alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Елешница (Софийска област)

Елешница е село в Западна България. То се намира в община Елин Пелин, Софийска област.

География 
Село Елешница се намира в планински район, в полите на Стара планина, в подножието на връх Мургаш, на 25 км североизточно от София и на 10 км северно от Елин Пелин. През селото минава Елешнишката река, която извира в близост до връх Мургаш. Старият път от София за Ботевград и автомагистралата „Хемус“ са в непосредствена близост до селото.

История 
Село Елешница е получило сегашното си име по време на османското владичество, а преди това се е наричало Якущица. Североизточно от селото се е намирала крепостта „Прекопът“, която е била разрушена при нашествието на османците. По-късно на нейното място е построен параклис.

През 1872 г. Васил Левски основава Елешнишкия комитет заедно с хора от селото и околните села.

Освобождението от османско владичество от настъпващите руски войски става на 16.12.1877 година.

При избухването на Балканската война през 1912 г. един човек от Елешница е доброволец в Македоно-одринското опълчение.
По-късно след Втората световна война село Елешница е прекръстено Чанкова на името на Йорданка Чанкова в 1950, а след като Георги Чанков изпада в немилост в 1959 година, името е сменено на Йорданкино.Традиционният топоним Елешница е възстановен през 1991 година.

Личности 
 Починали в Елешница
  Йорданка Николова (1911 – 1944), участник в антифашисткото движение

Религии 
Православни християни

Културни и природни забележителности 
В близост до селото се намира Елешнишкият манастир „Свето Успение Богородично“ от 1499 г. със стенописи от 16 и 17 век. В северния край на селото до реката се намира минерален извор „Топлика“. В началото на селото на главния път за Ботевград се намира паметник построен в памет на убитите войници от селото през Балканската и Първата световна война от 1912 г. до 1918 г. с написани на него имена на всички загинали през тези войни.

В местност до с. Елешница има паметник на загинали четници от четата на Хр. Ботев.

В края на селото, след минерален извор „Топлика“ на главния път за Ботевград се намира паметника на Йорданка Николова-Чанкова.

Преди нашествието на турците /1378 – 1382 г./ в селото е имало 4 църкви, които са унищожени. Върху техните основи местните жители построяват параклиси. На хълм в началото на селото е построен православен параклис в чест на светата троица и е издигнато българското знаме на висок пилон.

На мястото на крепостта „Преко път“ през 1933 г. е построен православен параклис „Св. пророк Илия“ и е издигнат висок кръст. През 2022г, по инициатива на местни жители и с техни собствени средства е издигнат нов осем метров кръст.

В селото има православна църква „Св. вмч. Георги Победоносец“, построена през 1899 г. със селски труд.

В селото има активно работещо читалище „Елин Пелин“ – 1929“.

Бележки 

Села в Софийска област
Населени места в община Елин Пелин
Еловдол (област Перник)

Еловдол е село в Западна България. То се намира в община Земен, област Перник.

География 
Село Елов дол се намира в западна България, в Руйско-Верилската планина на 62 км западно от София.

В близост до него по поречието на река Светля е минавал стар средновековен път. В турско време е бил също използван, по него са минали турски войски при оттеглнето им през Руско-турската война (1877 – 1878).

История 
Църквата в селото „Св. Дух“, е построена през 1873 г. Роденият в с. Елов дол Влайко Алексиев, при ремонт на къщата на дядо Томан, през 70 те г. на мналия век, намира в зида ѝ документ, който е издаден от администрацията на турския султан, с който се разрешава строителството на настоящата църква. В него се упоменава какви могат да бъдат максималните допустими размери: дълж.ширина, височина и т.н.

При избухването на Балканската война в 1912 година 2 души от Еловдол са доброволци в Македоно-одринското опълчение.

Културни и природни забележителности 
На близо е Чепинският манастир „Св. Илия“, построен през 1892 г., върху основите на стар манастир и църква. В края на 90-те години на 20 век и началото на 21 век църквата на манастира е спасена от разрушаване от Велко и Петър Алексиеви от с. Елов дол, които за целта наемат работници от Чепино.

Редовни събития 
 В миналото се е провеждал голям събор пред черквата до училището на празника „Св. Троица“.

Черквата носи същото име. С идването на комунистите на власт съборът е премахнат и се заменя със събор в чест на партизаните от село Еловдол, участници в радомирският партизански отряд.

Радетели за възстановяване на древните религиозни обичаи са се заели с възстановяване на събора „Св. Троица“.
 Най-интересното събитие е празникът „Сурва“, който се провежда на Василовден но постарому – на 13 – 14 януари. Този древен езически обичай, преминал по-късно в християнски (сурвакари прогонващи злите духове) се е запазил и до днес, предаван от поколение на поколение. Групата на сурвакарите е печелила многократно призови места на провеждащия се кукерски национален фестивал в гр. Перник.

Известни личности 
 Мария Гигова

Трикратната световна шампионка по художествена гимнастика и заслужил майстор на спорта Мария Гигова е родена в с. Елов дол през 1947 г. Понастоящем обявената за гимнастичка на века и носителка на множество европейски и световни призове е международен съдия по художествена гимнастика и председател на Българската федерация по художествена гимнастика.

Източници 

Села в област Перник
Населени места в община Земен
Елов дол (Софийска област)

Елов дол е село в Западна България. То се намира в Община Ботевград, Софийска област. Селото е разположено на 2 km в североизточна посока от село Липница и на 87 km от столицата София. От края на XVII век до 1979 г. е негова махала, а след това е обособено като самостоятелно село.

География 
Село Елов дол се намира в планински район. То е разположено на хълмиста местност на границата с Област Враца. Съставено е от много малки махали с групирани в тях по няколко къщи. Пътната мрежа се състои предимно от черни пътища, свързващи махалите помежду им. Единствено асфалтирани пътища водят към с. Липница и с. Боженица.

