alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Harpiks

[[Fil:Protium Sp. MHNT.BOT.2016.24.54.jpg|thumb|Protium Sp.”]]
Harpiks dannes i planterne, ofte i specialiserede væv tæt under overfladen. Det er et sejtflydende stof, der beskytter planten mod skadedyr og svampe, og det hindrer en ødelæggende iltning af vævene bag et sår. Men det er væsentligt at gøre sig klart, at det er først luftens ilt, der gør harpiks tyktflydende. Under de iltfrie forhold inde i planten består harpikserne af tyndtflydende terpener. Den velkendte, klæbrige harpiks er derimod oxiderede terpener. Kemisk set er det organiske fedtsyrer, hvad der fremgår af, at de lader sig forsæbe til harpikssæber ved behandling med forskellige baser. De tyndtflydende harpikser kendes også som harpiksolier, og når de indeholder f.eks. benzoësyre eller kanelsyre, kaldes de balsam. Andre, mere tyktflydende harpikser, indeholder latexer eller slimstoffer, og de kaldes gummistoffer.

De fleste opfatter harpiks som amorfe stoffer, der er uopløselige i vand, men let opløselige i alkohol, æter og varm olie. Det er stoffer, som bliver bløde og smelter, når de bliver varmet op, og de brænder med en sodende, gul flamme. De typiske harpikser er gullige eller brune stoffer, der går i stykker med en glasagtig brudflade. Nogle er næsten lugtløse, eller de har kun en svag lugt af terpentin. Andre har duft fra æteriske olier, der er opløst i dem. De hårde, lugtløse har tidligere været brugt som fernis eller som tilblanding i cement. De bløde, duftende harpikser har haft og har stadig mange anvendelser som smags- og parfumestoffer, som f.eks. røgelse, myrrha, ”fyrrenåleduft” osv.

Blandt de flygtige stoffer i harpiks kan man fraskille en blanding af forskellige terpener, som kaldes vegetabilsk terpentin. Dette organiske opløsningsmiddel blev udvundet fra fyrretræer, som blev såret på nøje tilrettelagte måder, der bygger på århundreders erfaringer. Så sent som i 1980'erne kunne man se dette håndværk udført i det daværende DDR. Produktet er kostbart og fremkalder i øvrigt hjerneskade ved indånding, men det er meget brugt blandt kunstmalere, fordi det får farverne til at tørre hurtigt op.

Det lignin, der tidligere var et besværligt affald fra cellulosefremstillingen, har vist sig som et værdifuldt råprodukt til fremstilling af syntetiske harpikser, såkaldte kunstharpikser. Ægte rav er fossilt, polymeriseret harpiks, som stammer fra længst forsvundne fyrreskove, men det lader sig gøre at fremstille kunstigt "rav" ud fra kunstharpiks i en kvalitet, der ikke kan skelnes fra den ægte vare.

Bier fremstiller propolis af harpiks.

 Litteratur 
 Jean H. Langenheim: Plant Resins'', 2003,

Se også 

 Terpentin
Pentagram

Pentagram eller pentalpha (πεντάλφα - fem A'er), er navnet på den regulære femtakkede stjerne, som historisk har været brugt som ikon for diverse religiøse og okkulte betydninger. Stjernen kan tegnes i én fortløbende streg, og linjerne inden i pentagrammet danner en pentagon. Pentagram har sin oprindelse fra græsk (pente - πέντε, der betyder fem og gramma - γράμμα, der betyder bogstav). Andre navne for pentagrammet er femtakkekors, alfekors, smørknude, marekors, hekselås, jomfru Marias våben og drudefod.

Pentagrammet er igennem tiderne blevet anset for at have magiske egenskaber og anvendt som
 beskyttelse imod ånder, som sådan er det oftest brugt ved indgange, på døre, ved dørtærskler osv.
 påkaldelse og fastholdelse af ånder. Når spidsen vender opad påkaldte man ånder fra oververdenen, og med spidsen nedad påkaldte man ånder fra underverdenen.

Pentagrammet kan symbolisere mennesket, vores krop med udstrakte arme og ben såvel som vores fem sanser. Opadvendt er der her tale om det bevidste menneske, og nedadvendt om det ubevidste “dyriske” menneske.

For pythagoræerne var pentagrammet et symbol på helse, det blev tegnet med bogstaverne S, A, L, U, S i spidserne og det har oprindeligt været anset som et lykkebringende tegn.

I kristendommen har pentagrammet været brugt til at symbolisere Jesu fem sår.

Pentagrammet forbindes også med planeten Venus‘ konjunktion med solen, som i en periode på otte år danner et ret præcist pentagram.

Pentagrammet var Sir Gawains attribut.

I tydning af Tarot-kort kan pentagrammet symbolisere elementet jord.

I dag bruges den femtakkede stjerne i både USA’s og EU’s flag, som symboler på medlemslandene/-staterne.

Pentagrammet er omvendt også et satanisk symbol på det dyriske menneske.

Pentagrammet er originalt et symbol fra de hedenske religioner. Et frugtbarhedssymbol.

Pentagrammet og det gyldne snit 

Den femtakkede stjerne indeholder “det gyldne snit”, og kan således symbolisere skønheden i skabelsen.

I et pentagram kan man, til ethvert linjestykke, finde et andet linjestykke hvis længde forholder sig til det førstes længde, med forholdet fra det gyldne snit.
Denne værdi betegnes med phi Φ og har en værdi på 1,618.

Andre betydninger 
 Pentagram (album), et album med black metal-bandet Gorgoroth

Se også 
 :Kategori:Spiritualitet

Noter

Eksterne henvisninger 

 engelsk side om pentagrammet og matematikken
 Skeptics dictionary
 Symboler i kirkens billedsprog, Frithiof Dahlby, 
 Politikken Symbolleksikon, J.C. Cooper, 

Geometriske former
Religiøse symboler
Magiske symboler
Arken

Arken Museum for Samtidskunst er et kunstmuseum for moderne kunst i Ishøj, der blev indviet den 15. marts 1996 som en del af Kulturby 96.
Arken er en selvejende institution og et statsanerkendt museum.

Historie 
Arken Museum for Samtidskunst åbnede i 1996 takket være et politisk ønske om at etablere en markant kulturinstitution sydvest for København. Museumsbygningen er tegnet af Søren Robert Lund, der overraskende vandt arkitektkonkurrencen som ukendt arkitektstuderende i en alder af kun 25 år. Den udfordrende, maritime bygning passer i lighed med museets navn, Arken, til den anlagte strandpark.
Kunstmuseet fik i dets første år betydelig omtale i forbindelse med museumsdirektøren Anna Castberg. Det viste sig, at hun havde løjet om sine eksamener, hvorefter hun blev fyret i august 1996.
Museet blev udvidet i 2008 og i 2009 af arkitektfirmaet C.F. Møller og rummer i dag 13.500 m2.

