alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
1131

Konge i Danmark: Niels 1104-1134

Se også 1131 (tal)

Begivenheder 
 7. januar – Knud Lavard bliver, dræbt i Haraldsted Skov ved Ringsted, hvilket fører til en borgerkrig mellem Kong Niels og Erik Emune , der varer til 1134

Født 
 14. januar – Kong Valdemar 1. den Store.

Dødsfald 
 7. januar – Knud Lavard, søn af Erik Ejegod og Jarl af Sønderjylland fra 1115 til sin død (født ca. 1096).
 efter 7. januar - prinsesse Cæcilia af Danmark, datter af Knud den Hellige (født ca. 1087).

Eksterne henvisninger 

31
Oplag

Ordet oplag har flere beslægtede betydninger:
 Resultatet af trykprocessen. Oplaget skal færdiggøres og det sker som regel i et bogbinderi. Det færdige produkt kan f.eks. være en bog eller et hæfte.
 Antallet af eksemplarer af en publikation. I Danmark har de fleste større aviser og magasiner tilmeldt sig Dansk Oplagskontrol, som sikrer en uvildig opgørelse af oplagstallene, så de kan sammenlignes.
 Når første oplag af en bog er udsolgt, kan man trykke et nyt (uforandret) oplag eller en ny (opdateret) udgave. Nogle gange vil et nyt oplag dog indeholde enkelte rettelser.

Bøger
Journalistik
Kornvalmue

 
Kornvalmue (Papaver rhoeas), ofte skrevet korn-valmue, er en 30-100 cm høj, vildtvoksende valmueart, som normalt har stærkt røde blosterblade rundt om et sort center. Arten er den største af de tre vilde valmuearter i Danmark, og den har sit navn, fordi den tidligere var almindelig som ukrudt i kornet. Planten er svagt giftig.

Beskrivelse 
Kornvalmue er en enårig, urteagtig plante med en opret vækst. De første blade danner en grundstillet roset, som visner bort, når stænglen skyder frem. Stænglen er svagt forgrenet, rund i tværsnit og forsynet med stive hår og spredtstillede blade. De er ægformede og fjersnitdelte med en groft tandet rand. Begge bladsider er græsgrønne med stive, udstående hår.

Blomstringen foregår i juni-juli, hvor man finder de enlige blomster endestillet på stænglen eller dens forgreninger. Bægerbladene er stivhårede, mens kronbladene er store og karminrøde med en sort plet ved midten. Frugterne er kapsler med mange, sorte frø.

Rodsystemet består af en kraftig og dybtgående pælerod og mange siderødder.

Højde x bredde og årlig tilvækst: 0,75 x 0,35 m (75 x 35 cm/år).

Hjemsted 

Kornvalmue har sin naturlige udbredelse i Makaronesien, Nordafrika, Mellemøsten (herunder i den Frugtbare halvmåne), Kaukasus, Iran og det Indiske Subkontinent samt i det meste af Europa.

I Danmark er (eller var) den almindelig i kornmarker på Øerne, mens den kun findes hist og her i resten af landet. Arten er knyttet til lysåbne voksesteder, og da den er fulgt med korndyrkningen foretrækker den de forhold, der findes i dyrkede marker (dvs. i plantesamfundet Centaureetalia cyani).

De moderne metoder til kornrensning har betydet, at plantens frø sjældent følger med sædekornet, og derfor ses den sjældnere og sjældnere i kornet. Derimod kan man træffe den på ruderater med fuld sol.

På grundlag af 712 undersøgelser over 45 år fandt man arten i Tjekkiets kornmarker sammen med bl.a. agerranunkel, agersennep, agerstenfrø, rundskulpe, blåstjerne, ensidig klokke, flyvehavre, humlesneglebælg, hundepersille, hørsnerre, kornblomst, Melampyrum arvense (en art af kohvede), ungarsk vikke og vedbendærenpris

Aktive stoffer 
Planten er svagt giftig for græssende dyr. Frøene er harmløse, men indeholder som resten af planten et beroligende stof, der bruges som naturmedicin.

Anvendelse 
Kornvalmue bruges som nævnt i naturmedicin, men desuden er der udviklet et stort antal frøsorter i mange farver og alle grader af dobbelthed i blomsten. Disse sorter dyrkes ofte som sommerblomster i haverne.

Noter

Litteraturhenvisninger 
 Andreasen, Christian: "Kornvalmuen", Naturens Verden, nr. 5/1999, vol. 82, side 28-32.

Kilder 
 Signe Frederiksen et al., Dansk flora, 2. udgave, Gyldendal 2012. .

Eksterne henvisninger 
 Arne og Anna-Lena Anderberg: Den virtuella floran, Naturhistoriska riksmuseet 

Røde blomster
Enårige urter
Ukrudtsplanter
Haveplanter
Valmue
Partialtryk

Partialtryk er et deltryk, for en luftart i en luftblanding, altså det tryk luftarten ville udøve, hvis den var alene i en beholder.

Latin: pars (part-): del.

Ulig væsker vil gasarter expandere og udfylde det volumen, som står til rådighed for dem. Det volumen, som optages af et givet antal gasmolekyler, ved en given temperatur og tryk, er (ideelt) det samme uanset gassens sammensætning.

P = (n * R * T)/V

 P = trykket
 n = antal mol
 R = gaskonstanten
 T = absolut temperatur
 V = volumen

Derfor vil trykket af enhver gas i en blanding af gasarter (partialtrykket) være lig det totale tryk gange fraktionen af den totale mængde gas den repræsenterer.

Tør luft indeholder 20,98% ilt, 0,04% kuldioxid, 78,06% kvælstof og 0,92% inerte bestanddele.
Barometertrykket ved havoverfladen er 760 mm Hg (1 atmosfære).

Partialtryk:

Ilt = 0,21 * 760 = 160 mm Hg

Kvælstof = 0,79 * 760 = 600 mm Hg

Kuldioxid = 0,0004 * 760 = 0,3 mm Hg

Hvis man medregner vanddamp i luften reduceres disse procenter en smule.
(Mættet vanddamps tryk ved kropstemperatur (37 grader) = 47 mm Hg)

Ovennævnte medfører at den luft lungerne modtager og som er mættet med vanddamp har følgende partialtryk:

Ilt = 149 mm Hg

Kvælstof mm = 564 mm Hg

Kuldioxid = 0,3 mmHg

Omregningsfaktor: mm Hg/7,5 = kPa

Termodynamik
Genetisk kode

Den genetiske kode er en fortegnelse over samtlige en arts DNA- og mRNA-tripletter med angivelse af, hvilke aminosyrer de koder for.

Karakteristika:

 Koden er en triplet kode. Tre sammenhængende baser danner et codon og koder for en aminosyre.
 Koden er degenereret, flere codon koder for samme aminosyre.
 Koden er ikke-overlappende, enhver base er kun del af et codon.
 Codonerne i et bestemt gen er i sekvens, der er ingen mellemrum.
 Koden er universel, de samme aminosyrer kodes af de samme codon i næsten alle organismer, der er undersøgt; i mitochondrier og visse protozoa er der mindre afvigelser.
 Rækkefølgen af codon dikterer rækkefølgen af aminosyrer i den polypeptidkæde genet koder for.
 Tre af de 64 codoner er stopkoder (UAA, UAG, UGA). Dannelsen af et polypeptid stopper når disse codon nås.
 Codon AUG (eller GUG) initierer den åbne læseramme i et gen men koder også for methionin, i prokaryoter den afledte aminosyre formylmethionin.
 Koden læses i 5'-3'-retningen.

