alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Долна Рикса

До̀лна Рѝкса е село в Северозападна България. То се намира в община Монтана, област Монтана.

География 
Близо до селото има находища на злато и на огнеупорна глина.

Селцето е на благоприятно място за живеене, сравнително високо, без притеснение за природни бедствия.Климатът е умереноконтинентален-благоприятен за отглеждане на всякакъв вид зърнени култури, плодове и зеленчуци. Валежите са умерени през цялата година. През лятото температурите достигат 30°, а през зимата до 10°. Около града има машиностроителна промишленост и хранително-вкусова. Инфраструктурата е слабо развита, водопровод има от 2007 година, но канализация – не. Слабо покритие на мобилните и интернет операторите.

История 
При избухването на Балканската война един човек от Долна Рикса е доброволец в Македоно-одринското опълчение.

Съществуват две легендарни сведения за произхода и наименованието на селото – едната версия, разказана от Рангел Илиев, гласи, че още по времето на Римската империя селото е съществувало и е било основано от някой си Рикс или Рекс, римлянин и владетел в района, който се занимавал с животновъдство. Половин година, когато бил зимния сезон, Рикс прекарвал със стадата си на мястото където сега е Долна Рикса (на „зимовище“), която според преданието, преди се наричала Дъбова Рикса; през останалата част от годината се качвал с животните в Балкана, където сега се намира селото Каменна Рикса. От това сведение може да се допусне, че в миналото в селото е било популярно Трансхуманното животновъдство.

Втората легенда, разказана от дядо Борко Пожаревски, гласи, че по времето, когато Осман Пазвантоглу се отцепил от централната власт на Османската империя, в Северозападна България пламнала чума причинена от многобройната войска, която той събрал там. Селяните се изнесли от старата локация на селото и зачакали чумата да отмине. Някой си дядо Доно поел с багажа и воловете си да търси ново място за заселване. Като го питали къде отива, той отвръщал – „отивам на риск“ – което означавало, че имало риск да се зарази с чума. Дядо Доно се заселил на сегашната локация на селото и постепенно около него се заселили и останалите му съселяни, които се били разбягали от чумата. Според тази версия името на селото идва от „Дядо Доно отива на риск“, „Доно на Риск“, „Долна Рикса“. Това е класически пример за народна етимология възникнала твърде късно поради факта, че чуждицата „риск“ е навлязла в Българския език чак към края на XIX век.

Културни и природни забележителности 
Близо до селото има находища на злато и на огнеупорна глина.

В близост до селото се намира старо турско гробище, повече от старинните постройки са разрушени и разграбени от цигани.

Редовни събития 
Съборът е на 24 май – денят на българската просвета и на славянската писменост.

Други 
Острови Рикса край остров Гринуич, Южни Шетландски острови е наименуван в чест на селата Каменна Рикса и Долна Рикса.

Бележки

Публикации 
 Първолета Цветкова. Гераните на Долна Рикса.

Села в област Монтана
Населени места в община Монтана
Клисурица

Клису̀рица е село в Северозападна България. То се намира в община Монтана, област Монтана.

История 
Писмен материал за селото от далечното минало липсва. По всяка вероятност не е старо село, най-напред се е намирало на 2 км западно от днешното място в местността „Селището“.
Народна етимология: Заселниците са му дошли от изгореното село Клисура (Намирало се в района на с. Железна и Чипровския манастир изгорено след потушаване на Чипровското въстание) и тук създали малко селце. Първият човек, който се заселил в селото е мъж на име Велко. Той дошъл със своето семейство и по неговото име е най-старият род Вельовци, втори е Манковци и трети по заселване са Ненчовци.
В 1880 г. има 367 жители, до 1965 г. нараства на 1052 ж. след което започва да намалява. Стари родове са Ненчовци (Вълците, Пунчови и Стефанови са от това коляно), Манковци, Свръчъците (Свраките), Торлаците (Кьосовете са от същото коляно), Унгарете, Вельовци (Къцковци са от същото коляно), Стефановци (Къновите, Влъчковите и Лиловите са от същото коляно), Диловци, Мартиновци (Паяците са от същото коляно), Солаците, Въловите, Слепаците, Илиевите и Найденовите.

Нов православен храм, който носи името „Свети Василий Велики“ е открит на 13.05.2007 г. в село Клисурица.

Постоянните жители на село Клисурица към 28.10.2023 г. са 63, без да броим приходящите, които са около 15.

Демографска структура на населението :

Личности 
  проф. Янко Янков – български учен
 Камен Горанов (р. 1948) – български борец, олимпийски медалист

Бележки 

Села в област Монтана
Населени места в община Монтана
Крапчене

Кра̀пчене е село в Северозападна България. То се намира в община Монтана, област Монтана.

География 
През селото минава реката „Шугла“. Старите хора в селото разказват, че по време на войната един турчин минавал със своето куче през реката. Кучето било шугаво, но след като се изкъпали в реката, кучето било излекувано и оттогава реката я наричат „Шугла“. Тази река се влива в р. Огоста, която се влива в р. Дунав.

История 
По времето на османската власт селото се е казвало „Крапче“, но след Освобождението българите променили името на селото за по-лесно произнасяне като добавили една сричка „не“ и селото оттогава се казва „Крапчене“.

Бележки 

Села в област Монтана
Населени места в община Монтана
Мандра (село)

Мандра е село в Южна България. То се намира в община Хасково, област Хасково.

Население 
 Численост
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
В непосредствена близост до селото се намира язовир „Мандра“. Той е известен с добрия и богат улов. Удобен е за почивка и отмора сред красива природа.

В непосредствена близост до селото се намира също така и Аязмото в местността Старата мандра. Тя е известна с магична сила. Водата, която е малко по-надолу от параклиса „Св. Марина“, не пресъхва никога, разказват местните хора. За чудотворния извор, който е винаги пълен, дори и в най-големите жеги, бабите твърдят, че лекува перфектно болести по очите. С нея местните измивали очичките на бебетата още щом станат на 40 дни.

