сушица, село в община Крушевац
 Сушица, село в община Сеница

Албания 
 Сушица, река
Теменуга (пояснение)

Теменуга или умалителното Теменужка може да се отнася до:
 цветята от биологичния род Теменуга (Viola), в частност разпространените в България
 Горска теменуга (Viola odorata) – дребно пролетно цвете с малки лилаво-морави цветове и силна миризма;
 Трицветна теменуга (Viola tricolor) – по-едро пролетно и лятно цвете без миризма;
 Теменуга (име) – българско женско име.
 български села:
 Теменуга, област Велико Търново;
 Теменуга, област Кърджали.
Бяла река

Бяла река може да се отнася за:

Реки 
 Бяла река – река, ляв приток на Луда река от басейна на Марица;
 Бяла река – река, ляв приток на Стряма;
 Бяла река – река, ляв приток на Тунджа;
 Бяла река – река, ляв приток на Хаджийска река;
 Бяла река – река, Ксантийско, влива се в ез. Порто Лагос.

Села 
 Бяла река – село в област Велико Търново;
 Бяла река – село в област Пловдив;
 Бяла река – село в област Смолян;
 Бяла река – село в област Шумен.

Други 
 Бяла река – защитена зона от Натура 2000 в България.
Горско Калугерово

Горско Калугерово е село в Северна България. То се намира в община Сухиндол, област Велико Търново.

История 
Името на Горско Калугерово има интересна история, която знаят всички от местните хора. Селото, което ce намира на 28 км от Севлиево и на 22 км от Павликени, e имало манастир, в който ca живеели калугери, дори и след идването на турците през ХIV в. Именно монасите дали името на селото. А Горско идва от това, че по онова време имало много гори в района. Дори турците ca наричали селището Даа Калугерово – планинско, горско село.

Личности 
В това село на 19.11.1947 г. е родена естрадната певица от 70-те години на миналия век Доника (Донка) Венкова, която понастоящем живее в София, България.

Села в област Велико Търново
Населени места в община Сухиндол
Горско Косово

Горско Косово е село в Северна България. То се намира в община Сухиндол, област Велико Търново.

География 
Селото е разположено зад стената на язовир „Александър Стамболийски“. Отстои на 11 километра от Сухиндол, на 33 километра от Севлиево, на 46 километра от Велико Търново и на 211 километра от София. През селото минава река Росица.

История 
При обявяването на Балканската война в 1912 година двама души от Горско Косово са доброволци в Македоно-одринското опълчение.

Галерия

Бележки

Външни препратки 

Села в област Велико Търново
Населени места в община Сухиндол
Коевци

Името Коевци носят две български села:

 Коевци, област Велико Търново
 Коевци, област Габрово
Красно градище

Красно градище е село в Северна България. То се намира в община Сухиндол, област Велико Търново.

География 
Селото е разположено по поречието на река Росица и на 7 километра от яз. Александър Стамболийски. Смесена растителност от иглолистни и широколистни гори го прави уникално за този район. Влажният въздух и обилното количество вода наоколо са предпоставка за наличието на буйна растителност и плодородна почва.

История 
Според Васил Миков съвременното име на селото е превод на средновековния гръцки топоним Калакастро, използван за назоваване на някогашен местен обект – селище или укрепление.

Културни и природни забележителности 
Река Росица, яз. Ал. Стамболийски, пещери и местността Калето.

Личности 
 Руси Мирчев - Таньов четник, убит близо до селото на 22 юли 1876.

Външни препратки 

Села в област Велико Търново
Населени места в община Сухиндол
Европейско първенство по футбол 2004

Европейското първенство по футбол 2004, обикновено наричано Евро 2004, се провежда в Португалия от 12 юни до 4 юли 2004 г. и е спечелено от отбора на Гърция. Европейското първенство по футбол е футболно състезание между национални отбори, организирано от УЕФА, европейската футболна асосиация. През 2004 г. за първи път финалите се провеждат в Португалия.

Квалификациите за Евро 2004 се провеждат от септември 2002 г. до ноември 2003 г. 50 отбора са разделени на 10 групи и всеки отбор изиграва срещу останалите в своята група по 2 срещи, една като домакин и една като гост. Първите отбори от всяка група се класират автоматично за Евро 2004, а десетте втори отбора играят плейофи, които определят останалите 5 участника. Заедно с домакина , който не участва в квалификациите, 16 национални отбора играят на ЕВРО 2004.

Квалификации

Участници 
За финалите се класират следните отбори:

Стадиони

Групова фаза

Група A

Група B

Група C

Група D

Директни елиминации

Четвъртфинал

Полуфинал

Финал

Външни препратки 

 Официален сайт на УЕФА
Караново

Караново може да се отнася за:
 Караново – старото име на гр. Кралево, Рашки окръг, Сърбия
 Караново – село в област Бургас, община Айтос
 Караново – село в област Сливен, община Нова Загора
Лясково

Името Лясково носят шест български села:

 Лясково (Област Бургас),
 Лясково (Област Добрич),
 Лясково (Област Кърджали),
 Лясково (Област Пловдив),
 Лясково (Област Смолян),
 Лясково (Област Стара Загора).

Гърция, Тесалия и Етолоакарнания 
 Месохори, със старо име Лясково
 Петрото, със старо име Лясково
 старото име до 1978 г. на Флориада, Балтос, историческа Мала Влахия

Вижте също 
 пояснителната страница Лесково
Малка поляна

Ма̀лка поля̀на е село в Югоизточна България, община Айтос, област Бургас.