Samlingen 
Arkens permanente samling består af dansk, nordisk og international kunst fra 1990. Arken repræsenterer både de kunstnere, som bruger nye medier og eksperimenterer med at udvide kunstens rammer, og de kunstnere, der nyfortolker klassiske medier som maleri og skulptur. Der er to hovedlinjer i samlingen.
 Den ene er kunst, der handler om det moderne menneskes eksistens som Emil Westman Hertz' Kiste eller nyerhvervelser som spot painting af Damien Hirst.

 Den anden fokuserer på den kunst, der gennem nye former, materialer og medier forholder sig til værkbegrebet som Tony Matellis Weed.

Udstillingsprogrammet veksler mellem den helt nye kunst som i det treårige projekt UTOPIA med værker af kinesiske Qiu Anxiongs At stirre ind i glemslen, Olafur Eliassons Din blinde passager eller Katharina Grosses Hello Little Butterfly I Love You What's Your Name?.

Eller udstillinger med Anselm Reyle eller efterkrigstidens største kunstnere som Andy Warhol og Basquiat. Men Arken behandler også den mere klassiske kunst betragtet ud fra en ny vinkel i udstillinger af Anna Ancher eller Hans Scherfig.

Galleri

Eksterne henvisninger 

 http://www.arken.dk – Museets hjemmeside

Litteratur 
 "Arken Museum for Moderne Kunst". - i Arkitektur DK, 1997, årg. 41, nr. 1, s. 6-25, 54.
 "Udbygningen af Arken Kunstmuseum". - i Arkitektur DK, 2008, årg. 52, nr. 4, s. 32-38.
 ARKEN: Huset og kunsten / redaktør: Christian Gether ... [et al.]. Ishøj, Arken, 2016.
 At bygge bro: Et festskrift for Christian Gether / redaktør: Camilla Jalving ... [et al.]. Ishøj, Arken, 2018.

Kunstmuseer i Danmark
Ishøj Strand
Museer etableret i 1996
Museer i Region Hovedstaden
Statsanerkendte museer i Danmark
Nordens flag

Nordens flag, eller Kalmarunionens flag, blev i 1430 indført af kong Erik af Pommern og er gult med et rødt kors, "rykinsbaner Swa som aer eth röth kors oppa eth gulth fiaeld".   Danmarks ærkebiskopper i Lund havde et flag, der var rødt med et gult kors (som langt senere i 1800-tallet af professor Martin Weibull blev lanceret som Skånelandenes moderne hjemstavnssymbol), og Erik af Pommern vendte ærkebiskoppernes farver for den nordiske kirke om, da han skabte et sekulært nordisk symbol.  

Fra midten af 1990’erne til 2007 brugte man på Orkneyøerne et tilsvarende flag til at symbolisere øgruppen. 

Den svenske kirkes flag minder i høj grad om Nordens flag.

Nordens nationale flag 
De nationale flag i Norden tæller både stats- og områdeflag. Blandt dem kan nævnes: Danmarks flag, Finlands flag, Færøernes flag, Grønlands flag, Islands flag, Norges flag, Samisk flag, Skånelands flag, Sveriges flag og Ålands flag.

Se også 
 Nationalflag

Referencer

Eksterne henvisninger 

Flag
Flag
Nordiske korsflag
Succession (økologi)

Succession er et fagligt udtryk inden for økologi, hvor det betegner den udvikling, som sker med plante- og dyresamfundene på et område i løbet af et vist antal år. Enhver uforstyrret vegetationstype vil udvikle sig i en bestemt retning, og forløbet bestemmes af planternes tilpasning til forholdene. Da bevoksningen selv ændrer på vilkårene, vil der hele tiden opstå ændringer i disse forhold. Det skaber plads til andre arter, der er bedre tilpasset de nye forhold.

Primærsuccession i Danmark 
I Danmark vil et nøgent stykke jord i store træk gennemgå følgende succession (hvor hvert trin er benævnt ved de dominerende plantetyper):

 énårige pionerplanter
 flerårige urter
 buske
 pionertræer
 højskov
 urskov

Det er væsentligt at huske på, at der samtidig foregår en succession i sammensætningen af dyrebestanden og i jordbundens bestand af nedbrydere. Alle de tre forløb er gensidigt afhængige og flettet ind i hinanden.

Successionen medfører en stigende biodiversitet på området, en diversitet, der har sit maksimum ved slutstadiet (klimaks).

Forstyrrelse 
Når den naturlige succession, primærsuccessionen, bliver afbrudt, f.eks. ved brand, jordskred eller dyrkning, vil den blive afløst af en anden, sekundærsuccessionen. Det er meget omdiskuteret, om sekundærsuccessionen fører frem til det samme klimaks, som primærsuccessionen. Moderne forskere er tilbøjelige til at anse forstyrrelse som den afgørende faktor. Hvis forstyrrelserne er ensartede og kommer med ret jævne mellemrum (som f.eks. græsning, afbrænding eller oversvømmelse), kan de styre successionen i retning af nye klimaks. Hvis derimod forstyrrelserne er uensartede og kommer uregelmæssigt (som f.eks. krig, forurening, eller udslettelse af arter) vil de hæmme successionen og kun tillade pionerplanter og generalister blandt dyrene at finde sig til rette i området.

Litteratur

Se også 
 Biotop
 Niche

Økologi
Våben (flertydig)

Våben kan have flere betydninger:

 Våben – er et redskab med formål at udøve skade.
 Våben (heraldik) – er et heraldisk mærke med figurer eller mønstre, som typisk føres i et våbenskjold.
 Våbenskjold – er en skjoldformet figur, hvori et heraldisk våben føres.
Pjusket tørvemos

 
Pjusket Tørvemos (Sphagnum cuspidatum) er et blegt, gulgrønt eller gulbrunt tørvemos, der ofte vokser helt i vand. Arten er nøje knyttet til de sure højmoser og næringsfattige kær. Man kan faktisk sige, at den i vidt omfang selv skaber det miljø, som den gror i. Den er karakterplante for høljerne (lavningerne) i fattigkær.

Kendetegn 
Pjusket Tørvemos kan kendes på, at de yderste grenblade er lange og smalle, så bladene klistrer sammen som hårene på en pensel, når man tager mosset op af vandet. Grenbundterne er ikke tydeligt adskilt i nedhængende og udstående grene. Skudspidsen er uden tydelig endeknop og danner ingen tydelig stjerneform, som hos f.eks. Brodspids-Tørvemos (S. fallax). Grenbladene sidder desuden ikke i tydelige rækker. Alle disse træk giver mosset et pjusket udseende.

Grenbladene kan være op til 3,5 mm lange (10 gange så lange som brede) i spidsen af grenene. Når den vokser under mindre fugtige forhold, kan disse blade være kortere og den kan ligne S. fallax (nævnt ovenfor), men stængelbladene er skarpt tilspidsede hos Pjusket Tørvemos, hvor de er mere eller mindre trekantede med en kort brod hos S. fallax.

Tørvemosser har ikke rigtige rødder og vokser løst oven i den masse af planter, som findes på stedet. Planternes særegne anatomi gør, at de kan løfte vand adskillige centimeter over niveau, sådan at næste generation af tørvemos kan begynde tilværelsen en smule højere end den foregående.