Хората в Мандра са чували и стара история за неизлечимо болно момче от другия край на България. Лекарите го били отписали от този свят, но майка му, научила от знахарка за лековитата мандренска вода, го довела в селото им като последен шанс. Дала на детето си да пие от лековития извор и то оздравяло като по чудо.

Векове по-късно кореняците все още тачат местността и често ходят до параклис „Св. Марина“, строено през 1465 година, за да запалят свещичка.

Редовни събития 
Всяка година около 19 юли се провежда събор, на който се събира цялото село и хора от съседните села.

Личности 
 Десислава Кирова – професионален боксьор, световен шампион в категория „супер петел“

Галерия

Източници 

Села в област Хасково
Населени места в община Хасково
Липен

Лѝпен е село в Северозападна България. То се намира в община Монтана, област Монтана.

Културни и природни забележителности 
Край селото има средновековна църква „Свети Четиридесет мъченици“. Новата църква на селото също се казва „Свети Четиридесет мъченици“.

Читалището е създадено през 1926 г. от група будни хора в Липен – Ангел Иванов, Николай Наков, Мито Замфиров, Христо Димов и поп Кузма Павлов. Първата театрална постановка е направена в старото училище. Като в учителската стая е направена сцената от чинове и ритли на волска каруца, а за завеси са пуснати двуполи кълчищни черги. Всички учители и дядо Ицо Пекьов участвали като актьори. През 1956 г. старото училище е разрушено и липнени решават на доброволни трудови начала да построят нова едноетажна сграда за читалище. В процеса на строеж майстор Михаил проявил инициатива и променя първоначалните планове като надгражда още един етаж. Тухлите за сградата също са доброволно изработени от местна младежка бригада. Така на 25 декември 1960 година е открит сегашния културен дом в Липен.

На 1 км в северна посока от с. Липен има местност, която се нарича „Дедовско дърво“ или „Дедово дърво“, където имало вековно дърво. Преданието е, че след загиването на старото дърво там винаги пониквала млада фиданка. Богомилите чели своите молитви не в църкви, а под големи дървета, в гори или на високи места. С името на дедеца или дядото етимологически са свързани и имена на други околни местности.

Редовни събития 
Съборът на селото е на празника Св. Дух /около 14 юни/.

Личности 
 Петкана Макавеева (р. 1952), българска баскетболистка

Галерия

Бележки 

Села в област Монтана
Населени места в община Монтана
Маслиново

Маслиново е село в Южна България. То се намира в община Хасково, област Хасково.

География 
Село Маслиново е разположено в южния централен регион на България, 20 км.южно от гр. Хасково. Намира се на 75 км от границата с Турция и 74 км от границата с Гърция. Селото се намира на 365 м надморска височина в южната хълмиста равнина на Хасковска област. Почвите са черноземни и сиви горски. Отглеждат се технически култури (тютюн) и зърнени култури – пшеница, царевица, слънчоглед.

История 
Хасковското село Маслиново е заселено с тракийски бежанци в периода 1925 – 30 година. Тогава започва изселването на местното турско население. Едва към 60-те години на 20 век в Маслиново отново започват да идват етнически турци. След изселването на местни турски семейства в Турция след 1989 година, имоти започват да купуват и цигански фамилии.

Население 
 Численост
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религии 
Основните изповядвани религии са християнство и ислям. Маслиново се населява от православни ортодоксални християни и от мюсюлмани-сунити. В селото има малка църква и сграда, изпълняваща функциите на джамия.

Културни и природни забележителности 
Маслиново е разположено в красива местност. На края на селото се намира живописен язовир, зарибен с различни видове риба, има места за отдих и риболов.

Редовни събития 
На 24 май ежегодно се провежда традиционният събор на селото.

Източници

Външни препратки 
 www.facebook.com

Села в област Хасково
Населени места в община Хасково
Николово

Името Николово носят три български села:

 Николово, област Монтана
 Николово, област Русе
 Николово, област Хасково

Вижте също 
 Николов – пояснителна страница
 Николова – пояснителна страница
 Николовци – село в Северна България, област Велико Търново
Момино

Името Момино носят три български села:

 Момино (Област Търговище)
 Момино (Област Хасково)
 Момино село, област Пловдив
Славотин

Сла̀вотин е село в Северозападна България. То се намира в Община Монтана, област Монтана.

География 
Селото се намира на 20 км от град Монтана. Възрастовата структура е 20-95 години. Отглеждат се много малко животни, но животът там е прекрасен за тези, които работят.

История 
Според местните предания името на селото идва от името на свинаря Славо. Селото се е намирало на друго място, където нямало вода и хората били принудени да я носят отдалеч. Свинарят Славо забелязал, че свинете, които пасе всеки ден се връщат кални. Решил да ги проследи и те го отвели до един извор. Селото се преместило до извора, а от думите „Слава ти“ и името на свинаря Славо днес произлиза името Славотин.

Религии 
Населението на Славотин е изцяло съставено от православни християни. Интересен е обичаят на местните жители покойниците да бъдат погребвани в подземни гробни камери. В гробищния парк на селото има паметник на монаси от близък манастир, изклани от турците по време на Чипровско-Берковското въстание през 1688 г.

Личности 
В Славотин са родени:

 Емил Коралов (1906-1986), писател
 Силви Кирилов (р. 1950), лекар и народен представител

Бележки 

Села в област Монтана
Населени места в община Монтана
Стубел

Сту̀бел е село в Северозападна България. То се намира в община Монтана, област Монтана.

