Таваличево

Таваличево е село в Западна България. То се намира в община Кюстендил, област Кюстендил.

География 
Село Таваличево се намира източната част на Кюстендилската котловина на шосето Кюстендил - Бобов дол, в подножието на Конявската планина, на 17 км североизточно от град Кюстендил. Купно село.

Почвите са кафяви горски, канелени горски, хумусно карбонатни и алувиално-ливадни.

Климат – умерен, преходно-континентален, със средиземноморско влияние. Зимата е къса и не много студена. Лятото е продължително, сухо и топло. Есента е слънчева и суха, хубавото време често се задържа до края на ноември. Селото е с южно изложение, Конявската планина го пази от северните ветрове. 

Името на селото вероятно произхожда от думата „тавалик“ – воденичен камък.

През годините селото принадлежи към следните административно-териториални единици: Община Таваличево (1883-1949), община Горна Гращица (1949-1958), община Коняво (1958-1959), община Горна Гращица (1959-1978), община Кюстендил (от 1978 г.).

Население

История 
Няма запазени писмени данни за времето на възникване на селото. Останките от праисторическо, антични и късноантични селища и некрополи в землището свидетелстват, че района е населяван от дълбока древност от траки и римляни, а впоследствие и от славяни и българи.

Таваличево е старо средновековно селище. В селото е запазена средновековната църква „Света Петка“, със запазени стари стенописи. В турски данъчни регистри от 1570 и 1576 г. селото е записано под името Тавалич, Тавалица и Тавалидж към кааза Ълъджа (Кюстендил). В турски документи от 1696 г. е записано като Тавалидже. С името Таваличево е споменато в Приписки от 1734 г. към Триод постен от началото на XVI век. В руска триверстова карта от 1878 г. е с името Таваличево.

Първото училище в селото е открито през 1857 г.

В края на XIX век селото има 23361 декара землище, от които 14557 дка гори, 6118 дка ниви, 1500 дка пасища, 542 дка лозя, 454 дка естествени ливади, 131 дка овощни и зеленчукови градини и др. и се отглеждат 1978 овце, 496 кози, 357 говеда и 141 коня. Основен поминък на селяните са земеделието (овощарство, лозя, тютюн и зърнени култури) и животновъдството. От началото на ХХ век започва да се развива овощарството чрез създаване на нови овощни градини. Развити са домашните занаяти: шивачество, кожухарство, зидарство и коларо-железарство. Има 10 воденици, 9 сливарски фурни, 5 бакалници, хлебарска фурна.

През 1882 г. в църковния двор е построена паянтова училищна сграда, която просъществувала до 1918 г. По-късно е построена нова училищна сграда (1925), с пет учебни и една учителска стая. През 1927/28 г. е открита прогимназия с една паралелка. През 1935/36 г. е открита училищна трапезария за 92 бедни и приходящи от други села ученици.

Основано е читалище „Христо Ботев“ (1923) и Кредитна кооперация „Спасение“ (1936). След въвеждане на монопола в банковото дело (1947), кооперацията става всестранна, през 1953 г. в нея се влива кооперацията на с. Катрище, а през 1960 г. се уедрява с кооперацията в с. Горна Гращица.

През 1934 г. е одобрен дворищно-регулационен план на селото и започват мероприятия по неговото благоустрояване и регулация.

През 1948 г. е учредено ТКЗС „Девети септември“, което от 1979 г. е в състава на АПК „Димитър Благоев“ – с. Коняво.

Селото е електрифицирано (1944) и водоснабдено (1958). Построени са кооперативен дом с ресторант, сладкарница, магазин, фурна за хляб, дъждомерна станция (1960), помпена станция (1969), пощенска станция (1974), фелдшерски здравен пункт, както и множество нови частни и обществени сгради. Голяма част от улиците са асфалтирани (1978).

В началото на XXI век в резултат на промените в страната след 1989 г. и засилената миграция населението намалява. Училището е затворено. Перспективите за развитие на селото са свързани с овощарството и развитието на селски и културен туризъм.