Standard versionen vises i de følgende tabeller, som viser hvilke aminosyrer hver af de 43 = 64 mulige codon specificerer (Tabel 1), og hvilke codon der bliver specificeret af de 20 aminosyrer der er involveret i translationen (Tabel 2). For eksempel koder GAU for aminosyren Asp (asparagin), og Cys (cystein) kodes af codon UGU og UGC. Dette kaldes forward og reverse codon tabeller, respektivt. Baserne i tabellerne nedenfor er adenin, cytosin, guanin og uracil, som bruges i mRNA; i DNA, erstatter thymin uracil.

1AUG codon koder både for methionin og tjener som initieringssted; den første AUG i en mRNA's kodnings region vil være stedet, hvor translationen til proteinet begynder.

Se også 
 DNA
 RNA
 Genteknologi
 Hachimoji DNA

Genetik
Kodninger
Kravlenisse

Kravlenisser er tegnede figurer, oprindeligt nisser, udstyret med balanceflap, beregnet på at blive klippet ud og brugt som julepynt. Begrebet blev opfundet af tegneren Frederik Bramming, der udgav de to første ark med kravlenisser hos Kunstforlaget Alliance i 1947. Det blev en stor succes. Allerede året efter havde andre forlag og kunstnere kopieret ideen. Allianceforlaget søgte forgæves at få mønsterbeskyttelse af ordet "kravlenisserne". Anmodningen blev afvist i 1949 med henvisning til, at ordet manglede særpræg. Siden har mange tegnere gennem tiden skabt kravlenisser. Særligt produktive kravlenissetegnere fra 1950'erne og 1960'erne er Frederik Bramming, Aage Dam, Illa Winkelhorn og Iben Clante. 

Kravlenisser blev oprindeligt udgivet som forlagsark, der kunne købes hos boghandlere og lign. og havde sin første storhedstid i 1950'erne og 1960'erne, hvor de også begyndte at blive distribueret som gratis reklameark. Særligt siden 1980'erne har kravlenisseark også været distribueret som til- og indlæg til ugeblade, ligesom de i dag, i stort omfang, fås som downloadnisser, der gratis kan hentes ned fra Internettet. Fremkomsten af satiriske politikerkravlenisser, der dukkede op i 1970'erne, har bidraget til at genren har udviklet sig og er fulgt med tiden. Langt fra alle de udklipsfigurer med balanceflap vi i dag stadig kalder kravlenisser forestiller egentligt nisser. Tendensen er dog ikke ny. Også mange gamle kravlenisser forestiller børn iført nissehuer.

Interessen for gamle kravlenisser og deres tegnere er vokset i de seneste år og kan bl.a. identificeres gennem bogudgivelser, websites og foreninger, dedikeret til emnet.

Se også 
Jul
Julenisse
Danske traditioner

Henvisninger 
 "Julefnat - en lille bog om kravlenisser", Dyveke Sijm (2017) Kravlenisseforlaget 
 "Nisser her, der og alle vegne", Anders Hjorth-Jørgensen (2016), forlaget desAHJn

Eksterne links 
http://www.kravlenissernes-side.com/dansk 

Julepynt
Takt

Takt kan hentyde til flere artikler:
 Takt (musik) – tidsafsnit i musik bestående at et antal grundslag.
 Takt (moral) – i moralfilosofi
 Takt (motor)
Plan

 
Plan har mange betydninger:

 Plan (jævn) – når en plan overflade er jævn eller vandret.
 Plan (kort) – et kort eller en tegning repræsenterende virkeligheden.
 fartplan –
 køreplan –
 togplan –
 Plan (matematik) – i matematikken alle punkter mellem to skærende linjer.
 Plan (projekt) – en beskrivelse af forventet udførelse af et projekt.
 Plan (prævention) – et produktnavnet for apotekets kondomer.
 PLan (kursus) – et spejderkursus for Blå Spejdere i alderen 12-16 år. Se mere under . 
 Plan (organisation) – en organisation der formidler fadderskaber for børn i u-lande.
 Plan (etage) – en etage i en bygning, fx 2-plans-hus.
 Plan (tidsskrift) –

Se også

Planlægningsbegrebet 
Planlægning

Produktionsplanlægning 
Logistik

Strategisk og Fysisk planlægning 
Byplanlægning, Landskabsplanlægning, Sektorplanlægning

Byplanvedtægt, Fredningsdeklaration, Fredningskendelse, Lokalplan, Magelægsplan, Reguleringsplan, Retningsplan

Byudviklingsplan, Dispositionsplan, Egnsplan, Kommuneplan, Landsplandirektiv, Landsplanlægning, Regionplan

Byplanloven, Kommuneplanloven, Lands- og Regionplanloven, Planloven

Økonomisk planlægning 
Planøkonomi, Økonomisk planlægning
Yitzhak Rabin

Yitzhak Rabin (1. marts 1922 i Jerusalem – 4. november 1995 i Tel Aviv) var en israelsk politiker. Premierminister fra 1974 til 1977 og igen fra 1992 til 1995. Han modtog Nobels fredspris i 1994 sammen med Shimon Peres og Yasser Arafat.

Den 4. november 1995 blev Rabin myrdet i Tel Aviv af en jødisk fundamentalist, Yigal Amir. Amir var modstander af den mellemøstlige fredsproces, der blandt andet betyder, at Israel skal opgive flere bosættelser i områder, som fundamentalisterne betragter som helligt land.

Eksterne henvisninger 

 Yitzhak Rabin på nobelprize.org

Modtagere af Nobels fredspris
Politikere fra Israel
Israels premierministre
Militærfolk fra Israel
Personer dræbt i attentat
Nobelprismodtagere fra Israel
Bernino

Bernino kan hentyde til flere artikler:
 Bernino (bjergpas) – et bjergpas i Schweiz.
 Bernino (drengenavn) – et drengenavn.
 Franco Bernino – en forfatter.
Toldloven af 1797

Den danske stat indførte Toldloven af 1797. Loven var et skridt mod større handelsfrihed, da langt de fleste ind- og udførselsforbud blev fjernet og erstattet med lave og rimelige toldsatser. Eksportforbud blev afskaffet og ligeledes de fleste importforbud. Der indføres kreditoplag, så tolden først skulle betales, når varen blev solgt; råvarer blev næsten toldfrie. Eftertiden har betragtet Toldloven som den danske handelsgrundlov.

Danmark i 1700-tallet
Danmarks love
Fysiokratisme
Surkirsebær

 
Surkirsebær (Prunus cerasus) er et 6-8 meter højt træ med hængende grene. Arten ligner fuglekirsebær, men bladene er blanke på oversiden. Frugterne er sortrøde og saftige, men syrlige.

