alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Босилково (област Смолян)

Босилково е село в Южна България. То се намира в община Баните, област Смолян.

География 
Село Босилково се намира в планински район.

Село Босилково, намиращо се в Южна България, е едно от най-подходящите места за отдих.
Отстои на 66 км североизточно от град Смолян, на 22 км северозападно от село Баните, на 56 км югоизточно от град Чепеларе и в същата посока на 242 км от столицата София.
Селото е водоснабдено и електрифицирано. Тук функционират кметство и смесен магазин. Най-близките основно училище, целодневна детска градина, здравна служба, църква и джамия се намират в село Давидково. Многопрофилна болница има в областния град Смолян.
Питейната вода е една от най-чистите води в България. Температурата не превишава повече от +1 градуса.
Постоянното население е около 70 души. Местните жители се занимават главно с животновъдство и растениевъдство и млекопроизводство.

Културни и природни забележителности 
В Босилково има открити остатъци от храм – златни гърнета, прибори и няколко кръста.
Местността „Чукаря“ представлява обособена, естествено защитена местност – ниско възвишение, която през късната бронзова епоха (XV-XI век пр. Хр.) се трансформира в Тракийското скално светилище. Тук са открити най-ранните археологически паметници в община Баните – глинени култови идоли, съдчета и керамични фрагменти.

В селото всяка година, в началото на месец юли има курбан, на връх СВОБОДА, за всички от с. Босилково, заедно със с. Давидково.

Други 
Жителите на това село са малък брой – главно застаряващо население. Преди години жителите на селото са наброявали около 1500 души, но са се изселили (повечето) в град Хасково, Пловдив и село Копринка, общ. Казанлък. Все още в това село има жители, а лятото има почиващи и връщащи се стари жители на отдих.

Кухня 
Кухнята е много стара, но запазена. Приготвяните храни са типични за родопската кухня – трахана, пататник, клин, качамак и др. През лятото главният зеленчук на масата са гъбите (пачи крак, овчи крак, сърнела и манатарки – които са в изобилие).

Бележки 

Села в област Смолян
Населени места в община Баните
Ботево (област Варна)

Ботево е село в Североизточна България. То се намира в община Аксаково, област Варна. Старото му име е Юшенлий.

История 
През 1923 г. в селото функционира железопътна станция, която по време на румънската окупация на Добруджа се използва като разменна гара. Запазени са сведения от 16 март 1923 г., според които в селото се състоят срещи между роднини, живеещи от двете страни на румънско-българската граница.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Аксаково
Обекти, наречени на Христо Ботев
Ботево (област Видин)

Бо̀тево е село в Северозападна България. То се намира в община Видин, област Видин.

История 
Край селото, на самия бряг на Дунав, са открити останки от кръстовидна църква, може би строена като мартирий и използвана от началото на V до края на VI век.

Старото име на селото е Сабри паша кьой. До 1877 г. е било заселено с черкези, които след освобождението го напускат.

Външни препратки 
 История на село Ботево
 История на село Ботево.ppt
 Управление

Села в област Видин
Населени места в община Видин
Обекти, наречени на Христо Ботев
Ботево (област Монтана)

Бо̀тево е село в Северозападна България. То се намира в община Вълчедръм, област Монтана.

История 
В миналото селото се е наричало „Черкез махала“, основано е от три рода.

Външни препратки 

Села в област Монтана
Населени места в община Вълчедръм
Обекти, наречени на Христо Ботев
Бояново (област Видин)

Боя̀ново е село в Северозападна България. То се намира в община Грамада, област Видин.

История 
През зимата на 1950 – 1951 година, по време на довелата до Кулските събития насилствена кампания за „масовизация“ на колективизацията, в селото е създадено Трудово кооперативно земеделско стопанство.

Бележки 

Села в област Видин
Населени места в община Грамада
Братово (област Бургас)

Братово е село в Югоизточна България. То се намира в община Бургас, област Бургас.

География
Селото се намира на 5 км от Лукойл-Бургас и на 14 км от общинския и областен център Бургас. Граничи със селата Полски извор (6 км), Равнец (5 км), град Камено (7 км) и бургаския квартал Долно Езерово (6 км). Почвата е черноземна. Климатът е черноморски.

История 
Старото име на село Братово е Джанкардаш (на турски – братска душа). Създател на селото е търговецът Найден Проданов Стоянов. Той се заселва през 1913 г. Семейството му идва от село Кавакли, Лозенградско, Турция. Четири години по-късно, през 1917 г., идват и се заселват други бежанци от селата Кавакли, Теркозли и Дервеня. Общо преселниците от Кавакли са 25 семейства.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Други 
Църква „Рождество на Пресвета Богородица“.

Източници 

Села в област Бургас
Населени места в община Бургас
Братово (област Търговище)

Братово е село, разположено в Североизточна България. Намира се в община Търговище, област Търговище.

История 
Допуска се, че селищната могила при Братово е възникнала през късния неолит. Тя е с диаметър 50 м и височина до 6 м. Разположена е източно от селото до приток на река Врана. Наблизо има селище от същия период.

Има сведения за потурчване на местното (днешно турско) население през 16 век.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
 Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Забележителности 
В землището на селото се намира защитената местност „Петка Балкан“, на която местните жители провеждат събори.

Източници

Външни препратки 
 Местоположение на селото в Уикимапия

Села в област Търговище
Населени места в община Търговище
Брезе (област Смолян)

{{друго значение|селото в област Смолян|

Брезе е село в Южна България. То се намира в община Девин, [[област Смолян].

География 
Село Брезе се намира в планински район. Разположено е в южната част на планинския масив Чернатица в Родопите. Отстои на 15 км от общинския център – гр. Девин, и на 30 км от областния център – гр. Смолян. Намира се на 1150 м надморска височина.