Население

История 
Първите жители по тези земи са траките, за което говорят многото могили в местностите: Дъбравата, Говедарника, Могилите и Арбите.

Образуват се махалите в селото: Стаменовци, Кривошиите и Шейтаните, които водят родоначалието си от хора дошли от с. Скравена, махала Петровци от с. Осиковица, махала Гарване и Томовцо от с. Новачене, махала Космаренето от с. Лик, Врачанско, махала Вирийте, Грънчарите и Шопска от с. Осеновлак, Софийско, махала Пановци и Пауновци от Макоцево, Софийско, махала Кьорколовци от Угоя и махала Недельовци от Правец. Като основен поминък се развива скотовъдството. След Освобождението на България от селото се изселват около петнадесет семейства в Бяла Слатина, Червен бряг и Три кладенци.

През XX век се основава първото училище в махала Петровци, което от 1920 г. до 1960 г. обучава деца до четвърти клас. То се намира в сградата на сегащното кметство на селото. През март 1920 г. в Елов дол е направена и работи единствената по рода си в Ботевградска околия печатница под името „Самоук“. По инициатива на няколко младежи на 6 март 1923 г. е образувано читалище „Пробуда“ и са закупени книги за библиотеката. Организират се сказки и театрални представления. В селището през XX век има изградени кооперации за съвместна работа и търговия, която е предназначена за снабдяване на населението със стоки. По стопански начин е построена сградата на магазина. В периода 1953 – 1955 г. селището е благоустроено и хигиенизирано. При масовото коопериране на земята, населението на Елов дол влиза в ТКЗС с център село Липница. За улеснение на живеещите в селото през този период е построен кооперативен дом. През 1971 – 1972 г. се работи по водоснабдяването на селището. Развитието на индустрията в Ботевград и Мездра води до значително изселване на младите хора. Към юли 2015 г. селото наброява 49 жители.

Основният поминък е животновъдството, а по-късно и отглеждане на овощни градини – предимно от сливи. Във всяка къща се отглеждат овце от дребна планинска порода, които се събират през пролетта. От него се приготвя домашно сирене за собствена консумация. Децата са помагали активно на семейството си в отглеждането на животните. Част от важните им задължения е била пашата на биволите. Биволарството е изключително силно застъпено, тъй като тези животни освен за изключителното прясно мляко, са използвани и за различни земеделски и други нужди на семействата.

Редовни събития 
Всяка година на 2 юни се провежда събор.

Бележки 

Села в Софийска област
Населени места в община Ботевград
Еловица (област Монтана)

Ело̀вица е село в Северозападна България. Намира се в община Георги Дамяново, област Монтана.

География 
Село Еловица е разположено в планински район.

Селото има над 100 къщи, но едва петнайсетина постоянни жители.

Редовни събития 
 24 май – събор на селото

Източници 

Села в област Монтана
Населени места в община Георги Дамяново
Еловица (област Перник)

Еловица е село в Западна България. То се намира в община Трън, област Перник.

География 
Село Еловица се намира в планински район, във вътрешността на Еловишка планина, част от Трънско Краище.

История 
В стари документи името на селото се среща като: Еловица в ХVIII в. в Поп Стефанов поменик (л. 61б, 70б, Опис III 179); Яловица в 1878 г.

Културни и природни забележителности 
Пещера, вековни букови и дъбови гори.

Редовни събития 
Веднъж годишно се провежда събор в последната събота на месец юли в местността Вълча поляна.

Личности 
 Никола Тончев (р. 1937), български политик от БКП

Други 
Кратко описание на селищата в Трънска околия:

Бележки 

Села в област Перник
Населени места в община Трън
Енево (област Добрич)

Енево е село в Североизточна България. То се намира в община Добричка, област Добрич.

Външни препратки 

Села в област Добрич
Населени места в община Добрич-селска
Енево (област Шумен)

Енево е село в Североизточна България. То се намира в община Нови пазар, област Шумен.

География 
Селото се намира на около 2-3 km източно от град Нови пазар. В близост до него преминава автомагистрала „Хемус“.

История 
Преобладава християнската религия. Православният храм в селото е построен през 1939 година и носи името „Св. св. Кирил и Методий“. Свещеник на селото е ик. Димо Костов от гр. Нови пазар.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
В непосредствена близост до селото се намира местността Елеме-природен парк.

Редовни събития 
Съборът на селото е на 24 май.

Храмов празник на 11 Май.

Галерия

Източници 

Села в област Шумен
Населени места в община Нови пазар
Железник (област Бургас)

Желèзник е село в Югоизточна България, община Карнобат, област Бургас.

География 
Село Железник се намира на около 47 km запад-северозападно от центъра на областния град Бургас, около 11 km юг-югозападно от общинския център град Карнобат и около 34 km изток-североизточно от град Ямбол. Разположено е по полегатия северен склон на хълм в Хисаро-Бакаджишкия праг. Надморската височина в центъра на селото е около 220 m. През североизточния и северозападния краища на селото протичат ляв приток и едно от разклоненията на течащата на север местна река, която е ляв приток на река Мочурица.

Северно покрай Железник минава автомагистрала Тракия, с която селото няма непосредствена пътна връзка. Общински пътища водят от Железник: на север през село Крумово градище до връзка с третокласния републикански път III-795; на юг през селата Сан-Стефано и Добриново до село Житосвят и връзка там с пътя III-795; на запад през селата Деветак и Деветинци до село Венец и връзка там с първокласния Подбалкански път.

Землището на село Железник граничи със землищата на: село Церковски на северозапад; село Крумово градище на север и изток; село Екзарх Антимово на югоизток; село Смолник на юг; село Сан-Стефано на югозапад; село Деветак на запад.