Beskrivelse 
Surkirsebær er et lille, løvfældende træ med kort stamme og en uregelmæssig krone. De yngre grene og skuddene er tynde og overhængende. Barken er først lysegrøn og hårløs, men snart bliver den brun og blank med lyse korkporer. Ældre grene får efterhånden en grålig bark med tværgående bånd af korkporer. Stammer og gamle grene får en grå, furet bark. Træet danner både bladbærende langskud og blomster- og bladbærende kortskud.

Knopperne sidder spredt (på kortskuddene næsten klyngeagtigt), og de er spidst ægformede og brune. Bladene er ovale med tydelig spids og savtakket rand. Oversiden er mærkegrøn og blank, mens undersiden er noget lysere og mat. Høstfarven er gul til brun. Blomstringen sker i maj, hvor de rent hvide, 5-tallige blomster sidder i bundter på kortskuddene. Frugten er en sortrød stenfrugt.

Rodnettet er kraftigt og dybtgående, men som regel sælges træet podet på grundstammer af fuglekirsebær, hvis rodnet det så overtager. Arten fremkalder jordtræthed.

Højde x bredde og årlig tilvækst: 8 x 8 m (50 x 50 cm/år).

Voksested 
Surkirsebær hører hjemme i Syd- og Sydøsteuropa og i bjergskove i Mellemøsten på Kaukasus. I Danmark er den dyrket og findes desuden forvildet hist og her i hele landet.

I biosfærereservatet Laciana-dalen i provinsen León, Spanien, findes arten sammen med bl.a. akselrøn, liguster, duneg, gul ensian, lægesalvie, martsviol, påskelilje, rosmarin, skovæble, smalbladet ask, vellugtende kamille og ægte valnød.

Sygdomme 
Surkirsebær er meget modtagelig for svampesygdommen Grå monilia, der kan dræbe grensystemer og hele træer.

Sorter 
Frugterne kaldes "kirsebær" eller "surkirsebær".

 'Karneol' – ny sort med mørkerøde bær
 'Montmorency' – ny sort med lyse, røde bær
 'Skyggemorel' – gammel dansk sort med mørkt brunrøde bær
 'Stevnsbær' – gammel dansk sort med røde bær

Note

Kilder 
 Signe Frederiksen et al., Dansk flora, 2. udgave, Gyldendal 2012. .

Eksterne henvisninger 
 Arne og Anna-Lena Anderberg: Den virtuella floran, Naturhistoriska riksmuseet 

 
Træer
Hvide blomster
Blomster i april
Biplanter
Stenfrugter
Decimant

En decimant er en skatteyder, tiendeyder. Ordet kommer af latin for, at man i middelalderen betalte tiende til kirken, herremanden eller kongen.

Kort beskrevet: hvis bondemandens høne lægger 10 æg skal bondemanden aflevere det ene til den han skylder skat.

Det var kun folk der producerede noget som blev betragtet som decimanter. Tjenestefolk kom ikke rigtig med under denne betegnelse, da de ikke tjente noget særligt.

Skat
Prunus domestica x spinosa

Prunus domestica x spinosa opstår af og til i naturen på steder, hvor den primitive blommeform, Kræge, vokser i nærheden af Slåen. Krydsningen har lidt mere træagtig vækst end Slåen, og frugterne er noget større og en hel den mindre beske end slåenfrugterne.

Træer
Planter i Danmark
Elektrisk kontakt

En elektrisk kontakt er et komponent som kan tænde eller slukke en enhed.

Mekaniske kontakter 

En elektrisk kontakt er en komponent som kan bryde og/eller slutte en elektrisk forbindelse mellem 2 elektriske forbindelser.

De 2 vigtigste egenskaber er at kontaktens indre modstand i sluttet tilstand er så lille som muligt (måles i milliohm), og at den kan bære den strøm, der skal bruges. Her er det kritiske punkt det øjeblik, hvor strømmen afbrydes, da der vil være tendens til at der dannes en lysbue i kontakten. Denne vil 'brænde' overfladen på kontaktpunkterne og forringe kontaktmodstanden. Ved fornuftigt valg af materialer og design kan disse faktorer minimeres.

I lavspændingskontakter til digital elektronik er prel det store problem: At kontaktpunkterne ved fjedervirkningen slår mod hinanden et par gange før forbindelsen endelig er etableret. Det sker på få millisekunder, men kan få alvorlige følger, hvis det f.eks. er indgangen til et tællekredsløb, der så tæller for mange pulser. Her kan design hjælpe lidt, men det mest ideelle er et lille kredsløb efter kontakten, der udelukker disse korte ekstrapulser.

Faststofkontakter 
Kontakterne kan være faststofkontakter som f.eks. transistorer (bipolar, MOSFET...) og dioder.

Se også 
 Omskifter (elektrisk)
 Relæ
 Reed-kontakt
 Reed-relæ
 Ohmsk kontakt

 
Menneske-maskine interaktion
Elektromekaniske komponenter
Transducere
Salesianerne

Salesianerne er en katolsk orden for mænd. Den blev grundlagt i 1859 af den italienske præst Giovanni Bosco (1815–1888, kanoniseret 1934).

Se også 

Romerskkatolske kirke
Omskifter

En elektrisk omskifter er en komponent, som kan skifte en elektrisk forbindelse fra én elektrisk pol mellem 2 eller flere mulige elektriske forbindelser.

Herudover kan en elektrisk omskifter skifte flere poler samtidigt.

Faststofomskiftere 
Omskiftere kan være faststofomskiftere bestående af f.eks. transistorer (bipolar, MOSFET...) og dioder. Dioder laver kontakt den ene strømretning - men ikke den anden strømretning.

Se også 
 kommutator (elektrisk)
 kontakt (elektrisk)
 Reed-omskifter
 Reed-relæ
 Ohmsk kontakt

 
Menneske-maskine interaktion
Elektromekaniske komponenter
Transducere
Benediktinerordenen

Benediktinerordenen, Ordo Sancti Benedicti, O.S.B., er en munkeorden stiftet af den hellige Benedikt af Nurcia (Nursia, i dag Norcia) i året 529 på Monte Cassino, Italien.

Munkenes vigtigste opgave er den fælles tidebøn og dernæst arbejdet; Deres motto er Ora et labora – Bed og arbejd.
De skulle efter Benedikts regel forpligte sig til 
 Fast opholdssted
 Fattigdom og cølibat
 Lydighed

Ansgar, der indførte kristendommen i Danmark, var selv benediktiner, og der har været ca. 35 benediktinske munke- eller nonneklostre i Danmark.
Voer Kloster ved Mossø menes at have været det ældste.

Kilder/Henvisninger 
 Håndbog for danske lokalhistorikere

 – find yderligere info om munkeordner på MiddelalderInfo
 – Vor Frue Kloster, Åsebakken – Benediktinerinderne OSB
 – Sankt Lioba Kloster – Benediktinerinderne af den hellige Lioba

 
Romerskkatolske kirke i middelalderen
Fjeder

En fjeder er et fleksibelt elastisk objekt, der anvendes til at oplagre mekanisk potentiel energi. Fjedre er typisk fremstillet af fjederstål, men andre metaller og materialer med passende egenskaber ses også anvendt, i ældre tid træ og nu plastic.

