alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
1190

Konge i Danmark: Knud 6. 1182-1202

Se også 1190 (tal)

Begivenheder 
  10. juni - Frederik Barbarossa drukner i Lilleasien.

Født

Dødsfald

Eksterne henvisninger 

90
Samuel Morse

Samuel Finley Breese Morse (født 27. april 1791 i Charlestown Massachusetts, USA, død 2. april 1872) opfandt det tidligere meget benyttede kommunikationssystem morsealfabetet. Morse konstruerede morsealfabetet mellem 1837 og 1843 til brug for den elektriske telegraf, som han fik et patent på i 1847 på det gamle Beylerbeyi Palace. I Europa vedtages det i 1851 at anvende Morses telegrafiudstyr som standard. 

Han blev ridder af Dannebrog 1856.

Litteratur 

 Lauretta Dimmick, "Mythic Proportion: Bertel Thorvaldsen's Influence in America", Thorvaldsen: L'ambiente – l'influsso – il Mito (Analecta romana Instituti Danici, Supplementum 18), Roma 1991

Referencer 

Opfindere fra USA
Riddere af Dannebrog
Frederik Barbarossa

Frederik 1. Barbarossa (født i 1122, død 10. juni 1190) var en tysk konge fra 1152 og kejser over det Tysk-Romerske rige fra 1155 til sin død.

Han foretog seks felttog mod Italien, hvor han i Rom blev kronet til kejser af pave Hadrian 4. efter stridigheder med pavestolen.

Han var en af lederne af det 3. korstog i 1189 og druknede 10. juni 1190 ved overgangen over floden Saleph (i dag Göksü) i det sydøstlige Anatolien. Han blev kastet af sin hest. Shockket forårsagede et hjerteanfald, og tynget ned af sin rustning druknede han i vand, der knapt nåede ham til hofterne (ifølge Ibn al-Athir). Han blev kogt, kødet gravlagt på stedet, mens hans knogler blev ført til Tyrus og begravet der. Det meste af hans store, tyske hær tog hjem, men en del fortsatte under ledelse af hans søn Frederik V af Schwaben og hertug Leopold 5. af Østrig.

Tilnavnet Barbarossa fik han på grund af sit røde skæg.

Familie
Fredriks børn med sin hustru Beatrice:
 Fredrik 5. hertug af Schwaben (1164–1170)
 Henrik 6. af det tysk-romerske rige (1165–1197)
 Fredrik 6. hertug af Schwaben (1167–1191)
 Otto 1. af Burgund (1170–1200)
 Otto II, greve af Burgund (1170–1200)
 Konrad II hertug af Schwaben, hertug af Schwaben og Rothenburg (1172–1196)
 Filip af Schwaben (1177–1208) Konge af Tyskland i 1198
 Beatrice af Hohenstaufen (1162–1174)
 Agnes af Hohenstaufen (døde 1184)
 Beatrix (1156). gift med greve Guillaume IV de Thiers

Se også 
 Konger og kejsere af det Tysk-romerske rige fra 800-1806

Referencer

Eksterne henvisninger 

Tysk-romerske kejsere
Hertuger af Schwaben
Personer fra middelalderen
Walhalla
Hjelmklæde

Hjelmklædet var et stykke stof som var fastgjort på hjelmens overside og hang ned over krigerens nakke og skuldre, højst sandsynligt for at tage af for solens varmende stråler. I nyere heraldik ses hjelmklædet undertiden omdannet til blade eller anden udsmykning.

Heraldik
Pyntning
Misvisning

Misvisning i forbindelse med et magnetisk kompas er det fænomen, at kompassets nål peger i andre retninger end sand eller geografisk nord. Det er der tre primære årsager til:
 Magnetisk deklination; Jordens magnetiske poler ligger dels i en betragtelig afstand fra dens geografiske poler; de magnetiske poler ligger endda ikke på linje med Jordens centrum.
 Deviation; Hvis et kompas ikke anbringes meget langt fra "uvedkommende" magnetfelter, f.eks. fra objekter af jern eller strømførende elektriske ledninger, vil disses magnetfelter forstyrre kompassets visning. Da det er svært at undgå såvel jernkomponenter og elektriske ledninger i skibe, flyvemaskiner og andre fartøjer der bruger et kompas, "accepterer" man fejlvisningen og forsyner evt. kompasset med en deviationstabel; en oversigt der viser hvilken kurs man skal "vælge" på kompasset for at følge en bestemt, "virkelig" kompaskurs.
 Magnetisk inklination: Kompasnåle er almindeligvis indrettet til at dreje i det vandrette plan, men i praksis ligger den direkte retning til de magnetiske poler et stykke under horisonten; den såkaldte magnetiske inklination. Nålen vil forsøge at pege så direkte mod den magnetiske pol som muligt, men når nålen er indenfor nogle få grader fra retningen til den magnetiske pol, trækker de magnetiske kræfter nålen nedad frem for til en af siderne: Med mindre nålens leje er helt frit for friktion, kan nålen godt "finde hvile" et par grader ved siden af den "lige vej" til den magnetiske pol.

Accelerations- og decelerationsfejl 
I de kompasser der bruges i mindre sportsfly er kompasnålens leje ikke anbragt præcis i midten af den magnetiske kompasnål, men så tilpas meget "ved siden af" midten til, at den ene ende af nålen "hænger nedad" i en vinkel der nogenlunde svarer til de breddegrader, kompasset skal bruges ved. Derved elimineres fejl som følge af den magnetiske inklination; til gengæld påvirkes den "lange ende" af kompasnålen af flyvemaskinens bevægelser: Hvis en flyvemaskine flyver lige ud på vej mod øst eller vest, og så enten accelererer eller decelererer ("bremser op"), vil inertien få den lange ende af kompasnålen til at svinge ud, og dermed indikere en kursændring selv om flyvemaskinen ikke drejer.

Af den grund bruges kompasset kun lejlighedsvis til at justere flyvemaskinens retningsgyro efter, på tidspunkter hvor der flyves lige ud ved konstant fart.

Kartografi
Internetprotokol (flertydig)

Internetprotokol kan betyde flere ting (forkortet IP i betydning 1):
 Internetprotokol (IP) – Internetprotokollen er den datanetprotokol i internettet som bruges til den grundlæggende flytning af data.
 Internetprotokol (protokolfamilie) – En protokol i IP-familien, f.eks. IP, ICMP, UDP, TCP, POP3.
 Enhver protokol beregnet på rutning i subnet (intranet) og mellem subnet (internet).

Eksempel på brug:
 [Betydning 1] Derudover vil der på Forskningsnettet, som et af det første net i verden, blive implementeret den nye Internetprotokol, IPv6. [Center for Teknologistøttet Uddannelse]

Kilder/referencer 
 Terminologiudvalget

Internetteknologi
Internetvært

En internetvært er en servermaskine der er tilsluttet internettet.

