alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Итало-западни езици

Итало-западните езици са основната група на романските езици. Те се разделят на:
 итало-далматински езици, включително италиански
 западноромански езици, включително испански, окситански, португалски и френски

Романски езици
Западноромански езици

Западнороманските езици са част от итало-западните езици. Те се разделят на:

 гало-иберийски езици — основната група, включително испански, окситански, португалски и френски
 пиренейско-мозарабски езици — няколко малки и изчезнали езици в Испания

Западноромански езици
Гало-иберийски езици

Гало-иберийските езици са основната група на западнороманските езици. Те се разделят на:

 гало-романски езици, включително френски
 иберо-романски езици, включително испански, португалски, каталонски, галисийски и астурлеонски, арагонски

Гало-иберийски езици
Галоромански езици

Гало-романските езици са част от гало-иберийските езици, говорени главно в Северна Франция и Северна Италия. Те се разделят на:
 гало-италийски езици
 ломбардски език - в Ломбардия и Южна Швейцария
 емилиано-романьолски език - в Емилия-Романя и съседните райони, включително Сан Марино
 пиемонтски - в Пиемонт
 венециански език - в района на Венеция и Триест и съседните части на Хърватия и Словения
 лигурски език - в Лигурия и съседните части на Франция, както и в Монако
 гало-ретийски езици
 севернофренски езици
 френски език
 акадски френски език - в Южна Луизиана
 пикардски език - в Пикардия и съседните части на Франция и Белгия
 шампански език
 франко-провансалски език - в Савоя и съседните части на Италия и Швейцария
 зерфатски език - изчезнал език на френските евреи
 ретийски езици
 рето-романски език – в Източна Швейцария
 фриулийски език – в Североизточна Италия
 ладински – в Североизточна Италия

Външни препратки 
 Maiden, Martin; Smith, John Charles; Ledgeway, Adam (2011). The Cambridge History of the Romance Languages. Cambridge University Press.
 Maiden, Martin; Smith, John Charles; Ledgeway, Adam (2013-10-24). The Cambridge History of the Romance Languages: Volume 2, Contexts. Cambridge University Press.

Гало-романски езици
Домейн от първо ниво

Имената на домейни в интернет се състоят от части, разделени с точки. Последната част е домейнът от първо ниво ( или TLD). Например в името на домейн wikipedia.org домейнът от първо ниво е org.

Съществуват два вида домейни от първо ниво. Домейните от първо ниво с код за страна (ccTLD) се използват за дадена страна и имената им се състоят от две букви (съгласно ISO 3166-1 алфа-2), например bg за България. Имената на общите домейни от първо ниво (gTLD) се състоят от три или повече букви и се използват (поне на теория) от специална група организации (например edu за образователни институции).

Поради огромния брой на регистрираните домейни, след продължителни дискусии през ноември 2000 г. ICANN пуска в сила още няколко домейна от първо ниво.

От 2014 г. има и домейн от първо ниво .wiki, с цел повече работни пространства за малки компании; домейнът с популярен още от началото.

Бележки

Външни препратки 
 Whoisbg – списък с всички актуални домейни от първо ниво и техните whois сървъри
 InterNIC – информационен център
 ICANN – организацията, управляваща световната система за домейни
Северин

Северин е папа за няколко седмици през 640 г.

Римски благородник, Северин е избран на третия ден след смъртта на своя предшественик папа Хонорий I и през октомври 638 г. в Константинопол са изпратени пратеници, за да получат потвърждение за избора. Но вместо това император Ираклий му нарежда да подпише Ектезис, монотелитска изповед на вярата. Когато Северин отказва, той е отстранен от папския престол за почти две години, като през това време Мавриций и екзархът Исак разграбват Латеранския дворец. Най-накрая той е интронизиран на 28 май 640 г., но умира малко по-късно на 2 август.

1: до 12 октомври 638
2: от 24 декември 640

Архиепископи от 7 век
Папи
Италиански папи
Просо

Просото се отглежда заради зърното, а предназначението на тази суровина в различните части на земното кълбо е твърде различно. Просо се наричат няколко биологични вида, които не са обединени в таксономична група, но повечето влизат в подсемейство Panicoideae на семейство Poaceae.

В България зърното от просо се използва предимно за храна на продуктивни и декоративни птици, и е традиционната суровина за варене на боза. Сламата от просо има висока хранителна стойност и се доближава до ливадното сено.

В тропичните страни просото е основна култура и там, освен за фуражи, зърното се използва за получаване на брашна и, съответно, на тестени изделия за храна на хората.

По разпределение в света, просото заема 5-о място след пшеницата, ориза, царевицата и ечемика, като се засява на почти 700 млн. декара. От тях 200 млн. декара е площта на просото в Индия. Поради високата сухоустойчивост на културата, големи производители са страните със сух климат. Средните добиви от културата са ниски (80 – 90 kg/декар).

В България от дълго време просото е като алтернативна култура и известно увеличаване на площта става при „отварянето“ на пазар за износ на продукцията. Предполага се, че площта не надвишава 10 000 декара, поради което просото заема едно от последните места сред зърнено-житните култури. Отглеждането на културата е съсредоточено в Тракийската низина.

Вижте също 
 Морфологични и биологични особености на просото
 Отглеждане на просо

 Зърнено-житни култури
 Списък на земеделски теми

Фуражи
Просови
Зърнени култури
Пангея

Пангея (на гръцки означава „всички земи“) е хипотетичен свръхконтинент, съществувал по време на мезозойската ера, преди тектонските плочи да разделят съставящите я континенти. Названието е предложено от Алфред Вегенер в теорията му за континенталния дрейф. Пангея се разделя преди около двеста милиона години. Когато континентите се събират и оформят Пангея, тогава се образуват и планините. Някои от тези древни планини все още съществуват, например Апалачите и Урал. Огромният океан, заобикалящ Пангея, се нарича Панталаса.

Мантията под старото местоположение все още е гореща и се опитва да се издигне. В резултат на това Африка се издига с няколко десетки метра над другите континенти.

Хипотези 
Смята се, че Пангея не е първият случай на свързване на континенти, образуващи един континент: свръхконтинентът Родиния е образуван преди около 1100 млн. години, а се разделя преди около 750 млн. години.

Също така се смята, че е съществувал и свръхконтинентът Панотия, образуван преди около 600 млн. години и разделил се преди около 550 млн. години.