Fjedre konstrueres forskelligt, afhængigt af om de fortrinsvis skal optage træk eller tryk. Inden for den klassiske mekanik beskrives fjederens egenskaber ved Hookes lov, hvor hver fjeder er karakteriseret ved en fjederkonstant.

De mest almindelige fjedertyper
 Bladfjeder – hvis der er flere fjederlameller, holdes de sammen med dragebånd
 Hydraulisk fjeder – oftest kombineret med støddæmpning 
 Pneumatisk fjeder – hvor fjedervirkningen sker ved at en luftart presses sammen i en lukket "sæk" eller i en cylinder med stempel 
 Skruefjeder – i både cylindriske og koniske udgave med hver deres fjederkarakteristik
 Spiralfjeder – som ethvert barn der har skilt et gammelt mekanisk vækkeur ad, vil kende ...
 Torsionsfjeder – hvor fjedringen sker ved at en stang med fastholdte ender vrides

Fjedre anvendes i næsten alle slags mekaniske konstruktioner, f.eks.:

 Anvendelse af fortrinsvis store fjedre:
 Biler
 Hestevogne
 Jordskælvssikring af bygninger
 Togvogne
 Anvendelse af fortrinsvis mellemstore fjedre:
 Cykelsadler og -stel
 Dørhåndtag, dørlåse
 Fjedervægte
 Sengebunde og springmadrasser
 Optrækkelige legetøjsbiler
 Anvendelse af fortrinsvis små fjedre:
 Elektriske relæer, kontakter og omskiftere
 I kontakter (afbrydere), i lamper (i lampesoklen), i telefongaflen, i speedometre
 Printere
 Ure med mekanisk værk (spiralfjeder) – armbåndsure, lommeure, stueure m.fl.

Se også 
 Elasticitet
 Støddæmper

Mekanisk energilagring
Bjerg-Elm

Bjerg-Elm (Ulmus glabra subsp. montana) minder om Storbladet Elm, men er lidt mindre, har glatte blad oversider og vokser ved kysterne, - hvis den ikke er uddød på grund af elmesyge.

Eksterne henvisninger 
 Billede

Træer
Elm

en:Ulmus glabra
Korkelm

Korkelm (Ulmus minor var. suberosa), også skrevet Kork-Elm, er et lille træ – en varietet af småbladet elm.

Træer
Elm
Skærmelm

 
Skærmelm (Ulmus laevis), også skrevet Skærm-Elm, er et op til 25 meter højt træ, der i Danmark vokser meget sjældent i f.eks. skovsumpe.

Beskrivelse 
Skærmelm er et stort, løvfældende træ med en åben og uregelmæssig kronebygning. Træet har en udpræget tendens til at danne "brætrødder" ved rodhalsen. Grenene er buede med talrige vanrisknuder. Barken er først behåret og rødbrun, men snart olivenbrun på lyssiden og gulgrøn på skygggesiden. Senere bliver den lyst gråbrun. Gamle grene og stammen får efterhånden en svagt furet bark med brede, regelmæssige kamme. Knopperne er spredtstillede, spidse og orangebrune.

Bladene er ægformede til rundagtige med stærkt asymmetrisk bladgrund og dobbelt savtakket rand. Oversiden er mørkegrøn og en smule blank, mens undersiden er lysegrøn med bløde, grålige hår. Høstfarven er gul. Blomstringen foregår før løvspring, dvs. i april. Blomsterne er samlet i kortstilkede bundter, og hver enkelt blomst er uregelmæssig (den mangler kronblade) med mange støvdragere. Frugterne er vingede nødder (kaldet "manna").

Rodnettet er dybtgående med kraftige hovedrødder. Derfra skyder der udløbere og rodskud i vejret.

Højde x bredde og årlig tilvækst: 25 x 20 m (40 x 30 cm/år).

Voksested 

Skærmelm er udbredt i Mellem- og Østeuropa, hvor den findes i floddale med fugtig til våd (ofte oversvømmet) og næringsrig jord.

I Danmark er den meget sjælden i løvskov og skovsumpe i det østlige Lolland og vestlige Falster.

I naturreservatet Vrapač, som hører under beskyttelsesområdet Litovelské Pomoraví i det øvre Mähren, Tjekkiet, fandtes arten indtil Middelalderen sammen med bl.a. ask, avnbøg, hassel, alm. hvidtjørn, alm. hyld, pære, rød kornel, småbladet elm, småbladet lind, spidsløn, stilkeg, storbladet lind og vintereg

Noter

Kilder 
 Signe Frederiksen et al., Dansk flora, 2. udgave, Gyldendal 2012. .

Eksterne henvisninger 
 Arne og Anna-Lena Anderberg: Den virtuella floran, Naturhistoriska riksmuseet 

Planter i Danmark
Træer
Elm
Småbladet elm

 
Småbladet elm (Ulmus minor) er et op til 20 meter højt træ, der i Danmark ofte er plantet og desuden er oprindeligt vildtvoksende. Denne art (og alle sorter af den) er modtagelig for elmesyge. Til forskel fra skovelm er undersiden af bladene næsten hårløse, på nær hårtotter ved sidestrengenes basis. Skov-Elm har desuden blade, der er 9-16 cm lange.

Beskrivelse 
Småbladet elm er et stort, løvfældende træ med en højt hvælvet og bredt udhængende krone. Stammen er tyk med oprette hovedgrene, der er tæt forgrenede. Barken er først gulbrun på lyssiden og grøn på undersiden. Senere bliver den bleggrå med mørke revner, og til sidst får den dybe furer og høje kamme. Knopperne er spredte, ægformede og blanke med en brunlig spids og svag behåring.

Bladene er 3-10 cm lange, mere eller mindre elliptiske og meget skæve ved grunden. Bladranden er rundtakket eller dobbelt tandet. Oversiden er klart grøn og blank, mens undersiden er lysegrøn med små, hvide hårtotter ved ribbevinklerne, men ellers næsten glat. Blomsterne er samlet i små hoveder. De enkelte blomster mangler kronblade, men standen ser rød ud på grund af støvdragernes farve. De springer ud før løvspring. Frugterne er nødder med vinge rundt langs hele kanten. De modner godt og spirer villigt i Danmark.

Rodnettet består af dybtgående og vidtrækkende hovedrødder med fint forgrenede, højtliggende siderødder. Træet sætter mange rodskud.

Højde x bredde og årlig tilvækst: 30 x 15 m (40 x 30 cm/år).

Voksested 

Småbladet elm hører hjemme på fugtig og næringsrig bund i floddale over hele Centraleuropa. Det formodes, at enkelte bestande på Bornholm, Møn og Sydsjælland er oprindelige.