География
Село Малка поляна се намира на около 7 km на юг от град Айтос. Разположено е в Айтоската котловина, западно от ниското разчленено възвишение Карабаир, отвъд което тече Айтоската река. Общински път свързва селото с град Айтос и минаващия през града първокласен Подбалкански път (ГКПП Гюешево – Бургас). Надморската височина в северозападната и централната части на селото е около 90 – 100 m, а в източната и южната достига около 120 -130 m.

История 
След края на Руско-турската война 1877 – 1878 г., по Берлинския договор селото остава на територията на Източна Румелия. От 1885 г. – след Съединението, то се намира в България с името Кючук алан. Преименувано е на Малка полянка през 1934 г. и на Малка поляна през 1966 г.

В Държавния архив – Бургас, се съхраняват документи от периода 1894 – 1944 г. на/за Народно първоначално училище – село Малка Поляна, Бургаско.

От периода 1948 – 1995 г. в Държавния архив – Бургас, се съхраняват документи на/за Трудово кооперативно земеделско стопанство (ТКЗС) „Девети септември“ – село Малка поляна, Бургаско. В списъка на фондове от масив „C“ на архива са посочени – във връзка с промените в наименованието на фондообразувателя и съответните периоди, следните форми, през които стопанството преминава:
 ТКЗС „Девети септември“ – с. Малка поляна, Бургаско (1948 – 1954);
 Колективно земеделско стопанство „Малка поляна – МК“ – село Малка поляна, Бургаско (1991 – 1992) и
 Ликвидационен съвет на Колективно земеделско стопанство „Малка поляна – МК“ – с. Малка поляна, Бургаско (1992 – 1995).

След 1954 г. ТКЗС „Девети септември“ – село Малка поляна се влива в ТКЗС с център Айтос (от 1958 г. – Обединено трудово кооперативно земеделско стопанство „В.И. Ленин“ – Айтос), а през 1995 г. под формата на КЗС „Малка поляна – МК“ е ликвидирано.

Население 
Населението на село Малка поляна рязко намалява от 517 души към 1946 г. до 331 към 1956 и 316 към 1965 г., след което сравнително бързо увеличава числеността си до 463 към 1985 г. – вероятно от приток на заселници от старопланински села, и отново намалява през следващите години до 387 души (по текущата демографска статистика за населението) към 2018 г.

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религии 
В Малка поляна се изповядва ислям.

Обществени институции 
Село Малка поляна към 2020 г. е център на кметство Малка поляна.

В селото към 2020 г. има постоянно действаща джамия.

Личности 
  Коста Стоянов (1860 – ?), български офицер и революционер от ВМОРО, роден в Малка поляна.

Източници 

Села в област Бургас
Населени места в община Айтос
Поляново

Името Поляново носят две български села:

 Поляново (Област Бургас)
 Поляново (Област Хасково)
Раклиново

Раклѝново е село в Югоизточна България, община Айтос, област Бургас.

География
Село Раклиново се намира на около 18 km запад-северозападно от общинския център град Айтос. Разположено е в долинно разширение между възвишенията на Карнобатската планина, Източна Стара планина, по полегатите склонове край малката местна река, споменавана като Анадере и Раклиндере. Има изключително чист въздух. Общинският път, водещ до Раклиново, на около километър южно от селото се разклонява и разклонението на юг-югозапад води през селата Зимен и Глумче до връзка с първокласния Подбалкански път близо до Карнобат, а разклонението на югоизток води към съседните села Тополица и Кликач и през село Черноград – отново до връзка с Подбалканския път. Надморската височина в центъра на селото при сградата на кметството е около 311 м.

История 
След края на Руско-турската война 1877 – 1878 г., по Берлинския договор селото остава на територията на Източна Румелия. От 1885 г. – след Съединението, то се намира в България с името Сефер кьой. Преименувано е на Раклиново през 1934 г.

През 1950 г. в Раклиново е учредено Трудово кооперативно земеделско стопанство (ТКЗС), което през 1958 г. се влива в ТКЗС, село Черноград.

Население 
Населението на село Раклиново наброява 521 души към 1934 г., постепенно намалява до 140 души (по текущата демографска статистика за населението) към 2018 г.

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Обществени институции 
Село Раклиново към 2020 г. е център на кметство Раклиново.

В селото към 2020 г. има джамия, регистрирана в Националния регистър на храмовете в Република България.

Културни и природни забележителности 
Има чешма в центъра. Най-големият архитектурен паметник в селото е мостът над реката. Също интересен архитектурен паметник е “Къщата на Щангата”. 

От селото започва маркирана туристическа пътека (бяло-червено-бяло) за хижите над село Тополица и за град Айтос. Пътеката преминава през много красиви местности.

Кухня 
Кухнята е предимно мюсюлманска – курбан, баклава, печени агнета, овчи кюфтета, супа, кокошка със зеле, кадаиф. Сюргюн

Източници

Външни препратки 

Села в област Бургас
Населени места в община Айтос
Съдиево

Името Съдиево носят две български села:

 Съдиево (Област Бургас)
 Съдиево (Област Сливен)
Черна могила

Името Черна могила носят две български села:

 Черна могила (Област Бургас)
 Черна могила (Област Хасково)
Банево

Банево е квартал на град Бургас в едноименната община и област.

