Germanske sprog

De germanske sprog er en sprogfamilie under den indoeuropæiske sprogæt og omfatter de

 1. nordgermanske eller nordiske sprog: dansk, svensk, norsk, færøsk og islandsk;
 2. Vestgermanske sprog: engelsk og skotsk, frisisk, nederlandsk (inkl. flamsk), afrikaans og tysk;
 3. Østgermanske sprog: gotisk (uddødt). 

Sprogene er kendetegnet ved en række fælles sprogforandringer, som sprogene gennemgik i udviklingen fra proto-indoeuropæisk til proto-germansk, herunder den germanske lydforskydning og den Vernerske veksel.

Historie 
"Germanere" var romernes betegnelse for de folkeslag, der boede uden for Romerrigets grænser ved Rhinen og Donau, og som adskilte sig kulturelt og sprogligt fra kelterne (på latin Galli, "gallerne"), der boede inden for Romerrigets grænser. Germanernes kerneland menes at være det nordlige Tyskland, Danmark og Sydskandinavien. I århundrederne op mod Kristi fødsel spredte det germanske sprog sig sydpå og vestpå.

I folkevandringstiden spredte germansktalende folkeslag sig over hele det gamle Romerrige: goterne erobrede Italien og Spanien, longobarderne Norditalien (Lombardiet), frankerne Gallien (der efter dem kom til at hedde Frankrig) og anglerne og sakserne Britannien. Med undtagelse af Britannien smeltede de germanske erobrere imidlertid snart sammen med de lokale befolkninger og overtog deres sprog.

Grænsen mellem germansk ("tysk") og romansk ("vælsk") gik i middelalderen omtrent som i dag. I løbet af middelalderen bredte germansk sig også langt mod øst, men i det 20. århundrede blev den østlige sproggrænse flyttet tilbage til floderne Oder og Neiße. Den største ekspansion oplevede den germanske sprogfamilie på de britiske øer, idet engelsk er blevet hovedsproget i Nordamerika (i den sydlige del dog med voksende konkurrence fra spansk), Australien og New Zealand og som almindeligt samkvemssprog i flere afrikanske lande og i Sydasien.

Grammatisk struktur

Køn 
De tre køn der fandtes i indoeuropæisk, maskulinum ("hankøn"), femininum ("hunkøn") og neutrum ("intetkøn"), bevaredes i alle ældre germanske sprog, men er i flere moderne germanske sprog erstattet af tokøns- eller etkønssystem.

Grammatisk køn (genus) må ikke forveksles med biologisk køn (sexus). At et ord er femininum, betyder ikke at det, det betegner, også er kvindeligt, og at en ting eller et væsen er kvindeligt, betyder ikke, at det automatisk også vil være femininum. Tysk das Mädchen, das Weib og dansk et fruentimmer betegner således kvindelige væsner. Dansk et barn er enten mandligt eller kvindeligt og kunne derfor passende være fælleskøn (som efterkommer), men det er neutrum.

Køn er det fænomen, at forskellige substantiver ("navneord") kræver forskellige former af de adjektiver ("tillægsord"), artikler ("kendeord") og pronominer ("stedord"), der lægger sig til dem eller henviser til dem. Ordene hytte og hus kræver således forskellige former af adjektiverne, hhv. stor og stort, af artiklerne hhv. en, -en og et, -et og af pronominerne hhv. den og det.

Et ords køn afhænger ikke af dets betydning, men er historisk bestemt. Bestemte afledninger har krævet et bestemt køn, og man har derfor holdt fast i det køn, uanset om senere sprogbrugere har kunnet gennemskue afledningen eller ej.

Engelsk har helt opgivet skellet mellem de tre køn (adjektiver, artikler og pronominer kun har én form), hvorimod dansk og svensk har indført et tokønssystem, idet maskulinum og femininum er slået sammen til fælleskøn ("genus commune").

En del danske dialekter skelner dog tre køn på den ene eller anden måde, typisk ved forskellige former af den bestemte og ubestemte artikel, f.eks. bornholmsk og sjællandsk eng fod, foding ~ en hånd, hånden. Det samme er tilfældet på norsk (undtagen riksmål): e(i)n fot, foten ~ ei hand, handa.