I Storelyng, som er en lokalitet i Åmosen, findes arten sammen med bl.a. firblad, alm. fredløs, hindbær, alm. hvidtjørn, alm. hyld, kvalkved, alm. røn, dunbirk, engriflet hvidtjørn, fruebær, rørgræs, seline, skovhullæbe og stiv star

Sorter 
Der findes en varietet af denne art med navnet Kork-Elm (Ulmus minor var. suberosa). Den ser ud til at være mindre sårbar overfor elmesygen end hovedarten.

Note

Kilder 
 Signe Frederiksen et al., Dansk flora, 2. udgave, Gyldendal 2012. .

Eksterne henvisninger 
 Arne og Anna-Lena Anderberg: Den virtuella floran, Naturhistoriska riksmuseet 

Træer
Tørketålende planter
Elm
Skov-elm

 
Skovelm (Ulmus glabra), også skrevet Skov-Elm eller normalt bare elm, er et op til 30 meter højt træ, der vokser i skove og hegn. Frugterne er vingede nødder, kaldet "manna". Alle dele af træet er meget seje. Det videnskabelige navn glabra betyder glat på latin, hvilket hentyder til den hårløse unge bark. Træet kaldes også storbladet elm.

Beskrivelse 
Skovelm er et stort, løvfældende træ med oprette grene og stor, rund krone. Barken er først grøn, senere sølvgrå og glat. Til sidst bliver den lysegrå med mørke furer. Knopperne er spredte, butte og rødgrå. Blomsterknopperne er større, mere brune og helt runde. På meget kraftige vanris vil bladene være 3-lappede på den yderste del. Normale blade er omvendt ægformede med én tydelig spids. Oversiden er meget ru og mørkt grøn, mens undersiden er lysere.

Blomstringen finder sted før løvspring i april, og blomsterne består kun af støvknapper og støvfang. De sidder samlet i tætte bundter, der lyser mørkt rosa før løvspring. Frugterne er vingede nødder ("manna"), som ses på grenene lige før løvspring. Frøet er modent allerede i juni, og det spirer villigt – næsten alt for villigt – herhjemme.

Rodnettet er fint forgrenet og når langt ud og ned.

Højde x bredde og årlig tilvækst: 30 x 20 m (40 x 30 cm/år).

Voksested 
Elm er blandt de mest vindføre træer, vi har. Den stiller kun små krav til jordbunden, men trives allerbedst på dyb, kvælstofrig muld.

Skovelm er udbredt i Mellemøsten, Kaukasus, Sibirien og Europa, herunder i Danmark, hvor den optræder som skovtræ i blandede løvskove på mineralrig, porøs muldbund.

I Mareskov, som er en stævningsskov i Eskebjerg Vesterlyng i Nordvestsjælland, findes arten sammen med bl.a. benved, alm. berberis, ene, alm. gedeblad, hassel, alm. hvidtjørn, alm. hyld, kvalkved, alm. røn, hunderose, rød kornel, slåen og vrietorn

Anvendelse 
Specielt egnet til læplantninger på vindudsatte lokaliteter. Skud og grene ædes gerne af hjortevildt.

Træet tåler stærk beskæring. På grund af elmens kraftige ungdomsvækst kan tidlig beskæring være nødvendig i blandingsbevoksninger. Bladene omsættes hurtigt i jordbunden og virker mulddannende. Arten kan blive meget gammel, men den angribes dødeligt af elmesyge, som næsten har udryddet arten i Danmark.

Der findes en variant, bjergelm, som har glatte bladoversider, og som vokser på kyster, hvor den almindelige skovelm får svedne blade.

Note

Kilder 
 Signe Frederiksen et al., Dansk flora, 2. udgave, Gyldendal 2012. .
 Træer og buske til skovbryn, læhegn og vildtplantninger 
 Sten Porse: Plantebeskrivelser, DCJ 2003 (CD-Rom).

Eksterne henvisninger 
 Arne og Anna-Lena Anderberg: Den virtuella floran, Naturhistoriska riksmuseet 

Træer
Elm
Baroni

Et baroni er en subnational enhed, ofte af ringere omfang eller betydning end et grevskab. Tidligere var et baroni et len, der stod under en barons overhøjhed. I Danmark blev betegnelsen lensbaroni anvendt, og modsat andre lande var baron hertillands kun en ærestitel, mens det var den såkaldte lensbaron, der var forlenet med et landområde.

Danmark 
Ved forordning af 1671 åbnede den danske konge (Christian 5.) for, at adelige, der ejede jord nok, kunne oprette friherreskaber (baronier) og samtidigt erholde titel af lensfriherre (lensbaron). Den ældste søn i et baroni fik oprindeligt titel af lensbaron, mens øvrige sønner fik titel af baron. Efter lensafløsningen i 1919 blev titlen lensbaron afskaffet. Titlen nedarves dog fortsat.

Minimumstørrelsen for et baroni var 1000 tdr. hartkorn. Hensigten var at knytte adelen tættere til Kronen. Det var oprindeligt bundet til slægten, kunne ikke handles eller pantsættes og gik tilbage til kronen i tilfælde af, at slægten uddøde. I perioden 1672-1843 blev der oprettet 30 baronier. I 1919 var der 14 tilbage.

Retten til at oprette len, stamhuse og fideikommiser blev ophævet med Grundloven, og med lensafløsningen i 1919 fastsatte man nærmere vilkår for, at lenene kunne overgå til besidderne.

England 
I England behøvede et baroni ikke at være en samlet enhed, men kunne være spredt ud over store områder, eksempelvis baroniet tilhørende jarlen af Pembroke, hvis godser var beliggende i England, Irland og Normandiet.

Se også 
 Danske grevskaber og baronier
Kommutator (elektrisk)

En mekanisk kommutator er en vinkelafhængig elektrisk omskifter, som sidder på rotoren af elektromotorer til jævnspænding og som formidler den elektriske kontakt via fjederbelastet kul eller metal, som sidder på statoren. Kommutatoren fungerer som en variabel frekvens vekselretter.

En del nyere elektromotorer har elektronisk kommutering de kaldes fx Børsteløse DC-motorer. Fordelen ved disse elmotorer er mindre mindre vedligeholdelse, højere mulig start drejningsmoment, variabel hastighed, lavere udgift og mindre elektrisk støj. Elektronisk kommutering kan fx anvende Hall sensorer, som registrerer magnetfeltsveksling og de anvendes til at styre transistorer eller andre halvlederkomponenter.

Se også
Elektronik

Referencer

Eksterne henvisninger
LRK torquemax (PS: Den med viklingerne er statoren - og huset og centeraksen roterer):
Peters LRK Site
machinedesign.com: Do-it-yourself brushless

Kontakter og omskiftere
Elektromotorer
Elektrisk energigearing
Kalenderlys

Kalenderlyset er en forholdsvis ny juletradition, der bunder i en meget ældre  skik, hvor man talte dagene til jul.

I starten af 1900-tallet var det almindeligt, at man i skolerne talte dagene til jul. I forskellige familier havde man hjemmegjorte kalendere, nogle med lys, som blev tændt for hver dag, der gik. I 1935 udkom en bog: "Smaa Fester – glade Gæster" af Lis Byrdal, der beskrev det første hjemmegjorte kalenderlys: 

"En idé til børnene er at dele et lille tykt lys med 23 tynde, sorte tuschcirkler, som man kan lægge farver imellem, hvis man vil. Hver aften lige fra d. 1. december brænder man så et stykke ned – hele tiden til den næste streg. Den dag lyset brænder ud, er det jul – og træet tændes."