По време на юрския период Пангея се разделя на две части: Гондвана и Лавразия.

С откриването на литосферните плочи, върху които се движат континентите, от една страна, става възможна хипотезата за новообразуваната океанска кора (т.нар. разширяване на океанското дъно), а от друга страна, теорията за континенталното разместване се превърна в съвременна теория за тектониката на плочите.

Източници 

Исторически континенти
Карбон
Мезозой
Алфред Вегенер

Алфред Лотар Вегенер () е немски полярен изследовател, геофизик и метеоролог, създател на теорията за континентален дрейф, която днес е част от теорията за тектоника на плочите.

Биография 
Роден е на 1 ноември 1880 година в Берлин, Германия. Първоначално Вегенер получава образование като астроном (докторат, Берлински университет, 1905). Той се интересува от новата научна дисциплина метеорология и като балонист въвежда употребата на метеорологични балони, за да отчита въздушните колебания. Неговите лекции се превръщат в стандартен учебник по метеорология, „Термодинамиката на атмосферата“. През 1915 г. публикува теорията си за дрейфа на континентите, която е отхвърлена от геоложката общественост и възприета и научно потвърдена едва през 60-те години.

Вегенер участва в четири експедиции в Гренландия, сред целите на които е изучаването на полярната циркулация на въздуха, когато било спорно съществуването на въздушни течения. По време на последната експедиция умира на неуточнена дата (около 16 ноември 1930 г.) по време на 400-километров преход. Едва на 12 май 1931 г. сред ледовете е открито тялото му в старателно направен от гренландския му спътник гроб. Причина за смъртта се смята сърдечна недостатъчност в резултат на пренатоварване. Инуитът, който го е погребал, така и не е открит.

Библиография 
 Thermodynamik der Atmosphäre. 1911 und 1924.
 Die Entstehung der Kontinente und Ozeane. Vieweg, Braunschweig 1915.
 2., umgearbeitete Auflage. 1920.
 3., gänzlich umgearbeitete Auflage. 1922.
 4., umgearbeitete Auflage. 1929.
 Nachdruck [der Ausgabe] Braunschweig, Vieweg, 1915 / mit handschriftlichen Bemerkungen von Alfred Wegener, Notizen und Briefen sowie neu erstelltem Index. Hrsg. vom Alfred-Wegener-Institut für Polar- und Meeresforschung. – Nachdruck [der Ausgabe] Braunschweig, Vieweg, 1929, 4., umgearb. Auflage. mit neu erstelltem Index / hrsg. vom Alfred-Wegener-Institut für Polar- und Meeresforschung. Borntraeger, Berlin/ Stuttgart 2005, ISBN 3-443-01056-3.
 Wind- und Wasserhosen in Europa. 1917.
 Das detonierende Meteor vom 3. April 1916, 3 1/2 Uhr nachmittags in Kurhessen. 1917 und 1918.
 Nachdruck: Elwert, Marburg 2001, ISBN 3-7708-1160-7.
 Der Farbenwechsel grosser Meteore. 1918.
 Durch die weiße Wüste. 1919.
 Theorie der Haupthalos. 1926.
 Versuche zur Aufsturztheorie der Mondkrater. 1920.
 Die Entstehung der Mondkrater. 1921.
 Pilotballonaufstiege auf einer Fahrt nach Mexiko März bis Juni 1922.
 Die Klimate der geologischen Vorzeit. 1924, Wladimir Köppen, Alfred Wegener
 Faksimile der 1. Auflage 1924 und englische Übersetzung: The climates of the geological past – Klimate der geologischen Vorzeit. Borntraeger, Berlin/ Stuttgart 2015, ISBN 978-3-443-01088-1.
 Vertraulicher Bericht über die Grönland-Expedition 1929.
 Nachdruck: Akademische Druck- und Verlagsanstalt, Graz 1980, ISBN 3-201-01128-2.
 Die Entstehung der Kontinente und Ozeane. 1929
 Mit Motorboot und Schlitten in Grönland. 1930.
 Vorlesungen über Physik der Atmosphäre. 1935.

Външни препратки 
 

Германски геолози
Метеоролози
Геофизици
Германски военни дейци от Първата световна война
Берлинчани
Починали от сърдечна недостатъчност
Петър VII

Петър VII Папапетру (Πατριάρχης Πέτρος Ζ΄ Παπαπέτρου) е патриарх на Александрия и цяла Африка от 1997 до смъртта си през 2004 г.

Роден на 3 септември 1949 г. в Сихари, Кипър, Петър е избран от Светия синод на 21 февруари 1997 г. и става патриарх на 9 март 1997 г. Преди да бъде избран, Петър служи като дякон (ръкоположен е на 15 август 1969). На 15 август 1983 г. е ръкоположен за епископ. Добре се разбира с предшественика си Патриарх Партений III Александрийски и поема службата му след смъртта на Патриарх Партений III през 1996 г.

Петър загива на 11 септември 2004 г. заедно с още 16 души (включително трима епископи на Александрийската църква) когато хеликоптерът, който ги превозва, се разбива в Егейско море на път към връх Атон в Гърция.

Бележки 

Кипърски духовници
Александрийски патриарси
Жертви на авиационни произшествия
Део

Деян Геодаров Славчев, по-известен като Део, е български телевизионен водещ. Водил е музикалното предаване „Джубокс“ по БНТ 1, както и „Джубокс: любовни квартири“, „Рекламна пауза“ и „Големите 10“ по същата телевизия. Води предаването „Това го знае всяко хлапе“ заедно с Димитър Павлов. Води тиражите на „Спорт Тото“ по bTV и БНТ.

Биография и творчество 
Деян Славчев е роден на 7 октомври 1975 г. Завършва руска филология в СУ „Климент Охридски“. Като студент започва да работи като сервитьор, а по-късно става барман. Няколко години се занимава с тази професия.

Печели конкурс за водещи в предаването Джубокс, който се провежда в заведението, където работи. Играе в спектакъла „Кислород“ в „Театър 199“.

През 2004 г. Део започва връзка с певицата Лора Караджова, с която в края на 2012 г. се разделят.

През 2004 играе главната роля в българския филм Бунтът на L. като част от снимките са в град Балчик.

От 2005 е водещ в „Рекламна пауза“ – предаване, което показва реклами от цял свят.