Voksested 
Gennem århundreder og årtusinder medfører denne konstante vækst i højden, at højmosetørven bliver tykkere og tykkere, men også at mosen breder sig og dækker et større og større areal. Højmosen er et at de få eksempler på, at en anden vegetation kan fortrænge løvskoven som klimaks i Danmark. Alt dette skyldes tørvemos.

Se også 
 Lille Vildmose
 Store Vildmose
 Højmose

Kilder 
 Smith, A. J. E. The Moss Flora of Britain and Ireland, 2004, Cambridge University Press, 
 Christiansen, M. Skytte. Flora i farver 2. Sporeplanter, 1978, Politikens Forlag, .

Eksterne henvisninger 

 Daniels, R. E; Eddy, A.. 1985 Handbook of European Sphagna. Abbots Ripton, Huntingdon, Institute of Terrestrial Ecology, 262 sider.

Tørvemos
Planter i Danmark
Militær enhed

En militær enhed er en organisation indenfor et forsvar. Den er under kommando af en chef og består af mandskab samt noget materiel så som skibe, køretøjer og fly. Hære, flåder og luftvåben er organiseret hierarkisk i grupperinger efter funktionelle, taktiske og administrative formål. Organisationsskemaer – kaldet kasser og vandrør – beskriver kommandovejen fra soldaten til største enhed.

Mindre enheder er mere specialiserede og indgår i større enheder – for de største enheder vil de indgående enheder afhænge af opgaven, som skal løses. Den konkrete sammensætning benævnes order of battle eller forkortet orbat.

På nationalt plan er militæret som regel inddelt i kommandoer; i Danmark eksempelvis Forsvarskommandoen og Hærens Operative Kommando.

Marine

Administrativt 
En moderne marine vil typisk være inddelt i forskellige administrative enheder:
 Marine
 Flåde
 Flotille
 Eskadre
 Division

Definitionen af hvornår et antal skibe udgør en eskadre eller en flotille er flydende og bestemmes generelt nationalt, eksempelvis består Søværnets "division 24" af 6 patruljefartøjer af Diana-klassen, mens "5. korveteskadre" i Deutsche Marine kun består af fem korvetter af Braunschweig-klassen.

Andre 
 Armada

Hær 
I hære sker specialiseringen i våbenarter eller tildeling af roller, som traditionelt har været infanteri, kavaleri og artilleri, men nu i reglen omfatter:
 Motoriseret infanteri (kamptropper på lastvogne )
 Panser infanteri (kamptropper i PMV'er)
 Dragonerne (Kampvogne)
 Artilleri
 Ingeniørtropper, som kan forbedre egen mobilitet og hindre fjendens.
 Signaltropper, som støtter officerernes føring af enhederne.
 Logistik- eller forsyningstropper som står for forsyninger, vedligeholdelse, sanitet (medicinsk støtte) og militærpoliti.
Alle andre enheder end kamptropperne benævnes under ét kampstøtteenheder. Samtlige af disse tropper kan samtidig tillægges specielle militære opgaver som værende faldskærmsenheder eller luftbårne styrker.

Størrelsesmæssigt findes enheder som anført i skemaet nedenfor. Enheder fra brigade-størrelse og opefter opererer med flere våbenarter – enheder under brigadestørrelse opererer med én våbenart:

Luftvåben 
Et luftvåben er ligesom de andre værn også indrettet i et antal administrative enheder:
 Luftvåben
 Gruppe
 Wing
 Eskadrille
 Flight

Noter 
Kommando-begrebet kan ses som en parallel til det overordnede engelske Bomber Command under 2. verdenskrig – ikke at forveksle med kommandosoldater, som er specialstyrker.
Pansrede enheder har i moderne tid overtaget mange af kavaleriets tidligere egenskaber og opgaver – muligheden for hurtigt at manøvrere over afstand samt opklaring bag fjendens linjer.
Original opgørelse, jf. Messenger, Charles. The Second World War in the West. Cassel & Co., London 1999. S. 224.

Kilder
Armé

En armé (af , bevæbne) er en militær enhed der består af et antal armékorps. Flere arméer udgør en armégruppe.

På stabskort markeres en armé som en kasse med 4 X'er og et nummer, f.eks. 8. Armé (Ørkenrotterne) under general Bernard Law Montgomery, og 6. Armé under general, senere feltmarskal, Friedrich Paulus (Slaget om Stalingrad).

I daglig tale er armé synonymt med hær.
Chefen for en armé er typisk en fire-stjernet general.

Kilder 

Militære enheder
Flåde

En flåde er i det maritime en samling som regel en militær flåde af krigsskibe. En flåde kan være enten en samlet national flåde i en marine (fx det danske søværn) eller en samling skibe fra flere nationer i en task force (som task force 150).

Fartøjer
Våben

Et våben er et redskab eller enhed, der kan bruges til at afskrække, true, påføre fysisk skade, eller dræbe. Våben bruges til at øge effektiviteten af aktiviteter såsom jagt, kriminalitet, politiets håndhævelse af lov og orden, selvforsvar, krigførelse eller selvmord. I en bredere sammenhæng kan våben fortolkes til at omfatte alt, der bruges til at opnå en taktisk, strategisk, materiel eller mental fordel i forhold til en modstander eller et fjendtligt mål.

Mens almindelige genstande – pinde, sten, flasker, stole, køretøjer – kan anvendes som våben, er mange genstande specifikt udviklet til formålet; disse spænder fra simple redskaber såsom køller, økser og sværd til komplicerede moderne skydevåben, kampfly, tanks, atomvåben, interkontinentale ballistiske missiler  og cybervåben. Genstande eller systemer, som eksempelvis kemiske forbindelser og biologisk materiale kan bearbejdes til at udgøre kemiske våben eller biologiske våben.

Referencer
Hernán Cortés

Hernán Cortés (også kaldet Hernando eller Fernando Cortés, han underskrev alle sine breve Fernán Cortés; født 1485, død 2. december 1547) var en conquistador, der med få hundrede spaniere og flere tusinde mesoamerikanere erobrede Mexico for Spanien, ødelagde Tenochtitlán, aztekernes hovedstad og hovedsæde for et af de største imperier i Mesoamerika. Han opløste aztekerriget under kejser Moctezuma II og dennes efterfølger, Cuauhtemoc og banede vejen for etableringen af den spanske kolonimagt på det amerikanske fastland.

Cortezhavet er opkaldt efter Hernán Cortés.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Koloniseringen af Amerika
Opdagelsesrejsende fra Spanien
Spaniere i 1400-tallet
Spaniere i 1500-tallet
Aldose

Aldose er et kulhydrat, der indeholder en aldehydgruppe: -CHO.