География 
Намира се на 1,5 км от Бургаските минерални бани, на близо 3 км от центъра на Ветрен и около 17 км от центъра на Бургас.

История 
След падането на българските земи под османско владичество, селището е преименувано на Лъджа (от турски Ълъджа? – баня). От османски документ от 1502 г. е записано, че днешен Бургас е в землището на Лъджа, в Айтоската нахия. През 17 век е част от чифлика на Юсуф и в него живеят 16 християнски семейства, а през 1666 година 26 християнски семейства. След Освобождението тук се заселват предимно бежанци от Одринска Тракия. През 1934 година приема името Баня, а през 1950 г. – Банево. През февруари 2009 година е присъединено към град Бургас, заедно с Ветрен.

Транспорт 
Кварталът се обслужва от 1 автобусна линия: автобус № 3.

Обществени институции 

 В центъра на квартала се намира православен храм „Света Троица“.
 В центъра, в двора на Основно училище „Иван Вазов“ е изградено и читалището „Христо Ботев“. В него се провежда активна дейност – има група по народни танци, школа по актьорско майсторство, школа по рисуване.
 В Банево се намира най-голямата детска градина в град и община Бургас.

Културни и природни забележителности 
 Акве Калиде
 Съвсем близо до Банево (малко над него) се намира параклисът „Света Петка“ с чешма, на която се прави годишен събор. Събира се цялото село, прави се курбан за здраве на всички и се веселят до ранни зори. От там има много добър изглед към Бургас, морето и голяма част от региона. На 1 км от Банево се намират Бургаски минерални бани, известни с лековитата си вода, която извира гореща (41 °C).
 Банево е разположен в подножието на три почти идентични хълма. Обяснение за техния произход се опитва да даде една легенда. Според нея, по време на османската власт, в тази област живеели три много красиви сестри. За нещастие, те били пожелани от един турски паша. Бягайки от турската орда, която била изпратена да ги залови, трите сестри отправили молба към Бог да ги спаси от съдбата, която ги очаквала, ако бъдат настигнати, и да ги скрие. Тяхната молба била изпълнена и те били преобразени в тези три хълма. Най-вероятно тази легенда се базира на преданието за тракийското светилище на трите нимфи, от което се развива римската Акве Калиде.

Футбол 
През 2018 година местни момчета създават ФК „Банево“, който започва участие в „Б“ Регионална футболна група.

Други 
В „Банево“ има изградена добра инфраструктура. Автобусната линия 3 я свързва с центъра на града и другите квартали. В последните години се заселват британци и други чужденци.

През 2008 година е изградена една от най-модерните и големите частни болници в региона.

Източници

Външни препратки 
 Местоположение в Уикимапия
 НСИ

Квартали на Бургас
Исторически села в област Бургас
Братово

Името Братово носят две български села:

 Братово (Област Бургас)
 Братово (Област Търговище)
Брястовец

Брястовец е село в Югоизточна България. То се намира в община Бургас, област Бургас.

География
Брястовец е разположен в североизточната част на община Бургас, на 380 м надморска височина. На северозапад са разположени разклоненията на източна Стара планина. Намира се съответно на 6 и 8 км от бургаските квартали Рудник и Черно море, на 22 км от общинския и областен център Бургас и на 26 км от курорта Слънчев бряг.

История

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Забележителности 
Старото име на с. Брястовец е Караач, което означава черен бряст. Край селото е минавал римският път на водната канализация за гр. Поморие. Селото се намира на пътя на птиците, прелитащи от юг. В селото се намира храм „Св. Атанасий“, който съществува от 1870 г. .

Редовни събития 
Празникът на с. Брястовец се провежда на 2 май. Свързан е с летния празник на църквата „Св. Атанасий“ – най-старата в региона, построена през 1870 г. По традиция, на площада в селото празникът се открива с водосвет за здраве и благоденствие на селото и богата литературно-музикална програма. Канят се музиканти, артисти, детски и пенсионерски хорови и танцови състави. Вечерта свири музика на живо, с песни и хора. Празникът завършва със заря.

Източници 

Села в област Бургас
Населени места в община Бургас
Изворище

Изворище е село в Югоизточна България. То се намира в община Бургас, област Бургас.

География 
Около 280 м надморска височина. Разстоянието до общинския и областен център Бургас е 28 km. Намира се на пътя София – Слънчев бряг между Миролюбово и Каблешково. В подножието на Стара планина, с почти непрестанен лек вятър от склоновете на планината, кристално чист въздух, на около 20 км от морето. Мюсюлманско население, работливи и добри хора.

История 
Старото име на селото е Тержумен.

Културни и природни забележителности 
Вилната зона Изворище намира се между кв. Банево (Бургаски минерални бани) и с. Изворище,
наричана още Каптажа заради вододайната зона, към 2008 година е „селищно образувание“ според националния кадастър.

Множество вили, парцелирани на площи около 1 дка, раздадени според едно постановление за облагородяване на района, впоследствие закупени от собствениците. Имало е идея да бъде част от Зеления пръстен на Бургас. Близостта с гр. Бургас (22 км от центъра на града) и редовният автобусен транспорт са направили това кътче любимо място на много бургазлии.

Към момента (януари 2008) в района живеят 5-6 семейства от Англия. Много собственици на вили живеят постоянно във вилната зона, електроснабдено е, има разговори с ВиК за водоснабдяване, което няма да е технически проблем заради това, че централният водопровод от р. Камчия минава в непосредствена близост. Наличието на горите около Каптажа, паркът на Бургаски минерални бани и видимостта на Бургаския залив правят това място перфектно за релакс през уикендите.