В землището на Железник има 2 язовира – „Шейтан дере“ и „Под селото“.

Населението на село Железник, наброявало 827 души при преброяването към 1934 г. и 845 към 1946 г., намалява до 250 към 1985 г. и 57 (по текущата демографска статистика за населението) към 2021 г.

При преброяването на населението към 1 февруари 2011 г., от обща численост 92 лица, за 91 лица е посочена принадлежност към „българска“ етническа група.

История 

След Руско-турската война 1877 – 1878 г., по Берлинския договор 1878 г. селото остава в Източна Румелия; присъединено е към България след Съединението през 1885 г.

През 1934 г. селото с дотогавашно име Èвренлѝи е преименувано на Железник.

Училище в село Евренлии (Железник) се открива вероятно през 1892 г. или по-късно. Училищна сграда е построена през 1951/1952 г. До 1962 г. обучението се води в слети класове. От 1944 до 1951 г. училището в село Железник е начално. През учебната 1951/1952 г. се открива прогимназия. Училището съществува до учебната 1977/1978 г.

Православният храм „Свети Иоан Рилски“ в село Железник е осветен през 1939 г.

Личности 
Родени в Железник
 Божил Георгиев Войводов, български революционер от ВМОРО, четник на Кръстьо Българията

Бележки

Външни препратки 
Топографска карта, мащаб 1:100000 Картен лист: K-35-054
 Бургаска низина, Карнобатска и Айтоска котловина. Географска карта

Села в област Бургас
Населени места в община Карнобат
Железник (област Кърджали)

Железник е село в Южна България. То се намира в община Черноочене, област Кърджали.

География 
Село Железник се намира в планински район, в Източните Родопи.

Галерия 

Села в област Кърджали
Населени места в община Черноочене
Живково (област Шумен)

Живково е село в Североизточна България. То се намира в община Хитрино, област Шумен.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
В близост до селото се намира интересна природна забележителност. Насред обработваемите ниви от землището му рязко се издига скално образувание. То се наречена „Червената скала“ и е известна още и с турското си име „Къзъл кая“. Името вероятно е дадено от това, че гледана отдалеч скалата придобива кафяво-червен цвят. В подножието ѝ се извършват археологически разкопки. Тук са открити множество кости на едър и дребен домашен рогат добитък, глинени съдове и монети. Откритите монети са римски сечени по времето на Гордиан III, Валериан I и Александър Север. При досегашните проучвания се смята, че първоначално районът под скалата се развил като римско светилище. Свидетелство за това са множеството кости на домашен добитък и откритата култова сграда. В периода V – VI век районът се превръща в селище.

Редовни събития 
 1 май
 6 май
 Абитуриентски балове
 Нова година
 Курбан байрам
 Рамазан байрам

Други 
В селото има зала за тенис на маса, също и ОУ „Панайот Волов“, има два хранителни магазина.

Източници

Външни препратки 

Села в област Шумен
Населени места в община Хитрино
Живково (Софийска област)

Живково е село в Югозападна България, в Община Ихтиман, Софийска област.

Живково е електифицирано и водоснабдено село, с асфалтирани улици. Има обхват на мобилните оператори. В селото има кметство, магазини, детска градина и здравна служба. Най-близко разположените болница и училище са на територията на град Ихтиман.

География 
Село Живково отстои на 5 км северозападно от град Ихтиман, на 50 км югоизточно от София, на 31 км североизточно от град Самоков и на 24 км северозападно от Костенец.

Разположено е в Средна гора, на надморска височина от 500-650 м.

Климатът се характеризира с топло лято и студена зима. Пролетта е прохладна, докато есента е топла и често по-продължителна.

История 
Според „Справочник на населените места в Царство България 1878-1944“, старото име на селото е Авли кьой (буквално: жив плет). По онова време селото е било оградено с жив плет, откъдето произлиза и името му. По-късно името е побългарено на Авликово, и след това променено на Живково, на името на Георги Живков, министър на просвещението в периода 1887-1893.

През 1905 г. селянинът Тоше Илчов намерил случайно в местността „Топ курия“ край селото монетно съкровище от 40 електронови статери и едно хекте (1/6 статер) на град Кизик в Мала Азия (отсечени около 440-410 г. пр. Хр.). По-късно монетите били пръснати от Илчов у златари и прекупвачи, а няколко попаднали в колекцията на цар Фердинанд и брат му принц Филип Сакскобургготски.

Културни и природни забележителности 
Читалище „Просвета“ е създадено на 12 март 1922 г., а до днес в него се развива културна дейност.

В селото има създадена фолклорна певческа група.

Селото е изходен пункт за туристически маршрути. Оттук може да се тръгне по посока на с. Веринско, за язовир Бозалан и за с. Борика.

Редовни събития 
Събор на селото – на църковния празник „Св. Дух“, обикновено се сменя според Великден. През последните години е възстановена традицията съборът да се провежда на Голямата Могила, пред обновения храм „Рождество Богородично“, който се намира на около 1 км южно от центъра на село Живково. Разположен е на малка височина в близост до древна могила, известна сред местните като „Голямата могила“. До него се стига като на излизане от селото в посока Самоков, точно където е табелата за края на с. Живково, вляво се отбива по черен път, водещ до мястото след около 300 м

Черквата е изградена в края на XIX век като селски храм на село Живково. Строителството ѝ продължава около 10 г. и е осветена на 5 септември 1904 г. Иконите са изписани от самоковския майстор Михал Б. Стойнев през периода 1904 – 1912 г.

В началото на XXI век храмът е ремонтиран, а вътрешността му изписана със стенописи.

