alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Докьовци

Докьовци е село в Западна България. То се намира в община Трън, област Перник.

География 
Село Докьовци се намира в планински район. Територията на селото е разположена на площ от 12.288 km2 (НСИ). Районът се отличава с много разнообразен скален състав, релеф, характер на хидроклиматичните условия и специфичен растителен и животински свят.

Територията на село Докьовци попада в Севернокраищенската подобласт на Краището. На север от селото се простира котловината Знеполе, в която е разположен град Трън. На запад от Докьовци се издигат Кървав камик и Милевска планина. Селото се пресича от река Явор, която извира от село Горочевци. Реката има дъждовно-снежен режим с пролетен максимум и лятно-есенен минимум на оттока. Основните черти на съвременния релеф в района на Краището са се формирали през младия терциер и кватернера .

Климатът е умереноконтинентален, като нископланинският релеф на територията на селото оказва влияние върху климатичните условия. В този район (в станция Трън) е измерена най-ниската екстремална температура за страната (-38,3 градуса C) през 1947 година. Максимумът на валежите е през май-юни, а минимумът – през февруари. Преобладаващите ветрове са западни и северозападни.

Наличието на обширни пасища и ливади благоприятства развитието на животновъдството. Характерни са широколистните представители на дъб, бук, ясен и др.

История 
В стари документи селото е записвано по следните начини: Дойкофча, Дукофча, Дойкьовча в 1576 г.; село Доиковци в ХVIII в. в Поп Стефанов поменик (л. 72а, Опис III 179); Докьовци в 1878 г.

При избухването на Балканската война един човек от Докьовци е доброволец в Македоно-одринското опълчение.

През 1934 година в Докьовци е основана земеделска кооперация „Краище“. Към 1935 г. тя има 36 члена.

През 1985 година селото има 118 жители.

Администрация 
В административно отношение село Докьовци попада в границите на община Трън, област Перник. В тази част на Югозападния регион характерен проблем е обезлюдяването.

Религии 
Религията е източноправославно християнство. Селото разполага с църквата „Св. Богородица“.

Културни и природни забележителности 
В селото се издига вековен дъб, който е природна забележителност на Докьовци. Възрастта му според специалисти е изчислена на около 800 години, което го нарежда сред най-старите дървесни видове в България.

Редовни събития 

Последната събота на месец август се провежда събор.

Личности 
Ценко и Иван Бареви-видни сътрудници на д-р Г.М.Димитров в емиграция 1945 – 1989 г.

Бележки 

Села в област Перник
Населени места в община Трън
Дълга лука

Дълга лука е село в Западна България. То се намира в община Трън, област Перник.

География 
Село Дълга лука се намира в планински район. Дълга лука е разположена в планината Кървав камък, която е най-северозападната част от краищенските планини. Централната му част се намира в подножието, но има доста махали с по няколко къщи нависоко в планината, до които се стига единствено по тесни пътечки. Дължината на границата, минаваща по билото ѝ е 16 км, а от другата страна се намира Република Сърбия.

История 
В стари документи селото е записвано по следните начини: Долга, Д’лга Лока в 1570 г.; село Длигалика в ХVI в. (Миней вероятно от Пшинския манастир „Св. Прохор“ (Гошев 1926-1927: 354); село Длъга лика в ХVIII в. в Поп Стефанов поменик (л. 69б, Опис III 179); Дълга Лука в 1878 г.

Културни и природни забележителности 
В планините около селото се намират доста добре съхранени партизански гробове. 

От Дълга лука има няколко герои на Социалистическия труд.

Редовни събития 
В Дълга лука всяка година се провежда събор на Петков ден при църквата „Св. Петка“.на 14 Октомври

Бележки 

Села в област Перник
Населени места в община Трън
Ездимирци

Ездимирци е село в Западна България. То се намира в община Трън, област Перник.

География 
Село Ездимирци се намира в планински район.

В близост до с. Банкя известно с минералните си извори и Трънското ждрело.

История 
В стари записки и османски регистри селото е отбелязвано като: Йездимирджи в 1453 г., Яздимировджа, Яздимировча в 1576 г.; Eздимирци в ХIХ в.

Бележки

Редовни събития 
Съборът на селото се провежда първата седмица на месец юни.

Села в област Перник
Населени места в община Трън
Забел

Забѐл е село в Западна България. То се намира в община Трън, област Перник.

География 
Село Забел се намира в планински район. В близост до границата със Сърбия. На около 76 км от София.

История 
В стари записи селото е споменавано като Жабел в 1576 г. Името вероятно идва от „забел“ (бранище, дребна гора) и е често срещано като топоним в западните области на България.

Културни и природни забележителности 
Едно предание разказва, че името на селото произлиза от жената, живяла в римската вила наречена „Изабела“. Над селото, северозападно преди гората е имало представителна римска вила от II-IV век, с подово отопление (хипокауст), мозайки и луксозни облицовки. Сградата е унищожена, но все още се намират артефакти от местното население (пръстени, керамика, монети и др.). Проучвана е през 1970-те г. от проф. Димитрина Джонова (НИПК) и Пернишкия музей.

Пак над селото на 1 км североизточно, в местността „Свети Спас“, където е имало оброк, е разкрито и частично проучено римско гробище (некропол с могили и плоски погребения) от II-IV век, принадлежал на античното рударско население, живяло по тези места. Разкопаван е през 1999 – 2003 г. от Василка Паунова и екип от музея в Перник. Многобройните находки оттук (златни обеци, глинени съдове и урни, стъклени чаши, купи и лампи, фибули, накити и монети) сега се пазят в РИМ-Перник.

Чешмата на Забелски хан също вероятно е построена още по римско време. При копаене не е намерен водоизточникът, а водопровод от глинени тръби, засечен на около 500 – 600 м северно в нивите, идващ право от Руй планина. И до днес водата ежедневно тече от масивна каменна основа и корито, през 5 месингови чучура.