История 
През 1872 година в селото има 100 къщи. От 1878 до 1886 година то попада в т. нар. Тъмръшка република. През 1920 година в селото живеят 800 души, през 1946 – 1034 души, а през 1965 – 951 души.

Религии 
Населението е съставено от православни християни и българи мюсюлмани.

== Културни и природни забележителности ==
Селото е разположено сред девствени иглолистни гори и е много живописно със своите старинни каменни и новоизградени къщи, съхранили белезите на традиционната Родопска архитектура. Местното население е запазило през вековете характерният говор, песните и обичаите си, които оставят трайни впечатления сред гостите и туристите, посещаващи населеното място.

Най-голямото богатство на селото са топлите минерални извори, извиращи на около 5 км южно от него в местността Беденски бани, на десния бряг на река Широколъшка. Минералната вода извира с дебит 10,37л/сек и температура 74-760С. Термоминералните извори се извличат чрез изградени дълбоки сондажи, като на терена водата при отворен сондаж излиза на самоизлив. Водата е хидрокарбонатно-сулфатно-натриева, с повишено съдържание на въглероден двуокис и минерализация 1,7 – 1,8 г/л. Подходяща е за лечение на заболявания на опорно-двигателния апарат, нервната, половата, сърдечно-съдовата и храносмилателната система.

В района на селото има множество природни и културни забележителности – неразработена пещера в местността „Каров мост“, останки от средновековно селище и некропол на връх „Свети Никола“, старинни каменни гробища в местността „Кум Кидик“, стар римски път в местността „Ченгене Кьошк“, новоизграден параклис в местността „Синора“ и др.

Съхраненото културно-историческо наследство се съчетава с изключително богатство на природни ресурси – гори, поляни, чист въздух, топли минерални извори, разнообразни растителни и животински видове.

Известни личности 
 Родени в Брезе
 Д-р Нухов
 Отец Илиян, протодякон на Пловдивския митрополит
 Любомир Огнянов (р. 1941), историк

Източници

Външни препратки 
 Село Брезе 
 Радио и телевизия в Брезе 

Села в област Смолян
Населени места в община Девин
Брезе (Софийска област)

Брезе е село в Западна България. То се намира в Община Своге, Софийска област.

География 
Село Брезе се намира в планински район, в западната част на Стара Планина. Асфалтов път го свързва със село Искрец. До другите му две съседни села Бракьовци и Зимевица от селото се достига посредством черен път, достъпен предимно за джипове и камиони.

История 
Основано от преселници от софийското село Бояна в началото на османското владичество, Брезе първоначално представлява едва няколко къщи, намиращи се в местността „Белинов кръст“. И до днес там могат да се открият останки от старите зидове, а също и кръст, издълбан в голям камък – свещеното място, около което се образувало първоначалното селище.

Заради географското си разположение навътре в планината, селото остава добре защитено и османското присъствие там е минимално. Брезе се разраства, а основният поминък на хората е животновъдството и земеделието. От XI-XIII век датират останките на опожарен от турците манастир, днес обозначен с паметна плоча.

Според историите, които битуват сред по-старите жители, в района на Брезе се подвизавала хайдутска дружина. Доказателство за това са и няколкото намерени малки съкровища и преданията за още такива.

След Освобождението животът в Брезе не се променя значително. Хората продължават да живеят както дотогава, задоволявайки се с това, което им дава земята и отглеждайки животни.

При избухването на Балканската война в 1912 година 2 души от Брезе са доброволци в Македоно-одринското опълчение.

След 1944 г. изземането на частната собственост принуждава повечето хора да работят в ТКЗС, а доста от младите се местят в София.

Днес населението е предимно от възрастни хора и наброява не повече от 300 постоянно живеещи там души. Малкото на брой деца пътуват до училището в Искрец. Поради близостта си до Своге и София има доста вили и приток на почиващи най-вече през лятото.

Културни и природни забележителности 
В центъра на селото има паметник на загиналите по време на Балканските и Първата световна воини, както и паметна плоча на загиналите по време на Втората световна война.

Редовни събития 
Съборът на с. Брезе се провежда на 6 май, Гергьовден.

Личности 
  Яначко Станимиров, български зограф

Външни препратки 
 Официалният интернет сайт на село Брезе 
 Статии, свързани със село Брезе
 История и снимки на изоставената махала Бърдо на село Березе

Бележки 

Села в Софийска област
Населени места в община Своге
Бреница (област Плевен)

Бренѝца е село в Северна България. То се намира в община Кнежа, област Плевен.

География 
Бреница е разположено на 18 км източно от Бяла Слатина„ от двете страни на голям дол с извори и на 6 км от левия бряг на р. Искър. В миналото селото е имало спирка на теснолинейната жп-линия Червен бряг – Оряхово. Сега има автобусна връзка.

Разположено е в котловина, а надморската му височина е 140 м. Климатът се характеризира с горещо лято и изключително студена зима, като в района се достигат минималните зимни температури за България, понякога и под минус 30 градуса.

История 
Името Бреница произлиза от бранница, което идва от бран. По поречието на Искър има археологически находки от тракийско време.

Църквата „Възнесение Господне“ е построена през 1870 г., а архитектурата, възрожденските стенописи и дърворезбите са дело на именити майстори. В двора ѝ е изграден паметник на загиналите във войните.

Поминък 
Едно от най-важните неща за село Бреница за прочутите лозови масиви. Допреди 30-40 години цялото село е било заобиколено от гроздови масиви (около 12 000 декара), но днес гроздовите насаждения са западнали. А някога, според местна песен, в Бреница с вино карали воденицата. Допреди години на територията на селото се е намирал филиал на „Химремонтстрой“, Враца. В него са работели около 250 души, както от Бреница, така и от околните села.

Обществени институции 
 В миналото е имало три големи училища, но днес функционира само основно училище „Христо Ботев“.
 В читалището в Бреница са организирани школи по краезнание, художествено слово и български народни танци. Функционират женска вокална група „Хармония“, женски и детски танцови състави.