Села в област Бургас
Населени места в община Бургас
Миролюбово

Миролюбово е село в Югоизточна България. То се намира в община Бургас, област Бургас.

География
Селото се намира на 20 km от общинския и областен център Бургас, на 13 km от Айтос, на 7 km от Българово и на 12 km от Камено.

История 
Старото име на селото е Домусорман (до 1951). Основано е през 1923 г. от бежанци от Одринска Тракия.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религии 
Православно християнство.

Културни и природни забележителности 
В близост се намират Бургаски минерални бани

Източници 

Села в област Бургас
Населени места в община Бургас
Равнец

Равнец може да се отнася за:

 Равнец, село в Област Бургас, България
 Равнец, село в Област Добрич, България
 Равнец, старо име на село Тимарево, област Шумен, България
 Равнец, авиобаза край Бургас, България
 Равнец, планински дял в Стара планина, България
 Равнец, хижа в Стара планина, България
 Равнец, род растения (Achillea)
Рудник (пояснение)

Рудник може да се отнася за някое от следните понятия.

Рударство 
 рудник (също мина, шахта) - предприятие за добив (наричан рударство) на полезни изкопаеми (главно руда); основа за производни наименования.

Топоними 
 Рудник – най-високата планина в Сърбия, Шумадия
 Рудник – квартал в България, Област Бургас
 Рудник – село в България, Област Варна
 Рудник – село в Гърция, Западна Македония, дем Суровичево
 Рудник – село в Република Македония, Община Велес
 Рудник – село в Сърбия, Шумадийски окръг, община Горни Милановац
 Рудник – други села: в Босна и Херцеговина (2), Полша (14), Сърбия (2, вкл. 1 в Косово)

Хора 
 Барбара Рудник (1958-2009) – германска актриса
 Еугениуш Рудник (1932-2016) – полски композитор
 Лев Рудник (1906-1987) – съветски режисьор
 Пол Рудник (1957) – американски писател
 Пьотър Рудник (1957) – беларуски политик
 Рафаел Рудник (1933-2009) – американски поет
 Спиридон Рудник (1914-1976) – съветски офицер
 Яков Рудник (1894-1963) – съветски разузнавач
Твърдица (пояснение)

Името Твърдица носят няколко български населени места.

България 
 Твърдица - град в Област Сливен
 Твърдица – село в Област Бургас
 Твърдица – село в Област Добрич

Молдова 
 Твърдица - град в Република Молдова

Вижте също 
 Рали Твърдица – кръг от Националния рали шампионат на България
Белила

Белила е село в Югоизточна България. То се намира в община Средец, област Бургас.

География
Село Белила се намира в планината Странджа, на 7 km от общинския център Средец и на 37 km от областния център Бургас.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Личности 
 Димитър Костадинов (р. 1948) – български поет, писател, критик

Източници 

Села в област Бургас
Населени места в община Средец
Странджа
Бистрец

Името Бистрец може да е свързано с:

 Бистрец, село в Област Бургас, България
 Бистрец, село в Област Добрич, България
 Бистрец (квартал), квартал на град Враца
Богданово

Името Богданово носят две български села:

 Богданово, област Бургас
 Богданово, област Сливен
Варовник

Варовник (до 1934 г. Турско Алагюн, Богданци 1934 – 1951 г.) е село в Югоизточна България. То се намира в община Средец, област Бургас.

География 
Село Варовник се намира в планински район, на 31 km от общинския център Средец и на 61 km от областния център Бургас. Разположено е в западното подножие на връх Близнаци (Икисчии). Това е единственото място в цяла Странджа, от където могат да се наблюдават между 17 и 19 селища към вътрешността на страната, включително нефтохимическия комбинат и самия Бургас, както и светлините на пристанищния фар в ясна нощ (35 км по въздух). Между Факийска река и селото се намира защитената местност „Белият камък“ (4508 дка). Има места за излети и наблюдения на околната природа с поглед към Странджа и Стара планина.

История 
Селото преди се е казвало Турско Алагюн. От 1885 до 1913 г. оттук е минавала границата между България и Османската империя.

Население 
Броят на жителите на селото е с тенденция на намаляване.

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
За природна забележителност от 1960 година се счита вековният орех. Имало е училище, в което през 19 век са идвали да учат от съседното село Богданово. През 1893 – 94 година учител е бил писателят Антон Страшимиров.

Източници

Външни препратки 

Села в област Бургас
Населени места в община Средец
Странджа
Голямо Буково

Голямо Буково е село в Югоизточна България, област Бургас, община Средец.

География
Селото е разположено в планината Странджа, на 24 km от общинския център Средец и на 54 km от областния център Бургас. Край селото протича Факийска река.

История 
До 1934 г. името на селото е Коджа бук.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Забележителности 
В близост се намира Голямобуковският манастир.

В местността „Сарпасан“ на около 3 км от селото има останки от крепостна стена. На места тя е висока около 3 метра. В района си виждат все още и останки от долмени и тракийски светилища.

Редовни събития 
Панаир всяка първа събота на месец септември.

Личности 
 Янаки Петров Иванов (Чичо Чичопей) – детски поет
 Иван Янакиев (р.1932) – български офицер, генерал-майор
 Стефан Стоянов – поет

Източници

Външни препратки 

Села в област Бургас
Населени места в община Средец
Странджа
Горно Ябълково

Горно Ябълково е село в Югоизточна България. То се намира в община Средец, област Бургас.