Исторически, културни и природни забележителности 

 Късносредновековна църква „Света Петка“. Намира се в селото. Малка, едноапсидна църква с два певника, с вътрешни размери 6,35 Х 3 м. Сводът е полуцилиндричен и се осветява от три тесни прозорчета. Цялата вътрешност е била изписана, като са запазени отделни фрагменти от стенописите. Постройката се отнася към периода XIV – XVI век. През 1900 г. към църквата се изгражда нова голяма зала с галерия на запад и камбанария, която включва в обема си и част от първоначалната църква. Църквата е паметник на културата.
 Вековен летен дъб, наречен „Мицевото дабе“ – прородозащитен обект в местността „Разгула“.

Религии 
Село Таваличево принадлежи в църковно-административно отношение към Софийска епархия, архиерейско наместничество Кюстендил. Населението изповядва източното православие.

Обществени институции 
 Кметство Таваличево.
 Читалище „Христо Ботев“ – действащо читалище, регистрирано под номер 897 в Министерство на културата на Република България. Дейности: библиотека – над 10 000 тома.

Редовни събития 
 Общоселски празник „Таваличка пролет“ – провежда се ежегодно в деня на пролетното равноденствие (20 или 21 март). Празникът представлява надбягване с магарета, но вече не се провежда поради нещастен случай с едно от магаретата.

Личности 
 Димитър п. Андонов, български революционер от ВМОРО, четник на Христо Цветков
 Константин Чесновски (1842 – 4 януари 1934) – опълченец от с. Таваличево, Кюстендилско. Удостоен със званието „почетен гражданин на Кюстендил“ през 1928 г.
 Йордан Друмников – поет.
 Йордан Абрашев (р. 1936) – 2-пъти герой на социалистическия труд.
 Полк. Добри Колешански – бивш шеф на МВР Боровец

Кухня 
Традиционни местни ястия са:
 Търляница – салата, която се приготвя от печени пиперки и печени зелени домати.
 Клин-чорба – постна супа, която се приготвя от картофи, домати, лук, пиперки и кисели джанки.
 Никулденска манджа – ястие на фурна с ориз, лук и речни рибки.
 Вариво – варено кисело зеле със свинско месо и лют пипер.
 Боб с агнешко месо.
 Сарми – приготвят се от листа от кисело зело, пълнени с кълцано месо.
 Гювеч в тепсия – приготвя се под връшник, от праз лук, ориз, картофи и кисело зеле.
 Кия (боден дядо) – баница, която се приготвя от наложени тестени кори, мазнина, сирене и яйца.
 Тархана – изсушени тестени топчета, подобни на кус-куса, които се варят в мляко или вода.

Бележки

Литература 
 Захариев, Йордан. Кюстендилската котловина, София, 1963 г., изд. БАН., с.265-270;
 Василиев, Асен – Художествени паметници и майстори образописци из някои селища на Трънско, Брезнишко и Кюстендилско. В: Комплексни научни експедиции в Западна България през 1957-1958 г., София, 1961 г., с.194;
 Стойков, Г. – Култови и обществени сгради из Трънско, Брезнишко и Кюстендилско. В: Комплексни научни експедиции в Западна България през 1957-1958 г., София, 1961 г., с.116, 121 и 122;
 Марди, В. – Бабикова – Научно мотивирано предложение за обявяване на църквата „Св. Петка“ в с. Таваличево, Кюстендилско за паметник на културата. София, 1969 г., Архив НИПК;
 Пеев, Серафим – Таваличево, София, 1985 г.;
 Дремсизова-Нелчинова, Цв. и Слокоска, Л. – Археологически паметници от Кюстендилски окръг, София, 1978 г., с.30;
 Пеев, Серафим – Таваличево, София, 1985 г., изд. на ОФ, 216 с.;
 
 Чолева-Димитрова, Анна М. Селищни имена от Югозападна България: Изследване. Речник. София, 2002, изд. Пенсофт, с.173.
 Бойко Перянски, „С Таваличево в сърцето“, Кюстендил 2011 г.

Външни препратки 
 Официален сайт на Община Кюстендил 
 Радио и телевизия в Кюстендил
 Разстояния от село Таваличево до други населени места в България
 Църквата „Света Петка“ - пътепис
 Църквата „Света Петка“ - фотоалбум
 Кмет на село спечели с бунта си пари за спасяването на местната църква

Села в област Кюстендил
Населени места в община Кюстендил