Културни и природни забележителности

Редовни събития 
 Съборът на селото е на Спасовден. Празникът е 40 дни след Великден, винаги се пада в четвъртък.

Кухня 
Основни ястия традиционни за селото са:
 „Пиле на лютика“
 „Сиренява лютика“
 „Запържен боб“
 „Супа с пълнени чушки“
 Курбан чорба варятсе 5 казана се на традиционния събор / и не само/ и се раздава за здраве и благодат.
 Рибен гювеч/ пече се в трап 8 часа/ уникално ястие за гости и приятели.
 Пиле на яхния
 Пълнено агне/ пече се в трап 5до 6 часа/
 „Сиренява чорба“
 Пресна пита омесена с жива мая и изпечена във фурна/ идеална добавка за всяко ястие/

Източници

Външни препратки 
 Сайт на с. Бреница 

Села в област Плевен
Населени места в община Кнежа
Бреница (област Силистра)

Бреница е село в Североизточна България. То се намира в община Тутракан, област Силистра.

География 
Село Бреница е разположено в североизточната част на България. То има много благоприятна природна среда. Климатът е подходящ за отглеждането на зърнени култури като: пшеница, ечемик, слънчоглед, царевица и др. Почвите са богати на хумус, по-преобладаващи са черноземните и по-рядко червеноземните. Водите са оскъдни. Растителността е умерена, тревиста и горска. Животинският свят е разнообразен. Отглеждат се животни като овце, кози, говеда и много малко свине. Водеща роля за изхранването на населението в с. Бреница има земеделието. Жителите на селото масивно отглеждат царевица, слънчоглед, пшеница, ечемик и други зърнени култури. Сеят се и техническо-маслодайни култури като рапица, лавандула и други. Трайни насъждения – кайсии, сини сливи, череши и др. Според жителите на с. Бреница най-доходоносен е тютюнът. Като цяло тютюнът се отглежда в селото от ранните години на 20 век и днес продължава неговото отглеждане. Тютюнопроизводителите очакват скок на цената на тютюна (бърлей) през следващите години. В това село има и множество автоматизирани и модернизирани кравеферми, които донасят добра печалба. Обикновено тези кравеферми са съставени от 20-50 крави. Общият брой на фермерите са 5.

История 
Селото е било под румънска власт и граница със Свободна България. През 2010 г. селото се посети от множество туристи, които имаха за цел да видят чудноватите форми на релефа и пещери. Тези пещери според изследванията на учени са били останки от палеозойската ера.

Културни и природни забележителности 
В близост до селото се намират пещери и джамия, която се смята, че е изградена през Османската империя. Вероятно е построена преди 500-600 години. До днес е запазена, но за да бъде здрава трябва поддръжка.

Редовни събития 
Празникът на селото се провежда ежегодно на 7 ноември. На този празник жителите на с. Бреница се събират в читалището в центъра на селото, където се канят и много гости, роднини от другите села или градове и така става по-весело. По-масивно се празнуват празниците Рамазан байрам и Курбан байрам. Когато настъпи празникът Курбан байрам всеки мюсюлманин е длъжен да заколи овен (коч) или така наречения „курбан“. „Курбан“ означава „жертва“ (от арабски).

Други 
От 1990 г. насам на стадиона в селото не се е провеждал футболен мач. Отборът по времето на комунизма е носил името „Родина Бреница“.

Външни препратки 
 Галерия ТУТРАКАН 
 Общински съвет Тутракан
 Тутраканска епопея 

Села в област Силистра
Населени места в община Тутракан
Брест (област Кюстендил)

Брест е село в Западна България. То се намира в община Трекляно, област Кюстендил.

География 
Село Брест се намира в Западна България, в областта Кюстендилско Краище, по западните склонове на Земенска планина, на вододелното било между реките Драговищица и Треклянска, в началото на Брестов дол, западно от шосето Кюстендил – Трън. Селото е разпръснат тип селище. Състои се от махали: Мали Брест, Казаците, Бърдачка, Беловска и Знеполска.

Население

История 
Няма данни за възникването на селището. Село Брест е старо средновековно селище, регистрирано в турски данъчни документи от 1570 – 1572 г. под името Мали Брест като зиамет към нахия Горно Краище на Кюстендилския санджак с 28 домакинства и 19 ергени. В списъка на джелепкешаните от 1576 – 77 г. е записано селище Големе Браст към кааза Ълъджа (Кюстендил) с 5 данъкоплатци.

В края на XIX век селото има 2011 декара землище, от които 1095 дка ниви, 503 дка гори, 213 дка ливади и 200 дка мера. Основен поминък на селяните са земеделието и животновъдството.

През 1905 г. е открито училище. Селото е електрифицирано през 1950 г. и водоснабдено през 1964 г.

През 1950 г. е учредено ТКЗС „Първи май“, което от 1961 г. преминава в ДЗС – Трекляно, от 1979 г. в АПК „Краище“, което от 1983 г. е в състава на ЦКС.

Активни миграционни процеси.

Исторически, културни и природни забележителности 
 Оброк „Света Троица“ и „Свети Харалампий“. Намира се на 1200 метра югозападно от училището, в местността „Църквище“. На мястото има следи от стара църква.
 Оброк. Намира се на 1 км югозападно от училището, в местността „Света вода“, до вековен изсъхнал бряст.

Религии 
Село Брест принадлежи в църковно-административно отношение към Софийска епархия, архиерейско наместничество Кюстендил. Населението изповядва източното православие.

Личности 
Свещеник поп Георги Радойков Дойчинов – 1907 – 1978, ятак, общественик.

Радмила Симеонова Порожанова – мис „Пролет“ 1991 г., род.1972 г.