География
Село Горно Ябълково е разположено в планински район в планината Странджа, в близост до границата с Турция. Намира се на 3 от Долно Ябълково, на 11 km от Факия, на 33 km от общинския център Средец и на 60 km от областния център Бургас.

История 
До 1934 г. селото носи името Горно Алмалий

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религии 
В селото религията е християнска.

Културни и природни забележителности 
Край селото се намират Шавовото и Алмалийското кале. Те са част от Милеоните, група от седем крепости от мирния договор с Византия.

В центъра на селото се намира храм „Св. Илия“, построен през 1893 година.

Долмени „Паша дере“ и „Влахов дол“ – обявени за природни забележителности, намиращи се в землището на селото.

Личности 
 Иван Шавов, европейски шампион по свободна борба от Берлин 1970 г., носител на златния пояс „Дан Колов“, роден в Горно Ябълково през 1943 г.

Източници

Външни препратки 

Села в област Бургас
Населени места в община Средец
Странджа
Гранитец

Гранитец (до 1934 г. Реджеб-махле, Троица 1934-1952 г.) е село в Югоизточна България. То се намира в община Средец, област Бургас.

География 
Село Гранитец е разположено в планината Странджа, на границата между област Бургас и област Ямбол. Намира се на 2 km от Синьо камене, на 8 km от Сливово, на 34 km от общинския център Средец и на 64 km от областния център Бургас.

История

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Бургас
Населени места в община Средец
Странджа
Граничар

Граничар ( – погранична пехота) може да се отнася за:
 граничар – военнослужещ (пехотинец или полицай), охраняващ държавна граница
 Граничар – село в област Бургас
 Граничар – село в област Добрич
Дебелт

Дèбелт е село в Югоизточна България, област Бургас, община Средец.

География
Селото е разположено на 10 km източно от общинския център Средец и на 22 km западно от областния център Бургас, в полите на Странджа планина.

История 
Дебелт съществува още от времето на Римската империя, когато е било с името Деултум в границите на колония Флавия. В землището на селото има и тракийски могили, но няма данни за името на тогавашното селище. Селото е обект на археологически проучвания. Разкрити са стари римски терми и основи на дворец. В селото има археологически музей, в който са изложени откритите предмети от археологическите разкопки.

След като Източната Римска империя отстъпва областта Загоре на България в началото на VIII век, пристанището Месемврия постепенно запада, изместено от новосъздаденото пристанище Порос (по-късно Деултум) при днешното село Дебелт. 

Старото име на селото е Якезли (до 1934 г.). След Междусъюзническата война в 1913 г. 76 български семейства от Източна Тракия се заселват в Якезли. Най-голям е броят на преселниците от село Докузюк (44 семейства), следвано от Гечкенли (16 семейства), Теслим (4 семейства), Селиолу (2 семейства), Тарфа (2 семейства) и други.

Със заповед от 14 август 1934 г. селото е преименувано на Дебелт 

През 1985 г. Дебелт има 1739 жители. 

В Дебелт се е намирала дисциплинарната рота („дисципът“) на Строителни войски.  Днес там е разположено затворническо общежитие от закрит тип, част от Бургаския затвор.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Галерия

Източници

Външни препратки 
 За Дебелт на сайта „Българската древност“

Села в област Бургас
Населени места в община Средец
Долно Ябълково

Долно Ябълково е село в Югоизточна България. То се намира в община Средец, област Бургас.

География
Село Долно Ябълково се намира в планински район на 7 km от границата с Турция, на 30 km от общинския център Средец и на 60 km от областния център Бургас.

История 
Старото име на селото е долно Алмалий.

Културни и природни забележителности 
Долмените Беглик Таш край Приморско и Големият камък (или Марков камък) край Долно Ябълково, са от XII – VII век преди Христа. За тази култура са характерни каменните светилища, соларните кръгове и гробници (долмени), свързани с религиозните практики на траките към Слънцето и мъртвите. Долмените са пръснати навсякъде из Странжда. Най-добре запазените са край селата Кирово, Белеврен, Граничар и Горно Ябълково.
Тракийското светилище, намиращо се на 3 км от с. Долно Ябълково, е свързано с култа към плодородието. Високият 8 метра камък е с уникална форма. В плоските скали са изсечени каменни ниши. Стълбичка води нагоре към върха на камъка. Гледан от западната част, мегалитът прилича на един от основните камъни на друго тракийско култово място край Приморско – Бегликташ. Най-отгоре върху Марковия камък са двете кладенчета, наречени „очите на Бога“.

В приказките се разказва, че в долмените живеели змейове, които крадели най-личните моми и ергени от селото. Предания от Възраждането свързват Крали Марко с мистериозното място. Когато минавал през Странджа на път за Истанбул, юнакът взел камъче и го метнал зад гърба си. То паднало на 3 метра и останало там завинаги. Хората го нарекли Марков камък. Странджа пази и стъпките на Крали Марко. А за една от скалните ниши, от която днес събират лековита вода, се знае, че била използвана от исполина за солница.

