alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Юта

Юта () е щат в САЩ, разположен в района на Скалистите планини със столица Солт Лейк Сити, чийто пощенски код е UT. Юта има население от 2 995 919 души (2015) и е с обща площ от 219 887 km². На североизток граничи с Уайоминг, на изток с Колорадо, на юг с Аризона и на запад с Невада. На север се намира щатът Айдахо. Най-голямата река е Колорадо, а в Северна Юта се намира едно от най-големите езера в САЩ, Голямото солено езеро. Климатът е континентален и 30% от територията е покрита с гори. Името на щата идва от индиански и означава „хора от планините“.

Природата на Юта е една от най-разнообразните в геологическо отношение. Щатът има 5 национални парка, релефът варира от високопланински до пустинен.

Повече от 75% от населението е заето в сферата на обслужването.

В Юта са развити информационните технологии и научноизследователската дейност, а също така и туризмът.

Тук се добиват 200 вида полезни изкопаеми с промишлено значение. Най-важните са нефт, природен газ и въглища. Нефт се добива от 1948 г.

Юта има една от най-високите раждаемости и една от най-ниските смъртности в САЩ. Жителите на щата са много консервативни и като правило гласуват за Републиканската партия.

Българи в Юта 
 Делян Тихомиров Аспарухов, студент в Масачузетския технологичен институт, напуснал го, за да реализира проекта си Nightingale, финансиран със 100 хил. долара от Thiel Fellowship;
 Елена Аспарухова, доцент, преподавател в Университета в Юта.

Градове

Окръзи 
Юта се състои от 29 окръга:

Източници
Лея

Лея може да се отнася за:
 молдовска лея - паричната единица, която се използва в Молдова;
 румънска лея - паричната единица, която се използва в Румъния.
Стопански класификации на културните растения

Основната група културни растения, отглеждани в България, са зърнено-житните култури.

Предназначени са за производство на зърно, което е богато на скорбяла и след преработка се използва за храни на хората или за фуражи. Допълнителната продукция от производството (слама, стъбла и т.н.) се използва за груб фураж в животновъдството, а също така като енергиен източник (екобрикети). Една част от културите — самостоятелно или в смески с друг компонент, се отглеждат за производство на сочни (зелени) фуражи.

Важна за земеделското производство група културни растения са бобовите култури. Тази група култури се представлява от едногодишни и многогодишни растения, а значението им за земеделското производство се определя: (1) Продукцията от тези култури е богата на белтъчини; (2) Тези култури допринасят за подобряване на почвеното плодородие, тъй като в корените им обитават азотфиксиращи грудкови бактерии, които обогатяват почвата с азот; (3) Тези култури в различна степен се определят като най-добрите предшественици на зърнено-житните култури; (4)Продукцията от тези култури има разнообразно предназначение — за варива, брашна и подобрители на брашна, ядки, масло, зелена маса, компоненти на фуражни тревни смеси и фуражни храни.

Много важна за националното стопанство група култури са техническите култури. За разлика от първите две групи, тези култури са от разнообразни ботанически семейства. Това, което ги обединява, е, че продукцията от тези култури е суровина за различни подотрасли на промишлеността. Те се подразделят на няколко групи: кореноплодни; маслодайни; влакнодайни; вкусови и т.н.

Една голяма група култури са известни като фуражни, тъй като се отлеждат най-вече за производство на храна на животните. Към същата група условно се причисляват и някои култури от горните 3 групи, които по различни причини и технологии могат да бъдат отглеждани за производство на фуражи или фуражни компоненти.

За производство на зеленчуци за прясна консумация и преработка се засяват и отглеждат зеленчукови култури. Зеленчукопроизводството в България се осъществява в зеленчукови градини, на полето и в култивационни съоръжения.

Специфична група култури са етерично-маслените култури. Те се използват за производство на подправки, във фармацевтичната и парфюмерийната индустрия.

Производството на плодове става при отглеждане на овощни култури. Тези култури, заедно с лозата, са многогодишни и образуват трайни насаждения. Овощните култури са дървесни видове (болшинството от тях), храсти (капина, малина, дрян) или тревисти растения (ягода), а лозата е лиановиден храст.

Виж също 
 Аграрни науки
 Растениевъдство
 Лозарство
 Овощарство

!
Земеделски култури
865



Събития 
 България приема християнството.

Родени

Починали
Владислав Ополчик

Владислав Ополчик (ок. 1330 – 14 май 1401, Ополе) е полски княз и праправнук на княгиня Виола Ополска, племенница на цар Иван Асен II. Ополчик е женен за Елисавета Басараб (1340-1369), дъщеря на влашкия войвода Никола Александър Басараб.

През 1384 г. подарява на Ясногурския манастир чудотворната икона на Дева Мария.

Бележки 

Починали в Ополе
Полска аристокрация
История на Полша
Пясти
Камелия Касабова

Камелия Методиева Касабова е заместник-председател на XXXIX и XL народно събрание. Тя е родена в София на 24 януари 1957 г.

Образование и публикации 
Касабова завършва Юридическия факултет на Софийския университет „Св. Климент Охридски“ през 1982 г. Тя е доктор по право, професор по търговско право в Стопанския факултет към СУ „Св. Климент Охридски“.

Касабова е специализирала банково дело в Швейцария, банково и борсово дело в САЩ и търговско право в СУ „Св. Климент Охридски“.

Автор е на десетки научни студии и статии в специализирани списания, както и на монографиите „Акции и способи за прехвърляне“, изд. 1999 и 2002 г. и „Облигациите по българското акционерно право“, изд. 2003 г. Съавтор е на книгата „Новите положения в търговското право“, изд. 2000 г.

Професионален живот 
 Репортер в правното предаване „Добър ден“ на Програма „Христо Ботев“ на БНР.
 Юрисконсулт, старши юрисконсулт в системата на Министерство на външната търговия.
 Главен юрисконсулт, директор Направление „Правно“ на БСИ „Минералбанк“.
 Главен секретар на Асоциацията на търговските банки (изборна длъжност).
 Адвокат в Софийска адвокатска колегия.
 Заместник-председател на Арбитражния съд при Българската стопанска камара (БСК) и арбитър.

Смятано за май 2004 г., тя е заместник-председател на XXXIX народно събрание и народен представител от ПГ на НДСВ. Член е на Комисията по европейска интеграция и председател на Парламентарната група за приятелство България – Венецуела.