Севделин Атанасов- роден 1956 г., бивш председател на Общински съвет- Кюстендил, махала Беловска

Литература 
 Захариев, Йордан. Сборник за народни умотворения и народопис. книга XXXII. Кюстендилско Краище, София, 1918 г., изд. БАН., с.422 – 424;
 Стойков, Руси – Селищни имена в западната половина на България през XVI век (по турски регистър за данъци от 984 г. (1576 – 77 г.) – В: Езиковедско-етнографски изследвания в памет на академик Стоян Романски. София, 1960 г., с.442;
 Соколоски, Методија. Турски документи за историјата на македонскиот народ. Опширни пописни дефтери от XVI век за Ќустендилскиот санџак. т.V, кн.I, Скопије, 1983 г., с.689 – 690;
 Чолева-Димитрова, Анна М. (2002). Селищни имена от Югозападна България: Изследване. Речник. София, 2002, изд. Пенсофт.
 Генадиева, Венета и Чохаджиев, Стефан – Археологически паметници от Кюстендилско. Част I. Археологически паметници от Кюстендилското Краище., Велико Търново, изд. Фабер, 2002 г., с.15 – 17;

Бележки 

Села в област Кюстендил
Населени места в община Трекляно
Брестница (област Добрич)

Брестница е село в Североизточна България. То се намира в община Тервел, област Добрич.

Източници

Външни препратки 

Села в област Добрич
Населени места в община Тервел
Брестница (област Ловеч)

Брестница е село в Северна България. То се намира в община Ябланица, област Ловеч.

География 
Селото е разположено в Панежкия карстов район. В него се намира една от най-известните пещери в България – „Съева дупка“. Наречена е така на братята Съю и Сейо, които са се укривали в нея от турците.

История

Културни и природни забележителности 
 Пещера „Съева дупка“ е сред Стоте национални туристически обекта на Българския туристически съюз, лятно работно време: 09:00-19:00 ч.; зимно работно време: 09:00-17:00 ч., има печат. Възможност за нощувка. В близост до пещерата е построена първата система от метални въжета Via ferrata в България. Пещерата, Виа ферата, въжената градина и други екстремни приключения са обединени в Парк за приключения „Ледница“.

 Ферма за щрауси „Синият щраус“ и музей на щраусовото яйце в селото са отворени всеки ден за посетители.

Редовни събития 
 Ежегоден събор на 28 август – „Голяма Богородица“ (по стар стил)

 Етнически състав: (50% българи, 49% роми, 1% турци)

Личности 
 Лалю Ганчев (1914 – 1981) – български политик, деец на БЗНС
 Найден Вълчев (р. 1927) – писател, преводач и текстописец.

Галерия

Външни препратки 
 Съевата дупка

Източници 

Села в област Ловеч
Населени места в община Ябланица
Брестово (област Благоевград)

Брѐстово е село в Югозападна България. То се намира в община Симитли, област Благоевград.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

География 
Село Брестово се намира в Малешевската планина. Край селото е разположен Тросковският манастир „Свети Архангел Михаил“, а в близост до него е скалният феномен Коматински скали.

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Симитли
Брестово (област Ловеч)

Брестово̀ (Брястово̀) е село в Северна България. То се намира в община Ловеч, област Ловеч.

География 
Село Брестово се намира на 23 км от Ловеч, на 5 км от Къкрина. Разположено е в Предбалкан. Селото изобилства от гористи масиви, а почвите са много плодородни, предимно черноземни и клафяви горски, срещат се и алувиално-ливадните. Климатът е умереноконтинентален. Благоприятно е отглеждането на всякакви житни култури, тъй като в района има язовири, потоци и кладенци.

Земеделието е основният поминък в селото.

История 
При избухването на Балканската война в 1912 година един човек от Брестово е доброволец в Македоно-одринското опълчение.

Религии 
Населението е изцяло от православни християни.

Обществени институции 
Администрацията на село Брестово се намира в кметството като основните властнически функции се осъществяват от кмета. В селото има лекарски кабинет. Развит е културния живот чрез читалището, което е съхранявало българския дух и традиции от най-дълбока древност. И то събира хората на различните празници и в него се организират забави, концерти и различни дискусии.

В село Брестово има старинна църква, която съхранява християнския дух през годините.

Редовни събития 
Съборът на село Брестово е всяка година на 7 май.

Личности 
 Винчо Христов Шаталов (Страхил) – партизанин
 Дашо Лалев Дашев (Калин) – партизанин
 Николай Христов Въцов – лекар ортопед
 Мишо Цонев Топалов (Антон) – партизанин

 Стойчо Иванов Мазлев – четник в четата на Филип Тотю. Обесен в гр. Ловеч през 1868 г.
 Георги Донев Коларов – футболист на „Кърпачев“ – Ловеч.
 Петър Г. Герганов – адвокат, работил и живял в София.

Туризъм 
Все повече хора от големите градове, опознавайки красотата и спокойствието на с. Брестово, решават да се заселят тук, закупувайки имот. Това населено място е подходящо за развитието на селски туризъм, тъй като има благоприятно разположение между два атрактивни града като Ловеч и Севлиево, в непосредствена близост е до Къкринското ханче - известен исторически обект, а също е подходящо за турсистически обиколки, тъй като е в съседство с Деветаки и Деветашката пещера.

Бележки 

Села в област Ловеч
Населени места в община Ловеч
Брусен (Софийска област)

Брусен е село в Западна България. То се намира в Община Етрополе, Софийска област.

География 
Село Брусен се намира в полите на Стара планина, на границата между Етрополския и Тетевенския Балкан, на 18 км североизточно от Етрополе и на 90,7 км от София. Брусен е едно от най-живописните села, не само в етрополска община, но и в Софийска област. Надморската му височина е 540 метра. Най-високата точка на землището е местността Тръсишето – 1250 метра. На изток граничи с Полатен и Черни вит, а на запад със село Лопян, на север с Малки Искър и Голям извор, а на юг със село Ямна.