 Забелският манастир „Св. Димитър“ е разположен на 2 км северно от село Забел. Той е датиран XIII век, а от началото на XVIII век запустява;
 Връх Руй – на 2 часа и 30 минути северно от село Забел.

Външни препратки 
 Д. Митова-Джонова, Археологическите паметници в Пернишки окръг. София, 1983, стр. 81 – 82, № 232, обр. 54.
 В. Владимирова-Паунова, Античен некропол край с. Забел, Трънско (резултати от археологическите разкопки през 1999 – 2000 година). – Известия на Исторически музей Кюстендил, том 9, част II, 2003.

Бележки 

Села в област Перник
Населени места в община Трън
Краище
Знеполе
Кожинци

Кожинци е село в Западна България. То се намира в община Трън, област Перник.

География 
Село Кожинци се намира в планински район, на 12 километра от Трън. През него минава Кожинската река, която извира от подножието на вр."Големи Връх" /1480,5 m/ на Ерулска планина и се влива в Мраморска река, приток на Ерма.

История 
В стари записи селото е отбелязвано като: Кѡжинцѣхь в Папка с отделни листове от разни ръкописи, II ½ ХIV в. (Опис IV 150); Кожинци в Четвероевангелие от ХV в. (Опис I 35); Кожинци в Четвероевангелие от ХVI в. (л.1а, Опис I 45); Kожинче в 1576 г.

Преданието говори, че името на селото идва от това, че там по време на османското владичество са одрани няколко турци злодеи. Друга легенда разказва за любовта между момче и момиче, която не била одобрявана от родителите на момичето и братята на девойката одрали момчето за назидание.

Културни и природни забележителности 
- В селото се намира пещерата "Меча дупка" / денивелация 53м/7м /, където са открити предмети от бронзовата епоха. 

- Скалната пещера "Ямките" / денивелация 70м/15м /, наричана още "Калугерски камик", се намира на 2 km от селото, където в непосредствена близост има кладенче с изворна вода.

- Късноантичната крепост Градище в едноименната местност се намира вероятно на около 2.25 km югозападно по права линия от центъра на село Кожинци, в дясно от пътя за село Пенкьовци. Крепостта е трудно достъпна. Има подчертано военно- отбранителен характер. В момента изцяло е обрасла с гора. Стените и изцяло са покрити с пръст и клони. Площта и е около 5 дка. В миналото части от стената са били запазени над земята. Изградени са от ломен камък, споен с хоросан. Охранявала е пътя, който свързвал Тимошко- моравския басейн със Струма и Бяло море. Предполагаемите GPS координати са : 42°43’49” С.Ш. и 22°36’10” И.Д.

-  Параклиса „Света Богородица“ е български православен параклис, разположен на територията на селото и на около 2 километра южно от село Мрамор, близо до пътя Трън - Земен. Съборът на параклиса е на 15 август. В параклиса има кладенче с целебна минерална вода, през средата на поляната преминава река, до параклиса има чешма с питейна вода, огнище, множество заслони за пикник, тоалетна и просторна поляна, подходяща за палатков лагер.

Личности 
 Родени в Кожинци
  Александър Ангелов, македоно-одрински опълченец, зидар, основно образование, 3 рота на 14 воденска дружина
 Рангел Иванов помощник-предводител на втората Трънска чета и учстник в Сръбско-българската война

Бележки 

Села в област Перник
Населени места в община Трън
Костуринци

За другото село Костуринци вижте Слатино.

Костуринци е село в Западна България. То се намира в община Трън, област Перник.

География 
Село Костуринци се намира в планински район. Малко село близо до западната граница. Намира се на около 80 км от София и 11 км от гр. Трън. Основният поминък на местното население е животновъдство и земеделие, но местните жители не са много. Напоследък около селото и върху селската паша са разположени временни поселения на дървосекачи-катунари. Същите са и компактна група гласоподаватели.

История 
В османски данъчни регистри на немюсюлманското население от 1623 – 1624 година селото е записано под името Костуринче с 11 джизие ханета (домакинства). В други стари записи е отбелязвано като: Kостуриндже в 1453 г., Kостравджа, Kостравча в 1576 г.; Kостурица в 1451 г.; Kостуравче в 1576 г.; Костuрица в ХVIII век в Поп Стефанов поменик (л. 62а, Опис III 179); Kостуринци в 1878 г.

Културни и природни забележителности 
Околните планини са подходящи за разходки.

Редовни събития 
Ежегоден събор по Малка Богородица по стар стил (най-близката събота около 21 септември). Свързан е с храмовия празник на селската църква Св. Богородица, макар в днешно време да е загубил религиозния си смисъл.

Известни личности 
 Дойчин Боянов, първият българин, изкачил Еверест без кислород на 20 май 2004 г.
 Боряна Тончева , спортна журналистка в БНТ.
 Богдан Петров – писател , има издадени 9 книги, съдържащи местни мотиви.

Други 
През 1980 г. е пуснат в киноразпространението филмът Нощните бдения на поп Вечерко, една идеологизирана комедия по сценарий на най-известния партизанин от Трънски край Славчо Трънски, генерал от Строителните войски на режима. Действието се развива в околните села и планини, а това, което свързва историческата личност на поп Вечерко със село Костуринци е мълвата, че именно тук е получил прякора си от някоя баба от най-популярната фамилия на селото – Джорджини.

През 1947 г. в селото светва и първата електрическа крушка (в кръчмата на Рангел Китанов), а друг член на фамилията Джорджини, Йосиф Михов, ентусиазирано се провиква: „Смърт на дървениците!“.

Бележки 

Села в област Перник
Населени места в община Трън
Къшле

Къшле е село в Западна България. То се намира в община Трън, област Перник.