Впоследствие става водещ в „Джубокс: Любовни квартири“, където събира двойки

През 2008 се снима отново във водеща роля на филма „Прогноза“, режисиран от Зорница София.

Део побеждава в благотворителното шоу на Нова Телевизия Vip Brother 3 на 10 май 2009 г.

Изпълнява сингъл с Д-2, а по-късно издава свой собствен албум – „Това съм аз (заедно с Д-2)“.

Есента на 2011 Део се завръща като водещ на шоу в телевизионния ефир – „X Factor“ по Нова тв.

През пролетта на 2013 г. участва в танцувалното риалити Dancing Stars. Там отпада на полуфинала. След участието си, а и по време на шоуто, той се сближава с Елена Добрикова. Малко след това те се разделят, а после се среща с Мариана Станчева, с която имат син, Борислав.

През 2015 година Део става новото лице на предаването, в което се теглят тиражите на Тото 2 и Втори Тото шанс.

Източници

Вижте също 
 Д-2

Български поп певци
Български радиоводещи
Български телевизионни водещи
Български хип-хоп музиканти
Родени в София
Илектрик Лайт Оркестра

Илектрик Лайт Оркестра (), известна още като ЕЛО, е успешна бирмингамска рок група от 1970-те и 1980-те. От 1971 до 1986 г. имат дванадесет студийни албума, към които се прибавя още един от 2001 година. Групата е основана от Рой Уд, Джеф Лин и Бев Биван през 1971 година. Тя е израз на желанието на Уд и Лин да правят модерен рок и поп с класически мотиви. Уд напуска след първата плоча и на Лин се пада отговорността да аранжира и пише всичките композиции на групата, както и да продуцира албумите ѝ.

Първите сингли са застигнати от успех в Обединеното кралство, но отначало той е още по-силен в Щатите, където те са рекламирани като „Англичаните с големите цигулки“. В родната Британия те получават по-хладни оценки. До към средата на 70-те, те са едни от най-успешните, спрямо приходите си, групи. От 1972 г. до 1986 г. дават 27 хит сингъла в Топ 40 на ОК и САЩ, като 20 са в Топ 20 на ОК, а 15 – в Топ 20 на Щатите. Групата притежава рекорда за най-много хитове в топ 40 на Билборд Хот 100, общо 20, които са най-много за коя да е група в Американската класация без сингъл номер едно.

Дискография 
 1971 Electric Light Orchestra
 „Roll Over Beethoven“ (#72)
 1972 No Answer
 1973 Electric Light Orchestra II
 1973 On The Third Day
 „Showdown“ (#59)
 „Daybreaker“ (#87)
 1974 Eldorado
 „Can't Get It Out Of My Head“ (#9)
 1975 Face the Music
 „Evil Woman“ (#10)
 „Strange Magic“ (#14)
 1976 A New World Record
 „Telephone Line“ (#7)
 „Livin' Thing“ (#13)
 „Do Ya“ (#24)
 1977 Out of the Blue
 „Turn to Stone“ (#13)
 „It's Over“ (#75)
 „Sweet Talkin' Woman“ (#17)
 „Mr. Blue Sky“ (#35)
 1979 Discovery
 „Shine a Little Love“ (#8)
 „Confusion“ (#37)
 „Last Train to London“ (#39)
 „Don't Bring Me Down“ (#4)
 1980 Xanadu (саундтрак)
 „All Over the World“ (#13)
 „I'm Alive“ (#16)
 „Xanadu“ (#8)
 1981 Time
 „Twilight“ (#38)
 „Hold On Tight“ (#10)
 1983 Secret Messages
 „Four Little Diamonds“ (#86)
 „Rock and Roll is King“ (#19)
 1986 Balance of Power
 „Calling America“ (#18)
 2001 Zoom
 2003 ELO 2 – Lost Planet
 2003 First Light Series

Външни препратки 
 DISCOVERY-welcome to the show – ELO & Jeff Lynne website

Източници 

Британски прогресив рок групи
Британски поп рок групи
Музикални групи в Бирмингам
Английски рок групи
Основани във Великобритания през 1970 година
ЕЛО (пояснение)

ELO може да се отнася за:

 Илектрик Лайт Оркестра – британска рокбанда
 Система ELO за оценка на шахматисти.
 „ЕЛО – Екип за ликвидиране на опасности“ – фантастичен космически сериал в списание „Дъга“
Нел

„Нел“ () е драма от 1994 г. по пиесата на Марк Хендли „Идиоглосия“. Във филма участват Джоди Фостър, Лиъм Нийсън и Наташа Ричардсън.

Нел е разказ за млада жена, отгледана от майка си в отдалечена и изолирана местност. Тя говори неразбираем език, който по-късно се оказва подобен на английския.

За ролята си Фостър е номинирана за Оскар и Златен глобус за най-добра актриса.

Американски драми
Филми от 1994 година
Двестагодишен човек

„Двестагодишен човек“ () е американско-германски научно-фантастичен филм от 1999 с участието на Робин Уилямс, създаден по известния едноименен разказ на Айзък Азимов.

Сюжет 

Филмът разказва историята на робота Андрю Мартин (Робин Уилямс), който е ранен прототип андроид. Андрю, както го наричат във филма, е закупен от семейство Мартин през август 2005, за да помага на семейството и почти веднага е намразен от по-голямото дете, което поражда редица конфликти. Тези конфликти разкриват способността на Андрю да изпитва човешки чувства, а той постепенно се привързва към по-малкото дете Аманда Мартин (Хали Кейт).

В края на краищата, Андрю напуска семейството, но запазва връзката си с Аманда, а после и с нейната внучка Порша. В продължение на двестагошното си съществуване, Андрю приема една след друга все повече човешки черти. Той изпитва силно желание да стане истински човек и постепенно променя тялото си с помощта на бионични транспланти, като дори става смъртен. Скоро след смъртта си Андрю бива признат официално за най-стария човек, починал на двестагодишна възраст.

Филмът донякъде се отклонява от сюжета на оригиналния разказ. Въведени са нови действащи лица. Хуманизмът на разказа обаче е напълно запазен.

Филми от 1999 година
Американски научнофантастични филми
Германски научнофантастични филми
Айзък Азимов
Филми на Тъчстоун Пикчърс
Филми на Крис Кълъмбъс
Тритони

Тритоните (Triturus) са род дребни, обикновено ярко оцветени саламандри, които се срещат в Северна Америка, Европа и Северна Азия. На дължина достигат до 17 cm (северен гребенест тритон).