География 
Село Стубел се намира в центъра на Северозападна България. То се простира в широка долина в южните поли на варовиковата височина Пъстрина (566 m н.в.) и граничи със землищата на 13 села: Сумер, Трифоново, Крапчене, Николово (Област Монтана), Долно Белотинци, Ерден, Бойчиновци, Охрид (село), Палилула, Липен, Уровене, Пудрия и Краводер.

История 
На изборите през 1949 година, след забраната на опозицията и в разгара на колективизацията, в селото гласуват по-малко от половината избиратели.

Редовни събития 
Всяка година се провежда събор през втората седмица на месец ноември.

Галерия

Личности 
 Недялко Панчев (1917 – ?), български партизанин и политически офицер от българската армия
 Проф. д-р Митко Цветков, д.м.н.

Външни препратки 
 www.facebook.com

Бележки 

Села в област Монтана
Населени места в община Монтана
Нова Надежда

Нова Надежда е село в Южна България. То се намира в община Хасково, област Хасково.

География 
През селото минава железопътната линия Калотина – Капитан Андреево.

История

Население 
 Численост
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Хасково
Населени места в община Хасково
Сумер

Сумѐр е село в Северозападна България. То се намира в община Монтана, област Монтана.

География 
Селото се намира на разклона между градовете Враца, Монтана и Вършец на международен път Е79 на 24 км от Враца на 12 км от Монтана и на 19 км от гр. Вършец, прочут с лековитите си минерални извори в полите и предбалкана на Стара Планина. До гр. София са 130 км. Сумер е разположен на двата бряга на река Шугла богата на дребни кефалови риби, клен, кротушка, черна мряна, уклей, рядко каракуда вливаща се в р. Огоста и наброява около 550 къщи с около 260 души население. Над селото има останки на основи от древна крепост, а в района му и запазен изцяло римски мост. Основен поминък на населението е земеделие.

История 
Има няколко легенди за името на селото. Сумер е и турско мъжко име.

През лятото на 1950 година, в разгара на колективизацията, в селото действа активна горянска група.

Религии 
Религията в селото е християнска.

Културни и природни забележителности 
В поречието на реката над селото на скалите в местността Лискаро гнездят няколко двойки черни щъркели. Над село Сумер има останки от Римска крепост, а в близост до селото в местността Елен над р. Шугла и изцяло запазен Римски мост (Йолин мост).

До 1975 г. селото е прочуто с духовия си оркестър „Сумерската музика“. Ловната дружинка в селото е с големи традиции и води началото си от 1932 г.

В селото има цех за производсто на вафли както и складове за гранитогрес.

Редовни събития 
Съборът на село Сумер се провежда ежегодно на 7 ноември.

Бележки 
Най-убавото село на свето!

Села в област Монтана
Населени места в община Монтана
Орлово

Името Орлово носят 2 български села:
 Орлово, област Сливен
 Орлово, област Хасково

Вижте също 
 Орлово блато
Трифоново

Трѝфоново е село в Северозападна България. То се намира в община Монтана, област Монтана.

География и климат 
Трифоново се намира на 8 км изток-югоизточно от град Монтана, по поречието на река Шугавица, на надморска височина от 164 метра, в малка котловина. Част от Западния Предбалкан.

Бележки 

Села в област Монтана
Населени места в община Монтана
Белимел

Бѐлимел е село в Северозападна България. То се намира в община Чипровци, област Монтана.

История 
Над селото има старо Римско градище, руини от което могат да бъдат видени и днес. Още по времето на траките северозападна България е била обитавана от племето трибали, което обяснява множеството открити древни предмети като накити или сечива.

Според местни легенди селото е унищожено след Чипровското въстание от 1688 година и жителите му се изселват в Бесарабия, като селището е възстановено 40 години по-късно. Според друга легенда в селото се заселват жители на унищоженото след въстанието село Клисура (Чипровско).

Село Бели Мел е родното село на предводителя на Върбанпеновото въстание от 1837 г., Върбан Пенов. Смята се че Върбан Пенов е прототип на Вазовия герой Славчо Белимелеца от разказа „Белимелецът“.

Редовни събития 
Събор в деня на празника Св. Дух. Но поради това, че Св. Дух винаги е в понеделник събора се провежда на предния ден, в неделя.

Личности 
 Родени
 Долорес Арсенова (р. 1964), политик (Родена е в родилния дом в Бели Мел. Родом е от с. Равна)

Други 
Залив Белимел на остров Тринити в Антарктика е наименуван в чест на село Белимел.

Галерия

Бележки 

Села в област Монтана
Населени места в община Чипровци
Подкрепа (село)

Подкрепа е село в Южна България. То се намира в община Хасково, област Хасково.

География 
Селото се намира в близост до град Хасково (на около 10 км). През него преминава една от главните пътни артерии на страната (Е80), през която преминават пътуващите от Западна Европа за Гърция и Турция.

Население 
 Численост
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Редовни събития 
Така наречения селски събор се провежда всяка година на 2 август. В миналото се е празнувало с големи хора на мегдана на селото всички се мъчат да запазят традицията. Освен този празник в селото се почитат и всички други Християнски празници, тъй като населението е изцяло от български произход с малко примеси на ромско население (15-20 души). Любопитен факт е, че на Великден се събират почти всички младежи дори и тези, които не живеят там постоянно, за да обикалят църквата в полунощ. Техните по-възрастни предшественици са го правели и сегашната младеж също го практикува, въпреки че много голяма част от тях са ориентирани към града.

Източници 

Села в област Хасково
Населени места в община Хасково
Горна Ковачица

Го̀рна Ковачѝца е село в Северозападна България. То се намира в община Чипровци, област Монтана.

География 
Разположено в полите на Стара планина, между градовете Чипровци и Монтана. Китно българско село, запазило в себе си традициите на старата българската архитектура и красотата, спокойствието и величието на Балкана. Разделя го живописна планинска рекичка, която се влива във водите на Огоста.

Културни и природни забележителности 

Димановата къща. В селото има читалище Бистър ум и библиотека.