Eksempel på brug: En af kommunens computere bør etableres som en internetvært, hvorpå alle kommunens borgere kan oprettes med en elektronisk postadresse. [Teknologirådet]

Kilder/henvisninger 
Terminologiudvalget

Vært
Intranet

Et intranet er et datanet som er internt i en organisation, og som benytter sig af internetprotokollerne. En teknologi hvormed man internt i en organisation får adgang til dokumenter og tjenester via internetprotokoller. Formålet med et intranet er at understøtte gruppekommunikation. Intranettet kan således være et vigtigt redskab i praktiseringen af "knowledge management", altså styringen af flowet af informationer.

Eksempel på brug: Et intranet er et elektronisk system, hvor man kan samle al den viden, der findes i en organisation, og gøre den let tilgængelig for alle. [Schultz Information/Forlag] 

Man kan bruge intranettet til både at gå ind på andre computere på netværket, såvel som en central webserver. Computere på netværket kan kontaktes på adresser som fx denne: \\Computer1 (hvis styresystemet er Windows)

Man kan så komme på en webserver ved at gå ind på en IP som denne, 192.168.1.1 eller tilsvarende.

Der findes i dag flere forskellige udbydere, som tilbyder intranetløsninger. Flere virksomheder, kommuner og offentlige institutioner bruger i dag løsninger, som er decentraliserede i forhold til deres interne netværk og har dermed outsourcet selve vedligeholdelsen af intranettet. Dog er brugerne selvfølgelig selv ansvarlige for indholdet.

Intranet i bredere forstand 
Betegnelsen intranet bruges i bredere forstand om en samling netværksressourcer som kun er tilgængelige for en brugerkreds med særlige adgangsrettigheder. Særlig udbredt er betegnelsen i forbindelser med skoler og daginstitutioner, hvor der kan findes intranet for forældre, for ansatte og for eleverne. Et intranet i denne forstand er typisk tilgængeligt fra internettet i bred almindelighed, beskyttet af adgangskontrol.

Anvendelse 
Virksomheder i dag bruger intranettet som et aktivt led i videndelingen i dagligdagen. Særligt i komplekse organisationer kan det være givtigt, at implementere et intranet, hvor deling af informationer typisk bliver gjort via email eller sågar analoge opslagstavler. I alt sin enkelthed bliver det gjort nemmere for medarbejdere, at tilgå og dele informationer på tværs af afdelinger. De kan dermed spare tid og ressourcer, på at finde det, som de skal bruge.

Anvendelse af intranet i dag spænder over mange forskellige brugssituationer. Det kan som førnævnt være upload at et dokument, men det kan også være en diskussion af et nyt initiativ, som giver brugere adgang til at diskutere og få input fra flere medlemmer end via andre kanaler. Særligt i form af intranet 2.0, blev dette en aktiv del af anvendelse. Dog kan intranettet også i dag bruges i en mere social sammenhæng, hvor aktiviteterne der omkredser arbejdspladsen bliver inddraget.

Helt konkret kan det betyde, at en medarbejder f.eks. uploader et dokument omkring de nyeste retningslinjer indenfor et givent emne. Funktionaliteterne gør det derefter muligt, at øvrige medarbejdere kan se dokumentet, redigere i det, se tidligere historik og eventuelt kommentere dokumentet, skulle der være et eventuelt behov for afklaring.

Eksterne henvisninger 
 Informationsordbogen. Opslagsord: Intranet

Se også 
 Terminologiudvalget
 Extranet

Internetteknologi
Kilo-

Kilo er et SI-præfiks, der kan anvendes på enhver SI-enhed og angiver størrelsen 1 000 gange. 

Kilo angives ved symbolet "k".

Kilo bruges også alene som synonym til kilogram og uformelt for 1000 kr..

I forbindelse med computere kan kilo- både betyde gange 1 000 og gange 1 024. Dette er uhensigtsmæssigt, men en følge af, at der længe ikke fandtes noget udtryk til at beskrive datamængden 1 024 byte (210), eller andre toerpotenser.
I 1998 blev præfikset kibi defineret til at angive størrelsen 1 024. For at adskille den fra kilo angives den "Ki", dvs. at 1 KiB er 1 024 byte og 1 kB er 1 000 byte. Se artiklen binært præfiks.

Referencer 

SI-præfikser
Hjelmfigur

En hjelmfigur er i heraldikken en figur på toppen af en ridders hjelm.

Fra omkring midten af 1300-tallet begyndte man at anbringe en vulst af snoet klæde rundt om hjelmen, dels for at danne basis for hjelmfiguren, dels for at holde holde hjelmklædet på plads. Med samme formål anvendtes ofte også en krone, oprindelig kun brugt af fornemme personer, men efterhånden blev de også almindelige blandt alle stænder, og hjelmkronen er altså ikke en rangkrone. Siden 1700-tallet ses imidlertid ofte også rangkroner på hjelmen, hvilket kan være forvirrende. Ved siden af den traditionelle middelalderlige krone udvikledes efterhånden en række specielle kroneformer. Det vistnok ældste kendte eksempel på brug af hjelmfigur sidder i et segl fra 1197, men først i løbet af 1200- og 1300-tallet blev hjelmfigurer almindelige. De var i reglen fremstillet af læder, lærred på ramme, fjer og lignende, og brugtes især til turnering.

Engelsk praksis 
I britisk heraldik er det almindeligt at benytte hjelmfiguren alene som badge – en praksis, der har ført til at ordet crest blandt lægfolk også har fået betydningen "våbenskjold eller våben". 

Heraldik
Rød dværgmispel

 
Rød dværgmispel (Cotoneaster integerrimus) er en op til 1 meter høj busk, der i Danmark (Bornholm) vokser i klippeterræn. Planten skaber jordtræthed.

Beskrivelse 
Rød dværgmispel er en løvfældende busk med en opret, tæt forgrenet og kuplet vækst. Barken er først lysegrøn (men rødbrun på lyssiden) og behåret. Senere blver den brun og behåret. Gamle grene har en glat, brun bark med sølvgrå afskalninger. Knopperne sidder spredt, og de er fladtrykt ovale med tæt, grå hårklædning. Bladene er ovale og helrandede med blank, mørkegrøn overside og hvidgrå, tæt behåret underside.

Blomstringen sker i maj. Blomsterne er samlet i små knipper ved bladhjørnerne, og de enkelte blomster er 5-tallige og små med hvide eller lyserøde kronblade. Frugterne er blanke bæræbler.

Rodnettet er kraftigt og når både dybt ned og langt ud.

Højde x bredde og årlig tilvækst: 1 x 1 m (10 x 10 cm/år).