Видове 
 T. alpestris – Алпийски тритон
 T. boscai
 T. carnifex
 T. cristatus – Северен гребенест тритон
 T. dobrogicus – Дунавски гребенест тритон
 T. karelinii – Южен гребенест тритон
 T. marmoratus
 T. pygmaeus
 T. vittatus – Малък гребенест тритон
 T. vulgaris – Малък гребенест тритон
Надморска височина

Надморската височина (н.в.), наричана още абсолютна височина, кота, ортометрична височина, е вертикалното разстояние между дадена точка на земната повърхност и нивото на моретата и океаните. Измерва се в метри (означение m), като по-високите точки (например върховете на планините) имат по-голяма надморска височина. Най-високата точка на планетата Земя, считано от надморската височина, е връх Еверест в Хималаите, който е с височина 8848 m.

Частите от земната повърхност, които са разположени под морското ниво, имат отрицателна надморска височина и се наричат депресии. Най-дълбоката депресия в света е Мъртво море (–430 m н.в. към есента на 2015 г.). Някои депресии са запълнени с вода (Каспийско море), а други са сухи (Турфанската падина в Централна Азия). Съществуват и езера, чиито брегове са над морското равнище, но най-дълбоката им част е под него. Наричат се криптодепресии.

Изчисляване 
Изчисляването на надморската височина се свежда до разликата между базово ниво (морско равнище) и точката, на която искаме да измерим кота спрямо това ниво.

Къде точно би било нивото на морето, зависи от приетата форма на Земята: елипсоид, геоцентричен елипсоид, квазигеоид или геоид и откъде се взима нулата.

Различните държави използват различни дефиниции и различни нива на височината.

Повечето карти в България са по Балтийската височинна (вертикална) система. Правен е опит с Постановление 154 от 04.06.2001 г. да се внедри „Българска геодезическа система 2000“.

За следене на морското ниво и използването му за геодезически нужди на брега на Черно море има изградена т. нар. пегелна станция.

Геодезистите очакват официално да се премине към Европейската геодезическа референтна система (EUREF), която е дефинирана точно по Световната геодезическа система GRS80.

С развитието на технологиите са се появили нови методи. Например благодарение на авиацията са се появили методи, базирани на фотограметрията, които позволяват да се определи косвено височината с точност от няколко метра без необходимост да се прави измерване.

Някои спътници като STRM (Shuttle Radar Topography Mission) предоставят карта на цялата планета, но с точност от няколкостотин метра до няколко километра.

Карта на света с точност 1 km 
Тази карта е направена благодарение на данните от GTOPO30, които описват надморската височина на Земята. Картата използва цветове и сенки вместо контурни линии, които да покажат надморското равнище.

Вижте също 
 Атмосферно налягане
 Височина
 География
 Геодезия
 Географски координати
 Морско равнище

Източници 

Топография
Физикогеографски термини
Шар

Шар (; , а напоследък и Шара) е планина на границата между Косово и Северна Македония.

Географска характеристика

Големина и граници 
Простира се от югозапад на североизток на протежение около 80 km и ширина около 10 – 20 km по границата между Косово и Северна Македония, а западните ѝ части са на албанска територия. Най-високият ѝ връх е Голем турчин (или Титов връх) (2747 m) в масива Рудока.
На запад чрез висока (2200 m) седловина се свързва с планината Кораб, на юг, в района на Мавровското езеро – с планината Бистра, а на изток долината на река Лепенец (ляв приток на Вардар) я отделя от планината Скопска Църна гора. На север склоновете ѝ постепенно потъват в Призренско-Печката котловина и Косово поле, а на югоизток – в котловината Полог (Тетовско поле).

В северното подножие на Шар на територията на Косово е оформен Националният парк „Шар планина“, който включва четири природни резервата. В южното ѝ подножие над Тетово е разположен курортът Попова шапка.

Геоложки строеж 
Изградена е от кристалинни шисти, варовици и доломити, в които има широко разпространение на карстови форми на релефа. На височина до 1000 m склоновете ѝ са заети от земеделски култури, до 1700 m – от смесени гори, а над 2000 m – от планински пасища.

Върхове 
Високи върхове над 2000 метра:
 Бакърдан (2712 m)
 Мал турчин (2702 m)
 Бориславец (2662 m)
 Езерска чука (2604 m)
 Църни връх (2578 m)
 Баба Асаница (2533 m)
 Люботрън (Люботен, на албански и македонска ллитературна норма) (2498 m).

Водни ресурси 

Шар е една от най-богатите на води планини в Северна Македония. Големите площи с водонепропускливи скали обуславят добре водоснабдената повърхност. Водите на над 70-те шарпланинските реки се оттичат в Адриатическия или Беломорския басейн. Реките са предимно къси, но доста пълноводни, издълбали дълбоки и живописни долини. Поради големия си пад и пълноводие по тях се образуват чудесни водопади.

Сред многобройните извори са тези на река Вардар, от които Вруток, близо до едноименното село, се приема  официално за началото ѝ. Всички реки, извиращи на изток от главното било на Шар, са леви притоци на Вардар. По-големи сред тях са Пена (Тетовска Бистрица), Маздрача, Лешачка, Боговинска. Сред течащите на запад, през територията на Косово реки, са Радика, Призренска Бистрица, Плавска, Рестеличка или Глобочица и други, които се вливат в Адриатическо море главно чрез Черни Дрин и Бели Дрин.

Етимология на името 
Името на планината в Античността на гръцки е Σκάρδον, Скардон или Σκάρδος, Скардос, а на латински Scardus, Скардус. Смята се, че съвременното име Шар произлиза от гръцкото Скардон.

Други 
Планината е известна с породата кучета шарпланинец.

Външни препратки 
 „При Шар; Исторически бележки за Тетовско от преди 1000 години до края на миналия век и спомени от гр. Тетово – Македония“, книга издадена 1934 г. от ВМОРО дееца Тодор Геров от Тетово.