Друго предание гласи, че Света Богородица е изпуснала камъка. Божията майка искала да помогне на император Константин в изграждането на крепостната стена на Константинопол и понесла камъни в една престилка. Един от тях изтървала край Долно Ябълково. Сега на мястото ходят жени, които искат рожба, а богородичният скален отломък лекува безплодие.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Личности 
Родени в Долно Ябълково
 Георги Иванов (1883 - ?), деец на ВМОРО, участник в Илинденско-Преображенското въстание в 1903 година с четата на Георги Тенев

Външни препратки 
 Росица Стоянова. Странджанският Стоунхендж.
 Село Долно Ябълково

Бележки 

Села в област Бургас
Населени места в община Средец
Странджа
Драка (село)

Драка е село в Югоизточна България. То се намира в община Средец, област Бургас.

География
Село Драка се намира в Бургаска област, на 18 km от общинския център Средец, на 49 km от областния център Бургас и на 51 km източно от Ямбол. На 3 km от селото минава шосейния път Бургас - Ямбол. 

Разположено е по двата бряга на малка река, която се нарича Метеор.

История 
Селото е основано от няколко рода от Чирпанско, около Освобождението от османска власт и затова няма турско име. Наречено е Драка, защото местността е била обрасла в драки. Населението е етнически българи християни.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:ж

Източници

Външни препратки 

Села в област Бургас
Населени места в община Средец
Странджа
Дюлево

Името Дюлево носят две български села:

 Дюлево (Област Бургас)
 Дюлево (Област Пазарджик)

Вижте също 
 Дюля
 село Дюля, община Руен, област Бургас
 Дюлино, село в община Бяла, област Варна
Загорци

Загорци, етнографска група в Странджанско

Името Загорци носят няколко села:

 Загорци, област Бургас, България
 Загорци, област Добрич, България
 Загорци, област Сливен, България
 Загорци, община Конче, Република Македония
Кирово

Кирово е село в югоизточна България. То се намира в община Средец, област Бургас. Предишното му име е Мадлеш (до 1950 г.).

В селото има православна църква – „Свети Димитър“, построена през 1883 г. Тя спада към Бургаската духовна околия на Сливенската епархия.

На около 3,5 километра югозападно от селото в местността „Корубата“ се намира долменът – „Змеюва дупка“.

Местните са чували разкази от майките и бабите си – за великани, извънземни и змейове, които живеели съвместно в мир преди повече от 70 години.

Режисьорът–документалист Недялко Йорданов прави три филма свързани със селото – „Извънземни в село Кирово“, „Странното село Кирово“, „Реквием за село Кирово“.

География 
Кирово се намира в планината Странджа, на 29 km от общинския център Средец и на 59 km от областния център Бургас.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Личности 
 Родени в Кирово

 Иван Джелепов (1878 – 1930), бивш кмет на Бургас
 Никола Зидаров (1888 – 1944), комунистически деец
 Пею Петров (1883 - ?), деец на ВМОРО, участник в Илинденско-Преображенското въстание в 1903 година с четата на Иван Варналиев

Бележки 

Села в област Бургас
Населени места в община Средец
Малина (пояснение)

Малина може да се отнася за:
 Малина (Rubus idaeus) – вид двусемеделни растения и техния плод
 Малина (Rubus) – род двусемеделни растения

Села 
 Малина — село в област Бургас, България;
 Малина — село в област Добрич, България;

Хора с име Малина 
 Малина – женско име;
 Малина – българска певица;
 Калина Малина (1898-1979) – българска детска писателка;

Други 
 Малина — хижа в Среден Пирин;
 Малина — хижа в Западна Стара планина;

Вижте също 
 Горна Малина — село в Софийска област, България;
 Долна Малина — село в Софийска област, България;
 Малино или Малина — село в Северна Македония;
Орлинци

Орлинци е село в Югоизточна България. Намира се в община Средец, област Бургас.

География
Селото се намира на 20 km от общинския център Средец и на 45 km от областния център Бургас.

История 
Селото се споменава в османски документи под името Орханлъ (). Влиза в територията на България след Съединението през 1885 г. с името Орхан кьой. Преименувано е на Орханово с МЗ 2820, обн. на 14 август 1934 г. и на Орлинци с указ 519, обн. на 1 април 1980 г.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религии 
Християнски православен храм „Света Петка“.

Обществени институции 
Народно читалище „Искра-1906“: Йорданка Василева – председател.

Целодневна детска градина „Дъга“:

Технически сътрудник – Величка Цолова

Културни и природни забележителности 
 Еркесията – някогашна граница между Византийската империя и България.
 Паметници и паметни плочи в чест на загиналите във Втората световна война и Балканската война.

Редовни събития 
27 октомври (Петковден) – сбор на селото /стар стил/

Личности 
Мариана Асенова – зам.-министър на икономиката на България (2001).

Радия Танев – Окръжен прокурор на Бургаска област (1991-1998 г.)

Жеко Бинев Златев- автор на историческата книга за с. Орлинци издадена 2012 г.

Бележки

Източници 
 Андреев, Стефан. Речник на селищни имена и названия на административно-териториални единици в българските земи през XV-XIX век. Глав. управл. на арх. при Минист. съвет, София, 2002, ISBN 954-9800-29-6
 Мичев, Николай. Речник на имената и статута на населените места в България 1878-2004. Петър Берон Изток-Запад, София, 2005, ISBN 954-321-071-3

Външни препратки 
 
 

Села в област Бургас
Населени места в община Средец
Пънчево

Пънчево (старо име Кара кютук) е село в Югоизточна България. То се намира в община Средец, област Бургас.