Voksested 
Arten er udbredt fra Vesteuropa til Mellemøsten, Kaukasus og Østasien. Bestandene i Skandinavien betragtes af nogle botanikere som tilhørende en særskilt art: Cotoneaster scandinavicus, men det er der ikke enighed om. I Danmark er arten vildtvoksende på Bornholm.

I Finland findes den på løvenge af "fennoskandisk type" sammen med bl.a. hassel, hjertegræs, alm. hvidtjørn, soløje, blodrød storkenæb, hulkravet kodriver, hvid anemone, lancetvejbred og slåen.

Note

Kilder 
 Signe Frederiksen et al., Dansk flora, 2. udgave, Gyldendal 2012. .

Buske
Dværgmispel
Sømine

En sømine er en sprængladning udlagt i vandet for at spærre for gennemsejling.

Normalt udlægges søminer i et minefelt i et mønster, der hindrer fjendtlig gennemsejling af feltet.

Søminer findes i to hovedkategorier: Selvvirkende og kontrollerede.

Minetyper
De selvvirkende miner virker lige så snart, de er lagt ud og er uden kontrol af nogen art. Der er flere forskellige typer, eksempelvis hornmine (kontaktmine), magnetmine, akustisk mine og trykmine (afstandsminer).

De kontrollerede miner kan styres, normalt via et kabel (kabelminer). De bruges oftest i farvande, man selv ønsker at besejle.

Nogle moderne miner kan ligge stille på bunden, til fx lyden af et skib vækker dem, hvorpå de kan opsøge målet. Derved kan antallet af miner mindskes, hvilket forenkler udlægningen.

Udlægning
Miner kan udlægges fra særlige skibe, minelæggere, nedkastes fra flyvemaskiner eller udlægges fra undervandsbåde, enten særligt konstruerede undervandsbåde eller via torpedorørene.

Minestryning
Miner kan stryges af skibe, som oftest minestrygere, der trækker en paravane i en wire ved siden af sig. Wiren rykker minen løs, og en saks på paravanen klipper minens forankring over. Magnetminer kan bringes til eksplosion med en mægtig magnet anbragt under et fly. 

Maritime våben
Landmine

En landmine er en sprænganordning der er nedgravet, eller skjult på jordoverfladen, for at danne en spærring for fjendtlige tropper.
Der kan skelnes mellem panserminer og personelminer. Langs den jyske vestkyst blev der oprettet flere minefelter under 2. verdenskrig.

Personelmine 

Personelmine er beregnet til at skade eller dræbe fjendtlige soldater. De kommer i mange, snedigt udtænkte former. Nogle modeller er nedgravede, og beregnet til at ødelægge benet på offeret, mens andre hopper op i hovedhøjde og spreder en sky af granatsplinter, der kan dræbe eller lemlæste flere soldater på en gang. De kan udløses ved at ofret træder på dem, eller ved hjælp af en snubletråd.
I mange 3. verdenslande er personelminer fra tidligere konflikter et stort problem, da de kan lemlæste eller dræbe mange år efter de er udlagt.
Personelminer kan anbringes manuelt, udkastes fra køretøjer, raketter, artillerigranater eller fly.

Panserminer 

Panserminer er beregnet til at uskadeliggøre kampvogne og andre pansrede køretøjer. De er større, og skal have mere tryk for at udløses, end personelminer. Typisk vil de ikke ødelægge en kampvogn totalt, men snarere ødelægge dens bælter, så den bliver immobiliseret. Mindre pansrede køretøjer, som PMVer vil være mere tilbøjelige til at blive ødelagt.

Se også 
 Vejsidebombe
 Snubletråd

Bomber
Sonar

Sonar (forkortelse af SOund NAvigation and Ranging) er en akustisk teknik, der bruges til at opspore og bestemme afstand og retning til genstande under vand, fx fiskestimer, undervandsbåde, skibsvrag eller andre lydreflekterende genstande. 

En sonar agerer ligesom en flagermus, nemlig ved at udsende korte ultralydsimpulser, fx med en frekvens på 30kHz og en varighed på 2 sekunder. Sonaren opfanger de lydimpulser, der reflekteres fra genstande i vandet. Dette ekko bearbejder sonaren til oplysninger om afstand og retning til genstanden. 

Hvis genstanden bevæger sig, fx en ubåd, kan dens hastighed også bestemmes, idet dopplereffekten medfører, at den reflekterede lydbølge har en lidt højere frekvens end den primære, hvis genstanden nærmer sig, og lidt lavere frekvens, hvis genstanden fjerner sig. 

Sonar kan også anvendes til kommunikation igennem vandet. Det kræver dog en sender og modtager hos begge parter.

Historie 
Sonaren var et teknologisk modsvar til en ny trussel, ubåden. Før 1. verdenskrig havde man i det små i England og Frankrig arbejdet med sonar. Ved udbruddet af 1. verdenskrig i 1914 indså man, at det var nødvendigt med et anti-ubåds-våben. Hydrofoner blev i forvejen brugt, men det kræver, at det, man leder efter (fx en ubåd), udsender lyde. På den baggrund genoptog de to lande arbejdet med opfinde den aktive sonar. Det passive sonarprincip, som blev brugt til at detektere ubåde, bestod af en lang line med mikrofoner, som blev slæbt efter skibet og opfangede motor- og propelstøj fra ubådene. Det aktive sonarsystem, som opfangede lydreflekser, udviklede fysikerne Ernest Rutherford og Paul Langevin. Det blev brugt i 1918 for første gang. 

I England kaldtes forskningsenheden for Anti-Submarine Division of the British Naval Staff, og al forskning foregik i dyb hemmelighed, for at fjenden (primært Tyskland) ikke skulle udvikle et forsvarssystem mod sonaren.  

Som et røgslør over forskningen omtaltes de nyudviklede apparater for ASD'ics, og de materialer, man brugte, for ASD'ivite, som i Anti-Submarine Division. I takt med at arbejdet skred frem, endte man med at kalde det ASDIC, der egentlig ikke står for noget (bortset fra Anti-Submarine Division), men bare er en omskrivning af ASD'ics. 

ASDIC'en gjorde, at man nu aktivt kunne søge efter ubådene, og sammen med dybdebomber var denne opfindelse med til at vende krigens gang.  

Under 2. Verdenskrig bidrog sonaren i væsentlig grad til de allieredes succes i kampen mod tyske ubåde.

Aktiv sonar 

Aktiv sonar registrerer ekkoer af egen udsendt lyd.

Sonaren virker efter samme princip som radaren (ekkoprincippet), det vil sige, at den udsender en kort lydbølge (ofte kaldet et ping) og registrerer ekkoerne på en skærm. Det tager længere tid at få ekkoerne hjem, da lydens hastighed i vand er omkring 1.500 meter pr. sekund.