Kulhydrater
Al

Al er et udfældningslag, der opstår et stykke nede i jorden, når sur jordvæske fører opløste metalioner med ned. Lagets dybde bestemmes af den horisont, hvor der er tilstrækkeligt med base til at neutralisere syren i jordvæsken. På det sted udfældes metalionerne. Ved udfældningen kitter metallerne jordpartiklerne sammen, så der dannes en cementhård, vandtæt flade, som strækker sig i alle retninger. 
Som regel er jern det metal der er mest af, og det gør laget rustrødt, men af og til er der udfældet humus i alen, og så er laget sort. Man taler i den forbindelse om jernal og humusal.

Allaget er et velkendt problem, som var én af hovedårsagerne til, at hedens omdannelse til agerjord blev så besværlig. Det kompakte lag må gennembrydes, hvis der skal skabes ordentlige afdræningsforhold i jorden. Omvendt udgør al en reserve af mineralske stoffer, der kan frigives, når laget brydes og lægges op i iltrige jordlag.

Af begge grunde blev dybdepløjning en nødvendighed i forbindelse med opdyrkning af hederne.

Mælkebøtte er en af de få planter der kan bryde gennem al laget med deres pælerod. Derfor kan de gavne her.

Se også
 Sten og jordtyper
 Hedeselskabet, Enrico Mylius Dalgas

Jordbundslære
Hede
Anaerobisk organisme

Anaerob kommer af græsk an = "ikke" + aër = "luft". Ordet betyder: "ikke iltkrævende", og det bruges i biologien om nedbrydningsprocesser, der kan foregå uden adgang til ilt (se fermentering). Det bruges også om de organismer, som kan leve i miljøer, hvor der mangler ilt.

Obligat anaerob kaldes en organisme, når den udelukkende kan leve i iltfrie omgivelser. Fakultativt anaerob er en organisme, der kan trives både med og uden ilt. Anaerob respiration er en ufuldstændig forbrænding.

Se også 
 Aerob

Kilder 
 

Økologi
Blå Lagune

Den Blå Lagune (Islandsk: Bláa lónið, engelsk: Blue Lagoon) er nogle damme med varmt, mineralholdigt saltvand fra undergrunden, omgivet af lavasten og sorte sandstrande og er et af de mest besøgte turistmål i Island. Den ligger på halvøen Reykjanes ved Grindavík i det sydvestlige Island nær Keflavik ca. 50 km sydvest for Reykjavík.

I det indhegnede område holdes temperaturen på konstant 37-39° Vandet har et højt indhold af hvidt kiseller og svovl, og badning skulle være godt mod psoriasis.
Man holder temperaturen konstant ved at indstille, hvor meget varmt vand man hælder i dammene. Det overskydende varme vand føres så ud i en fjern dam via en rørleding. 

Dammene får vandet fra et geotermisk kraftværk, som ikke kan pumpe ligeså meget vand ned i undergrunden, som det pumper op. Derved har man fået et affaldsproblem, som man løser ved at hælde det varme vand i nogle lavninger, og disse lavninger har så udviklet sig til den Blå Lagune.

Ved et af bassinerne ligger en klinik, der har specialiseret sig i psoriasisbehandling.
Undersøgelser har vist, at bakterier fra mennesker dør, når de kommer i vandet. Sår heles hurtigt i vandet. Vandet er lidt giftigt, så man må ikke drikke for meget af det. Men til gengæld er det så fri for alle sygdomsfremkaldende bakterier.

Eksterne henvisninger 
 http://www.bluelagoon.is – Den Blå Lagunes hjemmeside.

Islands geografi
Seværdigheder
Ammoniak

Ammoniak er et kemikalie, der har fået navn efter den Ægyptiske gud Amon. Stoffet er en kemisk forbindelse mellem kvælstof (N) og brint (H). Ammoniak har den kemiske formel NH3, og det er en giftig, basisk og derfor ætsende gasart, NH3 (g), som er skadelig eller dræbende for både dyr og planter. 

Ammoniak forhandles også som vandig opløsning i form af ammoniakvand NH3 (aq). 

Ved opløsning i vand eller ved reaktion med en syre omdannes ammoniak straks, helt eller delvist, til ammoniumioner (NH4+). Det er dette forhold, der gør, at man kan bruge ammoniak i landbruget. Ved nedfældning af den flydende ammoniak bliver der dannet ammoniumioner, der kan bruges som gødning af planterne. Ammoniumionen kan indgå i ammoniumklorid, der anvendes som smagsstof i salmiaklakrids. Ammoniumioner fra ammoniumklorid er ugiftigt, hvis det indtages, idet leveren omsætter forbindelsen til urinstof (urea). Nedbrydelse af protein i kroppen danner også ammoniak/ammoniumioner, som på samme måde omdannes til urea, før koncentrationen bliver for høj.

Se også 
 Ammoniakvand
 Gylle
 Kemi
 Kemiske stofgrupper
 Miller-Urey-eksperimentet

Eksterne henvisninger 

 Store opdagelser: Fikseringen af luftens kvælstof. Videnskab.dk 2014

Kvælstofforbindelser
Baser
Ammoniumion

Ammonium-ionen (NH4+) er en fleratomig kation, der har molekylvægten 18,04 g/mol. Ionen dannes når ammoniak reagerer med en syre, f.eks. ved reaktion med vand (der her fungerer som en svag syre) under dannelse af ammoniakvand (salmiakspiritus).

Som den måske vigtigste fleratomige, positivt ladede ion (kation) optræder ammonium i salte på en tilsvarende måde som positive metalioner (for eksempel Na+).

Ammonium er den ene af to kvælstofholdige ioner, der kan optages i planterne som kvælstofgødning. Den anden er nitrationen. Desuden kan planterne optage aminosyrer direkte.

Ammoniumforbindelser 
 Ammoniumklorid
 Ammoniumnitrat

Ammoniumforbindelser
Kationer
Miljøkemi
Anion

En anion er en negativt ladet ion. I jordbunden er anionerne dem, som lettest lader sig udvaske, da de ikke klæbes fast på overfladen af ler- eller humuskolloiderne. Det gør, at der er problemer med at holde planter forsynet med stofferne kvælstof og fosfor.

Ordet blev skabt/opfundet af videnskabsmanden Michael Faraday.

De negative fosfationer (HPO42- og H2PO4-) går dog i forbindelse med calcium og danner det næsten uopløselige råfosfat (Ca3(PO4)2). Derved fastlægges det som en reserve i jorden. Det samme sker ikke for den negative kvælstofion, nitrationen, der forbliver i opløst form og flyttes med grundvandet.