География 
Село Къшле се намира в планински район. Едно от най-дивните и малко познати места в България. Намира се на около 1 километър по права линия от граничната бразда със Сърбия. Към юли 2006 година вече няма постоянни жители. Къщите, които се намират разпръснати по махалите, вече са полуразрушени от природните стихии. Особено красиво е в местността „Кървав камик“, която е и най-високата точка в местността. Гората е букова във високата част по билото, а по-ниско преобладават иглолистните насаждения. Пътят до селото е доста запуснат и трудно проходим, но това е и предимство, което съхранява девствената природа. Отправната точка за преход до махалите на селото е село Долна Мелна. Красива и девствена природа, която постепенно заличава всички следи от човешката дейност. Водата извира буквално отвсякъде в гората и се стича към долината на с. Долна Мелна. Образуват се красиви поточета с бистра и студена планинска вода дори и през най-горещите месеци в годината. Рай за ловците на диви прасета, които се организират чрез дружинката в с. Долна Мелна.

История 
Името на селото идва от названието къшла (кошара) за добитък извън селото. Къшлата на това място е била устроена към края на 18, началото на 19 век от радомирския мюдюрин, който тук направил чифлик за отглеждане на добитък, предимно овце.

Землището на Къшле е обитавано още през древността, но няма сведения за съществуването на селище на това място поради суровите планински условия. Знае се, че след отменянето на тимарската система в Османската империя през 1834 година, земите в района на село Къшле са заграбени от мюдюрина на Радомир, който създал скотовъден чифлик и построил къшла. Селяни от околните села били наети да отглеждат добитъка му. Фактически първите заселници слугуват на мюдюрина. И постепенно те построили къщи и настанили своите семейства. Така се образувало село Къшле. Съществува записано оплакване от турския мюдюрин до Дефтерхането в Цариград, в което той пише:

В дните на Освобождение мюдюринът избягал и чифликът бил разделен от селяните. Но по-късно по споразумение между правителствата на Българското княжествео и османската империя мюдюринът се завърнал и обявил имотите си за продан. Тогава голяма част от земите изкупил местния селянин Станиш Дойчинов. Всичките му съселяни се питали от къде е намерил толкова злато, за да заплати имотите. Оказало се обаче, че бащата на Станиш – Дойчин е бил някога хайдутин и изглежда тогава се е снабдил с тези пари. Версията на Станиш пред къшленци била следната: някога през Къшле преминала турска потеря, която при престоя си в селото изгубила торбичка злато. Златото било намерено случайно от сестрата на Станиш като дете, която пасяла овцете.

От заселилите се в Къшле се образували следните родове: Велковци, Гелини, Тричкови, Лазарови, Венини, Стоилови (Дойчинови).
Във войните от 1912-1918 година от селото загиват 6 войници, а през Втората световна война – един е убит на фронта и един е убит от жандармерията.

Външни препратки 

Села в област Перник
Населени места в община Трън
Лева река

Лѐва река̀ е село в Западна България. То се намира в община Трън, област Перник.

География 
Село Лева река се намира в планински район – Трънско Краище.

История 
В стари записи селото фигурира със следните имена: Лева река в 1570 г.; Лйева Рйека, Ливе рака, Лйеве рике в 1576 г.; Лиева река в 1576 г.; Лѣва рѣка в 1878 г.

Културни и природни забележителности 
 Манастир „Свети 40 мъченици“ със стенописи от XVII век, паметник на културата. Те са проучени от архимандрит Павел Стефанов, който доказва, че зографите са българи от Костурско.

Личности

Родени 
 народната певица Василка Андонова (1941 – 1998)
 поетът Иван Асенов Цветков (1946 – 1999)
 Радко Гюров Миланов (1913 – 1990)
 Боян Ставрев (р. 1958), български офицер, бригаден генерал

Изследвания 
 Стефанов, П. Надписи към стенописите в Лева река. – Български език, 1989, № 1, 59-62.

Бележки

Външни препратки 

Села в област Перник
Населени места в община Трън
Милкьовци

Милкьовци е село в Западна България. То се намира в община Трън, област Перник.

География 
Село Милкьовци се намира в планински район (в подножието на планината Копран), на 77 км от София и на 14 км от Трън. През селото минава река Луда Яна, която по-късно се влива в р. Ерма близо до Трънското ждрело. В планините край селото има много залежи на злато и богата растителност. Селото е заобиколено от вековни букови гори и бистри извори.

История 
В стари документи селото е отбелязвано по следните начини: Милнуфча (Милновци) в 1453 г., Милкюфче, Милкьофче в 1576 г.; Милкьовци в 1878 г.

В църквата в селото работи дебърският зограф Петър Николов.

През 1914 г. в Милкьовци е основана земеделска кооперация. Към 1935 г. тя има 90 членове.

През 1985 г. селото има 61 жители.

Личности 
 Добри Алексиев (р. 1914), български политик, кандидат-член на ЦК на БКП

Източници 

Села в област Перник
Населени места в община Трън
Милославци

Милославци е село в Западна България. То се намира в община Трън, област Перник.

География 
Село Милославци се намира в планински район.

История 
В стари документи селото е отбелязвано като: Милославица в 1451 г.; Милославидже в 1453 г., Миласлофча, Миляслофча в 1576 г., Милослафча в 1624 г.; Миласловче в 1576 г.; Милославци в 1878 г.

Обществени институции 

В Милославци е имало тухларна, която е произвеждала тухли за района и давала работа на много хора в Трънско.