Редовни събития 
Традиционният събор на селото винаги е на 24 май, на който има селско увеселение и сергии.

Личности 
Григор Петров Илиев (24 януари 1935 – 6 март 1999 г.) – журналист, кореспондент на в. „Работническо дело“ в Москва.

Еленко Георгиев Андреев (1939 г.) – дипломат, посланик в Бразилия, Чили, Ангола.

Външни препратки 
 www.kovachica.tk

Села в област Монтана
Населени места в община Чипровци
Стамболийски (село)

Стамболийски е село в Южна България. То се намира в община Хасково, област Хасково. Южен централен регион.

Население 
 Численост
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Редовни събития 
Съборът на селото се провежда на 20 юли всяка година.

Личности 
 Янчо Костов (1912 – ?), български партизанин, генерал

Източници 

Села в област Хасково
Населени места в община Хасково
Стойково

Стойково е село в Южна България. То се намира в община Хасково, област Хасково.

География 

Селото се намира близо до Родопите.

История 

Старото име на Стойково е Дурали.

Население 
 Численост
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
На стената до входа на читалището е монтирана паметна плоча с имената на загиналите във войните през 1912-1913 и 1915-1918 г. Има и паметна плоча на Митьо Митев, загинал в Отечествената война.

Други 
На 27 април 2007 г. в пощата на селото е пуснат в употреба специален пощенски плик. Темата на изданието е „50 години Пощенска станция в с. Стойково, област Хасково“. Пликът е илюстрован със стандартен знак за пощенска услуга /0,55 лв./ и специален пощенски печат. Тиражът е 5150 бр. Художник – Росица Ячкова.

Източници 

Села в област Хасково
Населени места в община Хасково
Текето

Текето е село в Южна България. То се намира в община Хасково, област Хасково.

География 
Селото се намира на 14 км от Хасково по пътя за град Кърджали, в непосредствена близост до село Тракиец.

История 
В миналото селото се нарича Отман баба текеси, по името на разположеното в него Осман баба теке – алевийско бекташко теке (обител на дервиши) с тюрбето (мавзолей) на Осман (Отман) баба. През 1934 година това име е променено на Текето.

През 1985 година село Текето има 371 жители.

Население 
 Численост
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религии 
В селото живеят само мюслюмани.

Обществени институции 
Целодневна детска градина

Забележителности 

 Тюрбе на Отман баба
В село Текето се намира тюрбе, в което е разположен гробът на алевийския светец Осман баба (1389 – 1478). То е издигнато около 1507 година, при управлението на султан Баязид II (1481-1512). Тюрбето представлява седмоъгълна каменна сграда с правоъгълно преддверие. Има височина 11 м и диаметър на купола 7,2 м и е изградена от квадри (обработени предварително блокове) от бял пясъчник, с мраморен портал. Според Евлия Челеби през ХVІІ век тюрбето е в центъра на по-голям култов комплекс (теке), който днес не е запазен.

През 1970 година е обявено за паметник на културата от местно значение, а през 1976 година е реставрирано. През 1993 година вътрешността на тюрбето е украсена със стенописни сцени, рисувани от Александър Терзиев, любител-художник от Хасково.

 Други забележителности
Източно от тюрбето на Отман баба е разположено по-малко тюрбе с 2 символични гроба на Хасан и Юсеин, чиято каменна сграда е построена през 20 век.

На 6 май 2006 година в селото са направени първите копки на хотел „Джем“ от лидера на партия ДПС Ахмед Доган. През май 2007 година хотелът е официално открит.

Между двете тюрбета има Дървета за пожелния. Хората, които отиват на тюрбето, не пропускат да си пожелаят нещо. Вярва се, че ако оставиш нещо лично по дървото (било то само косъм от косата) и си пожелаеш нещо, и то ще се сбъдне.

Редовни събития 

На празника на светеца Отман баба край текето се организира традиционното мае (вид събор). Но в с. Текето идват и поклонници от цял свят да се молят и правят курбан за здраве, за сбъднати пожелания, преживени щастливи мигове или за пречистване от отминали лоши случаи. На курбана се канят приятели, роднини, съседи, случайно дошли на святото място, и други хора. Традицията е нищо да не се взима от святото място, а само да се донася. Всички дарове остават за текето. Затова и гробът на Отман баба в централната зала на текето е винаги отрупан с дарове.

Кухня 
Предимно турска: баклава, катми, мекици, баница с пилешко, имамбаялдъ, пиде, кюнефе и т.н.

Източници 

Села в област Хасково
Населени места в община Хасково
Узунджово

Узунджово е село в Южна България. То се намира в община Хасково, област Хасково.

География 
Селото се намира на еднакво разстояние от Дунав, Бяло море и Черно море.

История 
Узунджово е едно от най-известните села по времето на Османската империя. В него се е провеждал прочутият Узунджовски панаир, който събирал стотици търговци от цяла Европа и Азия.

Според местно предание по време на османското нашествие е разрушено тогавашното село и църквата му „Успение Богородично“. По заповед на султан Баязид на мястото на разрушеното селище е изграден крайпътен хан, около който впоследствие възниква малко турско селище под името Узунджа ова. Известният османски пътешественик Евлия Челеби посещава Узунджово в края на 17 век и пише следното:

Население 
 Численост
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 

 Успение Богородично, православна църква, която в миналото е била джамия.

Редовни събития 
 21 май – Константин и Елена – ежегоден общоселски събор

Личности 
 Вълчо Вангелов-роден 1921 г. Завършил право в СУ. Активен деятел на Български земеделски народен съюз - Никола Петков. От 1948 г. е политически емигрант. Дългогодишен спикер и директор на българската секция на радио Париж. Има две дъщери.
 Пандо Ванчев (1919) - политик от БЗНС

Приятелство 
Край селото се намира бивше военно летище – 18 авиобаза на ВВС. Летището е закрито през 1998 година и не работи.