Климатът в района на село Брусен е умерено-континентален с изразено влияние на Стара планина. В по-високите планински райони на селото климата е преходно-планински и планински. Характеризира се със сравнително благоприятен климат, както през зимата, така и през лятото. Зимата продължава от средата на ноември до началото на април. Снежната покривка се задържа около 4 месеца. Дебелината на снежната покривка в края на февруари, началото на март е в ниските части-40 до 60 см, в по-високите планински части достига 110 до 130 см. В най-високата част, която е вододелното било на Стара река и река Малки Искър (там се намират тракийската крепост „Чертиград“, местностите „Лескова вода“ и „Просеката“) снежната покривка е обилна-от 160 см. до 200 см. Надморската височина на най-високата част в планинския район е 1436 м.

История 
Населението на село Брусен винаги е било чисто българско. Около Освобождението тук са живеели около 1000 души. След това нараства до 2000, а през 1957 г. остават
493 домакинства.

Всички в селото говорят на чист български език, Търновски диалект. Вярата е източноправославна.

Цигани и други етноси няма.

Културни и природни забележителности 
„Чертиград“ – стара тракийска крепост 4-5 век пр.н.е. Надморска височина от 1226 до 1270 м.

Редовни събития 
На 26 юни всяка година се чества годишнина от Брусенска битка, където отдават живота си 19 партизани от Партизански отряд „Георги Бенковски“ (Червен бряг). В тяхна чест е построен паметник. На 2 май всяка година се организира поход до тракийската крепост „Чертиград“. Тази традиция датира от 1962 г., когато се правят разкопките на крепостта от проф. Велизар Велков. На огромната поляна до крепостта се пекат пържоли, шишове и се пие брусенска сливова ракия. Вечерта продължава по кръчмите на селото.

Литература 
 „В името на народа“ – Митка Гръбчева „Огняна“, командир на трета чета на отряд „Георги Бенковски“, издателство БКП;
 „Последното робство“ – Васил Симеонов „Чавдар“, н-к щаб и командир на първа чета на отряд „Георги Бенковски“, издателство БКП, 1971 г.

Снимки

Други 
 Документ от 1645 г., който описва спорните мери между селата Лопян и Брусен.

Външни препратки 

Села в Софийска област
Населени места в община Етрополе
Брягово (област Хасково)

Брягово е село в Южна България. То се намира в община Хасково, област Хасково.

География 
Селото се намира по пътя Е-80 между Хасково и Харманли с отбивка вдясно, дълга около 1 км. На 24 км от гр. Хасково.

История

Население 
 Численост
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Хасково
Населени места в община Хасково
Брястово (област Добрич)

Брястово е село в Североизточна България. То се намира в община Балчик, област Добрич.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Добрич
Населени места в община Балчик
Брястово (област Хасково)

Брястово е село в Южна България, област Хасково, община Минерални бани.

География 
Селото се намира в Горнотракийската равнина, в полухълмист район, недалеч от подножието на Родопите.

Състои се от 2 части (махали): Долно Брястово (граничещо с югозападния край на общинския център с. Минерални бани) и Горно Брястово (отстоящо на 1,1 километра западно). Махалите са свързани помежду си с асфалтиран път.

История 
При избухването на Балканската война в 1912 година човек от Брястово е доброволец в Македоно-одринското опълчение.

През 40-те години на XX век в селото има влиятелна комунистическа група и то е сред опорните точки на местния Партизански отряд „Асен Златаров“.

Забележителности 
Южно от Долно Брястово е разположен хълмът Япче (висок 379,5 метра н.м.р.) с останки от древен култов обект.

Северно от Горно Брястово се намира хълмът Гарваница (573 м), зает от тракийски култов комплекс, а южно от него последователно се редуват хълмът Пожарището (с тракийски култови обекти) и местностите Аврамов камък (с едноименно скално образувание и останки от култови обекти) и Шарапаните – с няколко шарапани (издълбани в скалите винарни корита). Комплексът на Пожарището включва олтарни скали, 2 запазени шарапани – Кръгла и Четвъртита, останки от шарапана и вал.

Личности 
 Родени в Брястово
 Делчо Кирев Петров, 20-годишен, македоно-одрински опълченец в четата на Апостол Дограмаджиев

Бележки 

Села в област Хасково
Населени места в община Минерални бани
Буйново (област Търговище)

Буйново е село в Североизточна България. То се намира в община Търговище, област Търговище.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Търговище
Населени места в община Търговище
Буковец (област Враца)

Бу̀ковец е село в Северозападна България. То се намира в община Бяла Слатина, област Враца.

География 
Село Буковец се намира на 21,4 км югозападно от общинския център гр. Бяла Слатина и на 43 км от гр. Враца. Селото е разположено върху силно пресечена местност от долове в северното подножие на Бърдо Веслец, недалеч от десния бряг на река Скът. Землището му заема площ от 20 165 декара и опира на изток в землището на с. Тлачене, на юг – с. Вировско, на запад – с. Нивянин и на север – с. Комарево. Обработваемата земя е около 8000 декара, останалото са гори, пасища, ливади и пустеещи земи.

История 
Името на селото безспорно е старинно име. Бук-ов-ец е съставено от прилагателното 'буков', т.е. кладенец с гърло от буково дърво, клада, и от съществителното 'извор', езеро или кладенец, което с времето е отпаднало, и е било заменено със старинния суфикс -ец. Освен това в землището на селото има много стари имена на местности със старинни суфикси -ица и -ец: Дреновица, Страница, Брайовец, Вътковец, Домославец, Кучковец, Мишовец, Ничовец, Осайдовец, Плашивец, и други. Тези имена говорят не само за своята старинност, но и за древността на село Буковец.

От източници е установено, че село Буковец е заварено от османските завоеватели с днешното си име и на сегашното си място. Районът на селото е богат на неизследвани археологически паметници и селища. По-системно с проучване на района на селото се е занимавал Богдан Николов от Историческия музей във Враца. В местността Калето са открити останки на укрепено праисторическо селище. На повърхността на това селище има следи от антично укрепление и при оран местните хора често намират монети и парчета от глинени съдове.