Nederlandsk skelner ikke mellem maskulinum og femininum ved artiklen, men derimod ved de pronominer, der refererer til substantiverne, f.eks. hij ("han") om de voet og zij ("hun") om de hand.

Man ser, at nederlandsk bruger de samme pronominer om levende væsner og ting, ligesom det også er på nynorsk (han om foten og ho om handi) og tysk (er om der Fuß og sie om die Hand), og de fleste indoeuropæiske sprog opfører sig faktisk på samme måde, f.eks. fransk il ("han") om le pied "fod", elle ("hun") om la jambe "ben", russisk on ("han") om pálec "finger", men oná ("hun") om ruká "hånd".

Engelsk og de fleste nordiske dialekter har derimod indført forskellige pronominer for mennesker (evt. kæledyr) på den ene side og andre væsner og ting på den anden: he, she ~ it og han, hun ~ den, det. Her gælder det altså, at de menneskelige pronominer markerer en forskel i biologisk køn, mens de ikke-menneskelige pronominer markerer en forskel i grammatisk køn.

Artikel 

Det indeuropæiske grundsprog havde ingen artikel, ligesom på mange af de senere sprog som latin og russisk (lat. domus og russ. dom = 'et hus' eller 'huset'), hvorimod klassisk græsk har en bestemt artikel, men ikke en ubestemt (oikíā = 'et hus' ~ hē oikíā = 'huset'). I den gotiske bibeloversættelse fra det 4. århundrede og i de tidlige nordiske runeindskrifter er der endnu hverken bestemt eller ubestemt artikel, men både i de tyske, engelske og nordiske middelaldertekster er den bestemte artikel blevet en fast bestanddel.

Der findes to måder at danne bestemte artikler i de germanske sprog: den foranstillede artikel og den efterhængte artikel.

De fleste nordgermanske dialekter har efterhængt artikel, f.eks. manden, huset. Der er sandsynligvis tale om et pronomen, der er smeltet sammen med ordet, dvs. olddansk *mannr inn 'mand den', *hūs itt 'hus det'. Det understøttes af de bestemte formers udtale, idet de har stød på dansk og accent 1 på norsk og svensk ligesom de oprindelige enstavelsesordene, f.eks. da. ånd’-en, sv. ánd-en over for da. ånde-n, sv. ànde-n.

De vestgermanske dialekter har alle en foranstillet artikel, og det drejer sig her om det gamle demonstrative pronomenet *þa- (= da. den), f.eks. ty. der Mann, das Haus, eng. the man, the house. På nederlandsk bruger man de i maskulinum og femininum, f.eks. de man, de vrouw, men het i neutrum, f.eks. het huis.

Hvor østjysk opfører sig ligesom de andre nordiske sprog, har de jyske dialekter vest for en linje omtrent mellem Horsens og Viborg en foranstillet artikel, æ uanset ordets køn. Det er muligvis en afsvækket form af det germanske *þa-. Der er næppe tale om et lån fra tysk eller engelsk, men om en selvstændig jysk udvikling.

Den ubestemte artikel er også en forholdsvis ny foreteelse. Det er, som man kan se i de fleste germanske sprog, egentlig talordet en. På engelsk er det blevet svækket til uigenkendelighed, a foran konsonanter og an foran vokaler.

Talbøjning (numerus) 

Indoeuropæisk bøjede substantiver og verber i tre tal: singularis ("ental"), dualis ("total") og pluralis ("flertal"). Dualis, der kendes fra sanskrit og oldgræsk, var stadig bevaret på gotisk og (i pronominerne) på oldnordisk, men er faldet bort i alle nutidige germanske sprog.

Kasusbøjning 

Indoeuropæisk havde haft otte kasus (nominativ, vokativ, akkusativ, genitiv, ablativ, dativ, lokativ og instrumentalis), men kun fire af disse bevaredes i germansk: nominativ, akkusativ, dativ og genitiv (gotisk havde også vokativ). Tysk, færøsk og islandsk har bevaret dette kasussystem indtil i dag.