Личности 
 Стоян Караджов (1905 – 1994) – политик от БКП
 Иван Сугарев - заемал кметския пост от 2002 до 2007 г.

Икономика 
Дообработването на чугуна от МК „Кремиковци“ се осъществява в чугунолеярния завод край Ихтиман (между селата Живково и Веринско).

Източници

Външни препратки 

 Клип за с. Живково, храм „Св. Рождество Богородично“
 Автобусно разписание

Села в Софийска област
Населени места в община Ихтиман
Житен (област София)

Жѝтен е село в район „Нови Искър“ в Столична община, област София - град. Намира се в западна България.

География 
Селото се намира в северозападната част на софийското поле в полите на Стара планина. Разстоянието от околовръстния път до него е 5 км. До центъра на София разстоянието е 15 km. На изток е разположено село Доброславци. На юг е разположен Мрамор.
На север съвсем близо е с Голяновци.На запад и в самото село тече Крива река.

История 
В средата на 20-те години на XX век, по инициатива на Янаки Моллов, в Житен е реализирана експериментална програма с държавно финансиране за създаване на модерни („образцови“) земеделски стопанства.

Редовни събития 
 Съборът на селото е на 8 септември.
 Храмовият празник на селото е на 8 септември.

Транспорт 
Селото се обслужва от 2 автобусни линии: 28, 31.

Галерия

Бележки 

Села в област София
Район Нови Искър
Житница (област Варна)

Житница е село в Североизточна България. То се намира в община Провадия, област Варна.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Провадия
Житница (област Добрич)

Житница е село в Североизточна България. То се намира в Община Добричка, област Добрич.

История 
При избухването на Балканската война в 1912 година един човек от Базаурт (Голям, Малък или Среден) е доброволец в Македоно-одринското опълчение.

Личности 
 Родени в Житница
  Никола Костов (1877 – ?), македоно-одрински опълченец, Огнестрелен парк на МОО, роден в Голям, Малък или Среден Базаурт

Бележки 

Села в област Добрич
Населени места в община Добрич-селска
Житница (област Пловдив)

Житница е село в Южна България, област Пловдив, община Калояново. Името му е Хамбарлии до 1934 г.

География 
Житница се намира на 26 km северно от центъра на Пловдив и на 5 km северозападно от общинския център Калояново. Разположена е на 232 m надморска височина в Горнотракийската низина, на десния бряг на река Пикла.

История 
На мястото на днешното с. Житница през 1646 г. е съществувал османски чифлик сред гората, между близкия дол и река Тикла. За да обработват земята и да се грижат за стадата му, феодалът (чифликсайбията) преселва павликяни от Сопот и Калаброво (дн. Иганово). От тези заселници край чифлика възниква селото.

За първи родове, населили селото, се сочат семействата: Бодурски, Начеви, Селимови, Кърчеви.

По време на турското владичество част от населението приема източното православие, а другите жители стават католици. От доклад на мисионера отец Никола Радовани до конгрегацията в Рим личи, че през 1797 г. в селото е имало 54 къщи с 341 католици. По разкази на стари хора от селото православните са посещавали католическата църква и наравно с католиците плащат десятък на църквата в натура – жито, мляко, вълна и др. След Освобождението и Съединението православното население на Житница се изселва в околните села, най-вече в Царимир, като изкупува земята на изселващите се турци. Турците, които живели в селото, се изселили след Освобождението.

Инфраструктура 
 Център за домашни грижи „Каритас“

Култура

Религия 
Жителите на селото са католици. В селото действа римокатолическата църква „Успение Богородично“. До църквата е построен манастир на Сестрите францисканки мисионерки на Пресветото сърце Исусово.

Празници 
 Събор – определя се според религиозния празник „Тяло и Кръв Христово“, (Алаят) който е подвижен празник, т.е. не е фиксиран за конкретна дата.
 Събор празник на селото през втората седмица на септември.
 15 август, храмов празник на църквата „Успение Богородично“.
 Куковден (Пепеляна сряда) – начало на Постното време, според католическия календар.

Личности 
 Родени в Житница
 Атанас Борносузов, футболист в Славия (София)
 Милен Добрев, щангист
 Йосиф Тончев, католически свещеник
 Живели в Житница
 Максимилиян Балабански, католически свещеник, конвентуалец
 Румен Станев, католически епископ

Галерия

Вижте също 
 Католическа църква „Успение Богородично“

Външни препратки 
 Сайт за Житница с галерия от снимки 
 Празнуване на Куковден-Пепеляна сряда

Бележки
Загорци (област Бургас)

Загорци е село в Югоизточна България. То се намира в община Средец, област Бургас.

География
Село Загорци е разположено в западната част на Бургаската низина, на 82 метра надморска височина.

Намира се на 13 km от общинския център Средец, на 43 km от областния център Бургас и на 51 km от Ямбол. Покрай селото минава шосейния път Бургас – Ямбол.

История 
Старото име на селото е Шабан-къръ. Преименувано е с министерска заповед 2820, обнародвана на 14.08.1934 г.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
В двора на училището расте дъб, който е на над 350 години.

В читалището е открита етнографска сбирка.

Край селото се издига паметник на загинали пилоти ст. лейтенант Иван Николов Рахов и ст. лейтенант Михаил Илиев Бончев от поделението в с. Равнец, област Бургас, които се разбиват със самолета си там. Паметникът представлява истинско самолетно крило. Той е поставен от колегите на загиналите пилоти, които с цената на живота си успяват да задържат самолета да не се разбие в селото. Хората от селото осъзнават това и на паметника почти винаги има цветя.

Редовни събития 
Всяка година около Спасовден е традиционният събор на селото. На 1 юни 2006 г. църквата отвори отново врати след дълги години. Храмовият празник е Възнесение Господне (Спасовден).

