Georg 2. af Storbritannien

Georg 2. August () (30. oktober (jul.)/10. november (greg.) 1683 – 25. oktober 1760) var konge af Storbritannien og Irland og kurfyrste af Hannover fra 1727 til 1760. 

Han var søn af kong Georg 1. af Storbritannien og den anden britiske monark af slægten Hannover. Han var den sidste britiske monark, der var født uden for Storbritannien; den sidste britiske konge, der personligt førte hæren i krig; og, efter sin død, den sidste britiske monark, der blev begravet i Westminster Abbey.

Biografi

Opvækst 

Georg August blev født på Herrenhausen Slot nær byen Hannover i Kurfyrstendømmet Hannover som søn af arveprins Georg af Hannover i hans ægteskab med Sophie Dorothea af Celle. Han blev opkaldt efter sine bedstefædre, kurfyrst Ernst August af Hannover og hertug Georg Vilhelm af Braunschweig-Lüneburg.

Begge forældrene var hinanden utro, og deres ægteskab blev opløst i 1694 med den begrundelse, at Sophia Dorothea havde forladt sin mand. Som den skyldige part blev Sophie Dorothea nægtet et nyt ægteskabt, og hendes navn blev fjernet fra alle officielle dokumenter, ligesom titlen som kurprinsesse blev hende frataget. Hun blev indespærret på Ahlden Slot i Nedersaksen og nægtet adgang til sin to børn, Georg og Sophie Dorothea, der sandsynligvis aldrig så deres mor igen.
 
Da faderen blev kurfyrste i 1698, blev Georg arveprins. I 1705 giftede han sig med Caroline af Ansbach. De fik otte børn.

Vejen til den britiske trone 
I 1702 besteg Georgs slægtning, Anne, den engelske trone som regerende dronning. Dronning Anne havde ingen overlevende børn i sit ægteskab med prins Jørgen af Danmark. Derfor udpegede Det engelske parlament ved Act of Settlement i 1701 dronning Annes nærmeste protestantiske slægtninge Sophie af Pfalz (Georgs farmor) og hendes efterkommere til arvinger til den engelske trone, men (i første omgang) ikke til Skotland. Sophie og hendes efterkommere blev engelske statsborgere i 1705. Den 9. november 1706 blev Georg optaget i den engelske adelsstand af dronning Anne; Han blev hertug og markis af Cambridge, jarl af Milford Haven, viscount (borggreve) Northallerton og baron af Tewkesbury. Ved Acts of Union i 1707 blev kongerigerne England og Skotland forenet til ét kongerige, Kongeriget Storbritannien, og accepterede begge tronfølgen som fastlagt i det engelske Act of Settlement.

Sophie døde få måneder, før tronen blev ledig i 1714. Det var derfor hendes søn, Georg 1., der blev konge ved dronning Annes død i 1714. Senere samme år blev Georg den første Fyrste af Wales siden 1688.

Regeringstid 

Georg 1. døde i 1727 under et af sine hyppige besøg i Hannover, og Georg 2. efterfulgte ham som konge og kurfyrste i en alder af 43 år. Ligesom faderen var han stærkt tyskpræget, men kunne dog engelsk. Han accepterede i det store hele regeringens og parlamentets magt, men prøvede jævnligt at gøre sine synspunkter gældende. Således modarbejdede han energisk statsmanden William Pitt den Ældre, hvis syn på Hannovers underordnede rolle han afskyede. En del af hans regering domineredes af premierminister Robert Walpoles lange fredsperiode. Kongen døde under den sejrrige Preussiske Syvårskrig, hvor regeringen netop var ledet af William Pitt.

Han var lidenskabeligt interesseret i musik og var Händels velgører og beskytter.

Død og arvefølge 
Georg 2. døde 76 år gammel den 25. oktober 1760 på Kensington Palace i London. Da hans ældste søn, Frederik Ludvig, var død i 1751, ni år før faderen, blev Georg 2. efterfulgt af sin sønnesøn, Georg 3.

Se også 
 Kongerække (Storbritannien)
 Tidslinje over nogle europæiske regenter i det 18. århundrede

Referencer

Litteratur

Eksterne links 

 Georg II. August på hjemmesiden Die Welfen 

|-

Konger af Storbritannien
Konger af Irland
Kurfyrster af Braunschweig-Lüneburg
Hertuger af Sachsen-Lauenburg
Huset Hannover
Protestantiske monarker
Briter i 1700-tallet
Tyskere i 1700-tallet
Personer i oplysningstiden
Personer fra Hannover