Бележки
Списък на меровингски крале

420-426 Фарамунд
 426-448 Клодион
 448-458 Меровех – основател
 458-481 Хилдерих I
 481-511 Хлодвиг I
 511-558 Първо разделение
 Реймско кралство
 511-534 Теодорих I
 534-548 Теодеберт I
 548-558 Теодебалд
 558 Към Соасонското кралство
 Парижко кралство
 511-558 Хилдеберт I
 558 Към Соасонското кралство
 Орлеанско кралство
 511-524 Хлодомер
 524 Към Соасонското кралство
 Соасонско кралство
 511-558 Хлотар I
 558 Хлотар I обединява всички кралства на франките
 558-561 Хлотар I
 561-613 Второ разделение
 Австразия
 561-575 Сигиберт I
 575-595 Хилдеберт II
 595-612 Теодеберт II
 612-613 Теодорих II
 613 Сигиберт II
 613 Към Неустрия
 Бургундия
 561-592 Гунтрам
 592 Към Австразия
 Неустрия
 561-567 Хариберт I
 561-584 Хилперих I
 584-613 Хлотар II
 613 Хлотар II обединява всички кралства на франките
 613-629 Хлотар II
 629-632 Хариберт II
 632 Хилперих I
 632-639 Дагоберт I
 639-661 Трето разделение
 Австразия
 639-656 Сигиберт III
 656-661 Дагоберт II
 661 Към Неустрия
 Неустрия
 639-658 Хлодвиг II
 658-661 Хлотар III
 661 Хлотар III обединява всички кралства на франките
 661-673 Хлотар III
 673 Теодорих I
 673-675 Хилдерих II
 675-676 Хлодвиг II
 676-679 Дагоберт II
 679-691 Теодорих I
 691-695 Хлодвиг III
 695-711 Хилдеберт II
 711-715 Дагоберт III
 715-720 Хилперих II
 720-737 Теодорих II
 742-751 Хилдерих III

Франки
Меровингски крале
Фламандци

Фламандци са жителите на Фландрия, северната част на Белгия. Около 60% от белгийските граждани са от фламандски произход.

Официалният им език е нидерландски, но се използват и местни диалекти. Вариантът на нидерландския, говорен в Белгия, се нарича неформално фламандски.

Фламандци живеят и в северната част на Франция. Макар че по-голямата част от тях използват в ежедневието си френския език, все още е силно изразено фламандското самоосъзнаване.

Източници 

 
Германски народи
Население на Белгия
Професор

Професор ( „някой, който е приет за експерт в някое изкуство или наука, учител, преподавател от най-висок ранг“) е университетски преподавател и научен изследовател. Това е най-високата университетска и академична-институционална титла и степен. Аналог на професора в научните академии е „академикът“. В някои страни „асоцииран професор“ е еквивалентно на българската академична степен „доцент“.

В България 
Съгласно актуалния Закон за развитието на академичния състав в Република България (ЗРАСРБ), „професор“ е академична длъжност на преподавател в университет, ВУЗ или научна институция (БАН). За присъждането на тази академична длъжност е задължително кандидатстващото лице да е било вече хабилитирано като доцент и да отговаря на определени наукометрични критерии. Не е задължително предварително придобиване на степента „доктор на науките“, макар това да носи предимства при участието в конкурс за придобиване на академичната длъжност. Необходимо е публикуването на хабилитационен труд и/или съответни приноси в кандидатстваната научна област. Законът предполага кандидатът да е автор на научни трудове, публикувани след хабилитацията. Желателно е авторство или съавторство на учебник или учебно помагало за студенти по съответната научна специалност. В процедурата за заемането на длъжността е законово недопустимо опирането на процедурата върху трудове, които са публикувани извън строго научни издания, или само върху учебник или учебни помагала, които не се квалифицират като научен труд с иновативна същност. Водещ критерий в процедурата е научният принос на кандидата.

Източници 

Научни степени и звания
Доцент

Доцèнт,  и , е академична длъжност на хабилитиран преподавател във ВУЗ в Европа, една степен по-ниска от професор.

В България 
Съгласно Закона за развитието на академичния състав в Република България доцент е хабилитиран преподавател във висше училище. Кандидатите за заемане на тази длъжност трябва да са придобили образователна и научна степен „доктор“ и поне две години да са заемали академична длъжност „асистент“, „главен асистент“, или да са били преподаватели, включително хонорувани, или членове на научноизследователски екип в същото или в друго висше училище или научна организация. Те трябва да отговарят на минималните национални изисквания към научната, преподавателската и/или художествено-творческата или спортната дейност. Необходима е публикацията на определен брой научни трудове и представянето на монографичен труд или равностойни публикации. Длъжността се заема въз основа на конкурс и избор.

Доценти в други страни 
В руския превод на учебника на Реале "Западната философия от началото до наши дни" (том 2) се съобщава, че Алберт Велики през 13 век е работил в Парижкия университет с ранг на доцент. 

Във всички страни служителите на нивото на руските доценти формират основата на научния и педагогическия персонал на университетите. В същото време, за разлика от Русия, в повечето страни няма демонстративно разграничение между длъжност и титла: наемането на лице на длъжност означава получаване на подходяща титла за срока на трудовото правоотношение. Необходимостта от признаване на чуждестранна академична титла в Руската федерация възниква по-рядко, отколкото за признаване на академична степен (вижте документи  по тази тема).

Въпросът за аналози на националната позиция на доцент в други страни не е и не може да бъде едносмислен, тъй като не са известни официални документи, регулиращи този въпрос.

В САЩ на българския и руския доцент приблизително съответства длъжността асистент-професор, лектор (англ. Lecturer) или асоцииран професор. Наличието на думата "професор" в американското заглавие на длъжностите понякога предизвиква объркване, тъй като тези позиции не са еквивалентни на българския и руския професор (в Съединените щати "професор" в български и руски смисъл е "пълен професор", англ. Full Professor). „Лектор“ е нещо средно между главен асистент/старши преподавател и доцент в България и Руската федерация. „Асистент-профессор“ е напълно начинаещ доцент без титла, а „асоцииран професор“ е опитен доцент, който провежда и педагогическа, и научна работа. Три подобни позиции в Япония се наричат ​​съответно 講師 (ко: ши), 助教 [дзьoкьо] и 准教授 [дзюн-кьо: дзю]. Във Франция длъжността „доцент“ приблизително съответства на длъжността Maître de conférences. В Германия думата Dozent е обобщено наименование на лица, участващи в педагогическия процес; те обикновено са академичен персонал, работещ в университета и имат няколко учебни часа на седмица. В Швеция съществува понятието доцент; такава титла (това също е длъжност) съответства на „асоцииран професор“ в САЩ, присвоява се от университетска комисия и предполага определен опит в научните изследвания и преподаването.