Den danske virksomhed Asp-Holmblad solgte de første fabriksfremstillede datolys, i Danmark i 1942 under den tyske besættelse. Til kalenderlyset hører ofte en hjemmelavet juledekoration som lysholder i ler omviklet med sølvpapir eller i oasis. Juledekorationen er pyntet med forskellige former for naturpynt. Grundbestanden er normalt gran eventuelt flere forskellige typer fx normannsgran og nobilis, men også kristtjørn, vedbend, grankogler, tørrede planter fra haven eller fra skoven, kugler og bånd og indendørs lyskæder kan anvendes til pynt i juledekorationen.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 Alt om Julen
 historie-online.dk: Julekalendere og kalenderlys

Julepynt
Levende lys
Kræmmerhus

Kræmmerhus hører til på juletræet og dannes ved at dreje et stykke passende materiale, så det får form af en kegle, hvorefter der pålimes en hank. 

Et kræmmerhus er ofte hjemmegjort i papir, men findes i utallige udgaver. Traditionelt skal det fyldes med godter, f.eks. pebernødder eller bolsjer, så det er klar, når "træet skal spises". Kræmmerhuset er en af de ældste former for pynt på juletræet. Det ældste kendte julekræmmerhus er fra 1866. Det har en illustration af en tapper landsoldat, der svinger med en bøgekvist. 

Kræmmerhuset på juletræet er luksusudgaven af de kræmmerhuse, som førhen blev brugt som emballage, når der blev handlet ved købmanden og med omrejsende kræmmere, der solgte mel, sukker og gryn "i løs vægt".
Sådanne kræmmerhuse kunne frembringes umiddelbart af de handlende.

Henvisninger

Eksterne henvisninger 
 Historie-Online.dk

Julepynt
Traditioner fra Danmark
Juletræer
Indpakning
Peters Jul

Julefortællingen Peters Jul er en samling af digte omhandlende dansk jul i slutningen af 1800-tallet. 

Versene er velkendte, og allermest de første strofer af "Før Julen":

 Jeg glæder mig i denne tid;
 nu falder julesneen hvid,
 så ved jeg julen kommer

 Min Far hver dag i byen går
 og når han kommer hjem, jeg står
 og ser hans store lommer.

Den blev udgivet første gang i december 1866. Historien er af Johan Krohn med delvis håndkolorerede tegninger af Otto Haslund og forfatterens bror Pietro Krohn. Førsteudgaven var lille og undseelig, så Johan Krohn nægtede, at den måtte udgives. Den var dog trykt, og da forlaget gik konkurs indvilgede han i, at den alligevel måtte sælges. I årene efter 1866 udvidede han teksten med "efter julen" og i 1870 udkom den udvidede udgave og nu alene med Pietro Krohns tegninger. Udgaven fra 1889 var den første farvetrykte med tegningerne bearbejdede af Frants Henningensen. Den tredje illustrator af Peters Jul er Herluf Jensenius', hvis udgave kom på Gyldendal i 1947.

For mange er Peters Jul indbegrebet af dansk hyggelig jul. Historien følger drengen Peter fra et velstillet hjem hele vejen gennem optakten til julen, over juleaften, nytårsaften og helt til hellig tre konger, hvor julen er endegyldigt ovre, og det gamle visne juletræ køres væk.

I historien er der kræmmerhus og julegås, juletræ og hemmelige julegavepuslerier, levende lys, sne og en rigtig julemand, der sørger for at bringe julen til alle hjem med artige børn. En familie der hygger for hinanden og en gammel bedstemor, der kommer på besøg og fortæller spændende historier, samt den fattige Rasmus der bliver inviteret og får et stykke julekage, et stykke legetøj og Peters ældste trøje. Jo, der er ægte, gammeldags borgerlig julehygge hele vejen igennem bogen.

I 1961 skrev Habakuk en gennemført satirisk parodi på Peters Jul.

Bogen Peters Jul er i 2006 blevet filmatiseret af Jeppe Søe og udgivet på DVD med blandt andre Grethe Sønck og Peter Belli som fortællere. Filmen er optaget i Ribe, Danmarks ældste by, på museet Quedens Gaard, der er autentisk for perioden. Et af Johan Krohns børnebørn er med på filmens bonusspor med samtidshistorier om brødrene Krohn og deres jul i familien.

Litteratur 
 Johan Krohn, Peters jul, 1. Før Julen, 1866
 Habakuks Jul (1961)
 Mogens Lebech, Peters Jul gennem 100 År, Ringsted, 1966.

Eksterne kilder/henvisninger 
https://www.egebaekken.dk/harkiv/PetersJul1866.pptx Historien om førsteudgaven af Peters Jul fra 1866 med tilhørende tegninger (PowerPoint)
Johan Krohn – Peters Jul – hele teksten med forord
Peters Jul hos Julidannevang -  Gennemgang og alle vers
 Kalliope indeholder hele teksten til Peters Jul og andre af forfatterens værker

Værker om julen
Litteratur i 1866
Solbær

Solbær (Ribes nigrum) er en op til 2 meter høj busk, der er almindeligt dyrket i haver for sine bær, som også kaldes solbær. Busken findes også vildt i skove og hegn på næringsrig og fugtig bund.

Solbær har etymologisk ikke noget med sol at gøre; førsteleddet kommer muligvis fra et ord, der betyder 'smudsig' eller 'sort'.

Beskrivelse 
Solbær er en lille, løvfældende busk med opret vækst. Senere kan gamle grene blive nedliggende. Barken er først gulbrun og glat, men derefter mere grå og til sidst næsten sort. Både bark, knopper og blade er tæt besat med duftende kirtler. Knopperne er spredte og rødbrune, næsten glatte.

Bladene er 3-5 lappede med savtakket rand og en friskgrøn farve. Blomsterne sidder i lange klaser fra bladhjørnerne. De er klokkeformede med grøn yderside og rødlig inderside. De sorte bær har glat skind og blivende bæger. Frøene spirer villigt i Danmark.

Rodnettet er meget højtliggende og fint forgrenet. De nedliggende grene, der rører jorden, slår rod.

Højde x bredde og årlig tilvækst: 2 x 2 m (20 x 20 cm/år).

Voksested 
Solbær gror vildt i Danmark. Den er især almindelig i Østjylland og på Øerne. Her findes den i fugtige krat og ellesumpe, hvor der er et højt indhold af kalium og magnesium.

Anvendelse 

I gammel lægekunst benyttede man afkog af bladene imod gigt, urinvejssygdomme og astma.

De dyrkede sorter er fremmedbestøvede. På Solbær ses tit en filtagtig, brun belægning på undersiden af bladene. Det er sommerstadiet af Weymouth-fyrrens blærerust.

Bærret indeholder pektin og er derfor velegnede til syltning, men er også gode til saft og kager, i desserter, som te og ikke mindst som solbærvin.