Владее руски и английски език.

Камелия Касабова е омъжена, с едно дете.

Източници 
 Parliament.bg 
 39нс
 40нс
 personi.dir.bg 

Български политици след 1989
Народни представители от НДСВ
Преподаватели в Софийския университет
Възпитаници на Софийския университет
Петлешково

Петлешково е село в Североизточна България. То се намира в община Генерал-Тошево, област Добрич.

География 
Петлешково е разположено на 7 км от общинския център, на пътя между Ген. Тошево и Балчик и отстои на 22 км от Добрич.

Почви 
Почвата в Петлешково е слабо излужен чернозем, с дебелина на хумусния хоризонт 60-80 cm. По механичен състав почвата е тежко песъчливо-глинеста, с добра структура. Съдържанието на хумус в горните хоризонти е от 3,79 до 4,77%. Почвената реакция в хумусния и предходния хоризонти е pH от 6,6 до 7,5.

История 
Сегашното селище е изградено в началото на 1950-те години върху територията на чифлик с 4- и 8-фамилни едноетажни и двуетажни блокове, които са служебни жилища на Добруджански земеделски институт - Генерал Тошево.

Културни и природни забележителности 
Селището е уникално с това, че е изградено в парк от 200 дка, който има дендрологична стойност.

Други 
Селището е кметство, разполага със здравен пункт, детска градина, пощенски клон, телефонна централа, служебен хотел, няколко търговски обекта.
Кмет на село Петлешково в периода 1981-1999 г. е Иван Иванов Владев, родом от с. Писарово, общ. Ген. Тошево.

Източници

Външни препратки 
 Информация от Официален сайт на Община Генерал Тошево

Села в област Добрич
Населени места в община Генерал Тошево
Биотични екологични условия

Факторите, които определят биотичните екологични условия за отглеждане на културните растения имат биологичен произход. Това са: плевелите, ентомофауната — полезна и вредна, причинителите на болести (микроорганизмите), симбиотичната микрофлора, ненасекомните неприятели.

Агрометеорология
700



Събития 
 Начало на управлението на хан Тервел.

Родени

Починали 
 Умира хан Аспарух, вероятно в битка с хазарите и е наследен от Хан Тервел.
721



Събития 
 Край на управлението на Тервел, хан на България. На негово място идва хан Кормесий.
 Битка между франки и маври при Тулуза.

Родени

Починали 
 Тервел, хан на България
 Анастасий II, византийски император
718



Събития 

 15 август – Арабите свалят обсадата на Константинопол.

Родени 
 Константин V. (Копронимос), (* юли 718), кръстен на 25 декември 718.

Починали
330



Събития 
 11 май – Константин I премества столицата на Римската империя от Рим във Византион, който е наречен по-късно Константинопол.

Родени 
 Мойсей Мурин, светец.

Починали
Честотомер

Честотомерът е уред, който се използва за измерване на честотата на периодичен процес, много често от радиолюбители.
Честотомерите могат да бъдат аналогови или цифрови, преносими или стационарни. Към групата на електроизмервателните уреди спадат аналоговите, вибрационните и кондензаторните честотомери. Вибрационните честотомери например са уреди от електромагнитната система, които работят в диапазона от 10 до 1000 Hz. Към групата на радиоизмервателните уреди спадат резонансните, кондензаторните и електронно-изчислителните честотомери.

Резултатът от измерването се появява на екран (или друг вид дисплей) в Hz, която е единицата за честота в SI.

Обикновено се захранват от батерия.

Външни препратки 

 Процесорен честотомер
 История на честотомера

Електроизмервателни инструменти
Галац (окръг)

Галац e окръг в регион Молдова в Румъния. Площта му е 4466 квадратни километра, а населението – 499 650 души (по приблизителна оценка от януари 2020 г.).

Списък на градовете в окръг Галац 
 Галац
 Текуч
 Търгу Бужор
 Берещ

Източници
Клуж (окръг)

Клуж е окръг, разположен в западната централна част на Румъния, в сърцето на историческата провинция Трансилвания. Граничи с окръзите Сълаж, Марамуреш, Бистрица-Насауд, Муреш, Алба и Бихор.

Площ 
Окръг Клуж заема площ от 6674 km2, което е 2,8% от територията на Румъния. Населението му е 709 445 души (по приблизителна оценка от януари 2020 г.).

Релеф 
Окръгът е разположен на три големи природни формирования: планината Апусени, платото Сомешан и полето на Трансилвания. Релефът е планинско-хълмист.

Хидрография 
Територията на окръга влиза изцяло в басейна на река Малък Сомеш (рум. Someşului Mic) и частично на реките Ариеш (рум. Arieş) и Кришул Репеде (рум. Crişului Repede). На територията на окръга има естествени езера, както и езера, създали се на мястото на стари солни мини. Има и множество езера, създадени около водно-енергийната система „Сомеш“ (Джилъу, Тарница, Фънтънеле).

Списък с градовете в окръг Клуж 
 Клуж-Напока
 Турда
 Деж
 Къмпия Турзи
 Герла
 Хуедин

Източници

Външни препратки 
 Сайт на окръг Клуж
Олеинова киселина

Олеиновата киселина е мононенаситена мастна киселина, която се съдържа в организмите на някои животни и растения. Емпиричната ѝ формула е C18H34O2. Стеариновата киселина е нейният наситен вариант.

Зехтинът представлява 55–80% олеинова киселина.

Етимология 
Думата произлиза от латинското oleum 'масло' и наставката ин.

Физични свойства 
Външност: бледожълта или кафеникаво-жълта мазна течност с мирис, подобен на този на свинската мас.
Разтворимост: Неразтворим във вода
Точка на топене: 15,3 °C
Точка на кипене: 360 °C
Плътност: 0,895

Външни препратки 
 Химическата уебкнига на НИСТ

Едноосновни киселини
Мастни киселини
Стеаринова киселина

Стеариновата киселина, наричана още октадеканова киселина, е една от многото полезни наситени мастни киселини, които идват от животински и растителни мазнини и масла. Химичната ѝ формула е С17Н35COOH. Солите и естерите на стеариновата киселина се наричат стеарати. Като естер, стеаринова киселина е една от най-често срещаните наситени мастни киселини в природата.