Se også 

 Kation
 Fosforylering
 Ionpumpe

Kilder/referencer 

 

ja:イオン#陰イオン
Arbejde

Arbejde kan henvise til flere artikler:
 Arbejde (samfundsvidenskab) – en persons systematiske indsats for at fremstille eller opnå noget
 Arbejde (lønnet) - persons lønarbejde i et erhverv eller job
 Arbejde (fysik) – produktet af kraft og forskydning, en form for energi
 Hannah Arendts arbejdsbegreb

Se også
 Arbejder
ATP

ATP har flere betydninger:
 Arbejdsmarkedets Tillægspension – forkortet "ATP"
 ATP (kemi) – stoffet AdenosinTriPhosphat
 Association of Tennis Professionals – "ATP", et tennisforbund for mænd
 Automatic Train Protection – dels en generel betegnelse for togkontrolsystemer, dels navnet på en variant af ATC, som bruges på Hornbækbanen.
Ammoniumhydroxid

Ammoniumhydroxid er forbindelsen , som kun kendes i vandig opløsning. Bemærk, en opløsning af ammoniak i vand kaldes også ammoniakvand eller salmiakspiritus, og skrives med den kemiske formel (aq), i visse sammenhænge dog også (aq). Ammoniakvand bruges bl.a. til afrensning af fedtbelægninger.

Den alkymistiske betegnelse salmiakspiritus er gængs, men misvisende. For selv om det er rigtigt nok, at stoffet rummer "salmikakkens ånd" (ordret oversat), misforstås udtrykket i moderne sprogbrug. Opløsningen indeholder nemlig hverken salmiak (NH4Cl) eller spiritus (CH3CH2OH) (sammenlign børnejod).

Ammoniakvand er som nævnt en vandig opløsning af den svage base ammoniak. Opløsningen indeholder molekylerne ammoniak NH3 , vand H2O samt ionerne ammoniumion NH4+ og hydroxid OH- i følgende ligevægt:

NH3 + H2O  NH4+ + OH-

Da ligevægten for denne svage bases reaktion med vand er stærkt forskudt mod venstre, er det misvisende at skrive den kemiske formel for ammoniakvand som (aq), da mindre end 1% af indholdet udgøres af denne ionforbindelse. Ammoniakvand består derfor overvejende af ammoniak (aq).

Produktet "salmiak" opstår ved at lade ammomniumionen NH4+ bindes til en chloridion Cl-. f.eks. ved at blande salmiakspiritus med saltsyre der giver produktet vand og salmiak. Blandes lige store mængder (ækvivalente mængder) fås udelukkende salmiak,  (aq), der ved inddampning giver det faste salmiak salt, (s).
                     H+Cl- + NH4+OH-  NH4Cl + H2O

Se også 
 Rengøring
 Ammonium
 Ammoniak

Fodnoter 

Ammoniumforbindelser
Oxygenforbindelser
Baser
1

Se også 1 (tal)

Begivenheder 
 Romersk jernalder begynder

Eksterne henvisninger 

01
2



Begivenheder

Født

Dødsfald

Sport

Eksterne henvisninger 

02
3

Se også
 3 (tal)
 3 (teleselskab)

Begivenheder

Født 
 Ban Biao, kinesisk historiker (d. 54)
 Apostlen Paulus (d. 67)

Dødsfald

Sport

Eksterne henvisninger 

03
5



Begivenheder 
 Rom opretter sit første politikorps

Født

Dødsfald

Sport

Eksterne henvisninger 

05
6



Begivenheder

Født

Dødsfald 
 Cleopatra Selene, ægyptisk dronning af Numidien og Mauretanien (født 40 f.Kr.)

Sport

Eksterne henvisninger 

06
8

Se også 8 (tal)

Begivenheder 
 Ovid forvises til Sortehavet.

Født

Dødsfald

Sport

Eksterne henvisninger 

08
Internetadresse

Termen internetadresse har flere betydninger:
 Domænenavn, fx www.it.edu
 URL, fx http://www.it-c.dk/courses/GP/E2000/ 
 IP-adresse, fx 130.225.40.253
 E-mailadresse, fx vonsystofte@ku.life.dk
Når misforståelse er mulig, bør man benytte en af de angivne mere specifikke termer, og betydning (4) bør normalt undgås.

Eksempler på brug:
 [Betydning 1:] Aalborg Universitet skifter internetadresse fra www.auc.dk til www.aau.dk. [Ingeniøren]
 [Betydning 2:] Alle websider har en adresse på nettet, som bevirker, at du kan finde en bestemt webside. En internetadresse hedder også en URL (Uniform Resource Locator). [Aalborg Universitetsbibliotek]
 [Betydning 3:] En IP-adresse er en unik adresse til adressering af udstyr i Internettet. En internetadresse består af 4 bytes eller 32 bit. [SITC, en del af UNI-C]
 [Betydning 4:] Internetadresse: HAAN@ft.dk [Folketinget]
 De kender det sikkert. Følelsen når man klikker sig ind på en internetadresse blot for at konstatere, at der ikke sker en disse. [Jyllandsposten, 7. juni 1999]

Kilder/henvisninger 
 Terminologiudvalget

Datanet
Beplantning

En beplantning er en kunstigt skabt vegetation. I princippet kunne både græsplæner og blomsterbede kaldes beplantninger, men i praksis bruges ordet næsten udelukkende om grupper af træer eller buske. Beplantningen kan være meget gennemtænkt og stramt komponeret med vægt på det kunstneriske, eller den kan være lavet på grundlag af, hvad man kunne skaffe af planter.

Beplantning står i modsætning til bevoksning, der er navnet på en selvgroet gruppe planter. En uplejet og forsømt beplantning vil på et eller andet tidspunkt være blevet så tilgroet med selvsåede planter, at den bør kaldes en bevoksning. Det modsatte (nemlig at en naturlig bevoksning lægges under intensiv pleje) finder også sted, men der er næppe nogen, der ville finde på at kalde den en beplantning – ligegyldig hvor friserede planterne er blevet.

Se også 
 Præriebed
 Plantage

Eksterne links 
 Egeskov slotshaver

Botanik
Havedyrkning
Bevoksning

En bevoksning er en afgrænset, men selvgroet gruppe planter. Ordet bruges oftest i diskussion af havekunst som modsætning til beplantning, der betegner det kunstigt skabte, og dér er udtrykket velanbragt. Derimod hører det ikke hjemme i sammenhæng med en drøftelse af økologiske emner. I den situation ville man kalde sådan en gruppe af planter for et plantesamfund eller en biom.

Eksempler på bevoksninger
 Lund
 Krat
 Rørsump
 Standeng

Se også 
 Bestand
 Population

Botanik
Havekunst
Biomasse

Biomassen er tørvægten af den totale mængde levende organismer på et areal. Den kan deles i primærproduktionen, der er forøgelsen af plantemasse over et givet tidsrum, og sekundærproduktionen, som er den samlede, producerede masse af konsumenter og nedbrydere over et givet tidsrum. Biomassen for hele biosfæren fordeler sig med 99% på de autotrofe planter, 0,9% på heterotrofe planter og kun 0,1% på dyr.

Primær- og sekundærproduktion er nøglebegreber, for de gør det muligt at vurdere et økosystems bæreevne, altså hvor mange organismer systemet kan ernære. I et intet som helst fødenet kan den den energi, der er opsamlet i primærproduktionen, overføres i sin helhed til konsumenterne (sekundærproduktion). Fra et energisynspunkt kan det således bedre betale sig for mennesker at være primærkonsumenter (at hente føden fra korn, rodfrugter, grønsager osv.) end sekundærkonsumenter (som henter føden fra dyrekød, fisk eller fjerkræ). Det siger sig selv, at det er endnu mere uklogt at hente føden som tertiærkonsumenter (der spiser rovdyr: hvaler, sæler eller hunde f.eks.).