 Зъбовадачи, фокусници и най-вече търговци на Узунджовския панаир

Вижте също 
 Узунджовски панаир

Източници 

Села в област Хасково
Населени места в община Хасково
Долно Церовене

До̀лно Церо̀вене е село в Северозападна България. То се намира в община Якимово, област Монтана.

География 
Долно Церовене е живописно село, което се намира на кръстопътя между Лом-Монтана и Вълчедръм. ЖП спирка Долно Церовене е част от линията Мездра-Видин/Лом. На около 1 км. от селото минава р. Цибрица, която извира северно от Костин връх (871м.) в Широка планина, част от Предбалкана.

Основен поминък на населението е земеделието. Скотовъдството е основно в рамките на личното стопанство. На територията на Долно Церовене се намира полигон за борба с градушките, създаден през 1972г.

История 
През 1950г., по време на колективизацията, кметът на селото е арестуван, уволнен и изключен от Българската комунистическа партия (БКП), заради отправени от него публични критики към размера на нарядите. По същото време властите разкриват в селото „конспиративна група“, чиито членове, сред които и 13-годишно дете, са осъдени.

Културни и природни забележителности 
 Църква „Св. Петка“, построена през 1835 г.
 В землището на селото расте огромен дъб, който е на повече от триста години.
 В селото има нефункциониращо училище, създадено преди повече от 150 години. Закрито е през 2009/2010 година.

Редовни събития 
Съборът на селото се провежда първата неделя на месец октомври.

Провеждат се традиционни надбягвания с коне на Тодоровден.

Други 
Край Долно Церовене има два язовира, където срещу заплащане може да се лови риба. Хвърля се предимно за шаран, каракуда, бял амур и толстолоб. Около по-големия от тях в местността „Турловица“, има ресторант и бунгала.

Личности 
 Петър Николов (р. 1937), български политик от БКП
 Саво Цветков Савов (р. 1946). На 12 години се премества да живее в София, заедно с баща си Цветко Савов Христов, също родом от Долно Церовене. Завършва българска филология в СУ „Св.Климент Охридски“. Eнциклопедист със задълбочени познания, основно в области история, литература, музика, политика, изкуство и спорт-особено тема футбол. Работи дълги години като стереотипер във Военно издателство, а също и като хоноруван преподавател по български език и литература на чуждестранни студенти в ИЧС (Институт за чуждестранни студенти).

Бележки 

Села в област Монтана
Населени места в община Якимово
Дългоделци

Дългодѐлци е село в Северозападна България. То се намира в община Якимово, област Монтана.

География 
Селото се намира в близост до град Монтана, на 35 километра от град Лом.

История 

Селото е доста старо и съществува от много години. Твърди се според Иваничка Георгиева („Българска митология“), че когато Аспарух тръгвал за сражение с византииците на юг, той минал през селото. Още съществува мястото наречено „Аспаруховия вал“, който всъщност е единственото запазено място от границата между България и Византия от 681 г. Има и една легенда, която гласи, че едно време през зимата идвал страшен змей, ходел по къщите и взимал по едно агне и по една мома. След няколко години го убили и от кръвта му се образувала река Цибрица.

При избухването на Балканската война в 1912 година 2 души от селото са доброволци в Македоно-одринското опълчение.

Културни и природни забележителности 
 Природни забележителности в селото са Дръмките, Чукара, Белия песък, Жилковия вир и Аспаруховия вал, чиито останки могат да се видят.
 През селото минава река Цибрица.
 Близо до селото има минерални извори.
 В селото все още е запазена къщата, построена в необароков стил, в която няколко пъти отсядал цар Борис III заедно със съпругата си царица Йоана Савойска. Той често посещавал селото заедно със свои придворни, за да ловува в местността „Дръмките“. Царят е посветил в звание няколко почетни царски офицери от село Дългоделци.

Редовни събития 
 Съборът на селото се празнува всяка година в последната неделя на октомври.
 Селото е съхранило традициите си. Интересни обичаи се спазват при празнуването на Йордановден, Ивановден, Тодоровден (Тудоров ден). От ранни зори на Ивановден духов оркестър и хора в национални носии започват да обикалят къщите на Ивановците. Те влизат във всеки дом, в който има именник, и му пожелават крепко здраве, дълъг живот и берекет през годината.

Други 
 Най-широко разпространени земеделски култури за с. Дългоделци са: царевица, слънчоглед, ечемик и овес.
 В селото съществува конгрешанска църковна община, част от Съюза на евангелските съборни църкви.

Бележки 

Села в област Монтана
Населени места в община Якимово
Широка поляна

Широка поляна е село в Южна България. То се намира в община Хасково, област Хасково.

География 
Село Широка поляна се намира в планински район.

Население 
 Численост
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Редовни събития 
Съборът на селото се провежда на 6 май (Гергьовден).

Източници 

Села в област Хасково
Населени места в община Хасково
Нова махала

Нова махала може да се отнася за:

 Нова махала, село в област Пазарджик, България;
 Нова махала, село в област Стара Загора, България;
 Нова махала, село в община Василево, Република Македония;
 Нова махала, на гръцки Пепония, село в дем Сяр, Гърция.
 Нова махала, квартал на град Габрово, България;
Аканджиево

Аканджиево е село в Южна България. То се намира в община Белово, област Пазарджик.

География 
Разположено е на 3 – 4 км южно от Ветрен, 10 км от град Белово и недалече от десния бряг на Марица, в гънките на хълмистото Средногорие.