В местността „Селището“ на север от Буковец има останки от антично и средновековно селище. Тук през 1933 г. прави разкопки големият български археолог Никола Миков и открива тракийски железен меч. В местността Хумата иманяри през 1950 г. са разкопали тракийска надгробна могила. В местността Мотанова могила също е разкопана тракйиска надгробна могила, но е разграбена. В местността Лозения връх до към 1960 г. са личали зидове на старо укрепление. В местността Черковата има стар оброчен камък с надпис, който е почти заличен. Оброк има и в местността Манастирището при стария кладенец.

За селото има преведени два османски документа от 19 век. Първият е от 1849 г. и селото е записано като тимар на Мехмед Юсуф от Враца. Другият документ се отнася за производители на тютюн – 17 българи и 5 черкези.

През 1860 г. в Буковец живеят 30 български и 10 помашки родове. Към 1893 година в селото са живели 154 помаци.

Културни и природни забележителности 
Селският събор се провежда всяка година на 21 ноември в чест на освобождението на селото от османско владичество.

Личности 
 Горан Нинов (р. 1938 г.) – български политик от БКП

Източници 

Села в област Враца
Населени места в община Бяла Слатина
Буковец (област Видин)

Бу̀ковец е село в Северозападна България. То се намира в Община Видин, област Видин.

География 
Село Буковец е едно от най-големите села в Община Видин. Разположено е на 10,5 km югозападно от град Видин, на 2 км от град Дунавци и на 5 км от местността Божурица (зоната за отдих е обособена във високостеблена дъбова гора в Северозападна България). По данни на НСИ броят на жителите към 1 януари 2007 г. е 854.

Климатът на село Буковец е континентален.

История 
След Кулските събития през март 1951 година 5 семейства (17 души) от селото са принудително изселени от комунистическия режим.

Културни и природни забележителности 
 Манастир „Св. Йоан Рилски“ изграден е по волята на цар Иван Срацимир – разположен на 3-4 км западно от селото, в завоя на десния бряг на реката. Славил се е с хубавите си лозя, ливади и гори с изворната си вода. Изграден е по типа на дворцовите манастири в Търново. Под него се намират килии на отшелниците. Разрушен и ограбен от османските турци. През 19 век местното население прави опит да възстанови обителта, но без успех.

 Паметник на загиналите във войните — намира се в центъра на селото. Построен е от майстор Михаил Гълъбов; има размери 4,5 м: открит на 8 юли 1921 г. Изграден е от гранит и варовик. Построен е в чест на падналите във войните — Балканска война 1912-1913, Междусъюзническа война 1913, Първа световна война 1914-1918. Формата е пирамида с надпис „Поклон пред вас, безсмъртни герои и славни синове, паднали при изпълнение на отечествения си дълг през войните 1912 и 1913 г. и 1915 до 1918 г.“ (Изредени са имената на загиналите) „Тоз, който падне в бой за свобода, той не умира“.
Водопадите на река Войнишка, която се намира в южната част на селото са 4 броя. Първият се простира на стотина метра по посока на течението от моста. Следващите 3 на по-голямо разстояние, като последният се намира близо до с. Търняне. През летния сезон "Третият" се посещава от доста хора, които искат да се разхладят от летните жеги.

Други 
Голяма традиция на село Буковец е духовият окестър — хората го наричат „музиката“, „духовата музика“ или най-познат е с името „Буковската музика“, която всяка неделя изнася концерт по 1 час на площада в селото. Буковската музика свири на кръщанета, сватби и погребения. Хората от селото разказват, че с Буковската музика се раждат, женят и умират; тя е неразделима част от техния живот.
Събора на селото е на 7 ноември.

Външни препратки 
 История на Буковец

Села в област Видин
Населени места в община Видин
Буковец (област Монтана)

Бу̀ковец е село в Северозападна България. То се намира в община Брусарци, област Монтана.

География 
Буковец отстои на 12,8 км от общинския център Брусарци, 37 км от Лом, 76 км от Видин, 40 км от Белоградчик, 45 км от Монтана, 81 км от Враца и 151 км от София.

История 
Свидетелство за старото обитаване на района е монетно съкровище от около 1000 римски републикански денари, намерено край селото през 1936 г.

Културни и природни забележителности 
През селото преминава река Нечинска бара, образувана от сливането на реките Гюргишка бара и Карачица. По протежението на река Нечинска бара е образувано красиво дефиле. От едната страна на дефилето е разположено селото, а от другата – вековна гора. В реката се срещат мрени, кленове и кротушки. Самата река се влива в язовир Смирненски, разположен между с. Буковец и с. Смирненски.

Редовни събития 
Всяка година на 9 май, се празнува събор. Във всяка къща се приготвя голяма трапеза, в която задължително присъства печено агне или яре. На този ден в селото пристигат всички роднини и приятели на хората. Стар обичай е в центъра (насред село) да свири духова музика и да се играят народни хора. Организират се развлечния за малките деца, а в наши дни късно вечерта салонът на читалището се превръща в дискотека.

Източници

Външни препратки 
 Официален интернет сайт на община Брусарци

Галерия

Външни препратки 

Села в област Монтана
Населени места в община Брусарци
Буковец (Софийска област)

Буковец е село в Западна България. То се намира в Община Своге, Софийска област.

География 
Село Буковец се намира в подножието на връх Чукава в Стара планина на 45 километра северно от София.

История

Религии 
Население на селото е изцяло християнско, от самото начало на създаването му през ранното средновековие.

Културни и природни забележителности 
 В близост се намира Осеновлашкият манастир „Света Богородица“, известен като „Седемте престола“, който е пряко свързан с основаването на селото, както и на съседните села Осеновлаг, Огоя, Оградище, Лесковдол, Желен и Лакатник.