Етимология 
Името ѝ идва от гръцката дума στέαρ (стеар), която означава „тлъстина“.

Получаване и употреба 
Стеариновата киселина се получава, след като животинската мазнина се подлага на действието на вода при високо налягане и температура. Тя може да се получи и при хидриране на растителни масла. Стеариновата киселина се използва като съставна част на свещи, сапуни и козметични средства, както и за омекотяване на гуми.

Физични свойства 
 Молекулно тегло: 284,48 amu (единица за атомна маса)
 Точка на кипене: 361 °C
 Точка на топене: 69,6 °C

Вижте също 
 Олеинова киселина

Източници 

Мастни киселини
Едноосновни киселини
Лауринова киселина

Лауриновата киселина (додеканова киселина) е наситена едноосновна мастна киселина, която се съдържа в кокосовото масло. Нейната химична формула е CH3(CH2)10COOH. Тя e основната мастна киселина в палмовото и кокосовото масло и e една от основните съставки на майчиното мляко. Има много силно антимикробно действие.

Едноосновни киселини
Мастни киселини
Списък на химически теми



А 
 Агрегатно състояние
 Азид
 Азот
 Азотен оксид
 Азотизация
 Азотиста киселина
 Азотна киселина
 Азотна наркоза
 Акумулатор
 Алкалоземни метали
 Алкан
 Алкен
 Алкин
 Алкохол
 Амоняк
 Анион
 Аргон
 Арсен
 Атом
 Атомен номер
 Атомен радиус
 Атомно ядро
 Арени
 Алуминотермия
 Алканпропиоли

Б 
 Барий
 Бром
 Бисмут
 Белтък
 Бор

В 
 Валентност
 Водород
 Водороден показател
 Въглерод
 Въглеродна стомана
 Въглеводород
 Въглехидрат
 Възбудено състояние на атома
 Ванадий
 Волфрам
 Вулканизация
 Валерианова киселина

Г 
 Газ
 Газиране
 Галваничен елемент
 Галий
 Глауберова сол
 Глюкоза
 Горивен елемент
 Група на периодичната система
 Група 1 на периодичната система
 Група 2 на периодичната система
 Глицерол

Д 
 ДДТ
 Дестилация
 Дисперсна система
 Дехидратация

Е 
 Еквивалент
 Екстази
 Електролит
 Електронен аналог
 Електроотрицателност
 Електронно сродство
 Етилов алкохол
 Екстракция
 Етан
 Етен
 Етин
 Естерификация

Ж 
 Желязо
 Живак

З 
 Закон на Хес
 Захар
 Захароза
 Злато

И 
 Изобар (ядрена физика)
 Изотоп
 Инертен газ
 Изомерия
 Иридий

Й 
 Йод
 Йон
 Йонизационна енергия
 Йонна химична връзка
 Йонно произведение на водата
 Йонизация

К 
 Калий
 Калций
 Катион
 Каучук
 Киселина
 Киселинен оксид
 Кислород
 Ковалентна химична връзка
 Кокаин
 Количествена характеристика на атома
 Криптон
 Ксенон

Л 
 Лакмус
 Лауринова киселина
 Литий

М 
 Мед (елемент)
 Меден оксид
 Метал
 Метанол
 Метод на валентните връзки
 Метод на молекулните орбитали
 Мол
 Молекула
 Мазнини
 Мравчена киселина
 Моларизация

Н 
 Наркотични вещества
 Натриев хлорид
 Натрий
 Неелектролит
 Неон
 Неорганична химия
 Неутрален оксид
 Нитроглицерин

О 
 Озон
 Окислително число
 Оксалова киселина
 Олеинова киселина
 Основно състояние на атома
 Органична химия
 Оксиди
 Оцетна киселина

П 
 Палмитинова киселина
 Период на периодичната система
 Периодична система на елементите
 Плазма
 Поливинилхлорид
 Полимер
 Полиуретан
 Пореден номер
 Правило на Клечковски
 Принцип на Льо Шателие-Браун
 Принцип на Паули

Р 
 Радон
 Разтвори
 Реакция за доказване на катион и анион
 Реакция за доказване на органично съединение

С 
 Салицилова киселина
 Сол
 Сплав
 Стеаринова киселина
 Степен на електролитна дисоциация
 Степен на окисление
 Стереохимия
 Стъкло
 Сублимация
 Сяра
 Сярна киселина

Т 
 Таблица за реакциите между водни разтвори и електролити
 Талк
 Теория на Брьонстед и Лаури
 Течност
 Топлинен ефект

У 
 Уабаин
 Урацил

Ф 
 Философски камък
 Фосфор
 Фосфорна киселина
 Фреон

Х 
 Халоген
 Хелий
 Хероин
 Химична връзка
 Химична реакция
 Химично равновесие
 Химик
 Химичен елемент
 Химични елементи по атомен номер
 Химия
 Хитин
 Хлор
 Холестерол
 Хомоложен ред

Ц 
 Царска вода
 Целулоза
 Циклично съединение

Ч 
 Число на Авогадро

Я 
 Янтарна киселина

Химия
Списъци за наука
Яница Костелич

Яница Костелич () е хърватска скиорка, първата четирикратна олимпийска шампионка по ски алпийски дисциплини в историята на спорта.  Нейната главна дисциплина е слаломът.

Тя е родена на 5 януари 1982 в Загреб в спортно семейство. Неин треньор е баща ѝ, а по-големият ѝ брат, Ивица Костелич, също е известен скиор.

При завръщането си след контузия в коляното през 2001 г., тя печели Световната купа по ски-алпийски дисциплини през същата година. На Зимните олимпийски игри през 2002 г. тя печели три златни и един сребърен медал на ски-алпийските дисциплини – първите медали от зимни игри, спечелени от спортист от Хърватска.

През 2003 г. тя печели световната купа отново. В началото на 2004 г. отново получава контузия в коляното.

Външни препратки 
 
 Официален сайт на Яница Костелич
 „Хърватската снежна кралица“ от МОК
 Статистика за Яница

Източници 

Световни шампиони по ски алпийски дисциплини
Хърватски олимпийски шампиони
Хърватски алпийски скиори
Алпийски скиорки
Родени в Загреб
Олимпийски шампиони по ски алпийски дисциплини
Почетни граждани на Загреб
Палмитинова киселина

Палмитиновата киселина (хексадеканова киселина) е една от най-често срещаните наситени мастни киселини при животните и растенията.