Литература 
 Божин Божинов – „Страници от миналото на село Загорци“ – 2001 г.;
 Божин Божинов – "Сто години Народно основно училище „Кирил и Методий“ – село Загорци" – 1979 г.;
 Божин Божинов – „Китка от бял и червен трендафил“ – сборник от местни народни песни – 1979 г.

Личности 
 Божин Ангелов Божинов е роден в село Загорци. През 1954 г. завърша института за прогимназиални учители, а през 1964 г. – философско-историческия факултет на СУ „Св. Климент Охридски“. Работил е като директор на основното училище в с. Загорци. Има над 20 публикации на обществено-политическа, педагогическа и краеведческа тематика.

Източници

Външни препратки 

Села в област Бургас
Населени места в община Средец
Загорци (област Добрич)

Загорци е село в Североизточна България. То се намира в община Крушари, област Добрич.

Личности 
 Иван Иванов (р. 1938) – български офицер, генерал-майор от Държавна сигурност

Външни препратки 

Села в област Добрич
Населени места в община Крушари
Загражден (област Смолян)

Загражден е село в Южна България. То се намира в община Баните, област Смолян.

География 

Село Загражден е разположено на 1300 м надморска височина на границата между Западните и Източните Родопи, в област Смолян. Най-удобният автомобилен път към селото минава през град Лъки, село Манастир и село Давидково.

История 
Старите имена на Загражден са Въртево и Долащър. Имената на местности като „Нова черква“, „Троица“, „Костадиница“, „Братаница“, „Петков гроб“, „Гяур дере“ и други доказват, че населението е с християнски произход.

Религии 
Основната религия е православно християнство.

Обществени институции 
 Поща
 Болница
 Библиотека
 Детска градина
 Кино
 Училище
 Почивна станция към ПУ „Паисий Хилендарски“
 Клуб на инвалидите
 Кметство
 Читалище

Културни и природни забележителности 
 Планината (връх Караколас).
Православен Храм СВМЧК „Георги Победоносец“
 Природен резерват „Аква“. Селото е характерно с каменни къщи, направени изцяло от камък и покриви от тикли (плоски камъни), всичко това е в битов стил от XIX век.

Изградена е екопътека по програма на Европейския съюз. Маршрутът на екопътеката започва в селото, следва природната забележителност Добрин вир, водопад Чистилището, местността Две тополи и римски мост.

Редовни събития 

Молебен за дъжд и плодородие през лятото, съпроводен с надбягване и борби за здраве на младежите-провежда се в местността „Живите блата“ (Караколас). Селски събор през август.

Други 
В селото има няколко семейни хотела. В село Загражден се пече хляб по стара българска рецепта в каменна пещ на дърва. В село Загражден има хранителни магазини и заведения. Въздухът е чист и има извори с питейна вода.

Външни препратки 
 Сайт на селото
 В Загражден пазят уникални родопски носии (youtube.com)

kulatabg.com 

Села в област Смолян
Населени места в община Баните
Захари Стояново (област Добрич)

Захари Стояново е село в Североизточна България. То се намира в община Шабла, област Добрич.

История 
Старото название на селото е Джафер факъ.

Културни и природни забележителности 
Къща музей на Захари Стоянов.

Редовни събития 
Сбор на 10 септември.

Външни препратки 

Села в област Добрич
Населени места в община Шабла
Захарий Стоянов
Звездица (област Варна)

Звездица е село в Североизточна България. То се намира в община Варна, област Варна. Старото му име е Кьоклюдже („Благородник“).

География 
Звездица се намира на около 10 км от Варна, на Моминото плато. Транспортна връзка с града е автобусна линия № 36, като интервалът на автобусните курсове е 60 минути. Невероятна природа заобикаля жителите на Звездица. Надморско равнище: 100 – 199 m. Тихо и спокойно място за целогодишно живеене най-чистият въздух е там, на 5 минути от центъра на Варна по живописен път 2 км. около езеро и 2 км. гора. Има църква, детска градина, магазини и заведения, кабелна телевизия, кабелен интернет и градски телефони. От 2008 г. е кметство с решение на Общинкия съвет

История 
Край селото, близо до Варненското езеро, са открити останки от късноантична църква.

Старото име на селото е Кьоклюджа. В буквален превод от турски означава изкоренено място. Според предание около средата на 19 век в местността издигнали бивак няколко черкезки и татарски семейства. Местността им харесала и те започнали да градят примитивни къщи. Първите заселници се занимавали предимно с дърводобив и скотовъдство. Около 1890 г. в селото се преселили голяма група градинари от Еленско. Второто голямо заселване на Звездица е между 1903 – 1913 г. Тогава идват много бежанци от Лозенградско. След десетина години братята Димо, Никола и Дончо Цонкови създават селското читалище. Любопитно е, че още в ония години имало читалищен театър. Със събраните от спектаклите средства са купували предимно книги. През 1961 г. се асфалтира пътят от Варна до Звездица. Тогава се пускат и първите градски автобуси. Това не само улеснило хората, но и спомогнало за развитието на селото. И днес варненци наричат района край брега ловен парк „Звездица“. Това е заради името на селото. В миналото там са организирани многолюдни пролетни и есенни събори.

През 1937 г. Министерството на благоустройството одобрява благоустройствения правилник на селото.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Политика 
Кметове на село Звездица през годините:

Източници

Външни препратки 

 Официален сайт на Звездица

Села в област Варна
Населени места в община Варна
Звездица (област Търговище)

Звездица е село в Североизточна България. То се намира в община Омуртаг, област Търговище.