Ekkoloddet er et eksempel på en sonar, der kun kigger nedad for at måle dybden.

Passiv sonar 
Passiv sonar eller hydrofonen registrerer udelukkende lyd fra andre skibe/ubåde (eller lyde fra havdyr).

Se også 
 Biosonar
 Side scan sonar

Akustik
Navigationsudstyr
Telekommunikation
Halmstad

Halmstad (gl. ) er en by i Halland i det sydvestlige Sverige med  indbyggere. Den er den største by i Halland og er hovedby i Halmstads kommune og residensby i Hallands län.

Halmstad ligger på den svenske vestkyst, hvor Nissan udmunder i Kattegat. Byen er rig på kunst og skulpturer.

Historie 
Selve navnet optræder første gang i formen Halmstæde i kong Valdemar 2. Sejrs Jordebog fra 1231, dengang som navnet på et herred og en kongsgård.

Fra et pavebrev i 1264 kan man se, at Halmstad på det tidspunkt havde et dominikanerkloster. I andre dokumenter fra samme periode kaldes Halmstads indbyggere for borgere, og der står at de bedrev handel og ejede skibe.

De første kendte købstadsprivilegier er fra 1307, udstedt af kong Erik Menveds bror, den senere Christoffer 2., der var hertug af Halland.

I 1430'erne blev Halmstad hærget og plyndret af svenske tropper under Engelbrekt.

Halmstad var Kalmarunionens kongresby. Kalmarunionen indeholdt bestemmelser om, at kongevalg skulle holdes i Halmstad. Borgerne drømte om, at Halmstad ville blive Nordens hovedstad.

Christian IV, konge af Danmark 1588-1648, har sat sit præg på Halmstad. Han opholdt sig meget i det danske Halland og lod Halmstad Slot og et befæstningsværk bygge. For at styrke grænseforsvaret mod Sverige forvandlede han Halmstad fra en fredelig købstad til en stærk grænsefæstning. I en halvmåne rundt om byen lå en vold med seks fremspringende bastioner. Af de fire byporte, en i hvert verdenshjørne, er kun Nørre Port bevaret.

Slottet var på det nærmeste færdig i 1619, da Christian IV indbød Gustav II Adolf til Halmstad. Der blev festet på slottet i syv dage. Samme år ødelagde en brand byen, og Christian IV fik mulighed for at gøre Halmstad til en moderne renæssanceby med lige gader og regelmæssige bykvarterer.

I 1563 belejredes Halmstad af svenskerne, men byen forsvarede sig fremragende og tappert. Måske er det derfor, at Halmstads byvåben indholder tre hjerter. Frederik 2. belønnede borgerne med store jordejendomme.

Ifølge Brømsebrofreden i 1645 fik Sverige Halland som pant i 30 år, og i Roskildefreden 1658 blev afståelsen definitiv. I 1676 stod slaget ved Halmstad, hvor svenskekongen Karl XI besejrede den danske hær. Det blev det sidste slag i Halland mellem danskere og svenskere.

I 1800-talet blev byen, takket være søfart og industri, en af Sveriges hurtigst voksende byer.

Sport 
For golfspillere har Halmstad, med Halmstad GK i spidsen, en række fine golfbaner inden for blot nogle få km. I alt findes der 183 golfhuller.

Af øvrige sportstilbud findes bl.a.:
 Halmstads BTK, bordtennis
 Halmstads BK, fodbold
 Halmia, fodbold
 HK Drott, håndbold

Kunst 
Kunstinteresserede har masser at vælge imellem, f.eks.
 Kunstliv Halland, hvor byens kunstnere åbner deres atelierer (midt i maj).
 Mjellby Kunstmuseum, med sin unikke samling af kunstnere fra Halmstad-Gruppen
 Hotel Tylösands store og interessante kunstsamling.

Strand og natur 
Ved byen er der 40 km frodig strand med mange badebugter. I byens omegn er der også store skove og søer, som er åbne for alle at besøge hele året rundt.

Fotogalleri

Kilder

Eksterne henvisninger 

 Kommunens hjemmeside
 Kommunens hjemmeside – Turism
Side-scan sonar

En side-scan sonar er en sonar som kigger til siderne. Den kan sammenlignes med en radar, men bruger ultralyd i stedet for elektromagnetiske impulser. Lydimpulsene er normalt i området 100 til 500 kHz. En højere frekvens giver bedre opløsning men mindre rækkevidde. Den bruges meget til eftersøgning af skibsvrag og andet på havbunden.

En af opfinderne af side-scan sonaren var den tyske videnskabsmand, Dr. Julius Hagemann, som blev bragt til USA efter World War II og arbejdede ved US Navy Mine Defense Laboratory, Panama City, FL fra 1947 indtil sin død i 1964. Hans arbejde er dokumenteret i US Patent 4,197,591 
som først blev offentliggjort i Aug 1958, men som blev bibeholdt som klassificeret af US Navy indtil det blev udgivet i 1980. Eksperimentielle side-scan sonar systemer blev lavet igennem 1950'erne i laboratorier inklusiv Scripps Institution of Oceanography, Hudson Laboratories og af Dr. Harold Edgerton ved MIT i 1960'erne.

Virkemåde 
En side-scan anvender en aktiv sonar enhed som udsender en konisk eller vifte-formede pulser ned mod havbunden over en stor vinkel vinkelret på sejlretningen af side-scan sonaren. Side-scan sonaren kan f.ek. blive trukket gennem vandet af et skib ved vandoverfladen, monteret på undersiden af et sejlende skib – eller trukket af en ubåd. Lydstyrken af de akustiske refleksioner fra havbunden fra den vifteformede lydkegle måles skivevis (ca. 1-dimensionelt, linjevis). Disse skivemålinger "sys" senere sammen langs sejlretningen og udgør så et billede.

Kilder/referencer

Se også 
 Biosonar

Eksterne henvisninger 

 Marine Sonic HDS Sonar System
 Side Scan Sonar
 Use of side scan sonar to recover drowning victims 
 Pictures and description of USGS Benthos SIS-1000 sidescan sonar tow vehicle.
 Eksempler på geocoded sidescan billeder

Navigationsudstyr
Akustik
Finsk rose

 
Finsk rose (Rosa acicularis) er en løvfældende busk med en opret til overhængende og rankende vækstform. Frugterne er store, kaldet hyben. Blomsterne har en svag duft.

Beskrivelse 
Barken er først blågrøn, men senere bliver den olivengrøn. Gamle grene kan have en grågrøn, revnet bark. Alle grene er tæt besat med nålespidse, helt rette torne (omtrent som det ses på rynket rose). Knopperne er først skjult bag bladfoden og akselbladene, men efter løvfald ses de som små, spredtstillede, knudeagtige og olivengrønne knopper inde mellem tornene. 