Източници 

Научни степени и звания
Асистент

Асистент е преподавател във ВУЗ, издържал конкурс, надлежно обявен съгласно изискванията в страната. В България се обябява в Държавен вестник и ежедневник.

Кандидатите подават молба до съответния университет, обявил конкурса, и след изтичане на срока на конкурса се явяват на изпит по специалността. Изпитът е писмен и се провежда от комисия от хабилитирани учени в научната област на конкурса, въз основа на конспект, предоставен на всеки кандидат предварително. След провеждане на писмения изпит комисията допуска до устен изпит само кандидатите получили оценки по-високи от много добър (4,50). Устният изпит дава възможност на комисията да класира окончателно кандидатите по успех.

Избирането на асистент става от съответния Факултетен съвет, въз основа на протокола от изпитната комисия. Избирането на асистенти в частни висши учебни заведения може да става по по-опростена процедура.

В България са възприети следните академични длъжности за асистент:
 асистент
 старши асистент
 главен асистент

В съответствие със Закона за развитие на академичния състав академичната длъжност „главен асистент“ се заема само от лице с придобита образователна и научна степен „доктор“ в съответната научна област.

Научни степени и звания
Научен сътрудник

В България научните звания са регламентирани от Закона за научните степени и звания и Закона за висшето образование.

Научен сътрудник III степен, научен сътрудник II степен и научен сътрудник I степен са научни звания на нехабилитирани учени в научните институти. Тази научна йерархия не е установена нормативно, но е добила популярност в практиката и не се подлага на съмнение. Те съответстват на научните звания асистент, старши асистент и главен асистент във висшите училища.

Старши научен сътрудник II степен и старши научен сътрудник I степен са научни звания на хабилитирани учени в научните институти. Първото звание съответства на званието доцент, а второто - на професор във висшите училища.

Научни степени и звания
Сафет Сушич

Сафет Сушич (на босненски: Safet Sušić) е бивш босненски футболист и настоящ старши треньор на националния отбор по футбол на Босна и Херцеговина, който под негово ръководство достига за пръв път до право на участие на Световно първенство по футбол в Бразилия през 2014 г. В кариерата си като Футболист той играе на поста атакуващ полузащитник, отличаващ се с уменията си да прави голови асистенции, както и да бележи в противниковата врата. През 2010 г. е избран за най-добър футболист на ПСЖ за всички времена от читателите на френското футболно списание „Франс Футбол“. В ново гласуване сред читателите на списание „Франс Футбол“ през 2012 г. Сушич е избран за най-добър чуждестранен футболист на всички времена във френското първенство по футбол. Не случайно той е смятан за един от най-значимите футболисти в Европа за своето време.

Започва кариерата си в местния Кривая, където едва на 16 години започва да играе в първия отбор. През сезон 1972/73 г. е играч на сараевския ФК Сараево – отначало като юноша, а на 3 август 1973 г. дебютира при мъжете.

Сушич дебютира за представителния тим на Югославия (СФРЮ) на 5 октомври 1977 г. в Будапеща срещу отбора на Унгария. В този мач той отбелязва 2 гола. На следващия мач срещу Румъния постига първия си хеттрик. Следва още един срещу Италия в Загреб през юни 1978 г., а след два месеца в Белград вкарва гол на тогавашния световен първенец Аржентина. През 1979 г. е избран за на-добър спортист на Босна и Херцеговина и за най-добър футболист на Югославия. Получава Шестоаприлската награда на град Сараево през 1981 г.

През 1982 г. Сушич преминава в парижкия Пари Сен Жермен (ПСЖ), където остава девет години. Според някои привърженици на ПСЖ, Сушич е един от най-добрите футболисти в кратката история на ПСЖ – клубът е основан през 1970 г. Босненският футболист е част от отбора, който придобива голяма известност през 1980-те.

Сушич приключва окончателно футболната си кариера през 1992 г., когато е на 37 години и играе за френския аматьорски четвъртодивизионен парижки отбор ФК Ред Стар 93. Според Сушич, негова неизпълнена мечта е да играе за Босна и Херцеговина.

След като приключва състезателната си кариера като футболист, Сушич работи като треньор. Той е бил начело на френския АС Кан, турския Истанбулспор и на няколко отбори от Саудитска Арабия.

По-големият брат на Сафет се казва Сеад Сушич. Той също е бил футболист и е обличал представителния екип.

През 2000 г. е включен в списъка на УЕФА по случай 50-годишнината на организацията, като по този начин е определен за най-великия босненски футболист за последния половин век.

Бошняци
Югославски футболисти
Футболисти на ПСЖ
Родени в Завидовичи
Ливно

Ливно е град в югозападната част на Босна и Херцеговина. Той е център на Община Ливно и на Херцегбосненски кантон от Федерация Босна и Херцеговина.

Населението на града е от около 10 000 жители, а в цялата община живеят около 40 000 души.

Външни препратки 
 Сайт на град Ливно
 Сайт на община Ливно
Калв

Калв (, произнася се Калф) е град в Югозападна Германия, провинция Баден-Вюртемберг.

География 
Разположен е в северната част на планината Шварцвалд. Градът се намира на 18 км южно от Пфорцхайм и на 33 км западно от Щутгарт. Населението му е около 23 000 души.

История 
Градът е основан през 11 век.

Културни събития 

 Фестивалът „Клостерфестшпиле“

Личности родени в Калв 
 Херман Хесе (1877-1962), писател

Външни препратки 
 Официален сайт 

Градове в Баден-Вюртемберг
Убийци по рождение

„Убийци по рождение“ () е екшън от 1994 г. Режисиран е от Оливър Стоун, а основната част на сценария е написана от Куентин Тарантино.

Сюжет 
Мики и Малъри са преследвани от полицията серийни убийци.

В ролите

Награди и номинации 
 Стоун е номиниран за Златен глобус за най-добра режисура.

Източници

Външни препратки 
 
 
 

Филми на Оливър Стоун
Филми от 1994 година
Американски екшъни
Филми на „Риджънси Ентърпрайсис“
Филми на Уорнър Брос
Монтаньола

Монтаньо̀ла () е бивш град в Швейцария, присъединен към град Колина д'Оро на 4 април 2004 г. Населението му е около 2100 жители.