Аканджиево е интересно със старите си поселищни отношения. Преди всичко неговото малко землише с било гъсто обитавано от траките. Те са оставили 17 могили, от които главните групи са две: на половин километър северно от селото – 5, и на I – 1.5 км западно от него – 6. Една от тези северно от селото, наречена Шаркова могила, е най-висока и конусообразна. Не ще съмнение, че при тези групи некрополни могили са се намирали тракийски селища. Освен това източно от селото – към Марица, в местността Турските гробища се намира могилен некропол. който Неделчо Петков (1950. с. 210 – 213 свързва с могили във ветренско землище, между които е Орешкова могила. Той смята, че този голям некропол е принадлежал на селище, западно от селото в местността Бучилото, гдето са намерени го. делви, парчета от чернофирнисови съдове (като при с. Дуванлий), теракота бронзово изображение на човешка глава и др. Впрочем големи тракийски делви са изваждани и из селските дворове и навсякъде землището на селото, което показва, че тракийските селища по н. са били пръснати.

Любопитно е по-нататък, че П. Мутафчиев (1915, с. 67 – 68), който в селото е видял една намерена сребърна атинска монета, открил на 2 км северозападно от селото следи от землено укрепление – прилично на римски укрепен лагер.

Заслужава внимание Смилево градище, чиито остатъци градежен материал с червен хоросан, се намират на една сравнително изолирана и остра височина – 590 м (следователно 300 м над селото 2,5 – 3 км югозападно от селото. Тук Ст. Захариев (с. 76 – 77) посочва Смилеиов манастир, съграден от княз Смилен в 1286 г. при царуването в Търново на Георги Тертер. Тук се намирала една от неговите кре пости, снабдена с черква. А „Манастирът" днес аканджиевци наричат развалините на една черквица („Св. Петка") на 1.5 км югозападно Вероятно Смилево градище като крепост датува от ранното Средновековие (IV – V век), обаче е реставрирана и използвана и в българско време през втората половина на средните векове. В съседство с тази крепост бездруго се е намирало българско селище.

За това средновековно българско селище, името на което не ни е известно, говорят още следните оброчища или черковища около днешното село, което вероятно се намира на мястото на средновековното българско село: „Гергьова черква“. „Спасова черква“. „Николова черква“, „Богородична черква“, „Св. Троица“, „Св. Петър“, „Св. Марко“, „Св. Димитър“ и „Св. Арангел“. Може би някои от тези оброчища датуват от по-късно време.

Паметници в Аканджиево

Други 

Села в област Пазарджик
Населени места в община Белово
Мененкьово

Мененкьово е село в Южна България.
То се намира в община Белово, Област Пазарджик.

География 
Село Мененкьово е разположено в самото начало на Горнотракийска низина, в полите на Средна гора, недалече от Родопите и Рила планина. Близо до селото минава река Марица.

История 
На мястото на днешното село е имало много древни селища. Открити са тракийски находки. Най-старото име на селото е Манандлъ̀ (, в превод „там където има бент“). Не се знае кога е възникнало сегашното селище, поради липсата на документация. По времето османското владичество тук е имало няколко турски, един арабски (местността „Арабската воденица“) и вероятно гръцки чифлик.

Обществени институции 
 Основно училище „Отец Паисий“, поща, църква, Здравна служба, детска градина, параклис в местността „Дъбето“, читалище „Кирил и Методий“. Футболен отбор „Марица Мененкьово“. Пенсионерски клуб.

Редовни събития 
Местните всяка година се събират по стар обичай на празника Трифон Зарезан на 14 февруари, като на този ден се извършва така на реченото „зарязване“ на лозите, след което се провежда конкурс за най-доброто произведено вино през годината. По-късно празника продължава с много песни и танци, надпиване с ракия и вино. Задължително във всяка къща се яде бабек.

Инфраструктура 
Намира се в близост до гара Белово, от където има връзка с железопътен транспорт, също така има и автобуси.

Галерия

Външни препратки 
 Футболен турнир

Села в област Пазарджик
Населени места в община Белово
Бяга

Бяга е село в Южна България. То се намира в Община Брацигово, област Пазарджик. Има население от 2000 жители.

Нос Бяга на Антарктическия полуостров е наименуван на селото.

География 
Климатът се характеризира с мека зима и прохладно лято. Богатата широколистна растителност е особено живописна през есента, когато листата са обагрени в меки тонове. Отдалечено е на 130 км от София и на 35 км от Пловдив.

История 
То е създадено от бежанци от преди близо 10 века. Интересно е, че училището е на 141 години, което го прави едно от най-старите в България.

Селото се свързва и с местността Бесапара, в която е живяло най-войнственото племе на траките.

Обществени институции 
 Читалище „Никола Вапцаров“
 НПО „Млад природозащитник – БЕСАПАРА“ – неправителствена организация, работеща в обществена полза, на 15.09.2009 година реализирала проект, финансиран от ПУДООС, с финансовата подкрепа на който бяха закупени пейки и кошчета за отпадъци. Проектът е изготвен от инж. Петя Георгиева – председател на НПО „Млад природозащитник – БЕСАПАРА“ и реализиран съвместно с кмета на с. Бяга.

Културни и природни забележителности 
 Местностите Хисара, Еленски връх, Ламбова чешма, Самотното борче, Кору чешма, Имата, Исака, Муувските дъбики.

Редовни събития 
Бяжкият празник е през първата седмица от месец юни. Пристигат атракциони, има музика, забавления.

Личности 
 Благой Илиев – скулптор
 Пенка Владимирова – художник и дизайнер

Побратимени села 
Село Бяга е побратимено с френското село Сан Триви (Sent Trivie), считано от август 2007 година. Всяко лято групи хора от селата си ходят на гости.

Други

Външни препратки 

Села в област Пазарджик
Населени места в община Брацигово
Жребичко

Жребичко е село в Южна България. То се намира в община Брацигово, област Пазарджик.

География 
Село Жребичко се намира в планински район.