Личности 
 Димитър Болутов (1889 – 1961), български историк и преводач
 Григорий Болутов, архимандрит, игумен на Зографския манастир (1891 – 1909)

Бележки 

Села в област Перник
Населени места в община Трън
Краище
Знеполе
Мракетинци

Мракетинци е село в Западна България. То се намира в община Трън, област Перник. Наименованието на селото вероятно идва от личното име Мракѐта - произлизащо от думите - мрак, мрака, мрако, тъмен, черен. Допуска се че името може и да произлиза от мракам - със значение "тормозя/хуля/рева като вол".

География 
Село Мракетинци се намира в планински район.

История 
В документ от 1878 г. селото е отбелязано като Мракетници.

Културни и природни забележителности 
Селото с това звучно име Мракетинци е изходен пункт за пещерата Здравчи камък (позната също като Орлово гнездо). Пещерата е малка и до нея се достига по черен път, който по-нататък преминава в стръмна горска пътечка, а накрая на височина около 10 м става и самото изкачване до входа на пещерата. От самата пещера се разкрива красива панорама към Драговски камък и Завалската планина.

Бележки 

Села в област Перник
Населени места в община Трън
Неделково

Неделково (погрешно изписвано и като Недялково) е село в Западна България. То се намира в община Трън, област Перник.

География 
Село Неделково се намира в планински район.

История 
До 1950 година името на селото е Баба. В османски данъчни регистри на немюсюлманското население от 1623-1624 година са отбелязани 44 джизие ханета (домакинства) в селото.

През 1923 година в Баба е основана земеделска кооперация „Светлина“. Към 1935 г. тя има 40 члена.

През 1985 година селото има 145 жители.

Редовни събития 
Ежегоден светъц на Спасовден в местността Свети Спас, където има изграден православен параклис Св. Спас.

Източници 

Села в област Перник
Населени места в община Трън
Проданча

Проданча е село в Западна България. То се намира в община Трън, област Перник.

География 
Село Проданча се намира на 60 km от град София в планински район, близо до границата със Сърбия. Обградено е с борови, букови, дъбови и акациеви гори. Има най-разнообразен дивеч, както и най-различни видове гъби.

История 
В стари документи селото е отбелязвано като: Проданча в 1447 г.; Проданковиче в 1576 г.; Буроданджа (Проданци) в 1453 г., Пуроданковиче в 1576 г., Пуроданкофча в 1624 г.; Проданча в 1878 г.

През 1923 г. в Проданча е основана земеделска кооперация „Съзнание“. Към 1935 г. тя има 61 члена.

През 1985 г. селото има 35 жители.

Население 
Населението според последното преброяване е 5 души, като всички жители живеят в една махала, намираща се недалеч от асфалтирания път. Местните жители се занимават предимно с животновъдство, почти във всеки двор се отглеждат пчели. С времето жителите са намалявали поради отдалечеността на селото от по-големи населени места. Огромна част от къщите са пусти и се рушат.

Източници 

Села в област Перник
Населени места в община Трън
Радово

Радово е село в Западна България. То се намира в община Трън, област Перник.

География 
Село Радово се намира в полупланински район, в долината Знеполе, на 6 km от град Трън. Наблизо се намира връх Руй (1706 м.), през който минава българо-сръбската граница.

История 
В стари документи селото е отбелязвано като: Радчива (Радчево), Радчева в 1576 г.; Радичева в 1576 г.; Радово в 1878 г.

Културни и природни забележителности

Личности 
 Григор Василев (1883 – 1942), политик
 Стоян Гюров (1915 - неизв.) – Политик от БКП
 Надежда Захариева (р. 1944), българска поетеса

Бележки

Литература 
 Илиев, Николай и Лиляна Николова. „Село Радово в Знеполе“, С. 2002
 Стоян Сл. Тодоров. „Радово, Трънско. За селото и за хората“, Изток-Запад, С. 2009

Села в област Перник
Населени места в община Трън
Краище
Знеполе
Стайчовци

Стайчовци е село в Западна България. То се намира в община Трън, област Перник.

География 
Село Стайчовци се намира в планински район.

История 
В стари турски документи Стайчовци е отбелязвано като: Истайчувиджи в 1451 г. и 1453 г.; Истайкюфча (Стайкьовци), Истайкьофча в 1576 г.; Истайкофче в 1576 г. и като Стайчовци в 1878 г. в руска военна карта.

Културни и природни забележителности 
 Меча дупка
 Връх Китка

Редовни събития 
Всяка година се провежда Събор.

Личности 
 Рангел Лелин-Баш майстора – според филмовия сценарий популярният през 1980-те персонаж е роден на 24 юли 1930 в Стайчовци.

Бележки 

Села в област Перник
Населени места в община Трън
Стрезимировци

Стрезимировци е разделено между България и Сърбия село, в резултат на влизането в сила на Ньойския мирен договор от 1919 г. Българската му част се намира в община Трън, област Перник, а сръбската – в община Сурдулица, Пчински окръг. Към българската част на селото се числи и махала Бойна.

В селото се намира ГКПП Стрезимировци между България и Сърбия.

География 
Село Стрезимировци се намира в планински район, в западната част на историко-географската област – котловината Знеполе, при навлизането на р. Ерма на българска територия. Селото лежи в подножието на планините Рудина и Въртоп и се състои от разпръснати махали, разположени по двата бряга на Ерма.

Махалите в селото са: Бакалци, Бòини, Бона, Дамянци, Дамяници, Зарини, Клюцини, Оклъина.

История 
Селото е старо българско и е споменато с това име в османотурски регистри още в 1453 г. Според местното предание то носи името на войводата Стрезимир  – един от сподвижниците на Кракра и на цар Самуил от края на X в. и началото на XI в. Преданието свързва имената на двамата братя Стрезимир и Слишай, загинали в сражение с кръстоносците, с местността „Слишовска могила“. Впрочем това предание е устойчиво в този район и е разказвано и в съседните села Реяновци, Джинчовци, Бохова, които според него са създадени от синовете на Стрезимир и съответно носят техните имена.