Тя е бяло вещество, което се топи при температура 63,1 °C, а химичната му формула е C15H31COOH. Среща се в палмовото масло, маслото, сиренето, млякото и месото.

Не се разтваря във вода, слабо разтворима в алкохол и естер.

Може да се получи при хидролиза на естествени мазнини с прегрята водна пара, тъй като тя е първата мастна киселина, която се отделя при дестилация.

Палмитиновата киселина е и първата мастна киселина, получена при липогенезиса, и от нея могат да се получат по-дълги мастни киселини.

Твърда смес от палмитинова и стеаринова киселина (стеарин) се използва за направа на свещи. Натриевата и калиевата сол на палмитиновата и стеариновата киселина са сапуни.

Мастни киселини
Едноосновни киселини
Кир Буличов

И́гор Все́володович Може́йко (), по-известен като Кир Буличо̀в (), е руски учен, пътешественик, журналист, писател фантаст и колекционер.

Биография и творчество 
Роден е на 18 октомври 1934 г. в Москва. Завършва Института за чужди езици през 1957 г. и е изпратен като преводач в Бирма (днес Мианмар), където работи повече от две години. Когато се завръща, Буличов постъпва в Института по източни изкуства. През 1965 г. защитава дисертация на тема „Паганската държава“ за историята и културата на средновековна Бирма.

Като учен-изтоковед пътува до Гана, Индия, Ирак, Египет; обхожда Памир, арктическите ледове. Пише трудове за древните източни езици, монография за будистките общини, за Втората световна война в Югоизточна Азия, няколко десетки научни статии в най-реномираните съветски и чуждестранни списания по проблемите на източните култури. Той е един от най-активните сътрудници на географското списание „Вокруг света“. Написва книгите „Това е Гана“, „Пет хиляди храма на брега на Иравади“, „Не само памет“.

Кир Буличов умира на 5 септември 2003 г. в Москва.

Фантастика 
Започва да пише фантастика в 1965 година. Написва разказа „Когато динозаврите измряха“, публикуван в брой 1 на „Искатель“ през 1971 г., а под него стои псевдонимът Кир Буличов (Кир-Кира е името на жена му, а Буличов – моминското име на неговата майка). Написва книгите „Чудеса в Гуслярия“ (1972), „Хора като хора“ (1975), романа „Последната война“, повестите „Закон за дракона“, „Задграничната принцеса“, „Нужна е свободна планета“, „Островът на ръждивия лейтенант“, „Умението да се хвърля топка“, „Похищението на чародея“, „Чужда памет“, „Земетресение в Лигон“, детските романи „Момиченцето от Земята“ и „Приключение в бъдещето“, позната и като „Гостенка от бъдещето“ и други.

Превежда много американски научно-фантастични книги на руски и сам пише сценариите за над 20 филма.

Колекционерство 
Започва да колекционира икони и прекъсва, когато това става снобска мода. След това е нумизмат, събирач на ордени, на еполети, на военни шапки и всякакви кавалерийски и пехотински снаряжения. При това не само ги събира, но и пише научни изследвания върху своите колекции, за академичната периодика. Според специалистите Буличов има най-добрата колекция в света от предмети от Бухарския емират. И още една колекция: от кивери, каски и шлемове, оръжия и други предмети от времето на войната на Наполеон с Русия. Буличов има и колекция от портрети от руски художници от XVIII и XIX век. Той е член на Американския съюз на нумизматите и единственият чужденец, членувал в Канадското „Дружество на брадатите нумизмати“.

Вижте също 

 Руска литература

Бележки

Външни препратки 
 Официален сайт
 

Ориенталисти
Руски езиковеди
Руски журналисти
Съветски писатели фантасти
Руски писатели фантасти
Руски историци
Нумизмати
Починали от рак
Носители на награда „Аелита“
Остроготи

Остроготите (), наричани още остготи, са германско племе, източен клон на по-старото племе готи, другият основен клон на които са визиготите. Произходът на остроготите е свързан с гревтунгите, мигрирали на юг от Балтийско море. През III и IV век те създават свое кралство на север от Черно море, което поставя началото на империя, разпростряла се обратно на север до Балтийско море.

Може да се предполага, че остроготите са били грамотни към III век. Силно развита е била търговията с Римската империя. Кулминацията в развитието в този период е свързана с управлението на Ерманарих. Има сведения, че той се самоубива на преклонна възраст, когато, около 370 година, хуните нападат остроготите и ги подчиняват. През следващите 80 години има малко информация за съдбата на остроготите, преди те отново да се появят в Панония по средното течение на Дунав като федерати на римляните. Когато империята на хуните се разпада след битката при Недао, остроготите се преселват на запад – към Илирия и границите на Италия. Някои обаче се установяват в Крим, формирайки кримските готи, просъществували самостоятелно поне до XVI век.

При управлението на Теодорих Велики, към края на V и през VI век по-голямата част от остроготите отново мигрира. Първоначално, около 475 – 488 година, те се преселват в Мизия. През 493 година Теодорих побеждава Одоакър, с което се поставя началото на Остроготското кралство, обхващащо днешна Италия и съседните ѝ райони. Тези събития са последвани от период на нестабилност, в резултат на който, през 535 година, византийският император Юстиниан I обявява война на остроготите, поставяйки си за цел да възстанови бившите западни провинции на Римската империя. Отначало кампанията на Юстиниан е успешна, но впоследствие остроготите успяват да възстановят по-голямата част от завладените от него територии. Това става под управлението на Тотила и продължава до смъртта му в битката при Буста Галорум. Военните действия продължават общо 21 години, причинявайки огромни щети в цяла Италия. Населението на полуострова намалява, а оцелелите от войната остроготи са погълнати от лангобардите, основали през 568 година Лангобардското кралство.
Патешки истории

„Патешки истории“ () е американски анимационен сериал, създаден от „Уолт Дисни Къмпани“, в който участват герои от вселената на Скрудж Макдък, голяма част от които създадени от Карл Баркс. Първият епизод е излъчен на 11 септември 1987 г. Основните звезди на сериала са самият Скрудж Макдък и неговите праплеменници Хюи, Дюи и Луи.