География
Село Пънчево се намира в планината Странджа, на 10 km от общинския център Средец и на 40 km от областния център Бургас.

История 
Старото име на Пънчево идва от турския език и е Кара кютук („черен пън“). Основател на селото Иван Стоянов Кехайов, изселник от село Пирок, Лозенградско.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Редовни събития 
Петдесет дни от задушница до велик ден

Източници

Външни препратки 

Села в област Бургас
Населени места в община Средец
Странджа
Радойново

Радойново е село в Югоизточна България. То се намира в община Средец, област Бургас.

География
Селото се намира на 19 km от общинския център Средец и на 50 km от областния център Бургас.

История 
Старите имена на селото са Боклуджа и Кирил.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници

Външни препратки 

Села в област Бургас
Населени места в община Средец
Росеново

Името Росеново носят две български села:

 Росеново, област Бургас
 Росеново, област Добрич
Светлина (община Димитровград)

Светлина е село в Южна България. То се намира в община Димитровград, област Хасково.

География 
Селото се намира на 4 km южно от друго по-голямо селище Горски извор, на 5 km северно от с. Сусам и на 9 km северно от с. Минерални бани. Светлина е много близо разположено до международния път E-80 (5 км), който води към ГКПП „Капитан Андреево“. Самото село е на пътя Горски извор – Минерални бани. Пътят до селото е преасфалтиран през 2009 година и е в идеално състояние.

В центъра на селото се намира църквата. В източния край на селото се намира язовирът, а от южния край има прекрасна гледка към вековни дъбови гори (цялото село е заобиколено от гори). Недалеч от селото има обработваеми от местните хора лозя, а също и големи площи земеделски ниви.

История 
Селото е създадено по време на османската власт от придошлите тук турски нашественици, през XIX век обаче странна чума обхваща селото, турците бягат в Анадола, а на тяхно място идват българите, живели дотогава в околните планини, където са се пазели от турските погроми. Няколко семейства от близкото село Горски извор (което винаги е било населено с българи) също се преселват в Светлина.

Името на селото до 1906 година е Айдънлар, което на турски означава „лунна светлина“.

Културни и природни забележителности 
Селото е почти обособено като вилна зона на Хасково и Димитровград. В близост са разположени два язовира за риболов: „Бузалъка“ и „Калето“.

Редовни събития 
Празник на селото е 14 октомври деня на Петка Българска (Света Петка), чието име носи и черквата в селото, в която ликът на Васил Левски е изографисан и по този начин жителите на село Светлина са канонизирали българския национален герой.

Бележки 

Села в област Хасково
Населени места в община Димитровград
Синьо камене

Синьо камене е село в Югоизточна България. То се намира в община Средец, област Бургас.

География 
Селото се намира в планината Странджа, на 31 km от общинския център Средец и на 61 km от областния център Бургас.

История

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

До 1934 г. името на селото е Юмрук Кая

Източници

Външни препратки 

Села в област Бургас
Населени места в община Средец
Сливово

Сливово е село в Югоизточна България. То се намира в община Средец, област Бургас.

География 
Село Сливово се намира в Странджа планина, в рида Каратепе, на 25 km от общинския център Средец и на 56 km от областния център Бургас.

История 
Името на селото идва от създаването на селището преди векове, където са се сливали няколко реки. Няколко пъти е местено местоположението през османското владичество за да се запази населението от постоянните преследвания.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Бургас
Населени места в община Средец
Суходол

Суходол може да се отнася за:

 В България:
 село Суходол (Област Бургас)
 село Суходол (Област Силистра)
 Суходол, квартал на София
 В Северна Македония (на македонски книжовен език: Суводол)
 село Суходол (Община Демир Хисар)
 село Суходол (Община Брод)
 село Суходол (Община Новаци)
Вълчаново

Вълчаново е село в Югоизточна България. То се намира в община Средец, област Бургас.

География
Село Вълчаново се намира в планината Странджа, на 20 km от общинския център Средец и на 50 km от областния център Бургас.

История 
Старото име на селото е до 1934 г. Тагар-кьой, Тагарево 1934-1978 г. Легендата разказва, че османският управител на селото – Тагар бей, чиято майка била българка, се отнасял много добре с българите и поради това в миналото е носело неговото име. Днес селото се именува на Вълчан войвода, който действал с дружината си в цяла Странджа планина.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религии 
Хората изповядват източно православие, като в селото функционира църква, построена през 1848 г. Съществуващият преди това православен храм е опожарен и предприемчивите тагаревци побързали да изградят нова църква на мястото на старата. Тя е изгоряла пак през 1900-таг. И пак е възстановена. Селото е подходящо за селски туризъм. От тракийски могили, некрополи и керамика може да се съди, че в землището на днешното с. Вълчаново е имало още преди Хр. тракийско селище в местността Добрана. От юг, запад и север го е обикаляла Ленищенската река. В селото и около него имало достатъчно извори. По-късно, след Хр., в същата местност възниква славянобългарско селище, което просъществувало до към края на ХVI в.отначало то, забутано в горите на Странджа, не било обезпокоявано от турците.