География 
Селото се намира в подножието на Стара планина. На изток от селото се намира язовир Тича. На север от селто преминава река Тича. Землището на селото граничи с Шуменска и Сливенска област. Звездица е село в Герловото. То е полубалканско село, разположено в югоизточната част на котловина Герлово. Почти се допира до Старопланинския риф, на 15 км от Върбишкия проход, между Котленския и Преславския проход. Протежението на Камчийска река е използвана като стратегически път към Котленския, Преславския, Върбишкия и Търговищкия проход.

История 
През 1981 г. махалите Салиоглу, Гюлумахла и Табаклари са отделени от с. Врани кон.
Звездица носело името на някой си Сали, син на Делисюлейман. Той бил приближен на Върбишкия султан Гирай и вършил безброй грабежи и жестокости над кротките жители в района. През 1981 г. махалите Салиоглу, Гюлумахла и Табаклари са отделени от с. Врани кон и е самостоятелно село с име Звездица.
Общината на селото е учредена десет-дванадесет години след Освобождението. Дотогава в Звездица, а и в околните села хората живеели неорганизирано, не са записани нито ражданията, нито умиранията им. За Розината махала (Гюлумахла), също има легенда. Дошли сватбари от Звездица да вземат мома от тази махала и попитали коя е годеницата на тяхното момче. Отговорили им – онази, дето има роза на забрадката. Така името на махалата станала Розина.

Културни и природни забележителности 
Древна джамия.

Външни препратки 

Села в област Търговище
Населени места в община Омуртаг
Зелениково (област Кърджали)

Зелениково е село в Южна България. То се намира в община Кърджали, област Кърджали.

География 
Село Зелениково се намира в планински район.

Бележки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Кърджали
Зетьово (област Бургас)

Зѐтьово е село в Югоизточна България, община Айтос, област Бургас. До 1934 г. името на селото е Маджарлар.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

География 
Село Зетьово се намира около 6 – 7 km на югозапад от село Руен и 6 km на север-северозапад от общинския център град Айтос. Разположено е в най-източната част на Карнобатската планина, Източна Стара планина. Общински път свързва селото с третокласния републикански път III-208, който на север води към град Дългопол с отклонение по третокласния републикански път III-2085 към село Руен, а на юг – към Айтос. Надморската височина в центъра на Зетьово е около 367 m, нараства на югоизток до към 410 – 420 m, а на северозапад намалява до около 340 m.

Населението на село Зетьово наброява 361 души към 1934 г., нараства до максимума си – 439 души към 1946 г. и след миграционни колебания в числеността до 1992 г., намалява до 223 към 2018 г.

При преброяването на населението към 1 февруари 2011 г., от обща численост 219 лица, за 216 лица е посочена принадлежност към „турска“ етническа група.

История 
След края на Руско-турската война 1877 – 1878 г., по Берлинския договор селото остава на територията на Източна Румелия. След Съединението от 1885 г. то се намира в България с името Маджарлар. Преименувано е на Зетьово през 1934 г.

От периодите 1944 – 1972 г. и 1976 – 1997 г. в Държавния архив – Бургас се съхраняват документи на/за Народно начално училище „Васил Левски“ – село Зетьово, Бургаско.

Религии 
Религията, изповядвана в село Зетьово, е ислям.

Обществени институции 
Село Зетьово към 2020 г. е център на кметство Зетьово.

В селото има постоянно действаща джамия;

Източници

Външни препратки 

Села в област Бургас
Населени места в община Айтос
Зетьово (област Стара Загора)

Зетьово е село в Южна България. То се намира в община Чирпан, област Стара Загора.

География 
В близост до селото е разположен язовир, предлагащ възможности за риболов.

На около 5 км южно от селото се намира река Марица с подходящи условия за риболов.

История 
Село Зетьово е разположено в югозападния край на Старозагорска област, на пътя Чирпан – Димитровград, върху три от снижаващите се хълмове на Средна гора, стигаща до бреговете на Марица.

Зетьово е старо селище. Най-старото му име е „Енищен“, изговаряно от местното население в славянобългарската му форма „Енище“, което в буквален смисъл ще рече „ново село“, но и „село на зетя“.

Други 
Основно училище „Отец Паисий“.

Празникът на селото е на 24 май. Тогава се провежда и родов събор.

Личности 
 Господин Йорданов (р. 1934), български строител, герой на социалистическия труд
 Янка Иванова, народна певица(р.1949г.), "Царицата на сватбарската песен"

Външни препратки 

Села в област Стара Загора
Населени места в община Чирпан
Зимница (област Добрич)

Зимница е село в Североизточна България. То се намира в община Крушари, област Добрич.

История 
През социалистическия период от 1945 до 1958 г. в толбухинското село функционира ТКЗС „Вишински”.

Източници

Външни препратки 

Села в област Добрич
Населени места в община Крушари
Златия (област Добрич)

Златия е село в Североизточна България. То се намира в община Добричка, област Добрич.

История 

Старото име на селото е „Карамурад“, което на турски означава „Черен Мурад“. Основано е от турци още преди освобождението и има къщи, които са запазени в оригинал още оттогава.

Други 
Селото се намира в плодороден регион, в който активно се развива земеделие. Има сериозна кооперация, която взима под аренда много земи от землището на селото. Също така в непосредствена близост до селото (на пътя за Добрич) има овощна градина с праскови.
В селото има висок брой ретро мотоциклети.

Външни препратки 

Села в област Добрич
Населени места в община Добрич-селска
Златия (област Монтана)

Златѝя е село в Северозападна България. То се намира в община Вълчедръм, област Монтана.

География 
Село Златия се намира в Северозападна България и е част от община Вълчедръм. Разположено е на десния бряг на река Цибрица, на разстояние 4 – 5 км от река Дунав. Селото се намира в едноименната местност Златията, известна като една от най-плодородните в България. По-голямата част от него е накацала по хълмистата част над реката (баира). Изкачвайки се по склона, се открива красива гледка към равнината на запад.