De andre nordiske sprog, nederlandsk og engelsk skelner derimod kun mellem nominativ og genitiv; dog har pronominerne også akkusativ (fx ham, hende). Man kan dog diskutere, om genitiven på -s overhovedet er en kasus. Suffikset kan i hverdagssproget klæbes på andet end substantiver og endda på hele sætninger, jf. den herligt tvetydige sætning "vi kørte i manden der er gift med din søsters bil". De samme sprog har en særlig akkusativform af pronominerne, men det er en form, der i almindeligt talesprog kan stå, hvor egentlige kasussprog ville have nominativ, f.eks. det er os (ikke det er vi).

Verbalbøjningen 

Man rekonstruerer traditionelt en kompleks verbalbøjning for det indoeuropæiske grundsprog i lighed med, hvad man ser på klassisk græsk og i sanskrit: Alle verber skulle således have været bøjet i tiderne præsens, imperfektum, aorist, perfektum og futurum, i måderne indikativ, konjunktiv, optativ, imperativ, infinitiv og participium og i diateserne aktiv, medium og passiv. De finitte former bøjes desuden i tre personer og tre tal (singularis, dualis, pluralis). Ideelt set var der således 4 x 4 x 3 x 3 x 3 = 432 forskellige finitte former af et urindoeuropæisk verbum. Der er dog meget, der tyder på, at klassisk græsk og indoiransk repræsenterer det yderste stade i en udvikling, der nok var påbegyndt i den fællesindoeuropæiske fase, men endnu langt fra fuldendt.

Germansk har ikke bevaret eller udviklet en skelnen mellem aspekterne imperfektiv og aorist. Den græsk-indiske imperfektum har heller ikke efterladt sig spor i germansk, hvor præteritum udtrykkes af den form, der i disse sprog lever videre som perfektum. I de såkaldt svage verber er der indført en ny præteritumsform, der sandsynligvis går tilbage til en sammensætning med det germanske verbum *dō- 'gøre'.

Der er ingen spor af den indoeuropæiske konjunktiv på *-ē- (= græsk-indisk konjunktiv, latin futurum). Den indoeuropæiske optativ på *-oi- er bevaret som den germanske konjunktiv. De andre modi kendes ligeledes fra germansk: indikativ, imperativ, infinitiv, participium.

Medium er bevaret i gotisk, men de andre germanske dialekter har kun en særlig form for aktiv, idet passiv udtrykkes med omskrivninger i stil med han bliver slået, er wird geschlagen, he is beaten. Den særlige nordiske passiv på -s er opstået senere ved en sammensmeltning med pronomenet sig: hann kallar sik > hann kallask > han kaldes.

 Leksikalsk sammenligningstabel 

<table border = "1">
   
    Engelsk
    Skotsk
    Afrikaans
    Nederlandsk 
    Tysk
    Jiddisch
    Gutnisk
    Islandsk
    Færøsk
    SvenskDansk
  
   
    Apple
    Aiple
    Appel
    Appel
    Apfel
    עפּל (Epl)
    Aplus
    Epli
    Súrepli
    Äpple
    Æble
  
   
    Board
    Buird
    Bord
    Bord
    Brett
     
    Baúrd
    Borð
    Borð
    Bord
    Bræt
  
   
    Book
    Beuk
    Boek
    Boek
    Buch
    בוך (Buḫ)
    Bóka
    Bók
    Bók
    Bok 
    Bog
  
   
    Breast
    Breest
    Bors
    Borst
    Brust
    ברוסט (Brust)
    Brusts
    Brjóst
    Bróst
    Bröst
    Bryst
  
   
    Brown
    Broun
    Bruin
    Bruin
    Braun 
     
    Bruns
    Brúnn
    Brúnt
    Brun
    Brun
  
  </tr>
    Can
    Kan
    Kan
    Kan
    Kann
    
    
    Dos
    Dos
    Kan
    Kan
    
    
  </tr>
   
    Day
    Day
    Dag
    Dag
    Tag
    טאָג (Tog)
    Dags
    Dagur
    Dagur
    Dag
    Dag
   