Землището на селото е обитавано от дълбока древност. Оттук е минавал римският път Вия Дакия и е имало изградена пътна станция. На естествено възвишение в местността „Кулата“ има множество останки от римска, ранновизантийска и старобългарска керамика, зидове, кула и следи от металодобив.

Има легенда, че махала Бойна е заселена от преселили се след Чипровското въстание българи.

В османски регистри селото е отбелязано като Стрязимировци 1451 г., Истразумирофджа (Стрезимировци) 1453 г., Стрезимировци 1878 г.

Оброкът Св. Рангел и издигнатият през 2004 г. параклис Св. Архангел Гавриил в махала Бойна се намират на мястото на средновековна църква. До нея са открити надгробни камъни с издълбани кръстове, характерни за XI – XIV в. Населението смята, че останките от старата църква „са от латинско време“ и само допреди един век зидовете ѝ все още личали добре.

След разделянето на селото по силата на Ньойския договор по-голямата част от него била отнета от Сърбия, а църквата им останала в България.

Население 
Според статистическите данни в българската част на Стрезимировци живеят 46, а в сръбската част – 53 души (2002 г.)

Население на Стрезимировци в Сърбия 
 1948- 485
 1953 – 440
 1961 – 346
 1971 – 256
 1981 – 182
 1991 – 101
 2002 – 53

Етнически състав към 2002 г. 
Според преброяването от 2002 г. етническият състав на населението е както следва:
 47 (88,67%) – българи
 4 (7,54%) – югославяни
 2 (3,77%) – сърби

Вижте също 
 Разделени селища
 Петачинци
 Врабча
 Долна Невля

Външни препратки 
 Радио и телевизия в Стрезимировци

Бележки 

Села в област Перник
Населени места в община Трън
Села в община Сурдулица
Села в Западните покрайнини
Краище
Знеполе
Баячево

Баячево е село в Североизточна България. То се намира в община Търговище, област Търговище.

География 
Село Баячево се намира в североизточната част от град Търговище на 10 км от областния град.

Селото е разположено на дължина, с което е уникално. Улиците на селото са 20 км и е едно от селата с най-голяма площ в община Търговище.

История 
След археологически разкопки на 400 м източно от селото е разкрита селищна могила от халколита. Непосредствено южно
от нея е разположено селище от същия период.

Според историята на село Баячево с автор Хр. Петков от 25 декември 1956 г. селото носи името на основателя си българин – баяч. Той „изхонвал бесове“, лекувал различни болести посредством врачуване и баене и оставил името си на едно чисто българско село. По-късно по време на османската власт турците са преименували селото на „Бояджикьой“, но не могли да популяризират това име и селото си останало с името Баячево.

Според баба Незифе Гаджал името на селото е от 16 век когато султан Баязид се отбил за кратка почивка. Харесала му природата, хората и казал „Това село ще бъде кръстено на мое име – Баязид и ще му викат Баячево“.

Кметство, Целодневна детска градина, читалище основано през 1927 г.

Хора от селото са участници в Първата световна война Трима са наградените за храброст. Това са: 

редник Ахмед Ахмедов Кондаров от 31-ви пехотен полк, 7-а рота. Награден със знак на военния орден „За храброст“, IV ст., ефрейтор Колю Костадинов Дончев от 31-ви пехотен полк, 1-ва рота. Награден с войнишки кръст „За храброст“, IV ст., ефрейтор Стойко Матев Стойков от 47-и пехотен полк. Награден с военен орден „За храброст“, ІV ст.

Част от загиналите участници в боеве на българската армия за овладяване на Тутраканската крепост са погребани в Мемориал "Военна гробница-1916 г.". Намира се на 10 км южно от гр. Тутракан и 1,5 км североизточно от с. Шуменци, община Тутракан, на мястото на форт № 7 на някогашната румънска крепост (по българската номерация на фортовете). Това са:

Редн. Ганчо Иванов Ганчов, н. 1914, 31 п., 10 р., убит на 5.09.1916 г. при гр. Тутракан; Редн. Денчо Станев Славов, 31 п., 13 р., убит на 5.09.1916 г. при гр. Тутракан; Редн. Христо Димов Дамянов, н. 1911, 31 п., 7 р., убит на 5.09.1916 г. при гр. Тутракан

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 
6. Картотека на военните паметници в област Силистра - 2014.pdf (government.bg)

Села в област Търговище
Населени места в община Търговище
Бистра

Името Бистра може да се отнася за:

 Бистра – село в област Търговище, България;
 Бистра – село в област Силистра, България;
 Бистра – женско име;
 Бистра – планина в Северна Македония;
 Бистра – река в Югозападна Румъния.
Туроковци

Туроковци е село в Западна България. То се намира в община Трън, област Перник.

География 
Село Туроковци се намира в планински район.

История 
Селото е с това име според наличните писмени източници поне от XV век. В стари документи то е записвано като: селѡ Тѡроковци в Приписка към Служебник от ХVII в. (СлР 71); Турякофча в 1453 г., 1576 г., 1624 г.; Траякофча, Търаякофча в 1576 г.; Туряковци в 1878 г.

Бележки 

Села в област Перник
Населени места в община Трън
Краище
Знеполе
Божурка

Божурка е село в Североизточна България. То се намира в община Търговище, област Търговище.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Търговище
Населени места в община Търговище
Шипковица (област Перник)

Шипко̀вица е село в Западна България. То се намира в община Трън, област Перник.

География 
Село Шипковица се намира в планински район, част от планините на Краището, разположено в западната част на България по границата ни със Сърбия. На 1 – 2 часа път от селото се намира най-високият им връх – Било (1737 м) в планината Кървав камък.