История 
По исторически данни селото е създадено 15 години преди 1800 г. или 15 г. след 1800 г. Образувано е от две махали – Куле махала и Калугер махала.

На запад от река Цибрица (на 200 – 300 м от нея) е имало манастир, който не съществува днес. От там идва и името на Калугер махала, като спомен за този манастир. Възрастните жители на селото говорят добре влашки език. През 1951 година Калугер махла е прекръстена на Златия 1, а Куле махла – Златия 2.

Преди 1990 година жителите наброяват около 2300. Селото има ключово положение и значение за региона, и просперира. Действащи са 2 училища (начално и основно), детска градина, 2 стопанства, микропредприятия от леката и хранително – вкусовата промишленост. В съседство, до село Игнатово, действа и заведение за болнична помощ, което впоследствие е закрито.

Към футболния отбор на селото има детско-юношеска школа, а местният стадион не отстъпва по условия на базите на някои професионални тимове. Функционира и лятно кино, а към училищата – самодейни състави.

В околността действа организиран транспорт за ученици и служители на предприятия. Близостта до град Козлодуй (16 км), позволява на част от жителите да работят в намиращата се там АЕЦ и други фирми в региона.

Регионът е сред най-бедните в страната, а жителите на селото са малко над 700 души, повечето от които в преклонна възраст.

Културни и природни забележителности 
В близост до кметството в селото се намира историческият паметник на загиналите в Балканската, Междусъюзническата и Първата световна война. Паметникът е построен през 1932 година в чест на падналите бойци от селото. Той представлява красив постамент с войник на пост. Другият паметник се намира в долния край при влизане в селото и е построен през 1941 година в чест на падналите в Първата световна война. Около него има парк. В местността „Ръпето“, която се намира северно от селото, е имало немски бункер.

Редовни събития 
 Събор – „КАЛУША“ – Провежда се всяка година в петък, събота и неделя на седмицата след „Св. Дух“ (Петдесетница).

Външни препратки 

Села в област Монтана
Населени места в община Вълчедръм
Златолист (област Кърджали)

Златолист е село в Южна България. То се намира в община Крумовград, област Кърджали.

География 
Село Златолист се намира в планински район.

Други

Външни препратки 

 Свободни снимки от Златолист 

Села в област Кърджали
Населени места в община Крумовград
Злокучене (област Пазарджик)

Злокучене е село в Южна България. То се намира в община Септември, област Пазарджик.

География 
Селото е част от община Септември и се намира в близост до река Марица.

Символи

Герб 
Блазон: златно, лазурна назъбена основа, от която излиза изправено черно куче, оковано в червено, наляво.

Автор на герба е Йован Йоновски, по идея на Александър Алексиев, от Българското хералдическо и вексилоложко общество. Художник е Елеонора Хаджиниколова.

Гербът е „говорещ”, като фигурите му представят преданието за възникването на селото и на неговото име.

Кучето, обърнато наляво, означава името на селото;

Назъбената палисада представя река Марица като разделител и обединител на селото;

Златното: богатство на духа и на добродетели;

Лазурното: великодушие, честност, вярност; 

Формата на щита повтаря първия герб на Пазарджик и означава административната принадлежност.

Галерия

Бележки 

Села в област Пазарджик
Населени места в община Септември
Злокучене (Софийска област)

Злокучене е село в Западна България. То се намира в Община Самоков, Софийска област.

География 
Село Злокучене се намира в планински район. В долния край на селото преминава река Искър.

Население 
 1934 г. – 578 жители
 1946 г. – 693 жители
 1956 г. – 692 жители
 1975 г. – 598 жители
 1992 г. – 442 жители
 2001 г. – 332 жители
 2008 г. – 280 жители
 2009 г. – 271 жители
 2010 г. – 265 жители
 2011 г. – 262 жители

История

Културни и природни забележителности 
 Църква „Свети Никола“
 Манастир „Света Петка“

Редовни събития 
Съборът на селото се състои последната събота на месец юли.

Външни препратки

Бележки 

Села в Софийска област
Населени места в община Самоков
Зорница (област Бургас)

Зорница е село в Югоизточна България. То се намира в община Средец, област Бургас.

География
Селото се намира на 23 km от общинския център Средец, на 40 km от Ямбол и на 53 km от областния център Бургас. Покрай селото минава главния път Бургас - Ямбол.

История 
Към края на 19 век в селото се заселват бежанци от Старозагорско. Една от теориите е свързана с убиването на турчин в село от Старозагорско. Вследствие на това няколко фамилии потеглят за Бургас, но се заселват в землището на селото. По това време околността около селото е предимно гориста. Първоначално селото е било близо до стария път за Одрин. Честите набези на разбойници принуждават жителите да изместят селото с няколко километра на запад. Това обяснява и голямото землище на селото тъй като граничи буквално със съседното село – Радойново. Село Зорница е дало свидни жертви през Балканската война, последвалата я Междусъюзническа, Първа световна и Втора световна война. В центъра на селото е издигнат паметник в почит на жертвите от войните.

Старото име на селото е Топузларе.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Редовни събития 
Всяка година се провежда традиционен събор през третата неделя на септември.

Личности 
 Родени в Зорница

  Ангел Златев (1940 – 1970), български цирков артист
  Михаил Миров (1859 – 1923), български католически архиепископ
  Георги Елдъров (1926 – 2011), български католически духовник, професор
  Слави Кожухаров (1935 – 1997), български художник.
  Руси Русев (1955 – ), певец
  Серафим Неврокопски (1974 – ), български православен духовник, неврокопски митрополит

Източници

Външни препратки 
 www.facebook.com

Села в област Бургас
Населени места в община Средец
Зорница (област Варна)

Зорница е село в Североизточна България. То се намира в община Аксаково, област Варна. Старото му име е Доуджа („Изгрев“).