Редовни събития 
 Всяка година на Петровден се организира събор.
 Всяка година в деня на свети Пантелеймон, в местността Свети Панталей се прави курбан от жители на село Буковец и на село Огоя.

Личности 
 Рашо Тодоров – от състава на „Желязната Софийска дивизия“. Загинал през Балканската война в боевете срещу турците при „Кайк Табия“  .

Литература 
„Книга за село Огоя“ авт. Петко Огойски, изд. в гр. София

Външни препратки 
 Народни приказки от Буковец, обнародвани от Кузман Шапкарев, 1894 г.
 Сайт за село Буковец 
 Снимки от село Буковец и махалите
 Снимки и маршрути от землището на село Буковец
 История на махала Оградище. Снимки от селото

Села в Софийска област
Населени места в община Своге
Буково (област Благоевград)

Бу̀ково е село в Югозападна България. То се намира в община Гоце Делчев, област Благоевград.

География
Село Буково се намира в планински район. Новата част на селото се намира на малко плато, от което се разкрива изглед към долината на река Места. Край селото има много места, които се посещават от туристи – Момина Кула, Ниве и др.

История 
Край селото се намира късноантичната и средновековна крепост Момина кула, археологически паметник с национално значение.

В XIX век Буково е мюсюлманско село в Неврокопска каза на Османската империя. В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Буково (Boukovo) е посочено като село с 50 домакинства и 85 жители помаци.

В 1891 година Георги Стрезов пише за селото:

Съгласно статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) към 1900 година Буково е българо-мохамеданско селище. В него живеят 255 българи-мохамедани в 40 къщи. Според Стефан Веркович към края на XIX век Буково има мюсюлманско мъжко население 170 души, което живее в 50 къщи.

При избухването на Балканската война в 1912 година 2 души от Буково са доброволци в Македоно-одринското опълчение.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Личности 
Родени в Буково
  Георги Ан. Ансжиев, македоно-одрински опълченец, 15 щипска дружина, орден „За храброст“ ІV степен
  Фатме Пехливан - български лекар

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Гоце Делчев
Буково (област Смолян)

Бу̀ково е село в Южна България, община Мадан, област Смолян.

География 

Село Буково се намира в планински район в Западните Родопи.

Отстои на 28 km от общинския център град Мадан по републиканските пътища III-865, II-86 и III-867, на 40 km от областния град Смолян и на 60 km от Кърджали.

Надморската височина при джамията е около 950 m.

История 
В османски поименен регистър от 1841 г. се посочва, че от Буково са постъпили в армията 3-ма войници, което е косвено доказателство, че по това време в селото са живели помаци. По време на Илинденско-Преображенското въстание в 1903 година в село Буково има 45 къщи.

В демографската статистика на професор Любомир Милетич от 1912 г. е посочено, че в селото живеят 145 помаци.

Селото – тогава махала с име Буково – е в България от 1912 г. Признато е от махала за село с министерска заповед № 1014, обнародвана на 11 май 1942 г.

През 1940 г. Буково е първото помашко село, в което е въведено богослужение на български език по време на правителствена кампания, засегнала региона. 

Към 31 декември 1934 г.  махала Буково се състои от махалите Галище (Хаджи Емин), Попче (Имам махле) и Рахмановци.

Обществени институции 
Село Буково е център на кметство Буково.  

Молитвеният дом в село Буково е джамия. 

Читалище „Иван Вазов – 1958“ е действащо, регистрирано под номер 2298 в Министерство на културата на Република България. Към него има битова група и библиотека.  

Основно училище „Петко Р. Славейков“ в селото е действало от 1929 г. до 2006 г.

Личности 
Родени в Буково
 Владимир Уручев (р. 1954) – български политик, евродепутат от ГЕРБ

Бележки 

Села в област Смолян
Населени места в община Мадан
Буново (област Кюстендил)

Буново е село в Западна България. То се намира в община Кюстендил, област Кюстендил.

География 
Село Буново се намира в планински район, по поречието на река Шегава. Заема обширна територия по южните склонове на хребета Риша, в Конявската планина.

Махали: Джонгевци, Бойовци, Атовци, Пенкьовци, Груйовци, Милкинци, Петковци, Болюбашинци, Горни и Долни Караджинци, Долни Чакъревци, Стоимировци, Милчаковци, Миладиновци, Горни Чакъревци, Стоилковци, Николовци, Стоичинци, Център (Пейовци, Тутковци, Кадии, Гьоревци, Цинцаревци)

Климат – умерен, преходно-континентален.

През годините селото принадлежи към следните административно-териториални единици: Община Ръждавица (1934 – 1958), община Коняво (1959 – 1992), община Кюстендил (от 1992).

Население

История 

Няма данни кога точно е възникването на селището. Първоначално селото се казва Златица и се намира при махала Милкинци, но не съществува информация, кога то става с. Буново. В регистър от 1576 година се споменават имената на две села – Горне Бунува и Долне Бунува. През 1605 година се среща като Букува.

По време на Освобождението в Буново има 50 къщи на българи староседелци. През 1893 г. селото има 7754 декара землище (3845 декара ниви, 2714 декара гори, 838 декара ливади, 101 декара градини, 16 декара лозя и други.) и се отглеждат 1716 овце, 1226 кози, 327 говеда и 157 коня. Основен поминък на селяните са земеделието и животновъдството.

Построени са училище (1883 и достроено през 1911), църква „Свети Георги“ (1927), учредена е кооперация „Риша“ (1942).

През 1957 г. е учредено ТКЗС „Правда“, което през 1958 г. е обединено с ТКЗС с. Шишковци и ТКЗС с. Шипочано. От 1959 г. е в състава на Обединено ТКЗС с. Коняво, което по късно става АПК с. Коняво и съществува до 1992 г. През 1992 г. е образувана ЗК „Риша“, която е ликвидирана през 2005 г.