Селото е съставено от множество махали, разположени по билните части на заоблените планински склонове. Местността е обрасла с вековни букови гори, между които се намират красиви поляни с множество шипкови храсти, откъдето идва името на селото.

История 
В стари записи селото е отбелязвано като: Шибковиче, Шибкуфча (Шипковица), Шипкофча в 1576 г.; Шипковица в 1878 г.
 
При избухването на Балканската война в 1912 година един човек от Шипковица е доброволец в Македоно-одринското опълчение.

По Ньойската граница, прокарана през 1920 година, 250 декара от землището на селото, предимно ливади, остават в Сърбия, в землището на село Божица. През 1942 година, по време на българското управление в Западните покрайнини, тези земи са върнати на Шипковица.

Личности 
 Борис Анакиев (р. 1935), български офицер, генерал-майор от Строителни войски

Редовни събития 
Ежегодно в село Шипковица се провежда събор през предпоследната неделя на месец октомври. Наричат го „Войнишки светъц“, и е свързан с многото загинали през войните от началото на 20 век жители на селото. На това общоселско събиране се дава курбан за здраве и успехи. В селото има построен параклис, около който се провежда съборът.

Източници 

Села в област Перник
Населени места в община Трън
Буйново

Името Буйново носят две български села:

 Буйново (Област Смолян)
 Буйново (Област Търговище)
Ярловци

Ярловци е село в Западна България. То се намира в община Трън, област Перник.

География 
Село Ярловци е разположено в планински район, само на 1 километър от река Ерма, заобиколено от иглолистна гора, предлагайки спокойствието и прохладата на планината.

История 
В стари документи селото е отбелязвано като: Ярлофджа, Ярловци в 1453 г., Ярлофча в 1576 г., 1624 г.; Ярловче в 1576 г.; Ярловци в 1878 г.

Религии 
Религията е източноправославна. Храмът на селото е „Св. великомъченик Димитър Солунски“, построен през 1835 г.

Забележителности 
В селото има стара римска баня (изграден басейн във форма на яйце, облицовано с плочки). Намира се в подножието на местността Земън.

Личности 
 Георги Стоилков (р. 1881), български офицер, полковник
 Димитър Стратиев (1918 – 1945), български гвардейски конен офицер
 Митко Григоров (1920 – 1987), политик от БКП, министър
 Денчо Знеполски (1920 – 1989), български партизанин, генерал

Бележки 

Краище
Знеполе
Села в област Перник
Населени места в община Трън
Голямо Ново

Голямо Ново е село в Североизточна България. То се намира в община Търговище, област Търговище.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Търговище
Населени места в община Търговище
Давидово

Давидово може да се отнася за:

 Давидово, село в област Силистра, България;
 Давидово, село в област Търговище, България;
 Давидово, село в община Гевгели, Северна Македония.
Дралфа

Дралфа е село в Североизточна България. То се намира в община Търговище, област Търговище.

География 
Село Дралфа е разположено в Североизточен придунавски регион.

Селото е близко до градовете Търговище, Разград, Попово и Лозница.

Граничи със селата Кръшно, Подгорица, Чудомир, Росина и Голямо Ново.

История 
При избухването на Балканската война в 1912 година 1 човек от селото е доброволец в Македоно-одринското опълчение.

На 1 март 1923 г, край селото дерайлира сутрешния влак Варна — София, като няколко от пътниците са пострадали при инцидента.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религии 
В селото има предимно християни и мюсюлмани.

Редовни събития 
Събор на 24 май.

Личности 
 Пеню Колев (1902–1987) – предприемач и строител на паметника на Шипка на връх Свети Никола от 1928 до 1930 година.

Транспорт 
Транспортът до селото се поддържа от автобуси по линията Търговище–Попово. Има жп гара на линията София-Варна, но на нея спират само пътнически влакове по направление до Шумен и Г. Оряховица и бързите влакове Пловдив-Варна и Варна-Пловдив, през Шумен.

Източници 

Села в област Търговище
Населени места в община Търговище
Дългач

Дългач е село в Североизточна България. То се намира в община Търговище, област Търговище.

География 
Селото се намира на 14 километра източно от административния център, град Търговище.

В близост до селото се намира „Идиризова кория“ – група от седемнайсет вековни цера със средна възраст 150 години, там също се намират и „Четирите цера“ – представени от четири вековни цера на възраст около 300 години.

История 
Археологически разкопки на 1 км югоизточно от селото, на десния бряг на река Дългач дере, разкриват селищна могила от халколита, с диаметър 50 на 70 м и височина 4 м.

През 70-те години на 20 век в селото се заселват българи-мюсюлмани, предимно от областта Чеч и Пиринско. 35 години по-късно те продължават да поддържат своите традиции, бит и занаяти. С особена почит се ползват жените, които умеят да тъкат китеници и черги, да изработват женски носии, да създават уют и красота в дома си.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Икономика 
В землището на селото се намират лозя на Винпром Търговище, собственост на едрия бизнесмен Петко Матеев. През 2004 година с отпуснати пари от програма САПАРД Петко Матеев създава нови 480 дка винени сортове лозя.

Култура 
 ЦДГ „Незабравка“ – целодневна детска градина с общинско финансиране
 Читалище „Съгласие“ – действащо читалище
 ФК Вихър-1931 – футболен клуб, състезаващ се в ОФГ Търговище

Религия 
В селото има два храма:

 Джамия
 Църква „Свети Архангел Михаил“ – построена през 1891 година

Забележителности 
В левия бряг на река Дългач дере, 0.8 километра южно от селото, се намират руини на антично укрепено селище.

Източници

Външни препратки 
 Читалище „Съгласие“ 

Села в област Търговище
Населени места в община Търговище
Копрец

Копрец е село в Североизточна България. То се намира в община Търговище, област Търговище. Разположено е в южното подножие на Преславската планина.