Økosystemernes produktivitet bliver somme tider vurderet ved at sammenligne tre slags landbaserede økosystemer med helheden af alle vandbaserede systemer:
 skovene (1/3 af Jordens landområde) indeholder massive biomasser og er meget produktive. Verdens skove producerer ca. halvdelen af primærproduktionen
 savanner, græsningsarealer, og markområder (1/3 af Jordens landområde) indeholder mindre massive biomasser, men er ganske produktive. Disse systemer udgør hovedparten af, hvad mennesker udnytter til fødeproduktion
 ekstreme økosystemer i områder med mere barske klimaer – ørkener og halvørkener, tundra, alpegræsgange og stepper – (igen 1/3 af Jordens landområde) har meget sparsomme biomasser og lav produktivitet
 hav- og ferskvandsøkosystemer (3/4 af Jordens overflade indeholder meget begrænsede biomasser, når man ser bort fra kystzonerne.

Menneskehedens gerninger gennem de seneste få århundreder har alvorligt formindsket størrelsen af det areal, der er dækket af skov, og har øget landbrugsøkosystemerne. I de seneste årtier er der sket en forøgelse af området, der er dækket af ekstreme økosystemer ørkendannelse.

Se også 
 Bio95
 HTL, Hydrothermisk liquefaction

Kilder

Eksterne henvisninger 
 Skov, natur & biomasse

 
Økologi
Biotisk

Biotisk er et ord, der bruges sammen med sin modsætning: abiotisk. Biotisk betyder: "det levende", mens abiotisk betyder: "det livløse". Dette ordpar bruges mest om de faktorer, der påvirker levende væsner. Man siger nemlig, at en arts niche består af henholdsvis de biotiske og de abiotiske faktorer.

Se også 
 Abiotisk olie
 Økologisk faktor

Biologi
Minelægger

En minelægger er som regel et skib specielt designet til at udlægge søminer. I princippet kan alle orlogsfartøjer og til nød også færger være minelæggere. Ubåde og bombefly har siden 1. verdenskrig udlagt adskillige minefelter.

Der er primært to typer minelæggere, minelæggere til udlægning af selvvirkende minefelter og minelæggere til lægning af kabelkontrollerede felter.

Minelæggere til selvvirkende felter er skibe, der er i stand til at droppe miner overbord fra et par skinner på agterdækket.

Minelæggere i den danske flåde 

Danmark har haft mange af den slags minelæggere, de sidste fire (og også de største) var N80 FALSTER, N81 FYEN, N82 MØEN og N83 SJÆLLAND.

Minelæggere til kabelkontrollerede felter kræver specialister og kabellast om bord. Alle miner har ledninger der splejses sammen i kontrolbokse, der typisk sættes i land, hvorefter minefeltet kan aktiveres/deaktiveres efter behov.

Danmark har haft 5 kabelminelæggere: N40 LAALAND, N41 LOUGEN, N42 LANGELAND, N43 LINDORMEN og N44 LOSSEN.

Danske minelæggere (nyeste først):
 LINDORMEN-klassen (1978-2004) (kabelminelægger)
 FALSTER-klassen (1963-2004)
 BESKYTTEREN-klassen (1954-1964) (oprindeligt landgangsfartøj)
 LANGELAND (1951-1987)
 LOUGEN-klassen (1941-1974) (kabelminelægger)
 LINDORMEN (1940-1970) (Også flådens sidste dampskib)
 MINEDEPOTBAADE (1925-1956) (oprindeligt troppetransportskibe)
 Minekran Nr. V og VI (1917-1943)
 LOSSEN (1911-1943)
 HJÆLPEREN (1891-1923) (oprindeligt dampmineskib)
 Minekran Nr. IV (1884-1930)
 Minekran Nr. III (1878-1922)
 Minekran Nr. II (1876-1922)
 Minekran Nr. I (1872-1896)
 MINEBAADE (1884-1950) Nr. 8,9 og 10 (oprindeligt troppetransportbåde)
 MINEBAADE (1864-1950) Nr. 5,6 og 7 (oprindeligt troppetransportbåde)
 MINEBAADE (1858-1946) Nr. 1,2,3 og 4 (oprindeligt troppetransportbåde)

Ud over de her nævnte har mange af flådens øvrige skibe har, eller har haft, minelægningskapacitet.

Den danske spillefilm Piger til søs ombord på  N80 FALSTER, hvor man også kan se hvorledes minerne kan droppes overbord.

Skibstyper
Krigsskibe
Bruttoprimærproduktion

Bruttoprimærproduktionen er summen af alt det organiske stof, som er dannet ved fotosyntese (og kemosyntese) på et bestemt område i løbet af et år. Der er altså ikke fraregnet planternes egne tab til løbende respiration (se nettoprimærproduktion).

Kilder 
 

Økologi
Piercing

Piercing (fra eng. piercing, "gennemtrængning") er en type kropsudsmykning, der foretages ved isætning af smykker gennem huller i huden.
De almindeligste piercinger er huller i ørerne, men også ringe og stave i næse, øjenbryn og navle ses ofte. 
Til intime piercinger hører smykker i brystvorter og kønsdele.

Piercing i subkulturer 

Punkkulturen tog ansigtspiercingerne til sig, som en del af provokationerne; men der findes også subkulturer, der har ændring af kroppen som hovedformål.

Piercing i oldtiden 
Det er uvist præcist hvornår piercingen blev opfundet; Arkæologer har fundet flere eksempler på piercinger fra oldtiden: 
 I 1991 blev en 5000 år gammel mumie med piercede ører fundet i Alperne. 
 Man mener at kvinder i Amazonas omkring 3000 år f.kr. havde piercinger i ører og næse. 
 En 5500 år gammel iransk statue er fundet med adskillige piercinger i ørene.

Piercinger har haft forskellig betydning i oldtidens samfunds. I nogle samfund var piercinger tegn på en høj status, føde- og giftedygtig alder, beskyttelse mod magi og tegn på indtrædelse i de voksnes rækker. Dette sås til eksempel i Egypten, hvor det kun var medlemmer af kongefamilien og præster, som var tilladt at bære navlepiercing. I Etiopien fik kvinder sat store piercinger i underlæben, for at gøre dem mere attraktive til giftemål og for at øge medgiften den kommende goms familie skulle betale.

Verdensrekord 
Den skotske Elaine Davidson er den mest piercede kvinde i verden i Guinness rekordbog fra 2001.