Но след 1600 г. турците започнали да вземат оттук момченца от 6 до 10 години за еничарски корпуси, както и момичета на 15-16 г. за Султанските хареми. Поради това, а вероятно и от чумна епидемия, селото се разпръснало на 20-30 места из горите. На тяхно място в къщите, ливадите и нивите дошли турци-юруци с овчи стада. Между тях най-много овце имал Тагар бей. Изградил кошари и кашли в местността Съището. пазарил овчари и земеделци измежду българите и постепенно създал чифлик наемна работна ръка от раята. Около чифлика в м. Юрта се завърнали 20-30 български семейства и създали второ по ред селище. Наблизо край селото минавал главния път от Карнобат и Айтос, през Бей махле (с.Светлина) Карабунар (гр.Средец), Факия и Бунар Хисар за Цариград. Този път е най-ползваният от чуждестранни търговци, военни, пътешественици. Естествено той бил използван и от турската армия. Не достигнали обаче силите и влиянието на Тагар бей да опази жителите на селото от посегателствата на турския аскер.

През 1871 година в село Тагар-кьой се построява светско училище същевременно и свещеник бил поп Тодор. След Освобождението учител е Петко Вандалов, след него-Вълчо Генсузов, после Тодор Ников, завършил Гимназия в Сливен заедно с поп Коста от с. Факия и дядо Благо от с.Заберново, детски поет. Около 1900 година се построява нова училищна сграда в селото, която поема светския си път на развитие, както образователното дело в Освободена България.

Редовни събития 
Селския събор се провежда всяка година на 24 май.

Бележки 

Села в област Бургас
Населени места в община Средец
Странджа
Винарско

Винàрско е село в Югоизточна България, община Камено, област Бургас.

География
Село Винарско се намира на около 25 km запад-северозападно от центъра на областния град Бургас, около 9 km запад-северозападно от общинския център град Камено и около 12 km юг-югозападно от град Айтос. Разположено е в Бургаската низина, между две разклонения на ляв приток на Чукарска река (Чакърлийска река, Чакърлийка), в началото на разклоненията. Надморската височина в центъра на селото е около 162 m, в северния му край нараства до около 175 m, а в южния намалява до около 130 m.

На около километър южно от Винарско минава автомагистрала „Тракия“, с която селото няма непосредствена пътна връзка. Северозападно от Винарско минава третокласният републикански път III-539, водещ на юг през селата Трояново, Русокастро и Дюлево към град Средец, а на север през село Караново към Айтос. Включващият се в него северно от Винарско третокласен републикански път III-5392, който минава на юг през селото като негова главна улица, води през село Кръстина до град Камено.

Землището на село Винарско граничи със землищата на: село Караново на север; село Малка поляна на североизток; град Българово на изток; село Кръстина на изток; село Трояново на югозапад; село Вратица на запад.

В землището на село Винарско има 9 микроязовира.

История 

След Руско-турската война 1877 – 1878 г., по Берлинския договор 1878 г. селото остава в Източна Румелия; присъединено е към България след Съединението през 1885 г.

Селото със заварено при Съединението име Буюклий, под което фигурира и при преброяването през 1926 г., при преброяването през 1934 г. е посочено като „Винарско (Буюклии)“.

Население
Населението на село Винарско наброява 1036 души при преброяването към 1934 г. и 1172 към 1975 г., намалява до 415 (по текущата демографска статистика за населението) към 2020 г.

Етнически състав 

 Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
 Калето

Личности 
 Делчо Пенев (р. 1948), български строител и политик от БКП

Редовни събития 
На 6 май е официален празник на с. Винарско.

Бележки

Външни препратки 
Топографска карта, мащаб 1:100000 Картен лист: K-35-055
 Бургаска низина, Карнобатска и Айтоска котловина. Географска карта

Села в област Бургас
Населени места в община Камено
Вратица

Вратѝца е село в Югоизточна България, община Камено, област Бургас.

География
Село Вратица се намира на около 28 km запад-северозападно от центъра на областния град Бургас, около 11 km запад-северозападно от общинския център град Камено и около 15 km юг-югозападно от град Айтос. Разположено е в Бургаската низина, недалече от десния (западния) бряг на Чукарска река (Чакърлийска река, Чакърлийка). Надморската височина в центъра на селото е около 130 m, на запад нараства до около 160 m, а на изток намалява до около 110 m.

На около 400 – 500 m северно от Вратица минава автомагистрала „Тракия“, с която селото няма непосредствена пътна връзка. През селото минава в направление приблизително север – юг и в границите му е негова главна улица третокласният републикански път III-539, водещ на юг през селата Трояново, Русокастро и Дюлево към град Средец, а на североизток покрай отстоящото на около 4 km село Винарско и през село Караново – към Айтос.

Землището на село Вратица граничи със землищата на: село Драгово на северозапад; село Винарско на север и изток; село Трояново на юг; село Хаджиите на запад.

В землището на село Вратица се намира (към 2022 г.) северната част на язовир Трояново, чиято основна част с язовирната стена е в землището на село Трояново.

История 
След Руско-турската война 1877 – 1878 г., по Берлинския договор 1878 г. селото остава в Източна Румелия; присъединено е към България след Съединението през 1885 г.

През 1934 г. селото с дотогавашно име Капуджи кьой е преименувано на Вратица.

Население
Населението на село Вратица наброява 600 души при преброяването към 1934 г. и 695 души към 1946 г., намалява до 119 души (по текущата демографска статистика за населението) към 2020 г.

Етнически състав 

 Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Бележки

Външни препратки 
Топографска карта, мащаб 1:100000 Картен лист: K-35-055
 Бургаска низина, Карнобатска и Айтоска котловина. Географска карта

Села в област Бургас
Населени места в община Камено