Население 
Селото се обитава предимно от турски семейства. В миналото е обитавано от едни от най-богатите хора в околността. Поради тази причина там са намирани съкровища от старинни златни и сребърни монети, което го прави обект на интерес за иманярите.

Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
Има няколко естествени извора с планинска вода. Между село Черковна и Копрец са намерени основите на стара църква.

Редовни събития 
Редовно се спазват мюсюлманските обичаи като рамазан(шекер) и курбан байрям. Вдигат се пищни турски сватби, съчетани с българската култура.

Източници 

Села в област Търговище
Населени места в община Търговище
Кошничари

Кошничари е село, разположено в Северна България. То е част от община Търговище, област Търговище.

География 
Селото е разположено на 25 км западно от град Търговище.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Галерия

Източници 

Села в област Търговище
Населени места в община Търговище
Кръшно

Кръшно е село в Североизточна България. То се намира в община Търговище, област Търговище.

География 
Село Кръшно се намира в източната част на Дунавската равнина. Отстои на 25 километра от град Търговище и се намира между селата Дралфа и Маково.

История 
Село Кръшно датира от 1882 година. Освобождението кара много българи от малките селца на Габровска и Дряновска околия – от Ганчовец и Българенете от Руня и Русиновци, Игнатовци, Радовци и околиите, Кукля и Върбановци. Селяните се борят за земя и това е основното, заставило моите деди да тръгнат от Балкана и да се заселят в Североизточна България.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Личности 
 Родени
 Иван Обретенов – актьор (1924 – 1988)
 проф. Тотю Тотев – учен историк и богослов (1930 – 2015)

Източници 

Села в област Търговище
Населени места в община Търговище
Макариополско

Макариополско е село в Североизточна България. То се намира в община Търговище, област Търговище. Кръстено е на Иларион Макариополски.Селото е разположено в източната част на Дунавската равнина,като се намира на 16 км. североизточно от гр. Търговище и на 32 км. северозападно от гр. Шумен.

История 
Старото име на селото е Насчи кьой. От 1934 г. се нарича Макариополско. Селото е получило името си от Митрополит Иларион Макариополски, висш български духовник, един от водачите на черковно-националната борба. Това е единственото населено място в България, носещо неговото име.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Природни и културни забележителности 
 Паметник на Минчо Иванов и Йордан Миндов
 Войнишки паметник
 Вековни дъбове
В центъра на селото преди години е имало буйна гора от борове, но поради заселването и развиването му са останали едва няколко бора.

Известни личности 
 Ивайло Стефанов Станев, български дипломат, търговски съветник в Генерално консулство – Истанбул, в периода август 2016 г. – август 2021 г.
 Димитър Стойчев Бурков, антифашист и партизанин.Бил е футболист на ПФК Светкавица.Клубният стадион на отбора в гр.Търговище днес носи неговото име.
Иван Василев Иванов, кмет на гр.Търговище 1988-1990 г.

Обществени институции 
 Кметство
 Пощенска станция-открита през 1939 г.
 Народно читалище „Минчо Иванов – 1912“ – основано през 1912 г. Разполага с голяма зала за 300 души, малка зала, компютърна зала, богата библиотека.
 ЦДГ „Първи юни“ – целодневна детска градина с общинско финансиране, открита през 1945 г. (първата в Търговищка околия).
 Обединено училище „Христо Ботев“ – основано през 1908 г. От 1936 г. носи името на Христо Ботев.
 Здравна служба с общопрактикуващ лекар (Младен Колев Райковски) и медицинска сестра

Спорт 
 ФК Агроелит 1 – футболен клуб образуван през 2013 г., състезаващ се в ОФГ Търговище

Религия 
В селото има два храма:
 Джамия
 Православна църква „Свети Димитър“ – построена през 1924 г.

Редовни събития 
 „Празник на баницата“ – провеждан всяка година, в първата събота на месец октомври, под мотото „С баница и в делник, и в празник“ (от 2015 г. насам)
 „Димитровден“ – 26 октомври, празник на църквата „Свети Димитър“ в селото

Икономика 

Към 2018 г. в селото има 11 селскостопански производители, повечето от тях арендуват стотици декари земя. Има 4 кравеферми и 3 овцеферми. В селото има Фуражен завод, завод за производство на мебели – филиал на Мебел стил (от 2015 г.), и мандра „Хадат“ ООД.

Източници

Външни препратки 

  Официален уебсайт на Обединено училище „Христо Ботев“
  Официален уебсайт на Целодневна детска градина „Първи юни“

Села в област Търговище
Населени места в община Търговище
Мировец

Мировец е село в Североизточна България. То се намира в община Търговище, област Търговище.

География 
Село Мировец се намира на юг от пътя Шумен – Лозница, на девет километра след разклона от шосето Шумен – Разград. Уникално е с десетките щъркелови гнезда, окичили стълбове и дървета. На север от селото, на километър и половина се намира язовир Бели лом. На юг е оградено от гора, в посока село Макариополско, а на запад и изток – обширни, леко нагънати полета. Отдалечеността му по на тридесетина километра от промишлените предприятия на областните градове Шумен, Разград и Търговище обуславя чистотата на въздуха в селото. Почвата е чернозем, водите са бистри и студени, околностите са пълни с дивеч, билки, гъби, а водите – с риба и раци.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Търговище
Населени места в община Търговище
Деков

Деко̀в е село в Северна България. То се намира в община Белене, област Плевен.

История 
Предполага се, че общината в с. Деков, Плевенско, е започнала съществуването си още през 1622 г. По това време селото се е състояло от около 60 къщи и е имало около 400 жители. Тази година е приета за година на основаването на селото, което е приело името на някой си дядо Деко. Още по време на османската власт управлението на селото се е извършвало от българи. Не съществуват данни дали тогава общината е била самостоятелна или не.