Se også 
 Korsetpiercing
 Navlepiercing
 Labret

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Foreningen for Professionelle Piercere (FPP)
Giovanni Cimabue

Giovanni Cimabue (født ca. 1240, død ca. 1302) var en italiensk maler, som blev født i Firenze. Vasari udpeger Cimabue som grundlæggeren af den ny stil i malerkunsten, en mere naturtro kunstretning, idet han dels gyder nyt liv i de overleverede, stive byzantinske former, dels danner en nødvendig forudsætning for sin elev Giottos sejrrige gennembrud. Hans levned er i høj grad uopklaret og hans værker er ikke sikkert fastslåede. Et uomtvisteligt arbejde af Cimabue er dog mosaikbilledet med frelseren og evangelisten Johannes i Domkirkens apsis i Pisa (1301-02); Johannes-skikkelsen er af Cimabue; i øvrigt nævner Vasari en lang række værker af ham.

Han har nydt samtidens beundring, hvad fortællingen om hans store Madonna de' Rucellai på guldgrund viser; dette arbejde skal nemlig under mængdens jublende beundring være båret i højtideligt optog fra kunstnerens bolig til dets bestemmelsessted i kirken S. Maria Novella (moderne forskning tilskriver Duccio dette maleri); Dante lader ham i sin Divina commedia optræde i skærsilden på grund af kunstnerens stærke selvvurdering. Blandt de Cimabue tilskrevne Madonnabilleder (i Akademiet i Firenze, i strengere, ædel stil) bliver vel næsten kun Trinità-Madonnaen tilbage. Cimabue skal endvidere have arbejdet med større mosaikarbejder i Siena, i Assisi (i hvis kirke San Francesco man viser en hel række ret livfulde, men dårligt bevarede, vægmalerier af ham).

Kilder/henvisninger 

Denne artikel stammer hovedsagelig fra Salmonsens konversationsleksikon. Du kan hjælpe Wikipedia med at ajourføre sproget og indholdet af denne artikel.

Malere fra Italien
Middelalderens kultur
Personer fra Firenze
QED

QED er en forkortelse der kan henvise til flere artikler:

 QED (program) – teksteditor skrevet af L. Peter Deutsch og Butler Lampson
 Quod Erat Demonstrandum – latinsk vending der fx bruges i matematikken ("QED")
 QED (bog) – en bog af fysikeren Richard Feynman

Se også
 Kvanteelektrodynamik – som på engelsk hedder Quantum ElectroDynamics, forkortet "QED"
Simrishamn

Simrishamn  (gl. dansk Simmershavn) er en by i det sydøstligste Skåne med 6.500 indbyggere, hovedby i Simrishamns kommun i Skåne Län, Sverige.

Indtil 2014 gik der i sommerperioden færge til Allinge på Bornholm.

Historie 
Bynavnets oprindelse er uklar. Det er måske ånavnet simbr ("den langsomme") og os ("munding"). I en periode stavede man bynavnet Cimbrishamn for at forbinde det med cimbrerne, men den forbindelse viste der sig ikke at være belæg for, og skrivemåden stred også imod sproghistoriske principper.

Før byen blev købstad var der på stedet et lille fiskerleje, som var havn for den nærliggende købstad Tommerup (i dag Östra Tommarp), hvor den danske konge havde et møntværk. Der fandtes også et kloster og hospital for spedalske. Simrishamn blev købstad i begyndelsen af 1300-tallet og havde sin blomstringstid under Christian 4., men blev i 1655 slået til jorden ved en pest, der også hærgede Bornholm. Ved freden i Roskilde i 1658 blev byen sammen med resten af Skånelandene afstået til Sverige.

I lang tid var Simrishamn Sveriges næststørste fiskerihavn, regnet efter mængden af landet fisk.

Kilder

Eksterne henvisninger 

Byer i Simrishamns kommun
Autotrof

En organisme er autotrof, når den selv producerer komplekse organiske forbindelser udfra simple stoffer som f.eks. kuldioxid og vand.

Ordet autotrof er sammensat af to græske ord: auto, der betyder "selv", og trophein, der betyder "nære". Den direkte betydning af begrebet er altså = selvnærende. Deraf "selvforsynende".

Tidligt i Jordens geologiske historie opstod der autotrofe organismer, som udnyttede den kemiske energi fra iltfattige kulstof- eller svovlforbindelser til at opbygge det nødvendige sukkerstof. De findes endnu i iltfrie eller iltfattige omgivelser, og deres produktionsmetode kaldes kemosyntese.

Senere opstod encellede organismer, cyanobakterier eller blågrønalger, der havde udviklet en ny metode til at skaffe sig stof og energi på, nemlig fotosyntesen. Meget tyder på, at fotosyntesen senere er blevet overført til de grønne planter ved, at de har optaget blågrønne bakterier i sig uden at fordøje dem. Under alle omstændigheder er det tankevækkende, at grønkornene, de organeller, der udfører fotosyntesen, har deres eget DNA.

Referencer

Se også 
 Økologi
 Producent (organisme)
 Heterotrof
 Nedbryder

Kilder 
 

Trofisk økologi
Økologi
Heterotrof

En organisme er heterotrof, når den henter livsnødvendigt næringsstoffer og energi fra andre organismers produktion. Ordet er dannet ud fra to græske ord: heteros = "en anden", og trophein = "nære". Ordet betyder altså: "fremmed-nærende" eller "fremmed-forsynende".

Enten lever de heterotrofe organismer af levende, autotrofe organismer, og så kaldes de planteædere. Eller også lever de af andre levende, heterotrofe organismer, og i så fald er de rovdyr eller parasitter. Endelig kan de heterotrofe organismer leve af døde organismer (autotrofe eller heterotrofe), og så kaldes de nedbrydere.

Se også 
 Økologi

Kilder 
 

Trofisk økologi
Økologi
Krigsskib

Et krigsskib (orlogsskib, orlogsfartøj) er et skib specielt bygget til kamp på havet.

Klasseinddeling
Krigsskibe består i dag af flere klasser opdelt efter funktion:

Kampenheder 
 Hangarskibe
 Krydsere
 Destroyere (jagere)
 Fregatter
 Korvetter
 Torpedobåde
 Patruljebåde
 Ubåde

Mineskibe 
 Minelæggere
 Minerydningsfartøjer
 Minestrygere

Støttefartøjer 
 Depotskibe
 Forsyningsskibe
 Landgangsfartøjer
 Tankskibe

Historiske skibstyper

Kampenheder 
 Galejer
 Kanonbåd
 Kanonchalup
 Kanonjolle
 Kanonskonnert
 Linjeskibe
 Slagskibe

Vikingeskibe 
 Drageskib (op til 60 m)
 Knarr (? m)
 Skarfi (omkring 20 m)
 Skeith eller Skaid (fra 30 til 60 m)
 Skude (vikingeskib)
 Snekke (skib) (omkring 30 m)

Eksterne henvisninger 

 
Skibstyper
Førne

Førne er alt det organiske stof, som ligger på jorden, men som endnu ikke er nedbrudt. Førne kan altså være blade, bark, blomster, frø, træstammer, papir, fjer, hår, ekskrementer osv. Det hele vil med tiden blive nedbrudt, hvis man ser bort fra nogle syntetisk fremstillede produkter som f.eks. PVC, visse bekæmpelsesmidler og den slags.