Bladene er uligefinnede med ovale småblade, der har fremadrettede tænder på den yderste del af bladet. Over- og undersiderne har omtrent samme, lyst blågrønne farve. Blomstringen sker tidligt, men indrettet efter de stedlige forhold. Blomsterne er forholdsvist store og sidder 5-15 sammen på dværgskud. Blomsten er regelmæssig og 5-tallig med lyserøde kronblade. Frugterne er store, pæreformede eller ægformede hyben.

Rodnettet er vidt udbredt og kraftigt. 

Højde x bredde: 2,00 x 2,00 m.

Hjemsted 
Arten har en cirkumpolar udbredelse og findes i de nordligste områder af Canada, Alaska, Skandinavien, Rusland, Sibirien og Japan, men – mærkeligt nok – ikke på Grønland og i Island. Den foretrækker åbne skove, flodbredder, lysninger og afbrændte områder. 

I Hay River Lowland, Northwest Territories, Canada, findes en bred, flad slette, som mest ligger i Northwest Territories. Her er der blandede skove, dels nåleskove på de vådeste områder og dels løvskove på de bedre jorde. Det er i de sidste, at arten findes sammen med bl.a. agerbær, ene, amerikansk asp, amerikansk grønel, balsampoppel, blågrå pil, buskpotentil, canadisk bøffelbær, ellebladet bærmispel,  papirbirk, pilekornel, Ribes lacustre (en art fra Ribs-slægten), Rosa woodsii (en art af rose), rød druemunke, skarlagenjordbær og østamerikansk lærk

Anvendelse 
Planten kan bruges som fritvoksende busk i læhegn, vildtbeplantninger og andre steder, hvor klimaforholdene er barske.

Den er hårdfør og trives under forhold, hvor temperaturen når ned til -40° C.

Note 

Lyserøde blomster
Haveplanter
Rose
Småbladet milturt

 
Småbladet Milturt (Chrysosplenium oppositifolium) er en 5-10 cm høj urt, der vokser samme steder som Almindelig Milturt, dvs. i skovsumpe og på åbredder.

Beskrivelse 
Småbladet Milturt minder om Almindelig Milturt, men i modsætnig til denne har småbladet milturt modsatte blade, hvis stilke er kortere end bladpladen. Desuden mangler småbladet milturt oprette hår på oversiden af bladene.

Udbredelse 
Småbladet milturt er temmelig almindelig i Jylland, men er sjælden eller manglende på Øerne.

Kilder 
 Signe Frederiksen et al., Dansk flora, 2. udgave, Gyldendal 2012. .
 Systema naturae 2000 (classification) – Taxon: Chrysosplenium oppositifolium

Eksterne henvisninger 
 Arne og Anna-Lena Anderberg: Den virtuella floran, Naturhistoriska riksmuseet 

Stenbræk-familien
Almindelig kællingetand

 
Almindelig kællingetand (Lotus corniculatus) er en 10-30 cm lang nedliggende eller opstigende urt med gule eller orangerøde blomsterhoveder. Arten er almindeligt forekommende på lysåbne biotoper, og den indgår i mange af de "blomsterengblandinger", som bruges i haver, parker og på vejskråninger.

Beskrivelse 

Almindelig kællingetand er en flerårig, urteagtig plante med en nedliggende til opstigende vækstform, men uden udløbere. Stænglen er mere eller mindre kantet. Bladene er spredte og trekoblede med ægformede, helrandede småblade og to akselblade, der ligner de egentlige småblade. Begge sider er glatte og græsgrønne. Blomsterne ses i juni-august, og de sidder i endestillede halvskærme med 4-7 blomster i hver. De gule blomster er bygget, ganske som man kender det fra andre ærteblomst-planter. Frugterne er smalle, krumme bælge med hårdskallede nødder.

Almindelig kællingetand har symbiotisk samliv med knoldbakterier. Det sætter den i stand til at forsyne sig med kvælstof fra luften. Rodsystemet er dybtgående og meget stort. Nyere undersøgelser viser, at alm. kællingetand (sammen med andre kvælstofsamlende arter) er afgørende for ophobning af kulstof og kvælstof i plantesamfundene.

Højde x bredde og årlig tilvækst: 0,40 x 0,40 m (40 x 40 cm/år).

Voksested 

Almindelig kællingetand er udbredt i Nord- og Østafrika, Mellemøsten, Kaukasus, Centralasien, Østasien og det meste af Europa, herunder også i Danmark. Arten er knyttet til lysåbne voksesteder med tør til let fugtig, gerne mager jordbund. I Danmark er den meget almindelig i hele landet på næringsfattig, solåben bund langs vejkanter, på skrænter, overdrev, grå klit og heder.

På de ældre stenvolde, som har dannet Krageø ved Sejrøbugtens kyst findes arten i et strandoverdrev sammen med bl.a. engelskgræs, alm. pimpinelle, alm. røllike, bakkenellike, dansk astragel, fåresvingel, gul snerre, harekløver, hundetunge, nikkende limurt, sandløg, sandstar, sølvpotentil, tidlig dværgbunke, tjærenellike, vellugtende gulaks og vårpotentil

Anvendelse 
Planter af udenlandsk frø (som f.eks. indgår i "blomsterengblandinger") er ranglede i væksten og ikke særligt egnede her i landet.

Note

Kilder 
 Signe Frederiksen et al., Dansk flora, 2. udgave, Gyldendal 2012. .

Eksterne henvisninger 
 Arne og Anna-Lena Anderberg: Den virtuella floran, Naturhistoriska riksmuseet 

Flerårige urter
Gule blomster
Symbioser
Kællingetand
Minerydningsfartøj

Minerydningsfartøjer er fartøjer der finder og destruerer søminer der er lagt i område. Fartøjerne lokaliserer hver enkelt mine og bortsprænger dem. Minestrygere, på den anden hånd, rydder minerede områder uden at detektere minerne på forhånd. Mange fartøjer har muligheder for både at rydde og stryge miner.

Fremgangsmåde 
Et minerydningsfartøj benytter en side scan sonar til at detektere mulige miner. Når man finder en minelignende genstand sender man en dykker eller en undervandsdrone ud for at erkende minen. Fjernelsen af minen foregår ved at der placeres en mindre sprængladning ved siden af minen som kan detoneres på sikker afstand. Man kan også benytte en fjernstyret drone til at gennemsejle det minerede område og afsøge området for minelignende genstande og dermed undgå at sætte menneskeliv på spil ved at sejle ind i det minerede område. Herefter nærmer minerydningsfartøjet sig og undersøger de kontakter man fandt ved hjælp af dronen og bortsprænge dem.