Личности 
 Починали
 Херман Хесе (1877 – 1962), писател
 Хуго Бал (1886 – 1927), поет, белетрист и драматург
 Фридрих Полок (1894 – 1970), социолог и икономист
 Чарлс Юджийн Лансилът Браун (1863 – 1924), машинен конструктор

Градове в Швейцария
Успоредник

Успоредник е равнинна (двуизмерна) геометрична фигура, образувана от пресичането на две двойки успоредни прави. Успоредникът е четириъгълник, срещуположните страни на който са две по две успоредни, т.е. лежат на успоредни прави, от където идва и името на тази геометрична фигура.

Свойства на успоредника (Паралелограм) 
 В успоредник срещуположните страни са равни.
 В успоредник срещуположните ъгли са равни.
 В успоредник диагоналите взаимно се разполовяват от пресечната си точка.
 Всеки два ъгъла на успоредник, които прилежат на една и съща страна, имат сбор, равен на 180 градуса.
 Пресечната точка на диагоналите на успоредника е негов център на симетрия.
 Всеки диагонал разделя успоредника на два еднакви триъгълника.
 За диагоналите на успоредник e и f със страни a и b е изпълнено e2 + f2 = 2(a2 + b2).

Лице на успоредник и други формули 

Разглеждаме успоредник ABCD с a.b.c.f.d

Тъждеството на успоредника е представено чрез формулата:

.

Лице на успоредник

,

където

,

.

За диагоналите по косинусовата теорема имаме

За ъглите на успоредника са изпълнени равенствата

.

Частни случаи на успоредник 
 правоъгълник – успоредник с четири равни ъгъла – по 90 градуса всеки;
 ромб – успоредник с равни страни;
 квадрат – успоредник, на който всички страни и всички ъгли са равни – по 90 градуса всеки ъгъл.

Вижте също 
 Правилен многоъгълник
 Ромб
 Квадрат

Четириъгълници
Какво става, докторе?

„Какво става, докторе?“ () е американска комедия от 1972 на режисьора Питър Богданович с участието на Барбра Страйсънд, Райън О'Нийл и Маделин Кан.

Сюжет 
В един хотел в Сан Франциско има объркване с четири куфара, единият от които съдържа бижута, другият съдържа тайни документи, третият съдържа творби от музиколога Хауърд Банистър, а в последния има неща на момиче без комплекси Джуди. Гангстерите, които искат да получат ценности и тайните служби, които не искат документите да попаднат в грешни ръце, се включват в случая. Но заради Джуди, която просто иска да върне нещата си, куфарите не могат да се върнат на своите собственици, а тя също харесва Банистър, а любовта и наивността ѝ винаги затрудняват разкриването на тази ситуация.

В ролите

Награди и номинации 
Кан е номинирана за „Златен глобус“ за най-обещаваща млада актриса.

Източници

Външни препратки 
 
 
 „Какво става, докторе?“ в Rotten Tomatoes

Филми на Питър Богданович
Филми от 1972 година
Американски комедии
Роман II (Византийска империя)

Роман II (; * 938; † 963) е византийски император (василевс), управлявал Византия от 9 ноември 959 до смъртта си на 15 март 963.

Произход и женитби 
Син е на Константин VII и Елена Лакапина, дъщерята на Роман I. Баща му рано го жени за Берта (927/930 – 949 г.), дъщерята на прованския крал Хуго Арлски, но след смъртта ѝ през 949 г., се съгласява на брака на Роман с Анастасо, дъщеря на ханджия, станала през 956 г. царска снаха под името Теофано.

Император 
Роман II наследява баща си Константин VII след като той умира. Имало слухове, че Константин VII е бил отровен.

По-голямата част от времето си Роман прекарва в развлечения. Голямо влияние по време на неговото управление имал евнуха Йосиф Вринга, както и съпругата му, амбициозната императрица Анастасо-Теофано. Въпреки че рядко се интересувал от управлението, Роман II в общи линии продължава успешно политиката на баща си, благодарение на неговите опитни съветници. През 961 – 2 г. е отблъснато нахлуване на маджарите на Балканския полуостров. Продължават мирните отношения с България и Киевска Рус.

По време на краткото му управление, военачалникът и бъдещ император Никифор Фока завладява остров Крит (961 г.). Там е ликвидиран Критския емират, чиито пиратски набези периодично са безпокояли егейското крайбрежие на империята от близо един век. В мащабната експедиция участва многочислен ромейски флот от 100 дромона, 200 хеландии и 50 хилядна армия. Пленените араби са доведени в столицата и разпратени да работят в селското стопанство.

След като завзема Крит, Никифор Фока се отправя към Киликия, владение на емира Саиф Ал Даулах. През декември 962 г. Никифор превзема и столицата му, Халеб (Алепо), където завзема хазната му. Арабите са принудени да отстъпят на византийците крайбрежието на Сирия. Тези победи повдигат духа и самочувствието на ромейската армия и дават начало на нов военно-политически възход за империята.

На 15 март 963 г. Роман II умира в Констанинопол. Слуховете, че е отровен от жена си, може би са недостоверни. Наследен е от двамата си малолетни сина Василий II и Константин VIII. След няколко месеца императрицата се омъжва за успешния военачалник Никифор Фока, който с подкрепата на армията е обявен за съимператор под името Никифор II. Теофано и Роман II имат и една дъщеря, Анна Порфирогенита, родена малко след смъртта му.

Бележки

Външни препратки 
 Роман II (959 – 963) Из „Лекции по история на Византия“, Петър Мутафчиев

Византийски императори
Македонска династия
Вегетарианство

Вегетарианството е течение в диетологията, чиито последователи изграждат хранителния си режим от растителни храни (плодове, зеленчуци и др.), със или без млечни продукти и яйца, и без месо (червено месо, птиче месо и морски продукти).

Вегетарианството може да бъде възприето поради различни причини. Освен морални съображения, влияние могат да оказват и здравни, религиозни, политически, природосъобразни, културни, естетични или икономически съображения. Скорошно проучване установява, че определенията за вегетарианство в различните страни са различни.