Bærret indeholder A-, B-, C- og E-vitamin, kalcium og jern. Endvidere indeholder frugten en fedtsyre, der ser ud til at virke forebyggende imod hjerte/karsygdomme.

Sorter 
 Ben Hope
 Ben Tron
 Narve Viking
 Zusha

Se også 
 Bær

Kilder 
 Signe Frederiksen et al., Dansk flora, 2. udgave, Gyldendal 2012. .
 Sten Porse: Plantebeskrivelser, DCJ 2003 (CD-Rom).

Eksterne henvisninger 
 Arne og Anna-Lena Anderberg: Den virtuella floran, Naturhistoriska riksmuseet 

Buske
Nytteplanter
Haveplanter
Ribs-slægten
Bær
Vild ribs

 
Vild ribs (Ribes spicatum) er en busk, der vokser i skove og hegn. Den ligner haveribs, men blomstens underbæger er svagt klokkeformet (ikke skålformet) og støvknapperne er lige så lange som brede. Desuden er bladene gråligt hårede på undersiden.

Beskrivelse 
Vild ribs er en op til 2 meter høj, løvfældende busk med en opret, åben vækstform. grenene er stive og rette, mens sidegrenene kan være noget overhængende. Med tiden bliver de ældste grene nedliggende. Barken er først lyst grågrøn, men senere bliver den opsprækkende, og gamle grene har mørkegå grene. Knopperne er spredte, spidst ovale og grålige.

Bladene er femlappede med savtakket rand. Bladpladen ind mod stilken er lige afskåret (modsat hjerteformen hos haveribs). Oversiden er rynket og mørkegrøn, mens undersiden er lysegrøn og gråligt håret. Blomstringen sker lige efter løvspring, hvor man ser blomsterne samlet i overhængende klaser med 10-20 blomster fra bladhjørnerne. De enkelte blomster er klokkeformede med små, rødlige bægerblade og bittesmå, grønne kronblade. Modsat hos Have-Ribs er blomstens underbæger svagt klokkeformet (ikke skålformet) og støvknapperne er lige så lange som brede. Frugterne er klare, røde bær, som modner godt. Frøene spedes med fugle og spirer godt i Danmark.

Rodnettet er meget højtliggende, men vidt udbredt.

Højde x bredde og årlig tilvækst: 2 x 2 m (25 x 25 cm/år).

Voksested 
Planten vokser i sumpskove, ellekrat og langs vandløb i Danmark, hvor man ser den sammen med bl.a. kærdueurt, kærsnerre, lundrapgræs, rødel, solbær, stor nælde, sumpforglemmigej og sværtevæld.

Kilder 
 Signe Frederiksen et al., Dansk flora, 2. udgave, Gyldendal 2012. .

Eksterne henvisninger 
 Arne og Anna-Lena Anderberg: Den virtuella floran, Naturhistoriska riksmuseet 

Buske
Nytteplanter fra Europa
Ribs-slægten
Stikkelsbær

 
Stikkelsbær-busk (Ribes uva-crispa) eller bare kaldet Stikkelsbær er en op til 1,5 meter høj busk, der dyrkes for sine bær, kaldet stikkelsbær. Den findes også forvildet i skov og hegn over hele landet. Stikkelbær er let at kende på sine torne og gul-grønne bær.

Beskrivelse 
Stikkelsbær er en lav, løvfældende busk med bred og overhængende vækst. Grenene er stærkt tornede. Barken er først grågrøn, men senere bliver den gråsort og sprækker op. Knopperne er spredte og lysegrå.

Bladene er runde med 3-5 lapper og takket rand. Oversiden er blank og mørkegrøn, mens undersiden er lysegrøn. Blomsterne sidder tre og tre i bladhjørnerne. De er hvidgrønne med store bægerblade. Frugterne er gule eller rødbrune, hårede bær med blivende bæger. De kaldes stikkelsbær. Frøene spirer villigt i Danmark.

Rodnettet er fint forgrenet og meget højtliggende. Grenene slår rod, hvis de rører jorden i længere tid.

Højde x bredde og årlig tilvækst: 1 x 1,5 m (5 x 10 cm/år).

Voksested 

Stikkelsbær vokser i Danmark, hvor den findes vildt og forvildet i skovbryn, krat og hegn på mineralrig muldbund.

Kultivering og anvendelse 

Stikkelsbærret dukkede op i Frankrig omkring år 900, men det var først i 1500-tallets England, at busken blev dyrket. Busken har været dyrket i Danmark ude på landet omkring år 1800 og er i dag dyrket i mange haver. Bærrene anvendes i dag primært til frisk konsum, og i bagværk, men er også velegnet til syltning.

Busken kan blive angrebet af en meldug, "Stikkelsbærdræber", som danner et tæt, brunt lag på blade, skud og bær.

De podede, opstammede buske trives bedst.

Kilder 

 Signe Frederiksen et al., Dansk flora, 2. udgave, Gyldendal 2012. .

Eksterne henvisninger 
 Arne og Anna-Lena Anderberg: Den virtuella floran, Naturhistoriska riksmuseet 

 Stikkelsbærliste 
 Dansk Stikkelsbærlaug 

Buske
Ribs-slægten
Bær
Nytteplanter
World Organisation of the Scout Movement

World Organization of the Scout Movement, verdensspejderorganisationen omfatter spejderkorps i hele verden. Stiftet af Lord Robert Baden-Powell.

WOSM optager både piger og drenge, mens søsterorganisationen WAGGGS (World Association of Girl Guides and Girl Scouts) kun er for piger.

Der er over 50 millioner spejdere organiseret i WOSM.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 World Scout Bureau 

Spejder
Tranebær (plante)

 
Tranebær (Vaccinium oxycoccus) er en 4-8 centimeter høj dværgbusk med krybende trådtynde grene. Tranebær vokser i Danmark på tørvebund eller hængesæk i fattigkær eller højmoser. Bærrene er oftest mørkerøde og har en bitter-syrlig smag og anvendes især til saft og syltning. Bærrene indeholder en del benzoesyre,, der i fødevareindustrien er et almindeligt anvendt konserveringsmiddel, men som også kan være allergifremkaldende. Fødevareallergikere bør derfor være varsomme med at spise bær, saft eller syltetøj, der er baseret på tranebær.

Beskrivelse 
Tranebær er en krybende, stedsegrøn dværgbusk med korte, tynde stængler. Bladene er små (6-10 millimeter lange) og blanke og blomsterne pink. Den er stedsegrøn på den måde at forstå, at selv om bladene bliver rødbrune om efteråret, så farves de samme blade igen grønne næste forår. Bærrene er små, røde og runde og sidder som perler på en snor.

Rodnettet er meget fint og tyndt, men vidtstrakt.

Højde x bredde og årlig tilvækst: 0,05 x 0,5 m (5 x 20 cm/år).