Forholdsmidler 
Da minerydningsfartøjer ofte vil operere tæt på minefelter er de derfor designet således at deres akustiske og magnetiske signaturer (to typiske udløsere for miner) er minimeret. Eksempelvis er de ofte lyddæmpet ved at montere maskineri på støddæmpere eller ved at benytte dieselelektriske motorer. Magnetisk signatur minimeres ved at bygge bådene af træ, glasfiber eller et ikke magnetisk metal.

Minerydningsfartøjer er ofte små fartøjer med lav dybgang, da de ofte opererer i afgrænsede områder såsom sejlruter eller havne. Norske minerydningsfartøjer af Alta-klassen benytter katamaranprincippet og skaber dermed en stor stabil platform med minimal kontakt med vandet, hvorved man minimerer akustisk udbredelse samt en reduktion i de trykbølger fartøjet skubber igennem vandet som også kan detonere trykfølsomme miner.

Danske minerydningsfartøjer 
I Søværnet benytter man minerydningsfartøjer af Flyvefisken-klassen samt minerydningsdroner af MSF-klassen og Holm-klassen.

Referencer 

  eguermin.org 

Skibstyper
Krigsskibe

de:Minenabwehrfahrzeug#Minenjagdboote
C/N-forhold

C/N-forholdet er forholdet mellem indholdet af kulstof (C) og indholdet af kvælstof (N). Det kan beregnes for alle organiske stoffer, og det har stor betydning for tempoet i nedbrydningen af disse stoffer (førne). En liste over organiske materialers C/N-forhold vil vise, at de mest træagtige også er dem, der har det højeste C/N-forhold.

Liste over C/N-forholdet i nogle typer organisk materiale 

 Høvlspåner, savsmuld osv.: 500:1
 Ved: 200:1
 Bark: 100:1
 Halm, visne blade: 100:1
 grene, staudetop: 80:1
 hø, ensilage osv.: 50:1
 Bælgplantetop og tang: 20:1
 Møg: 15:1
 Dyrisk materiale og humus: 12:1
 Gylle: 8:1
 Urin: 1:1

Som det ses, standser forholdet normalt ved en magisk grænse på C/N = 12:1. Det skyldes, at her er forholdet blevet lig med forholdet i de dyr, der nedbryder stofferne, og så kan det ikke sænkes yderligere ad naturlig vej. Det er værd at lægge mærke til, at forholdet kan ændres på to måder: enten kan der fjernes noget kulstof, eller også kan der tilføres noget kvælstof. I naturen sker ændringen næsten altid på den første måde, nemlig ved at nedbryderne fordøjer det organiske stof. Som rest opstår der dels ekskrementer og dels CO2, der siver bort. Da CO2 indeholder kulstof, vil alle åndingsprocesser fjerne kulstof fra C/N-forholdet.

Ved kunstig tilførsel af overskydende kvælstof (f.eks. ved gødskning med salpeter, urin, gylle), kan visse bakterier dog nedbryde humus, så selv dette stof bliver udnyttet som energikilde. Dette forhold er baggrunden for, at humusindholdet i almindelig, dansk agerjord er faldet fra ca. 4% ved år 1900 til ca. 2% ved år 2000.

Bliver der gødet med urin eller gylle, er det vigtigt at lægge en mindre lag fugtig jord over urinen for at hindre ammoniakken i at fordampe til gene for mennesker og nogle planter.

Se også 
 Sten og jordtyper

Kilder

Eksterne links 
 Bo Elberling og Christian Juncher Jørgensen: Kulstof & kvælstof på godt og ondt– Danske vådområders bidrag til drivhusgasbudgettet i ''Geoviden 2013, 4 side 9-12

Økologi
Windows Live Messenger

For ældre versioner af denne software, se MSN Messenger.
For instant messaging klienten inkluderet i Windows XP, se Windows Messenger.

Windows Live Messenger var en såkaldt instant messaging-klient fra Microsoft til chat i realtid med operativsystemet Windows. Før version 8.0 hed klienten MSN Messenger (1999-2005), men fik herefter tilføjet ordet Live i midten af navnet, da Microsoft gjorde den til del af deres nye Windows Live programserie (2005-2014). I daglig tale blev klienten dog som regel stadig blot omtalt som MSN eller Messenger. Der blev lavet en række udvidelser til programmet, hvor man fx kan fjerne bannerreklamen fra hovedvinduet i Windows Live Messenger.

Lukning 
I 2012 annoncerede Microsoft, at alle Messenger-brugere ville blive flyttet over på Skype, som firmaet kort forinden havde købt for 50 milliarder kroner. I Danmark og resten af Europa, samt USA blev adgangen til Messenger slukket i begyndelsen af 2013. Kineserne fik dog mulighed for at fortsætte med at bruge Messenger helt indtil November 2014. Forsøger man at downloade chatklienten hos Microsoft, bliver man i dag mødt af en opfordring om at bruge Skype i stedet.

Specifikationer 
Udover selvfølgelig at kunne have en instant-message samtale med andre personer har Windows Live Messenger blandt andet følgende fordele:

 Video-samtale
Ved hjælp af Windows Live Messenger og et ganske almindeligt webcam er du i stand til at kunne snakke med dine venner direkte, og samtidigt se hinanden.
 Lyd-samtale
Hvis du kun ligger inde med en mikrofon, eller et headset kan du også nøjes med blot at snakke med folk i den anden ende.
 Spil
Du kan også spille udvalgte spil, mod dine venner i samtale-vinduet. Blandt disse er der blandt andet kabaleopgør, kryds og bolle og dam.
 Blink
I de nyere versioner af Messenger er der blevet mulighed for såkaldte blink, som er små animerede filmklip man kan sende til hinanden.
 Håndskrift
Sidst, men ikke mindst er det også muligt at skrive med håndskrift med musen i samtale-vinduet, i de nyere versioner af Messenger.

Eksterne henvisninger 
 Windows Live Messenger 
 Messenger Plus!  – en udvidelse til Windows Live Messenger
 Mess with MSN Messenger – en anden udvidelse til Windows Live Messenger
 Windows Live

Software fra Microsoft
VoIP programmer
Windows Live
Størrelser (papir)

Standarden for papirstørrelser hedder ISO 216. Den består af en række størrelser, hvor en ændring fra et tal til det næste større tal betyder en halvering af den længste side, svarende til at man folder midt på papirets længste side. 

Eksempelvis er A4-papir 210 × 297 mm, og A5 er 148 × 210 mm. 

Når der tales om 80 g-papir, menes der, at 1 kvadratmeter vejer 80 gram (et A0-ark), så et ark 80-grams A4-printerpapir således vejer 5 g (idet der går 16 A4-ark på en kvadratmeter).