Други герои от комиксите са Хари Хлопдъск (Жиро Конструиро в превода на БНТ), Гладстоун Джендър, Маджика де Спел, Флинтхарт Глъмгоулд и бандата Бийгъл.

Сериалът също представя много нови герои, като капитан Плок Макквак, г-жа Клюмвия, Уеби и келнера Дакуърт.

„Патешки истории“ е най-успешният от ранните опити на „Дисни“ да създадат висококачествена анимация за анимационен сериал (по-ранен пример е „Приключенията на Гумените мечета“ от 1985 г.). „Дисни“ инвестират много по-големи парични стойности в този анимационен сериал, отколкото някой друг преди това. Това е било считано за рисков ход, тъй като до 1980-те анимационните сериали са се считали за нискобюджетни инвестиции.

Много критици твърдят, че анимационното студио на „Дисни“ е загубило по-голямата част от блясъка си през 1980-те. Така или иначе студиото е поемало много рискове, които са им се отплащали добре, и „Патешки истории“ е един от тях.

Сезонът от 1987 – 1988 г. на „Патешки истории“ се състои от 65 епизода. Вторият сезон от 1988 – 1989 г. съдържа още 10 епизода. В него се появяват и нови герои, между които Бъба пещерният паток и Фентън Кракшел със своето алтер-его Робопат. Трети и четвърти сезон са съответно с по 18 и 7 епизода.

Успехът на сериала води и до създаването на пълнометражния филм „Патешки истории – Филмът: Съкровището на изгубената лампа“), озвучен в България от Доли Медия Студио и излъчен по HBO. „Патешки истории“ проправя път на следващите сериали на „Дисни“ и води до създаването на видеоигри по филма. „Патешки истории“ е последван от „Крякаща тайфа“.

На 25 февруари 2015 г. Disney XD обяви, че ще започне излъчването на нови епизоди на сериала през 2017 г.

Актьорски състав 
 Алън Янг
 Ръси Тейлър
 Тери Макгавърн
 Хамилтън Кемп
 Питър Кълън
 Брайън Къмингс
 Мириам Флин
 Джун Форей
 Катлийн Фрийман
 Джоун Гърбър
 Чък Маккан
 Хал Смит
 Франк Уелкър
 Роб Полсън
 Трес Макнийл
 Кори Бъртън
 Джим Къмингс
 Джак Ейнджъл

„Патешки истории“ в България 
В България „Патешки истории“ става известен след 1992 г., след като бива преведен от БНТ и излъчван заедно с „Чип и Дейл: Спасителен отряд“ в анимационния блок „Уолт Дисни представя“ (просъществувал до 1 януари 2006 г.). Той е един от първите сериали, които са озвучени със синхронен дублаж.

Източници

Външни препратки 
 
 
 Директория на анимационния сериал в DMoz.org 
 Официална страница към ТВ канала „Toon Disney“ 
 Българското интро на „Патешки Истории“:  

Американски анимационни сериали
Сериали на Дисни
Сам Лундвал

Сам Йери Лундвал () е шведски писател фантаст, певец и композитор.

Биография и творчество 
Роден е на 24 февруари 1941 г. в Стокхолм. На 11-годишна възраст Шведското радио излъчва първия му фантастичен разказ. През 1960-те години се подвизава като певец и композитор, а едновременно с това е продуцент на научнофантастични филми за телевизията. От 1972 г. насам започва да издава всяка година по една антология за фантастика под общото заглавие „Това се случи утре“, както и двумесечното списание „Жул Верн дайджест“, което е вече едно от най-старите списания за научна фантастика в света. Все така „между другото“ ръководи издателство „Делта“, което се е специализирало във фантастичната литература, и продължава от време на време да композира песни за естрадни състави.

С научната фантастика се занимава и теоретично. Издал е няколко книги, от които по-забележителни са
 „Научната фантастика – какво представлява тя? “ (1970),
 „Библиография на фантастиката и научната фантастика“ (1974),
 „Илюстрована история на научната фантастика“ (1978).

Най-популярните му художествени произведения са
 „Не е време за герои“ (1972),
 „Бернхард Завоевателят“ (1973),
 „Ах, тази Алиса“ (1974),
 „Блусът на Кинг Конг“ (1974),
 „Градът-затвор“ (1978),
 „Момичето от прозореца на края на света“ (1980),
 „Грохот“ (1982).

Те са преведени на много езици, като преводите на английски извършва самият Лундвал.

Лундвал е сред председателите на международната асоциация на фантастите-професионалисти „Уърлд-СФ“.

Бележки 

Шведски романисти
Писатели фантасти
Шведски композитори
Шведски певци
Преводачи от шведски език
Родени в Стокхолм
Зенон

Зенон (, новогръцко произношение Зинон, ) е мъжко име от гръцки произход и означава „Подаръкът на Зевс“. Може да се отнася за:

 Зенон от Елея (ок. 490 пр.н.е. – ок. 430 пр.н.е.), древногръцки философ от Елейската школа
 Зенон от Китион (ок. 335 пр.н.е. – ок. 263 пр.н.е.), древногръцки стоически философ
 Зенон от Тарс (fl. 200 пр.н.е.), древногръцки стоически философ
 Зинон Веронски († 371 или 372), епископ на Верона, християнски светец
 Зенон (консул 448 г.), римски военачалник и консул
 Зенон (474 — 491), византийски император
 Зенон, кратер на Луната

Други 
 Зенон Кошидовски (1898 – 1978), полски писател
Ирко

Христо Рангелов Каранджулов с артистичен псевдоним Ирко е виден български илюзионист.

Биография 
Въпреки че завършва инженерна специалност, той от малък се е ориентирал към илюзионното изкуство. През декември 2004 година става почетен гражданин на София по повод 40 години на сцената.

Ирко е двукратен носител на голяма награда на конкурси в България, лауреат е и на международни фестивали. Изкуството му е познато не само в родината, но и в Кувейт, Катар, Абу Даби, Полша, Холандия и Италия.

Родословие

Бележки 

Български илюзионисти
Почетни граждани на София
Каранджулови
По произход от Прилеп
Родени в София
Възпитаници на НАТФИЗ
Четин Казак

Четин Хюсеин Казак е български политик и юрист, народен представител в XXXIX народно събрание и XL народно събрание, наблюдател в Европейския парламент, а от 1 януари 2007 г. редовен евродепутат до изборите за Европейски парламент на 20 май същата година. Владее български, турски и френски език, и на добро ниво английски и руски език.