Около 1870 г. общината е била в тогавашната Никополска околия. Свидетелство за това е заявлението, което жителите тогава са дали за построяването на църковен храм. Особени постройки в селото тогава не е имало, освен училището, което било килийно и в него са учили будни дековски синове.

С течение на времето жителите и домакинствата в селото се увеличавали. Към края на 1936 г. към Дековската община било присъединено и съседното село Татари, а като цяло общината е била вече към бившата Свищовска околия. След 1938 година общината отново става самостоятелна.

Личности 
 Неделчо Неделчев (1876 – 1925) – подпредседател на XX ОНС

Източници 

Села в област Плевен
Населени места в община Белене
Кулина вода

Ку̀лина вода̀ е село в Северна България. То се намира в община Белене, област Плевен.

География 
Село Кулина вода е разположено в Централна Северна България, община Белене, област Плевен. Намира се на 15 километра от град Белене по пътя за град Никопол, като се отбива от главния път в продължение на 5 километра.
Географското разположение на селото е по дължина в падина, намираща се между два високи хълма. Селото е разделено от преминаващ поток, на две основни части, разположени по двете страни на хълмовете. Основната дейност и препитание е земеделието под формата на частна собственост и кооперации. Средната възраст на населението е висока. Преобладаващата религия е православната.

История 
Селото е притежавано през Средновековието от българския болярин Кулин като феодално имение. По време на турското владичество, поради скритото си географско положение, село Кулина вода остава почти незасегнато от „османския ятаган“. Слуховете говорят, че селяните разбират със закъснение, че България е освободена. През демокрацията селото запада с огромни темпове и икономически срив.

Културни и природни забележителности 
За размерите си, село Кулина вода може да се похвали, че има обществена библиотека, детска градина, Кино, Фурна, Футболен стадион и Поща.

Редовни събития 
На 8 ноември се провежда съборът на селото.

Външни препратки 

Села в област Плевен
Населени места в община Белене
Петокладенци

Петокла̀денци е село в Северна България. То се намира в община Белене, област Плевен.

География 
Отстои на 25 км южно от гр. Белене и на 49 км североизточно от гр. Плевен. Съседното село Татари е на 7 км в същата посока, а село Деков е на 16 км северно. Столицата София е на 214 км югозападно.

Разположено е в Дунавската равнина, в близост до течението на р. Осъм, а надморската му височина достига между 100 и 199 м. Климатът е умереноконтинентален и се характеризира със студена зима и горещо лято.

История 
Селото се споменава в османски регистри от 1479/80 година, като по това време е павликянско село с 10 домакинства.

През 1604 година в Петокладенци сердикийският епископ Петър Солинат извършва първото масово покръстване на български павликяни в католицизма, като след това изгражда в селото голяма каменна църква, а пет местни момчета са изпратени да се обучават в Рим.

В доклада на католическия епископ Филип Станиславов от 1659 г. се споменава, че в селото е имало 10 мюсюлмански къщи на павликяни, които били приели исляма.

Културни и природни забележителности 
 Правият камък

Бележки 

 Цитирани източници
 

Села в област Плевен
Населени места в община Белене
Татари (село)

Тата̀ри е село в Северна България. То се намира в община Белене, област Плевен.

География 
Селото се намира в Дунавската равнина, на 18 км от Свищов и 65 км от Плевен. Разположено е на три големи хълма, заградени от три големи дола – Татарско дере, Капищица и Смолицата.

Надморската височина на Татари достига 114 м. Климатът е умереноконтинентален и се характеризира със студена зима и горещо лято.

Съседното село Петокладенци е на 7 км югозападно, а село Деков е на 9 км северозападно. Столицата София е на 221 км югозападно.

История 
Предполага се, че сегашното село Татари е заселено върху изчезнало татарско селище, откъдето произхожда и името му. И днес горният край на селото все още се нарича „Селището“.

След Освобождението развитието на Татари е свързано с основния поминък – земеделие и животновъдство. Богати фамилии като Високови, Бръчкови, Аврамови, Гроздеви и други са притежавали големи имения – чифлици, в които са работели малоимотни селяни. През 1879 г. е открито начално училище с помощта на първия кмет на селото – Иван Ангелчов, който отстъпва годишната си заплата от 800 гроша за построяване на първата сграда на училището. Една от стаите е ползвана за църковни служби.

През 1883 г. е построен православен храм – запазен и до днес, който носи името „Света Петка-Параскева“. Тя е светицата покровителка на селото. Татари е малко селце, претърпяло две големи наводнения – 1930 г. и 1947 г., но хората не го напускат, а само се изместват във високите му части. Водната стихия не е попречила на архитектурния облик на селото. Освободените терени са превърнати в градини, паркове и места за лични градини. Благодарение далновидността на административните ръководства във времето, в селото са построени църква (1883 г.), ново училище (1935 г.), културен дом (1957 г.), здравен дом (1961 г.), административна сграда с магазини (1962 г.), ресторант (1978 г.), които и до днес определят облика на центъра на селото.

Редовни събития 
Традиционният събор на селото е на 30 октомври, в чест на Света Петка-Параскева. По стар стил нейният празник се е чествал на 28 октомври (по нов стил 14 октомври, Петковден).

Личности 
 Тодор Върбанов (роден 1957 г.), български музикант и композитор.

 Анатоли Кирилов (роден 1966 г.), български футболист

Други 
Автобусен транспорт свързва селото с останалите населени места. Главните улици са асфалтирани и осветени. Изградени са електрическа и водопреносна мрежи. Всички мобилни оператори имат обхват. Функционират кметството, читалището, целодневна детска градина, магазин и заведение.

Външни препратки 
 Страница за Татари на belene.net
 Страница за Татари на mirela.bg

Села в област Плевен
Населени места в община Белене