     Die
    Dee
    Sterf
    Sterven
    Sterben
     
    Diwan
    Deyja
    Doyggja
    Dö
    Dø
  
   
    Has
    Has
    Heeft
    Heeft
    Hat
    גענוג (hat)
    
    Hefur
    Hefur
    Har
    Har
  
   
    Give
    Gie
    Gee
    Geven
    Geben
     געבן (Gebn)
    Giban
    Gefa
    Geva
    Giva/Ge
    Give
  
   
    Glass
    Gless
    Glas
    Glas
    Glas
    גלאָז (Gloz)
     
    Gler
    Glas
    Glas
    Glas
  
   
    Gold
    Gowd
    Goud
    Goud
    Gold
    גאָלד (Gold)
    Gulþ
    Gull
    Gull
    Guld
    Guld
  
   
    Hand
    Haund
    Hand
    Hand
    Hand
    האַנט (Hant)
    Handus
    Hönd
    Hond
    Hand
    Hånd
  
   
    Head
    Heid
    Kop
    Hoofd/Kop
    Haupt/Kopf 
    קאָפּ (Kop)
    Háubiþ
    Höfuð
    Høvd/Høvur
    Huvud
    Hoved
  
   
    High 
    Heich
    Hoog 
    Hoog
    Hoch
    הױך (Hoyḫ)
    Háuh
    Hár
    Høg/ur
    Hög
    Høj
  
   
    Home
    Hame
    Huis
    Thuis
    Heim
    הײם (Heym) 
    Háimóþ
    Heim
    Heim
    Hem
    Hjem
  
   
    Hook
    Heuk
    Haak
    Haak
    Haken
     
     
    Krókur
    Haken
    Hake
    Hage
  
   
    House
    Hoose
    Huis
    Huis
    Haus
    הױז (Hoyz)
    Hús
    Hús
    Hús
    Hus
    Hus
  
   
    Many
    Mony
    Menige
    Menig
    Mehrere
     
    Manags
    Margir
    Nógv
    Många
    Mange
  
   
    Moon
    Muin
    Maan
    Maan
    Mond
     
    Ména
    Tungl
    Máni
    Måne
    Måne
  
   
    Night
    Nicht
    Nag
    Nacht
    Nacht
    נאַכט (Naḫt)
    Nahts
    Nótt
    Nátt
    Natt
    Nat
  
   
    No
    Nae
    Nee
    Nee
    Nein/Nö
    נײן (Neyn)
    Né
    Nei
    Nei
    Nej
    Nej
  
   
    Old
    Auld
    Oud
    Oud
    Alt
    אַלט (Alt)
    Sineigs
    Gamall
    Gamal/Gomul
    Gammal
    Gammel
  
   
    One
    Ane
    Een
    Een
    Eins
    אײן (Eyn)
    Áins
    Einn
    Ein
    En/ett
    En
  
   
    Ounce
    Unce
    Ons
    Ons
    Unze
    
     
    Únsa
     
    Uns
    Unse
  
   
    Snow
    Snaw
    Sneeu
    Sneeuw
    Schnee
    שנײ (Šney)
    Snáiws
    Snjór
    Kavi
    Snö
    Sne
  
   
    Stone
    Stane
    Steen
    Steen
    Stein
    שטײן (Šteyn)
    Stáins
    Steinn
    Steinur
    Sten
    Sten
  
   
    That
    That
    Dit
    Dat
    Das
    דאָס (Dos)
    Þata
    Þetta
    Hatta
    Det
    Det
  
   
    Two
    Twa
    Twee
    Twee
    Zwei/Zwo
    צװײ (Ẓvey)
    Twái
    Tveir
    Tveir
    Två
    To
  
   
    Who
    Wha
    Wie
    Wie
    Wer
    װער (Ver)
    Has
    Hver
    Hvør
    Vem
    Hvem
  
   
    Worm
    Wirm
    Wurm
    Worm
    Wurm
    װאָרעם (Vorem)
    Maþa
    Maðkur, Ormur
    Ormur
    Mask, Orm
    Orm
  