Биография 

Той е роден на 29 юли 1972 г. в град Търговище. Негов брат е Метин Казак. Завършва право, получава следдипломна квалификация по Международно търговско право в Бургундския университет, в Дижон (Франция). Той е защитил докторска дисертация по право в Института за държавата и правото при Българска академия на науките.

През 2001 г. е избран за народен представител от листата на ДПС, като заема тази длъжност в продължение на 16 години, от 2001 до 2017 г. През този период, той е изпълнявал функциите на Вице-президент на Парламентарната асамблея на НАТО, Ръководител на Българската делегация в Парламентарната асамблея на НАТО и Ръководител на Българската делегация в Парламентарната асамблея на Франкофонията. В периода 2005-2007г. е член наблюдател в Европейския парламент.

От 2003 г. работи като адвокат, като практикува основно в областите на търговското право, административното право и международното право. Той предоставя услуги на български инвеститори, като им помага да развият международни контакти с Франция, Турция, Казахстан, Мароко и Катар.

От 2019 г. е преподавател по право в Нов български университет и Висшето училище по телекомуникации и пощи в град София. През същата година заема длъжността арбитър към Международния арбитражен съд в София.

Политическа дейност 
 

От 2000 г. до май 2001 г. е работил като юрист в Дирекция „Европейска интеграция и отношения с международните финансови институции“ към Министерския съвет.

От 24 декември 2015 г. е един от тримата временни съпредседатели на ДПС след изключването на Лютви Местан от партията. Ще остане на този пост до IX национална конференция на ДПС.

Източници 

Български политици след 1989
Български юристи
Членове на ДПС
Български евродепутати
Преподаватели в Нов български университет
Българи от турски произход
Родени в Търговище
Рационално число

В математиката рационално число се нарича отношението между две числа a и b. Рационалните числа най-често се записват като обикновени дроби във вида a/b, където a и b са цели числа и b е различно от нула, или като десетични дроби. Числото а в обикновената дроб се нарича числител, а числото b – знаменател. Когато числителят на дробта е по-малък от знаменателя, тя се нарича правилна дроб. Когато числителят е по-голям от знаменателя, дробта е неправилна. Операциите събиране и умножение се дефинират по следния начин:

Две рационални числа a/b и c/d са равни точно когато ad = bc.

Множеството на рационалните числа се означава с Q или  и формално може да се дефинира като:

 = { a/b: a ∈ , b ∈  ∖ {0} },

т.е. като множество от еквивалентни класове a/b. Тук две дроби p/q и r/s са еквивалентни при ps = qr и всички еквивалентни помежду си дроби образуват един клас на еквивалентност. При това се предполага, че знаменателите q и s са различни от нула. Аритметичните операции събиране, изваждане и умножение се дефинират както при целите числа, а делението – като операция, обратна на умножението, т.е. за всяко рационално число α и за всяко рационално число β ≠ 0 съществува точно едно число γ = α:β, за което α = β.γ.

Множеството Q е изброимо множество - на всеки елемент на Q може да се съпостави естествено число. Равномощността на множеството на рационалните числа Q с множеството на естествените числа N е доказана от Георг Кантор (1845 – 1918) с помощта на неговия диагонален метод.

Между всеки две произволно избрани рационални числа p и q (p<q) винаги има безбройно много други рационални числа – например числата s = p + (q – p)/n, където n = 2, 3,... Ако рационалните числа се разглеждат като принадлежащи на реалната числова права, те са разположени навсякъде гъсто между реалните числа, тъй като във всяка околност на реално число има рационални числа, и то безбройно много.

Множеството на рационалните числа Q е поле, което се получава като влагане на област на цялост в поле от частни. В конкретния случай областта на цялост е пръстенът на целите числа Z, а операциите в него са събиране и умножение на дроби.

Вижте също 
 Естествено число
 Ирационално число
 Реално число

Реални числа
Орегон

Орегон ( , звучи оригън) е щат в тихоокеанския северозапад на САЩ, чийто пощенски код е OR. Орегон е с население от 3 930 065 души (2013). Граничи на запад с Тихия океан, на север с щата Вашингтон, на юг с щата Калифорния, на изток с щата Айдахо и на югоизток с щата Невада. Река Колумбия очертава голяма част от северната граница на щата Орегон, а река Снейк – до голяма степен неговите източни граници.

Щатът Орегон е обитаван от много местни племена преди да дойдат търговци, изследователи и заселници. През 1843 г. е създадена държавата Орегон с автономно управление. Територията на Орегон е била създадена през 1848 г., като на 14 февруари 1859 г. Орегон се присъединява към САЩ и става 33-тият щат.

Този щат е деветият по големина и 27-и по население от всички щати. Столицата на щата Орегон е Салем, третият град по брой население на градовете. Жителите на град Портланд са 603 106 (2012 г.) като заема първо място в щата Орегон и 28-и в САЩ. Като метрополитен град по брой на населението той е на 23-то място в САЩ с 2 262 605 (2011). Долината Уиламит (Willamette Valley) е най-гъсто населената област в западната част на Орегон, където се намират осем от десетте най-гъсто населени градове.

Орегон е с обща площ от 254 233 km², от които 248 119 km² суша и 6114 km² (2,4%) вода.

Градове

Окръзи 
Орегон има 36 окръга. Те са:

Източници
Владимир Маяковски

Владимир Владимирович Маяковски (19 юли 1893 – 14 април 1930) е руски поет, един от основателите на футуризма в Русия.

Биография 
Роден е в днешна Грузия (родното му градче Багдати се нарича гр. Маяковски от 1940 до 1990 г.). След смъртта на бащата, лесничей, семейството се премества в Москва. Там постъпва в болшевишката фракция на Руската социалдемократическа партия, РСДРП(б) през 1908 г. Година по-късно е арестуван за подривна дейност. В затвора прописва поезия.

През 1911 г. започва да учи в Московското училище по живопис, скулптура и архитектура. През 1912 г. влиза в групата на кубофутуристите – изявите му с тях водят до изключване от училището. По това време се сближава с критика Осип Брик, става любовник на жена му Лиля Брик и тримата живеят заедно от 1918 до 1925 година. След Октомврийската революция през 1917 г. става изтъкнат представител на социалистическата литература, публикува, пътува, издава литературни списания.