Voksested 
Tranebær er i Danmark almindelig i Vest- og Nordjylland i fattigkær og højmoser, men sjælden i resten af landet. Den er mere almindeligt udbredt i resten af Norden og findes også i Grønland. Den vokser f.eks. på den gyngende del af højmosen, hængesækken, hvor den udnytter den rigelige adgang til lys og vand. Her vokser den i sur jord (med pH under 5)<ref name="JEcology">[https://www.jstor.org/stable/pdf/2960511.pdf?refreqid=excelsior%3A67004c5cb6931c7cbc6733b0e932e5fd Jaquemart, A.-L. (1997) Vaccinium oxycoccos L. (Oxycoccus palustris Pers.) and 'Vaccinium microcarpum (Turcz. ex Rupr.) Schmalh.(Oxycoccus microcarpus Turcz. ex Rupr.)] Journal of Ecology 85: 381-396.</ref> og klarer de meget mineralfattige betingelser gennem et symbiotisk samliv med mycorrhiza-svampe, blandt hvilke den mest velbeskrevne er ascomyceten Hymenoscyphus erica.

I Asferg mose nord for Randers vokser den sammen med bl.a. revling, rosmarinlyng, hedelyng, klokkelyng, mosebølle, mosepors, tuekogleaks og tuekæruld.

 Anvendelse 
Tranebærsaft anvendes (primært i form af tabletter og kosttilskud) som forebyggelse mod urinvejsinfektion og blærebetændelse, men forskning tyder på, at saften ikke har nogen væsentlig effekt.Tranebær mod urinvejsinfektioner? Videnskab.dk Førhen blev tranebærret brugt som middel mod skørbug på grund af sit høje indhold af C-vitamin. I USA fås tranebær ved juletid. Den art, storfrugtet tranebær (Vaccinium macrocarpon), der dyrkes i USA, kaldes "Cranberry", og frugterne kan blive lige så store som kirsebær. Cranberrysovs serveres til kalkunen på Thanksgiving Day.

 Billeder 

 Referencer 

 Eksterne kilder/henvisninger 
 Sten Porse: Plantebeskrivelser, DCJ 2003 (cd-rom).
 Signe Frederiksen et al., Dansk flora'', 2. udgave, Gyldendal 2012. .

 Arne og Anna-Lena Anderberg: Den virtuella floran, Naturhistoriska riksmuseet 

Haveplanter
Buske
Surbundsplanter
Hvide blomster
Nytteplanter
Stedsegrønne
Bær
Grønlands flora
World Association of Girl Guides and Girl Scouts

World Association of Girl Guides and Girl Scouts er en verdensspejderorganisation, som kun består af piger.

Drengespejderne (samt piger) er organiseret i WOSM (World Organisation of the Scout Movement).

Eksterne henvisninger 
 WAGGGS

Spejder
Tormentil

Tormentil (Potentilla erecta) er en 10-30 cm høj urt, der vokser på enge, heder og morbund i skove. Blomsterne er gule og hele planten indeholder en rød saft, der har givet arten tilnavnet "blodrod". Roden bruges til fremstilling af snapseudtræk.

Beskrivelse 
Tormentil er en flerårig urt med en opstigende eller helt opret vækstform, som får planten til at ligne en lille, halvkugleformet busk. Stænglerne er runde i tværsnit og fint behårede. Bladene findes dels som langstilkede grundblade og dels som ustilkede (eller kortstilkede) stængelblade. De sidste sidder spredt, og de er trefingrede med grove tænder ved spidsen af hvert afsnit. Oversiden er blank og græsgrøn, mens undersiden er noget lysere.

Blomstringen sker i juni-august, og hver blomst sidder på en særskilt stængel. Blomsten er 4-tallig, hvad der er meget usædvanligt hos potentil og i Rosen-familien i det hele taget. Kronbladene er lysegule med en tydelig indskæring i spidsen. Frugterne består af 4-8 småfrugter hver.

Rodnettet består af en kraftig hovedrod, som bærer mange, grove siderødder. Ved såring giver røderne en højrød saft fra sig, hvad der har givet planten navnet "Blodrod".

Højde x bredde og årlig tilvækst: 0,25 x 0,25 m (25 x 25 cm/år), heri dog ikke medregnet overjordiske udløbere.

Hjemsted 

Arten er udbredt i det meste af Europa, hvor den findes i lyse skove, på heder, og i moser. Den foretrækker overalt en sur, mineralfattig bund.

I Danmark er den almindelig i hele landet.

Ved Volstrup ca. 7 km nordvest for Hobro og på østsiden af Simested Å vokser arten sammen med bl.a. hjertegræs, alm. star, gifttyde, gul iris, kragefod, kærtidsel, næbstar, sideskærm, sumpkællingetand, topstar, toradet star, trævlekrone, tuestar, tykbladet ærenpris, vandmynte og vellugtende gulaks,

Anvendelse 
Den røde farve i roden gør, at udtræk i snaps giver en blodrød drik.

Note

Kilder 
 Signe Frederiksen et al., Dansk flora, 2. udgave, Gyldendal 2012. .

Eksterne henvisninger 
 Arne og Anna-Lena Anderberg: Den virtuella floran, Naturhistoriska riksmuseet 

Flerårige urter
Gule blomster
Surbundsplanter
Potentil
Farveplanter
Kragefod

 

Kragefod (Comarum palustre) er en 30-80 cm høj urt, der vokser i Danmark vokser f.eks. i højmoser og ved sø- og åbredder.

Beskrivelse 
Kragefod er en løvfældende flerårig urt med en nedliggende-opstigende vækstform. Planten danner første år en roset af blade. Stænglerne er dunhårede og rødbrune, og de bærer spredtstillede og femfingrede blade, der har goft takket rand. Oversiden er mørkegrøn, mens undersiden er lysere grøn.

Blomstringen sker i juni-august, hvor man ser de endestillede, brune blomster. De er regelmæssigt 5-tallige og formet som potentilblomster. Frugterne er små nødder, som sidder forsænket i blomsterbunden.

Rodnettet består af underjordiske stængler, som bærer de trævlede rødder.

Højde x bredde og årlig tilvækst: 0,75 x 0,50 m (75 x 50 cm/år), heri ikke medregnet skud fra de underjordiske udløbere.

Voksested 

Kragefod hører hjemme i Kaukasus, Centralasien, Sibirien, Nordamerika (herunder også i Grønland) samt Europa. Den findes, hvor mosepors og tranebær gror, altså i de sureste og mest fattige højmoser. Den er afhængig af fuld sol og konstant fugtighed for at trives og den tåler derfor ikke konkurrence fra græsser eller tæt buskvækst.

I Danmark findes den almindeligt i Jylland og Nordøstsjælland og i øvrigt hist og her i højmoser, klitlavninger og ved sø- og åbredder.

På skydeområdet ved Tranum findes arten i kystklitternes lavninger sammen med bl.a. alm. engelsød, alm. mangeløv, alm. mjødurt, dyndpadderok, enskællet sumpstrå, mannasødgræs, strand, Sump-Kællingetand, trævlekrone, vandmynte og vandnavle

Note

Kilder 
 Signe Frederiksen et al., Dansk flora, 2. udgave, Gyldendal 2012. .

Eksterne henvisninger 
 Arne og Anna-Lena Anderberg: Den virtuella floran, Naturhistoriska riksmuseet 

Flerårige urter
Surbundsplanter