A- og B-formaterne passer direkte ind i metersystemet; A0 fylder således en kvadratmeter, mens B0 er en meter på den korteste led.

For konvolutter findes en C-række, der passer til at man kan lægge det tilsvarende A-papir ind i konvolutten. En C5-konvolut passer derfor til et A5-ark eller et foldet A4-ark.

De internationale standarder for papirstørrelser bliver brugt i alle verdens lande undtagen USA, Canada og nogle sydamerikanske lande.

Internationale papirstørrelser (ISO 216) 

Når man ser bort fra afrunding, kan de tre hovedseriestørrelser også udregnes af en matematisk formel:

USA's papirstørrelser

Ekstern henvisning 
 International Standard Paper Sizes af Markus Kuhn (på engelsk)

 Konverter Papirstørrelser

ISO-standarder
Trykke- og skrivepapir
Destroyer

En destroyer (også kaldet en jager) er et hurtiggående krigsskib til beskyttelse af større enheder (hangarskibe, flådestyrker). Hovedarmeringen er missiler, kanoner og torpedoer.

Destroyere kom frem i 1880'erne, da krigskibe var dampdrevne og med stålskrog. De skulle beskytte slagskibene mod torpedobåde og hed torpedo-boat destroyers. Kort efter blev de selv udrustet med torpedoer og jagtede slagskibe langt fra kysten hvor de små torpedobåde ikke kunne nå. Da ubådene i Første Verdenskrig blev de primære torpedobærere, ændrede destroyerne arbejdsopgaver og blev ubådsjægere.

Destroyere er større end fregatter og mindre end krydsere, men definitionen på en destroyer beror typisk på et skøn eller en politisk definition. Typisk vil destroyere være 120-170 m lange, have tonnager på 3.000-10.000 tons og besætninger på 250-400 mand. På grund af øget automatisering, vil ældre fregatter sagtens kunne have større besætninger end moderne destroyere.

Kilder 
 Rodholm, K: Scandinavian Navies/Nordiske flåder, 1995, Rodholm Publishing, 
 The New Encyclopædia Britannica, 2003, Encyclopædia Britannica Inc., 
 Brockhaus Die Enzyklopädie, 1999, Brockhaus Leipzig-Mannheim, 

Skibstyper
Krigsskibe
Slagskib

Et slagskib er et svært pansret og armeret krigsskib med deplacement på omkring 35-45.000 tons og med panser på op til 40 cm tykkelse, i et enkelt tilfælde 200 cm tykkelse.

Spillede en betydelig rolle i slutningen af det 19. og starten af det 20. århundrede. De mistede deres betydning med udgangen af 2. verdenskrig, idet de dels er sårbare overfor flyangreb, torpedoer og missiler, dels er meget dyre i drift.

Efter 2. verdenskrig 
Efter 2. verdenskrig blev næsten alle slagskibe skrottet eller brugt ved kernevåbenforsøget på Bikini-atollen i 1946. US Navy og Royal Navy fortsatte dog på hver deres måde:

De fire nyeste amerikanske slagskibe af Iowa-klassen var operative som kadettræningsskibe. I 1946 krævede Stalin flådebaser i Grækenland og/eller Tyrkiet, men efter et venskabsbesøg af BB-63 Missouri i de pågældende lande, blev kravet trukket tilbage. Slagskibene var dog alt for dyre i drift, så i 1948-49 blev de tre af dem lagt i mølpose.

Under koreakrigen var alle fire reaktiveret som kystbombardementsskibe (rækkevidde 38 km) og blev i 1955-58 lagt i mølpose. Store flytab under vietnamkrigen fik US Navy til at reaktivere BB-62 New Jersey i 1968-69 til bombardement af Nordvietnam, men elektronisk krigsførelse viste sig at være billigere. Under præsident Reagans oprustning, blev et slagskib moderniseret hvert andet år og BB-62 New Jersey bombarderede Bekaadalen i Libanon i 1983-84, mens BB-63 Missouri beskyttede olietankere i den Persiske Golf i 1987 under Iran-Irakkrigen.

En eksplosion i B-kanontårnet på BB-61 Iowa i 1989 beskadigede den så kraftigt, at den kom i mølpose i 1990. BB-63 Missouri og BB-64 Wisconsin deltog i Golfkrigen og ved afslutningen af den kolde krig blev alle fire lagt i mølpose. I dag er de tre af dem museumsskibe.

I Storbritannien tegnede sig der et lidt andet billede. Umiddelbart efter afslutningen på 2. verdenskrig blev hovedparten af Royal Navy's slagskibe og slagkrydsere dekommissioneret og solgt til ophugning, en del af dem stammende fra 1. verdenskrig. I marts 1941 havde man påbegyndt bygningen af HMS Vanguard, et slagskib som skulle blive det største slagskib i Royal Navy's historie med en deplacement på 48.500 t. Oprindeligt var det tiltænkt at beskytte britiske fjernøstlige interesser og imødegå truslen fra blandt andre de japanske superslagskibe Yamato og Musashi. Da det blev kommissioneret den 9. august 1946 var krigen ovre, og slagskibets hovedrolle i moderne søkrigsførelse endegyldigt forbi. HMS Vanguard blev ikke indsat under krigen i Korea, og dekommissioneredes i 1959, 13 år efter sin entré i Royal Navy, uden at have været indsat i kampoperationer. HMS Vanguard blev det sidste slagskib som blev bygget til Royal Navy.

Skibstyper
 
Krigsskibe
Signalflag

Signalflag er flag hvormed man kan kommunikere med andre skibe eller land. Historisk har der været adskillige serier af signalflag, men de internationale signalflag er i dag mest udbredt. Signalflag sættes ofte i en dobbelt line, der har toppunkt i sallinghornet og som fastholdes med en lineholder på masten.

Et signalflag kan sættes enten Close up hvor flaget er sat højest oppe i faldet. Flaget kan også sættes på Dip, hvor flaget bliver sat cirka 1/3 af faldets længde fra toppen, således at det er synligt at det er klar til at blive sat Close Up og dermed viser at man er er ved at forberede til at udføre flagets betydning.

De civile signalflag har hver deres egen betydning når de hænger alene og koden gælder for al skibsfart:

Signalflagene

Militære standere

Referencer og eksterne links 

 Boatswain's mate: know your flags

Navigation
Skibsterminologi
Vilhelm Bergsøe

Vilhelm Bergsøe (født 8. februar 1835 på Den kongelige Porcelænsfabrik i København, død 26. juni 1911) var en dansk forfatter, zoolog og numismatiker, bror til maleren Johan Friderich Bergsøe og præsten Sophus Bergsøe. Hans mest kendte værk er romanen Fra Piazza del Popolo.