Самоубива се на 36 години.

Произведения 
 Владимир Маяковский: трагедия, 1914
 Облако в штанах („Облак в гащи“), 1915
 Флейта позвоночник („Флейтата гръбнак“), 1916
 Простое как мычание („Просто като мучене“), 1916
 Война и мир („Война и свят“), 1916
 Человек („Човекът“), 1918
 Ода революции („Ода за революцията“), 1918
 Мистерия-буфф („Мистерия-буф“), 1918
 Левый марш („Ляв марш“), 1919
 150 000 000 („150 милиона“), 1920
 Люблю („Обичам“), 1922
 Про это („Относно това“), 1923
 Лирика, 1923
 Владимир Ильич Ленин, 1924
 Париж, 1924-25

 Собранные сочинения, 1925 (4 тома)
 Как делать стихи? („Как се правят стихове?“), 1926
 Мое открытие Америки („Моето откриване на Америка“), 1926
 Хорошо! („Добре!“), 1927
 Конь-огонь („Кон-огън“), 1928
 Клоп („Дървеница“), 1929
 Баня, 1930
 Во весь голось („С пълен глас“), 1930

На български 
 Стихове. Превод Богомил Райнов. София: Иван Коюмджиев, 1945, 62 с.
 Избрани стихове. Превод Христо Радевски и Богомил Райнов. София: БРП, 1946, 106 с.
 Избрани произведения. София: Народна култура, 1959, 108 с.
 ...Леви, леви, леви.... Превод Иван Добрев, Христо Радевски, Богомил Райнов, Васил Колевски и др. София: БКП, 1967, 91 с.
 Избрани стихове. Подбор и превод Николай Антонов. София: Народна култура, 1972, 424 с.
 Чиста вяра. София: Народна култура (библиотека „Световни поети“), 1986, 299 с.
 Тринайсетият апостол. Превод Стефан Цанев. София: Захарий Стоянов, 2002, 96 с. (ISBN 954-739-290-5)

Източници

Външни препратки 

 
 Владимир Маяковски, „Нощ“, „А вие?“ и „За историята“ в превод на Никола Инджов, електронно списание „Литературен свят“, бр. 15, декември 2009 г.
 Владимир Маяковски, Стихове в превод на Николай Антонов и Пенчо Симов, електронно списание „Литературен свят“, бр. 15, декември 2009 г.
 Автобиография 
  Petri Liukkonen, Подробна биобиблиография на Владимир Маяковски, Books and Writers (kirjasto.sci.fi). Архивирано

Руски поети
Руски публицисти
Руски художници
Писатели футуристи
Визуална поезия
Звукова поезия
Руски актьори и актриси
Болшевики
Украинци в Русия
Починали в Москва
Поети-самоубийци
Списък на поляци

Тази статия представлява списък на известни хора от Полша.

Кралски особи 
 Болеслав I Храбри (Полша)
 Владислав II (ок. 1350 – 1434)
 Владислав III
 Кажимеж IV Ягелончик
 Сигизмунд III (1566 – 1632)
 Станислав Август Понятовски

Писатели 
 Витолд Гомбрович (1904 – 1969)
 Джоузеф Конрад (1857 – 1924)
 Станислав Лем (р. 1921)
 Аркадий Фидлер (1894 – 1985)
 Адам Мицкевич
 Юлиуш Словацки
 Циприан Норвид
 Чеслав Милош
 Вислава Шимборска
 Хенрик Сенкевич

Политици 
 Кажимеж Пуласки
 Збигнев Бжежински (р. 1928)
 Лех Валенса (р. 1943)
 Юзеф Вибицки
 Феликс Дзержински (1877 – 1926)
 Лех Качински
 Александър Квашневски (р. 1954)
 Габриел Нарутович (1865 – 1922)

Религия 
 Папа Йоан Павел II (1920 – 2005)

Учени, откриватели и изследователи 
 Николай Коперник (1473 – 1543)
 Мария Кюри (1867 – 1934)
 Игнаци Лукашевич (1822 – 1882), откривател на газената лампа
 Александър Гейщор
 Людвик Заменхоф

Музиканти, певци и певици 
 Фредерик Шопен
 Паулина Горанов (р. 1997)

Химици 
 Антони Грабовски

Философи 
 Лешек Колаковски (1927 – 2009)

Скулптори 
 Юзеф Гославски (1908 – 1963)
Фредерик Жолио-Кюри

Жан Фредерик Жолио-Кюри (), до брака Жан Фредерик Жолио (Jean Frédéric Joliot), е френски физик, Нобелов лауреат по химия.

Биография и творчество 
Роден в Париж на 19 март 1900 г., той е възпитаник на Висшето училище по физика и химия в родния си град. През 1925 г. той става помощник на Мария Кюри в Радиевия институт, а през 1926 г. се жени за нейната дъщеря, Ирен Кюри. Жолио получава докторска степен след като защитава дисертацията си за електрохимията на радиоактивните елементи.

По времето, когато изнася лекции във Факултета на науките на Парижкия университет, той работи съвместно с жена си при изследването на структурата на атома, по-точно проекцията на ядрото. Това било от първостепенно значение за откриването на неутрона. През 1935 г. те са наградени с Нобелова награда за химия.

През 1937 г. той напуска Радиевия институт и става професор в Колеж дьо Франс (Collège de France), където проучва верижните реакции и изискванията за успешно изграждане на ядрени реактори, които използват ядрено деление, за да произведат енергия, използвайки уран и тежка вода. През 1940 г., когато нацистите настъпват, Жолио успява да изпрати своите трудове и материали в Англия.

По време на окупацията на Франция той взема дейно участие във Френската съпротива. След Втората световна война той става директор на Националния център за научни изследвания (Centre National de la Recherche Scientifique), а на 3 януари 1946 г. е назначен за Върховен комисар на Комисариата по атомна енергия. През 1948 г. той ръководи изграждането на първия френски атомен реактор. Предан на комунизма, той е освободен от тази служба по политически причини. През 1950 г. получава Сталинска награда за мир от съветското правителство. Въпреки че запазва професорското си място в Колеж дьо Франс, когато жена му умира на 17 март 1956 г., той поема нейните функции на председател на катедрата по ядрена физика в Сорбоната.