Nedbrydernes fordel ved at leve af førne er den, at førnen indeholder kemisk energi, som kan bruges i alle nedbrydernes livsprocesser. Hvis nedbrydningen foregår i en iltrig atmosfære, så kan den give organismerne maksimalt udbytte af energi og stof. Hvis der derimod er mangel på ilt og omsætningen bliver anaerob, så foregår nedbrydningen i stedet som en fermentering, hvad der giver betydeligt mindre energiudbytte. Ilt-fattige, komprimerede eller oversvømmede jorde får af samme grund en ringe biodiversitet og en langsom omsætning med ophobning af uomsat førne (se højmose).

Forholdet mellem indholdet af kulstof og indholdet af kvælstof − C/N-forholdet − er afgørende for nedbrydningen. Jo mere kulstof der er i førnen, desto langsommere vil den blive nedbrudt. Men kulstofrig førne vil give en større mængde humus som slutprodukt. Det mest træ-agtige har det højeste indhold af kulstof (jf. brændværdien). Urteagtig førne har et lavere indhold, og bælgplanter har det laveste C/N-forhold, man finder blandt planterester. Kun når man undersøger dyrisk førne, finder man et endnu lavere indhold af kulstof over for kvælstof.

Det er væsentligt at bemærke, at førnen næsten altid består af blandet materiale, og at det mest kvælstof-rige (dvs. det mest kulstof-fattige) altid vil blive nedbrudt først. Da kulstoffet i sidste ende tabes som CO2, vil den forholdsvise mængde af kvælstof efterhånden øges i restproduktet. Til slut er der − efter udvaskning eller optagelse af kvælstof og andre mineralske stoffer − en næsten uomsættelig rest, humus.

Se også 
 Sten og jordtyper
 Kompostering
 Konservering af fødevarer
 Aerob
 Regnorm
 Champignon

Litteratur 
 
 Ulrich Gisi, Bodenökologie 

Affald
Materialer
Tinktur

Tinktur er et udtryk, der anvendes indenfor heraldik om de farver, der kan benyttes på våbenskjolde.

Tinkturen er opdelt i farver og metaller.

Metallerne er guld og sølv (ofte gengivet som gul og hvid)
Farverne er rødt, blåt, sort, grønt samt undertiden purpur og orange.
En genstand kan også have naturfarve dvs. den farve, den har i virkeligheden, for eksempel en kødfarvet arm.
Endelig er der pelsværk, der omfatter gråværk (stiliseret egernpels) og hermelin (stiliseret lækatpels) samt varianter af disse.

Reglen for farvelægning er, at man skal veksle farverne med metal, det vil sige at opdelinger ikke må være guld/sølv eller blå/rød, men gerne guld/rød osv.
Ligeledes skal en farve sættes på metal eller omvendt. En guldløve sættes ikke sølvbund, men på blåt eller en anden farve.
Reglen er til for at skabe kontrast i skjoldet, så symbolerne kunne ses på lang afstand.

Heraldik
Våbenskjold

Et våbenskjold er et symbol, der repræsenterer et land, en hersker, en person, en familie eller anden enhed.. Det udsmykkes med heraldik og benyttes på skjolde, hjelme, flag, bannere og rustninger. I middelalderen havde disse symboler til formål at identificere venner og fjender.

Et våbenskjold (escutcheon) er opdelt i sektioner for at standardisere beskrivelsen af skjoldet. Våbenkyndige herolder præsenterede deltagerne for tilskuerne ved turneringer.

Typer af våbenskjold

Former 
Våbenskjold kan både placeres på skjolde, hjelme, standarter og bannere.

Dyr og tegn 
Næsten alt kan være heraldiske figurer, men gengivelsen bør være stærkt forenklet eller stiliseret.

Typisk udsmykkes et våbenskjold med løver, ørne og heste. Der kan også benyttes slægtskabstegn, men uden at de tilkendegiver en slægtskabsforbindelse. Slægtskabstegnene benyttes i stedet til at bestemme bærerens placering i familien (fader, første søn osv.)

Der fandtes standardformer for dyr. De kunne indtage følgende positioner:
For løver o.l.
Rampant (stående på bagbenene) og passant (stående på tre ben og med et forben løftet).
Løver er mere udbredte end heste med en krone på hovedet.
For rovfugle
Vinger og ben fuldt udbredt, med to hoveder. Kløer, næb, tænder og tunge kunne have en anden farve end resten. Ørne har også kunnet få en krone på hovedet.

I Danmark 
I dansk heraldik anvendes det tyske system, hvor alle slægtsmedlemmer i princippet fører samme våben.
I dansk heraldik fører alle søskende ens våbenskjolde, som er identiske med deres faders.

I England 
I det engelske system er der desuden mulighed for at vise slægtsforbindelser. I det engelske system må ingen bære samme våben, og der er derfor udviklet et system med ni bitegn, som lægges oven på skjoldet, og som angiver, om der er tale om den første søn, anden søn osv. op til den niende søn. Når faderen dør, fjerner den ældste søn bitegnet fra sit  våbenskjold, og dermed kommer han til at føre faderens udifferentierede våbenskjold.

Disse ni bitegn er: 1) turnerkrave med tre flige ("label"), 2) halvmåne ("crescent"), 3) stjerne ("mullet"), 4) martlet, 5) ring ("annulet"), 6) fransk lilje ("fleur-de-lis"), 7) rose, 8) cross moline, 9) octofoil (double quatrefoil). Flere af disse figurer har ikke danske navne.

Systemet kan fortsættes i flere led, så den første søn af den anden søn, vil få tilføjet en turnerkrave og en halvmåne. Dette system findes kun i britisk heraldik og systemer afledt af dette.

Foreninger
 Heraldisk Selskab

Referencer 

Heraldik
Skjoldholder

Skjoldholdere er i heraldikken figurer, der holder våbenskjoldet. Der er ofte to (ens eller forskellige), men undertiden kun én og en sjælden gang mere end to. De fleste skjoldholdere udgøres af dyr eller fabelvæsner, men mennesker og menneskelignende skabninger optræder også ganske ofte. Skjoldholdere begyndte at vise sig i heraldikken fra omkring midten af 1400-tallet.

Heraldik
Våbenkappe

Våbenkappen, undertiden også kaldet et våbentelt, er et draperi som hænges omkring et våbenskjold.

Oprindelsen kan føres tilbage til 1500-tallet og skal måske søges i de pragt- eller embedskapper som fyrster og høje embedsmænd bar til skue og som hørte til deres embedsinsignier.

Våbenkappe anvendes især til fyrster, højadel og indehavere af høje embeder, men ikke af alle i disse kategorier, og der er intet i vejen for at f.eks. borgerlige kan anvende den.

En våbenkappes ydre er i reglen purpur eller rød, men kan også være blå. Den er undertiden mønstret med f.eks. liljer, kroner eller napoleonske bier. Indersiden er i reglen hermelin men også gult og hvidt (guld og sølv) ses undertiden.

Se også 
 Heraldik
 Våbenmærke

Heraldik