История 
Жребичко е много старо селище. Охранявали го запазените и до днес стени на Малкото и Голямото Иванкови калета и на крепостта Коринград. Най-старият документ за селото е от 1451 г., когато султан Мехмед II го включва в списъка на селата, дарени на неговия пръв везир Халил паша. Първите училищни помещения са в частни къщи, а след това – черковната килия, която заедно с църквата била съградена в 1850 г.

Културни и природни забележителности 
В селото има параклис, посветен на Свети Илия, построен през 1886 от Никола Кузев за здравето на сина му Стефан.

Външни препратки 
 Снимки от Жребичко

Села в област Пазарджик
Населени места в община Брацигово
Исперихово

Исперихово е село в Южна България. То се намира в община Брацигово, област Пазарджик. До 1934 г. се използва името Айдиньово (Айдиново).

География 
Исперихово е разположено в котловина, обградена от Бесапарските ридове. През селото минава река Стара река.

Правени са проучвания за геоложкия характер на котловината и е доказано, че под селото и полето има огромно подземно езеро, което захранва карстовия извор в с. Триводици. След 1950 г. е имало идея с. Исперихово, с. Козарско и с. Бяга да бъдат премахнати и в тази котловина, образувана от Бесапарските възвишения, да се построи язовир. Това не се случва, тъй като изследванията показват, че възвишенията са нестабилни и имат много естествени пукнатини.

История 

От историческа гледна точка това е било култово място на тракийското племе беси. Открити са римски останки и основи на стражева кула. След 1995 година биват разграбени и разрушени около 32 могили, в които са намерени археологически находки с висока историческа и колекционерска стойност.

Край селото са открити останки от манастир от началото на VI век, изграден около еднокорабна църква от средата на V век.

Проучванията, които са направени от първия учител в селото Ангел Г. Лабов (1896 г.), посочват като име на селото преди падането на България под османска власт Драговец или Драговитец. Потвърждение на това изследване, че старото име на Исперихово е Драговитец, дава и проф. дфн Тодор Балкански в статията си „Бележки на топономиста“.

Население 
Населението на селото е съставено от българи и цигани.

Религии 

Изповядват се основно православно християнство от българи и цигани калайджии, ислям от цигани, и една група, изповядваща евангелско християнство.

Обществени институции 

 Кметство
 Основно училище „Христо Ботев“
 Читалище „Св. св. Кирил и Методий – 1929 г.“
 Православна църква „Свети Димитър“ (1925 г.)
 Аматьорски футболен отбор

Културни и природни забележителности 
Землището на с. Исперихово е едно от находищата в България на растението Атинска мерендера (Merendera attica), защитен вид от Закона за биологичното разнообразие.

Землището на селото попада в защитена зона „Бесапарски ридове“, част от националната и общоевропейска екологична мрежа „Натура 2000“. Зоната е местообитание за скални врабчета и лястовици, лалугери, лисици и други диви животни.

Личности 
Атанас Божков, (1929 – 1995) изкуствовед

Източници

Външни препратки 
 Страница за с. Исперихово, сайт на Община Брацигово
 Сайт на читалище „Св. св. Кирил и Методий – 1929 г.“, с. Исперихово

Села в област Пазарджик
Населени места в община Брацигово
Козарско

Козарско е село в Южна България. То се намира в община Брацигово, област Пазарджик.

География 

Село Козарско е разположено на двата бряга на река Луда, която извира близо до село Жребичко. В района има ценни билки, както и шипки, къпини и дренки. В селото има земеделска производителна кооперация, оранжерия (60 дка) за целогодишно производство на краставици, опитна станция по тютюна (300 дка), два дървообработващи цеха, цех за козметика и мандра, които осигуряват работа на по-голямата част от трудоспособното население на селото. Друга част от местните хора работят в заводите в близките градове Брацигово и Пещера, като пътуват ежедневно.

Инфраструктурата на селото е добре развита – главните улици са асфалтирани; има и изградена канализация; осигурено е редовното питейно водоснабдяване от сондаж под Брацигово и от източник под Жребичко; в селото има няколко модерни магазина за хранителни стоки, два ресторанта. Повечето от дворовете се поливат с вода от реката, която се доставя чрез система от тръбопроводи и вади. Преобладават новите и добре уредени къщи. Телефонната централа е автоматична.

История 
В края на XVIII век, притеснени от албанските насилия, в Козарско се заселват българи от костурското село Омотско.

В историята на селото най-видно място намира 175-годишното училище „Васил Априлов“.

Сега училището е напълно разграбено и тъне в разруха. Селото е създадено много отдавна, през XV век, от един скитащ козар, който намира убежище под една скала, която е била на терирорията на днешното село, там той се устройва със своите кози и създава селото и неговото име.

Според свидетелства на посетили селото през 1861 година американски мисионери, то има 225 жители българи, училище и две кръчми.

По време на Априлското въстание (1876) козарчани се преместват в Брацигово, където участват в отбраната на Брациговския въстанически пункт. След като се връщат в селото, виждат, че турците са го опожарили напълно. Това е отбелязано от Константин Иречек, който минава през него в началото на 80-те години на XIX в. на път от Кричим за Пещера. На територията на днешното село Козарско, някога в древността са живели тракийските племена Беси, откъдето всъщност идва и наименованието на района – „Бесапарски ридове“, включващ в себе си селата Козарско, Бяга, Исперихово и част от село Жребичко. Край село Козарско в древността е минавал по стар каменен път и самият Александър Македонски със своята войска на път към древен Филипополис – днешен Пловдив.

На 15 октомври 1900 година в Козарско е основан клон на Пещерското дружество на Македоно-одринската организация с председател учителя Никола Лабов.

Религии 
В религиозно отношение преобладават православните християни, но има и малка група евангелисти.>

Културни и природни забележителности 
 Интерес представляват трите параклиса: „Свети Георги“, „Света Петка“ и „Свети Дух“.

Редовни събития 
 Празникът на селото е 24 май. Отбелязва се в местността „Парка“ със съдействието на ловната дружинка.