Фредерик Жолио е член на Френската академия на науките и на Академията по медицина; произведен е в Кавалер на Почетния легион. Той посвещава последните години от своя живот на създаването на център за ядрена физика в Орсе (Orsay). Инициатор е за създаването на Световния съвет на мира.

Фредерик Жолио умира на 14 август 1958 година.

Бележки 

Носители на Нобелова награда за химия
Членове на Френската академия на науките
Академици
Френски физици
Френски химици
Френски комунисти
Парижани
Участници във Френската съпротива
Доктор хонорис кауза на Варшавския университет
Доктор хонорис кауза на Ягелонския университет
Чуждестранни членове на ПАН
Доктор хонорис кауза на Лодзкия университет
Доктор хонорис кауза на Университет „Мария Склодовска-Кюри“
Доктор хонорис кауза на Софийския университет
Игнаци Лукашевич

Ян Ю̀зеф Игна̀ци Лукашѐвич, герб Лада () е полски фармацевт и предприемач, изобретател на газената лампа, пионер в европейската петролна промишленост, с интереси към химията и физиката, революционер и деец в борбата за независимост.

Биография

Ранни години и образование 

Игнаци Лукашевич е роден на 8 или 23 март 1822 година в село Задушники, близо до Мелец, по това време в границите на Австрийската империя. Родителите му Апольония (с родово име Шветлик) и Юзеф Лукашевич, герб Лада са част от полската шляхта. Баща му е наемател на чифлик (фолварк) в селото. Игнаци има две сестри – Мария и Емилия, и двама братя – Франчишек и Александер. Осем годишен се мести със семейството си в Жешов, където завършва четвърти клас в гимназията на Пиаристкия орден. Там научава латински и немски език. Заради лошото финансово състояние на семейството, през 1836 година започва работа в аптеката на Антони Свобода в Ланцут. През 1840 година издържан изпит по фармация и е повишен в помощник-фармацевт. В периода 1840 – 1846 година работи в жешовската аптека на Едвард Хубел. В 1845 година става агент на Полското демократично дружество. За тази си дейност, на следващата година е осъден на затвор от австрийските власти. Година по-късно е освободен. През 1848 година постъпва на работа в аптеката Пьотър Миколаш в Лвов. По това време започва да учи фармация в Ягелонския университет, но се дипломира през 1852 година във Виенския университет след защита на магистърска теза.

Дестилация на нефт и създаване на газената лампа 
След дипломирането си се завръща на работа в лвовската аптека. Там през 1852 година съвместно с Ян Зех успяват да получат керосин, използвайки метода на фракционната дестилация при обработване на суров нефт. Първоначалната им цел е да създадат продукт с фармацевтично приложение, но впоследствие решават да използва керосина за осветление. През декември 1853 година двамата получават австрийски патенти във Виена за „петрол пречистен по химичен път, подходящ за директна употреба за технически цели“, както и за производство на парафинови свещи.

Лукашевич проектира първата газена лампа, която е изработена от лвовския тенекеджия А. Братковски. Използвана е за пръв път на 31 юли 1853 година за осветление при спешна нощна хирургическа операция в лвовската главна болница.

Бележки 

Полски изобретатели
Полски химици
Възпитаници на Виенския университет
Носители на Ордена на Свети Григорий Велики
Жешовци
Лвовци
Почетни граждани на Ясло
Почетни граждани на Кросно
Збигнев Бжежински

Збѝгнев Кажѝмеж Бжежѝнски () е американски политолог, социолог и държавен служител от полски произход. Съветник и член на настоятелството на Центъра за стратегически и международни проучвания в САЩ.

Биография 
Роден във Варшава на 28 март 1928 г. в семейството на дипломат, той израства в Канада. Получава бакалавърска и магистърска степен от университета Макгил, а университетът Харвард го прави доктор на философските науки. По-късно той става гражданин на САЩ.

От 1977 до 1981 г. Бжежински работи като държавен съветник по сигурността на американския президент Джими Картър, където е известен със своята неотстъпчива политика спрямо СССР и подкрепата си за тренировъчните лагери в Пакистан и Афганистан, които са управлявани от пакистанските служби за сигурност и получавали финансова подкрепа от ЦРУ и британските МИ6.

През 2009 г. пред чешката телевизия ЧТК заявява: „Източноевропейците да престанат да се държат като малки деца и да започнат да решават проблемите си сами, а не да пътуват до САЩ, за да се оплакват от руската агресия например ... Москва се опитва да възстанови влиянието си в Източна Европа, като използва икономически инструменти ... не трябва да се драматизират нещата, а да си дадете сметка, че щом има такъв проблем, отговорността за неговото решаване е на самите източноевропейци.“

Гостува в България през април 1995 г. за участие в международната конференция „Карнегиевата анкета и Балканите днес“, организирана от фондацията на Джон Паница „Свободна и демократична България“.

Умира на 26 май 2017 г.

Отличия 

 През 2001 г. е удостоен с орден „Стара планина“ първа степен.

Библиография

Основни съчинения

Бележки

Външни препратки 

  
 „Пълноценното интегриране на Балканите в Европа зависи от собствената им политическа воля“, интервю със Збигнев Бжежински, Capital.bg, 3 април 1995
 „Збигнев Бжежински: След Америка“, Capital.bg, 9 януари 2012
 „Збигнев Бжежински: Външната политика на САЩ страда по време на избори“, Capital.bg, 26 октомври 2012

Американски политолози
Съветолози
Американски политици
Геополитици
Антикомунисти
Президентство на Джими Картър
Съветници по националната сигурност на САЩ
Членове на Демократическата партия (САЩ)
Възпитаници на Харвардския университет
Колумбийски университет
Носители на орден „Стара планина“
Носители на Ордена на Трите звезди
Доктор хонорис кауза на Варшавския университет
Доктор хонорис кауза на Ягелонския университет
Почетни граждани на Лвов
Доктор хонорис кауза на Люблинския католически университет
Доктор хонорис кауза на Вилнюския университет
Почетни граждани на Краков
Почетни граждани на Пшемишъл
Почетни граждани на Гданск
Поляци в САЩ
Родени във Варшава
Починали във Вирджиния
Починали от пневмония