</table>

 Oversigt over germanske sprog 
 
 Vestgermansk
 Højtysk
 Moderne tysk (Hochdeutsch)
 Mellemtysk
 Østmellemtysk
 Obersächsisch
 Nordobersächsisch
 Hochpreußisch
 Thüringisch
 Schlesisch
 Letzeburgsk
 Vestmellemtysk
 Ripuarisk
 Moselfrankisk
 Rhinfrankisk
 Nordhessisch
 Osthessisch
 Mittelhessisch
 Pennsylvania Dutch (talt af Amish-folket og andre grupper i Pennsylvania)
 Øvretysk (Oberdeutsch – ikke det samme som højtysk/hochdeutsch)
 Alemannisk
 Svabisk
 Mittelalemannisch
 Niederalemannisch
 Hochalemannisch
 Höchstalemannisch
 Østfrankisk
 Bayrisk/Østrigsk
 Nordbairisch
 Mittelbairisch
 Südbairisch
 Tyrolsk
 Langobardisk (uddødt)
 Nedertysk
 Nederlandsk (hollandsk og flamsk)
 Afrikaans
 Plattysk (lavtysk)
 Nordnedertysk
 Vestfalisk
 Østfalisk
 Niederpreußisch
 Ostpommersch
 Mittelpommersch
 Mecklenburgisch-Vorpommersch
 Brandenburgisch
 Frisisk
 Vestfrisisk
 Østfrisisk
 Nordfrisisk
 Angelsaksiske sprog
 Engelsk (fra angelsaksisk, med senere indflydelse fra fransk)
 Skotsk
 Østgermansk (fra gotisk):
 Krimgotisk † (i 1800-tallet)
 Vandalisk †
 Burgundisk †
 Nordgermansk:
 Urnordisk †
 Norrønt †
 Vestnordisk
 Islandsk
 Færøsk
 Norn † (sprog på Shetlandsøerne og Orkneyøerne)
 Norsk (sprog)
 Nordnorsk
 Trøndsk
 Midtlandsk
 Vestlandsk
 Østlandsk
 Nynorsk (i nogen grad fordansket)
 Norsk (bokmål) (stærkt, men aftagende fordansket)
 Østnordisk
 Dansk
 Vestdansk (sønderjysk, vestjysk, østjysk, nordjysk)
 Ømål (fynsk, sjællandsk)
 Rigsdansk
 Østdansk
 Bornholmsk
 Skånsk (tiltagende forsvensket) (betragtes af svenske lingvister som en svensk dialekt)
 Svensk
 Götamål
 Østsvensk (finlandsvensk)
 Sveamål
 Rikssvenska
 Nordlandsk
 Nordsvensk
 Ælvdalsk (betragtes af nogle lingvister som en svensk dialekt)
 Gammelgutnisk †
 Gutnisk (betragtes af nogle lingvister som en svensk dialekt)

 Se også 
 Den germanske lydforskydning

 Referencer 

 Eksterne henvisninger 

 Litteratur 
 Politikens sproghistorie (Politikens Forlag) af Allan Karker, 
 Stevenson, Victor, oversatt og bearbeidet av Hoff, Truls og Endresen, Rolf Theil (1985): Ordenes historie. Grøndahl. .
 Antonsen, E. H. (1965): On Defining Stages in Prehistoric Germanic, Language 41, 19ff.
 Bennett, William H. (1980): An Introduction to the Gothic Language. New York: Modern Language Association of America.
 Campbell, A. (1959): Old English Grammar. London: Oxford University Press.
 Krahe, Hans and Meid, Wolfgang (1969): Germanische Sprachwissenschaft, 2 bind. Berlin: de Gruyter.
 Lehmann, W. P. (1961): A Definition of Proto-Germanic, Language 37, 67ff.
 Ramat, Anna Giacalone and Paolo Ramat (red.) (1998): The Indo-European Languages. Routledge. .
 Joseph B. Voyles (1992): Early Germanic Grammar. London: Academic Press. .
 Fausto Cercignani, Indo-European ē in Germanic, i Zeitschrift für vergleichende Sprachforschung'', 86/1, 1972, 104-110.