Бележки 

Села в област Пазарджик
Населени места в община Брацигово
Розово

Розово може да се отнася за:

 цветът „розово“
 село Розово (Област Пазарджик)
 село Розово (Област Стара Загора)
Биркова

Биркова е село в Южна България. То се намира в община Велинград, област Пазарджик.

География 
Село Биркова се намира в планински район на 26 км западно от Велинград. Признато е за село от населена местност (от с. Цветино) на 26 декември 1978 г. Има съставна махала с името Пильова. Кметство е от 1979 г.

Религия 
Хората са мюсюлмани по вероизповедание. Те са етнически българи, които изповядват исляма – българомохамедани (помаци). Техният майчин език е български, а голяма част от песните и обичаите са типични за българския фолклор.

Села в област Пазарджик
Населени места в община Велинград
Бозьова

Бозьова е село в Южна България. То се намира в община Велинград, област Пазарджик.

География 
Село Бозьова се намира в планински район, на 40 км от Велинград. Село е от 26 декември 1978 г., когато се сливат местностите Бозьова, Еландере и Малко Бозево. Като населено място съществува още от 1820 г., но кметство е от 1980 г. Има две махали: Еландере и Горно Бозьово. Поради липса на училища в близост, както и на транспорт, населението масово се изселва през 1970-те и 1980-те години, като една част от хората поемат към Северна България около градовете Омуртаг и Търговище, а други остават в околните на Велинград села.

Външни препратки 

Села в област Пазарджик
Населени места в община Велинград
Бутрева

Бутрева е село в Южна България. То се намира в община Велинград, област Пазарджик.

География 
Село Бутрева се намира в планински район на 30 км западно от Велинград. Образувано е от населените местности Бузгова, Бутрева, Ислямова, Шейнова, Перушинска, Аероплането, Дренкова и Палерска (от с. Цветино)на 26 декември 1978 г.

История 
След Руско-турската война и Съединението на България населението на Бабешките колиби намалява. През 1887 година Христо Попконстантинов обнародва статистика за броя на домакинствата в бабешките колиби, в която Бутрева (Бутрови колиби) е посочено като селище с 25 мюсюлмански семейства, а Бузгова (Бузгови колиби) като селище с 30 мюсюлмански семейства.

Източници 

Села в област Пазарджик
Населени места в община Велинград
Всемирци

Всемирци е село в Южна България. То се намира в община Велинград, област Пазарджик.

География 
Село Всемирци се намира в планински район. Старото му име е Джианови. Преименувано е на 14 август 1934 г. До 1926 г. е броено към с. Лъджене. Признато е за село на 26 декември 1978 г., като към него е присъединено Далови.

История 
След Руско-турската война и Съединението на България населението на Бабешките колиби намалява. През 1887 година Христо Попконстантинов обнародва статистика за броя на домакинствата в Набешките колиби, в която съставната на Всемирци махала Долови колиби е посочена като селище с 6 помашки семейства.

Други 
Религия. Хората са мюсюлмани по вероизповедание. Те са етнически българи, които изповядват исляма – българомохамедани (помаци). Техният майчин език е български, а голяма част от песните и обичаите са типични за българския фолклор.

Бележки

Бележки 

Села в област Пазарджик
Населени места в община Велинград
Враненци

Враненци е село в Южна България. То се намира в община Велинград, област Пазарджик.

География 
Село Враненци се намира в планински район. Образувано е от сливането на Враненци, Еюпова и Ходжова (от с. Цветино) на 26декември 1978 г. Било е кмество, а сега е наместничество. В миналото е било махала на Община Цветино.

История 
След Руско-турската война и Съединението на България населението на бабешките колиби намалява. През 1887 година Христо Попконстантинов обнародва статистика за броя на домакинствата в бабешките колиби, в която съставните на Враненци махали - Еюбови колиби и Ходжуви колиби са посочени като селища със съответно 40 и 30 помашки семейства.

Други 
Основният поминък в селото е свързан с беритба на гъби и горски плодове, които местните жители предават на пътуващи търговци. В землището на велинградското село няма условие за развитие на земеделие, нито условия за отглеждане на животни. Близо 98% е безработицата в селото към септември 2009 година. Проблемът с транспорта в селото е основен – автобуси до общинския център Велинград има само рано сутрин от селото и късно следобед от Велинград към Враненци.

Източници 

Села в област Пазарджик
Населени места в община Велинград
Горна Биркова

Горна Биркова е село в Южна България. То се намира в община Велинград, област Пазарджик.

География 
Село Горна Биркова се намира в планински район. Образувано е от Горна Биркова, Кундьова и Шондрова (от с. Цветино) на 26 декември 1978 г.

История 
След Руско-турската война и Съединението на България населението на бабешките колиби намалява. През 1887 година Христо Попконстантинов обнародва статистика за броя на домакинствата в бабешките колиби, в която съставната на Горна Биркова махала Шондрови колиби е посочена като селище с 15-16 помашки семейства.

Бележки

Източници 

Села в област Пазарджик
Населени места в община Велинград
Горна Дъбева

Горна Дъбева е село в Южна България. То се намира в община Велинград, област Пазарджик.

География 
Село Горна Дъбева се намира в планински район. Образувано е като село от сливането на Горна Дъбева, Чаушева, Ханта (Скубачето) и Кехайова (от с. Цветино)на 26 декември 1978 г. В миналото е била Горна Дъбева махала към Община Цветино. Било е кметство, а днес е наместничество.

История 
След Руско-турската война и Съединението на България населението на бабешките колиби намалява. През 1887 година Христо Попконстантинов обнародва статистика за броя на домакинствата в бабешките колиби, в която съставната на Горна Дъбева махала Кехайови колиби е посочена като селище с 40-50 помашки семейства.

Източници 

Села в област Пазарджик
Населени места в община Велинград