История на вегетарианството 
Най-ранни сведения за хора, които има вероятност да не са консумирали месо, датират от 7000 г. пр.н.е. Става дума за малкия град Мехргарх, който принадлежи на цивилизацията, разположена на река Инд. През Античността личности като Платон и Питагор са отричали консумацията на месо. Манихейството, практикувано между 3 и 10 век от н.е., проповядва философия против убиването на животни. Тази и други ненасилствени вегетариански секти са приемани от обществото като фанатични извращения, често преследвани от официалната църква. Богомилите са вегетарианци, и това е една от причините да бъдат горени на клада като еретици. При основаването на методистката Библейска християнска църква в Солфорд, Великобритания през 1809 г., е отправен призив против яденето на месо, като се посочват цитати от Библията. Години по-късно, през 1847 г., отново във Великобритания, в град Рамсгейт, се основава първото вегетарианско общество.

Видове вегетарианство 
Съществуват различни видове вегетарианство:
 Лактовегетарианството включва млечни продукти без яйца, а ововегетарианството – яйца без млечни продукти.
 Оволактовегетарианство – хранителният режим включва животински/млечни продукти като мляко, яйца и мед.
 Веганство – стриктно вегетарианство, при което от диетата са изключени всякакви животински продукти, включително яйца, мляко и мед.
 Суровоядство – последователите на този хранителен режим консумират растителни храни, които не са обработени термично. Единствената обработка е пюриране и изсушаване.
 Пескетарианство (производно от pescetarian, неологизъм, образуван от сливането на думите pesce (риба на италиански) и vegetarian (вегетаранец на английски) – консумират морска храна, но не и другите видове месо. Този хранителен режим е избиран от много хора, тъй като морската храна е ключов източник на протеини, полезни мазнини и някои минерали.

Някои известни вегетарианци

Българи вегетарианци

Източници

Външни препратки
Тиле

Тиле или Тюле (стргр. Τύλις) е древен град в Тракия. Според някои по-стари автори (като Константин Иречек) градът се е намирал на мястото на днешното село Тулово, а други автори го локализират в близост до село Комунари, където са правени несистемни разкопки, доказали съществуването на голям келтски център. Повечето съвременни историци смятат, че царството, респективно столицата на келтите, се е намирала на територията на днешна Източна или Югоизточна България. Съгласно Полибий Тиле е основан от келти, които нахлули в Тракия през 278 г. пр.н.е., като станал столица на тяхното царство. Това царство траяло до 218 г., когато било унищожено от траките. Последен негов цар бил Кавар. Открити са сребърни и бронзови монети с неговия лик.

По въпроса за локализацията на тракийския град Тиле през 2010 година в гр. София е проведена международна научна конференция, като материалите в нея са издадени в сборник. По тази тема в следващите години излизат и допълнителни изследвания.

Източници 

Българските земи през Древността
Роджър Тейлър

Роджър Медоус Тейлър () е британски музикант.

Той е роден на 26 юли 1949 г. в Дерсингам. Известен е най-вече като барабанист, перкусионист и вокал на групата „Куийн“. Не е „плодовит“ автор, както са Фреди или Брайън – композициите му обикновено се ограничават до 1 или 2 песни в албум. Въпреки това качеството е изключително високо и песните се приемат много добре.

Стилът на Роджър преминава през 2 обособени етапа. През 1970-те години песните му са „добрите стари хевиметъл парчета“, които той сам изпява. И при все че са много популярни, никоя от тях не става хит. Като се започне с Modern Times Rock 'n Roll (1973) и се стигне до наистина класическите I'm In Love With My Car (1975), Fight From The Inside (1977) и Rock It (1980), песните му са забавни за слушане и талантливо композирани. Докато не се стигне до 1984 г., когато отбелязва хит с Radio Ga Ga, с който се издига до класата на Фреди и Брайън. Композициите му от 1980-те години, заедно със соловата му кариера, която започва през 1981 г., фокусира върху него по-голям коментар отколкото преди. Дори и в по-ранните му песни като More Of That Jazz (1978), има някакво чувство на обезверяване, после идват Action This Day (1982), Heaven For Everyone (1988) и The Also Rans (1991).

Роджър има няколко солидни хита през 1980-те и 1990-те години. Radio Ga Ga достигна първо място в 19 страни, A Kind Of Magic (1986) стига до върха в 35. Едновременно Innuendo (1991) и These Are The Days Of Our Lives (1991) са номер 1 в Англия. Докато продължава соло кариерата си, най-големият му удар е Nazis 1994, който достига до номер 22.

Вижте също 
 Крос (група)

Източници 
 
 Queen in Cornwall – includes an extensive description of Roger Taylor's early career
 RogerTaylor.info

Английски певци
Британски перкусионисти
Британски барабанисти
Английски китаристи
Членове на Куийн
Певци с вокален диапазон от 4 октави
Носители на ордена на Британската империя
Джон Дийкън

Джон Ричард Дийкън е британски музикант, най-младият член на рок-групата „Куийн“.

Биография 
Джон Дийкън е роден на 19 август 1951 г. в Лестър, Англия.

През 1960-те години свири в групите Opposition и Art, като едновременно с това е студент, специалност електроника.

Към Queen се присъединява през февруари 1971 г. На обложката на дебютния им албум името му е вписано като Дийкън Джон. Първата песен на Queen, чийто автор е Джон Дийкън, е Misfire от третия им албум „Sheer Heart Attack“ от 1974 г., в която освен на баскитара, той свири и на акустична китара. Той е най-скромният, тих и незабележим член на групата, но приносът му за нейното развитие е огромен. Автор е на някои от най-големите хитове на Queen като You're My Best Friend, Spread Your Wings, Another One Bites The Dust и I Want To Break Free. Други, като Friends Will Be Friends написва в съавторство с Фреди Меркюри.

В кариерата си на музикант, Джон Дийкън издава само един самостоятелен сингъл – песента No Turning Back от 1986 г., със специално сформиран за целта състав „The Immortals“.

След смъртта на Фреди Меркюри, Джон Дийкън взима участие в концерта в негова памет през 1992 г., както и в някои от инцидентните събирания на останалите членове на Queen до края на 1990-те години, след което окончателно се пенсионира.

Живее в югозападен Лондон със съпругата си Вероника Тецлаф, с която е женен от 1975 г. и от която има шест деца.

Членове на Куийн
Английски басисти
Родени в Лестър