Селото е електрифицирано през 1958 г. и водоснабдено през 1949 – 1985 г. През 1974 г. е построена нова административна и кооперативна сграда, на мястото на училището.

Културни и природни забележителности 
 Църква „Свети Георги“ – построена 1927 г.
 Останки на черкви: при махала Бойовци, при местността Цръквище срещу махала Стоилковци и при местността Св. Петка под махала Груйовци
 Останки от малка крепост при местността Градище

Религии 
Село Буново принадлежи в църковно-административно отношение към Софийска епархия, архиерейско наместничество Кюстендил. Населението изповядва източното православие.

Обществени институции 
Кметско наместничество.

Редовни събития 
 24 май: празник на славянските просветители Св. св. Кирил и Методий
 15 август: общоселски събор с курбан за честване Успение на Пресвета Богородица.

Литература 
 Чолева-Димитрова, Анна М. (2002). Селищни имена от Югозападна България: Изследване. Речник. София, 2002, изд. Пенсофт.
 Милошов, Йордан Райков (2009). Село Буново – моят роден край – история и родословия, Кюстендил, 2009, изд. Кюстендилски имоти ООД

Галерия

Бележки 

Села в област Кюстендил
Населени места в община Кюстендил
Бъзовец (област Монтана)

Бъзовѐц е село в Северозападна България. То се намира в община Вълчедръм, област Монтана До 1877 г. селото е заселено с татари, които след Освобождението го напускат. Презаселено е през 1886 г.

Религии 
Източно-православна, черква „Св. Успение Богородично“, осветена 1927 г. -->

Културни и природни забележителности 
Имало е старо римско селище в близост до селото, покрай язовира. Иманярите още намират монети.

Редовни събития 
Краят на месец август – събор.

Източници 

Села в област Монтана
Населени места в община Вълчедръм
Българене (област Ловеч)

Българѐне е село в Северна България. То се намира в община Ловеч, област Ловеч.

География 
Село Българене се намира в планински район.

Личности 
 Марин Илиев Пенков (Здравко) – партизанин от Народна бойна дружина „Чавдар“.

Литература 
 С българско име през вековете. С., 1979.
 Баев, Данаил. За историята на село Българене…
 Баев, Данаил. Българенци, служили и загинали за България. С., 2008.

Външни препратки 
 Радио и телевизия в Българене 

Села в област Ловеч
Населени места в община Ловеч
Българене (област Стара Загора)

Българене е село в Южна България. То се намира в община Раднево, област Стара Загора.

Външни препратки 

Села в област Стара Загора
Населени места в община Раднево
Бял извор (област Кърджали)

Бял ѝзвор е село в Южна България, община Ардино, област Кърджали.

География 

Село Бял извор се намира в източната част на Западните Родопи, на 10 – 15 km западно от границата им с Източните Родопи, на около 7 km югозападно от град Ардино и 10 km северно от град Неделино.

Състои се от махалите Бял извор, Диамандово, Гарване, Сарелер, Зака и Шивачево.

В близост се намира връх Момини гърди (893,6 m), както и най-високият връх в Източните Родопи – връх Алада (1241 m).

При преброяването на населението към 1 февруари 2011 г., от обща численост 1646 лица, за 104 лица е посочена принадлежност към „българска“ етническа група, за 1043 – към „турска“ и за 485 не е даден отговор.

История 

Селото – тогава с име Ак-бунар – е в България от 1912 г. Преименувано е на Бял извор с министерска заповед № 3225, обнародвана на 21 септември 1934 г.

Към 31 декември 1934 г. село Бял извор е съставено от махалите Бабица (Шабан каялар), Гарваня, Зака, Лукомир (Емирлер), Послон (Капти махле), Саралер, Сборска (Джами атик), Чолаклар и Шивачи (Терзилер).

Традиционно Бял извор има предимно турско население, както и присъединеното през 2002 г. село Диамандово (Хюсемлер (от османски Хюсем – скъпоценен камък)), като двете села поддържат тесни връзки, включително чести бракове между хора от тях. 

Диамандово е сред първите села в Кърджалийски окръг, обхванати от Възродителния процес. След падането на комунстическия режим Диамандово подкрепя твърдо Движението за права и свободи, като в селото е роден един от неговите лидери Мехмед Дикме.

Управление 

Село Бял извор е център на кметство Бял извор.

Икономика 

Поминък на селото дава една от най-големите и екологични мандри („РОДОПЧАНКА“, „АЛАДА“), два дървопреработвателни цеха, цех за PVC и AL дограма, два шивашки цеха.

Инфраструктура 

В селото има поща, общинско СОУ „Христо Смирненски“, детска градина „Мир“, здравна служба, ветеринарна служба, младежки дом с читалище „Пробуда“, читалище „П.К.Яворов – 1953 г.“ в квартал „Диамандово“. През 2003 година Министерството на околната среда и водите финансира проекта „Изграждане канализацията на квартал „Диамандово“ на село Бял извор“ През 2006 година е изпълнен проект „Ремонт на СОУ „Христо Смирненски“ в село Бял извор“ по Програма „Красива България“ към МТСП.

Известни личности 
 Мехмед Дикме (р. 1966), политик, роден в Бял извор.

Източници и бележки

Външни препратки 
 Интернет страница на селото
 Топографска карта, мащаб 1:100000 Картен лист: K-35-087

Села в област Кърджали
Населени места в община Ардино
Бял извор (област Стара Загора)

Бял извор е село в Южна България. То се намира в община Опан, област Стара Загора.

История 
Старо име – Акбунар

Религии Християнство

== Културни и природни забележителности ==

Външни препратки 

Села в област Стара Загора
Населени места в община Опан
Бял кладенец (област Хасково)

Бял кладенец е село в Южна България. То се намира в община Стамболово, област Хасково.

География 
Село Бял кладенец се намира в планински район.

Източници 

Села в област Хасково
Населени места в община Стамболово