Han var søn af kgl. administrator ved Den kongelige Porcelænsfabrik Carl Vilhelm Bergsøe og Sophie født Bech. Vilhelm Bergsøe blev uddannet som zoolog i 1860 (doktor i 1864) og udgav mange skrifter inden for dette fag. Mest kendt er værket Fra Mark og Skov I-II (1881). 

På grund svækket syn drog han på en studie- og rekonvalescensrejse til Italien i 1860'erne. Efter hjemkomsten dikterede han romanen Fra Piazza del Popolo (1866) og nogle år efter Fra den gamle Fabrik (1869). Den sidste især delvist selvbiografisk og beskriver forfatterens opvækst på Den kongelige Porcelænsfabrik (nu Royal Copenhagen) på Købmagergade i København.

Øjensygdommen tvang snart Vilhelm Bergsøe til helt at opgive karrieren som zoolog og han helligede sig sin forfattervirksomhed. Han udgav en del novellesamlinger, romaner og selvbiografiske værker. Selv om Vilhelm Bergsøe var af den sen-romantiske skole, holdt han sig ikke til en enkelt genre. Bl.a. skrev han en af de tidlige danske science fiction-historier (Flyvefisken "Prometheus" (1876)) og udgav også en samling spøgelseshistorier (Gjengangerfortællinger (1871)) (Gengangerfortællinger er ikke kun spøgelseshistorier – samlingen hedder sådan, fordi historierne i den har været udgivet før i ugeblade og lignende. Titlen er et ordspil ligesom Nathaniel Hawthornes "Twice Told Tales"). 

Rom og mindet om rejsen til Italien synes aldrig at have svækkedes i hans erindring, hvad mange af hans udgivelser vidner om (Rom under Pius den Niende (1877, I Sabinerbjergene 1-2, (1871).
 
Han var far til Paul Bergsøe.

I Danmark er der opkaldt veje efter ham; Vilhelm Bergsøes vej i Aarhus, Vilhelm Bergsøes Allé i Søborg i Gladsaxe kommune og Bergsøes Plads i Odense.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 Digte, bibliografi m.m. på Kalliope.org
 Vilhelm Bergsøe på Dansk Forfatterleksikon
 Vilhelm Bergsøe på Litteraturpriser.dk
 
 Samlede værker online og Forfatterportræt  på Arkiv for Dansk Litteratur

Romanforfattere fra Danmark
Digtere fra Danmark
Novelleforfattere fra Danmark
Selvbiografer fra Danmark
Zoologer fra Danmark
Numismatikere fra Danmark
Danskere i 1800-tallet
Riddere af Dannebrog
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Dansksprogede forfattere fra Danmark
Vilhelm
Personer i Dansk Biografisk Leksikon
Studenter fra Københavns Åbne Gymnasium
Livsstrategi

Teorien om planters livsstrategier er grundlagt af den engelske økolog John Philip Grime i 1979 Den kaldes også for C-S-R Trekantteorien, og den går ud på, at hver af plantearterne er tilpasset en bestemt, samlet påvirkning fra tre faktorer: konkurrence (C), stresstolerance (S) og ruderale betingelser (R). John Philip Grime udviklede i 1974 et nyt system til beskrivelse og klassificering af planters livsstrategier. Teorien bygger med andre ord på den grundtanke, at ethvert voksested kan beskrives i forhold til de tre målepunkter: Konkurrencesamfund, Stresssamfund og Ruderalsamfund.

Konkurrencestrategi 
Planter siges at satse på konkurrence, når de trives på steder med ringe grad af stress og forstyrrelse, men høj intensitet i den indbyrdes biologiske konkurrence. Disse arter kan udkonkurere andre planter ved at være bedst til at udnytte de tilgængelige ressourcer. Konkurrencestrategien bygger på en kombination af gunstige egenskaber, heriblandt en hurtig tilvækst, en høj produktivitet (hastigt øget biomasse og en stor evne til at tilpasse sit ydre til de givne forhold (fænotypisk plasticitet). Det sidstnævnte træk gør det muligt for disse planter at kunne ændre både i deres fremtræden og i deres omfordeling af energi og stof til de dele, som har størst behov i løbet af vækstperioden.

Stresstålsomhed 
De stresstålsomme planter lever på steder med en høj grad af stress, men en lav grad af forstyrrelse. Arter med denne strategi har almindeligvis en langsom tilvækst, blade med lang holdbarhed, effektiv tilbageholdelse af næringsstoffer, men lav grad af fænotypisk formbarhed. De stresstålsomme arter besvarer miljøstress ved fysiologisk variation. Disse arter findes ofte i stressende omgivelser som f.eks. kulde- eller tørkeprægede levesteder, dyb skygge, næringsfattig jord eller meget lave pH-værdier.

Ruderaladfærd 
Ruderatplanter er arter, som udnytter situationer, hvor der er en høj grad af forstyrrelse, men lavt stressniveau. Disse planter er hurtigtvoksende, de gør deres livsforløb færdigt på kort tid, og de producerer ofte store mængder frø. Arter med denne strategi findes ofte som pionerplanter på steder, som er blevet forstyrret for kort tid siden, og de er ofte enårige urter. Det er påfaldende, at langt de fleste af vore ukrudtsarter hører hjemme blandt R-strategerne. De har arvet en evne til at overleve og formere sig i et uroligt og truet miljø. Landbrugets strategi er netop at forstyrre successionen hvert eneste år for at kunne skabe nicher, der passer til de enårige afgrøder. Men nicherne passer altså også til de enårige og flerårige ukrudtsplanter, jordbundens pionerer.

Oversigt 
I det følgende ses dels de væsentligste udfordringer, som nicherne byder planterne, og dels deres modsvarende strategier for artens overlevelse:

Litteratur 
 John Philip Grime, J. G. Hodgson og R. Hunt: Comparative Plant Ecology: A Functional Approach to Common British Species, 1989 

Note

Botanik
Økologi
Flora (botanik)

Flora (af latin Flora), er et botanisk begreb, der dækker den samlede mængde plantearter, der lever, har levet eller kan leve inden for et bestemt område.  (Det tilsvarende begreb om dyreliv er fauna)

Det er specielle karaktertræk ved arternes nichetilpasning, deres indvandringshistorie eller lokale uddøen, der afgør, om de faktisk findes på en egnet biotop.

Hvis man interesserer sig for de planter som rent faktisk lever inden for området, så beskæftiger man sig derimod med stedets vegetation.

Eksempler på floraer:

 Grønlands Flora
 Sæterflora i Dolomitterne
 Mosflora i Almindingen
 Pyrenæernes flora

Flora historisk
Undertiden (især historisk) bliver bakterier og svampe også regnet som en del af floraen, se fx tarmflora og jordbundsflora. Men stringent set hører bakterier og svampe ikke til planteriget.

Se også 
 Florarige

Referencer

Kilder