География и природа 
Селото е мъничко, но много красиво. Едва на десет крачки от него се намира голяма красива горичка с чешмичка. Много поляни и дървета пречистват въздуха в селото. Има 2 магазина и автобусна спирка.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Транспорт 
Връзка с Варна е автобус №54

Културни и природни забележителности 
Има читалище, ново кметство, чешми и диви животни.

Редовни събития 
На 7 ноември има панаир.

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Аксаково
Зорница (област Кърджали)

Зорница е село в Южна България. То се намира в община Кърджали, област Кърджали.

Старото име на селото е Донгурлар.

Селото е със статут на заличено след 1957 г., когато всички села в община Дарец са изселени във връзка с построяването на язовир Студен кладенец.

География 
Село Зорница се намира в планински район, на брега на река Арда.

Население

Източници 

Села в област Кърджали
Населени места в община Кърджали
Зорница (област Благоевград)

Зорнѝца е село в Югозападна България. То се намира в община Сандански, област Благоевград.

География
Намира се на 5 километра югозападно от град Мелник. Околните села са Капатово, Кромидово, Лозеница, Хотово. Виждат се Мелнишките пирамиди, масивни площи лозя и Мелнишката река, която минава оттам. Климатът е мек, лятото горещо, зимата е по-мека.

История 
Старото име на селото е Зевгели, Дзивгелия.

В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Дзевгелия (Dzevguélia) е посочено като село с 23 домакинства и 30 жители мюсюлмани и 32 българи.

В 1891 година Георги Стрезов пише за селото:

Към 1900 година според статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) населението на Зевзили е 190 души, от които 100 българи-християни и 90 турци.

През 1913 година селото е разрушено и изселено. Презаселено е в 1925 година. В 1987 година е прекръстено на Зорница.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Икономика 
Работа се намира в шивашки предприятия в Сандански и другаде. В Мелник по механи и хотели и в самото село. Там се наемат работници по лозята. 

Има и цех за мед.

Обществени институции 
 Има кметство и бивше училище, което вече не функционира.
 Църква „Вси Светии“.

Редовни събития 
 Събор през месец юни.

Други 
 Минава автобус от Сандански в селото 09.15 и 13.15 ч. Автобус от София до Мелник.

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Сандански
Зорница (област Хасково)

Зорница е село в Южна България. То се намира в община Хасково, област Хасково.

Население 
 Численост
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Хасково
Населени места в община Хасково
Зорница (област Смолян)

Зорница е село в Южна България. То се намира в община Чепеларе, област Смолян.

География 
Село Зорница се намира в планински район.
Селото се намира на 1400 метра средна надморска височина като билото с най-високия си връх отстоят на 1600 метра надморска височина. Разположено е на заветен склон с южно изложение. Има изключителна панорама.
Редки растителни и животински видове в съчетание с добрите хора правят това малко селце райско кътче на земята.

История 

Създадено през средата на 18 век от заселници от селата: Богутево, Забърдо и Чепеларе село Зорница се явява важен притегателен център за няколко родопски фамилии по това време. Вероятното му положение - 1400 метра надморска височина се обуславя и от името му в смисъл по-близко до Зорницата или Венера.
Старите имена на селото са: Гренобал и Гиндюзица.

Културни и природни забележителности 
Скалният феномен – Чудните мостове, местността - Карабалкан със своите гори и вековни дървета защитени от държавата. Множество природни и културни забележителности като: стари църкви и минарета, Музей на Родопите и карстовите пещери. И всичко това намиращо се на 5 километра в мерата на град Чепеларе – град пълен с история, настояще и бъдеще на съвременна туристическа дестинация в Европа.

Редовни събития 

Всяка година се правят курбани за здраве и берекет. На курбана се сервира супа от овче месо с ориз и задушено месо. Извънредно вкусно е ! Сервират се само безалкохолни напитки. Не се пие алкохол. Поканени са всички. Обикновено гостите са около 1000. През 2015 г. курбанът е на 14 юни. Във вила „Зорница“ на 14 януари всяка година се повежда международното готварско състезание Gourmet Zornica Open

Туризъм 
В селото се изграждат вили и къщи за отдих. В началото на 21 век за сметка на намаляващото коренно население, се увеличава броят на хората заселили се в Зорница от различни градове като София, Пловдив, Варна, също и от Германия, Холандия, Обединеното Кралство. Расте и броят на временно пребиваващите туристи. Някои места за настаняване са „Вила Зорница“, „Вила Ани“, къмпинг „Зорница“.

Външни препратки 
 Статистическите данни за населението
 Туризъм с Trip Elements

Села в област Смолян
Населени места в община Чепеларе
Иваново (област Благоевград)

Ива̀ново е село в Югозападна България. То се намира в Община Петрич, област Благоевград.

География 
Село Иваново се намира в северните склонове на планината Огражден. Съседни на него села са селата Крънджилица и Драгуш.

История 
Според преданията село Иваново е основано преди повече от две столетия от българи от Берово, (днес в Северна Македония), които търсейки убежище от турския насилник, са намерили закрила в Огражден недалеч от легендарния връх Маркови кладенци.

В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Иваново (Yvanovo) е посочено като село с 42 домакинства и 172 жители българи.

Към 1900 г. според статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) населението на село Иваново брои общо 175 българи.

Всички християни от селото са под ведомството на Българската екзархия. По данни на секретаря на Екзархията Димитър Мишев („La Macédoine et sa Population Chrétienne“) в 1905 година в Иваново (Ivanovo) има 184 българи екзархисти.

При избухването на Балканската война през 1912 година двама души от селото са доброволци в Македоно-одринското опълчение.

Преди кооперирането на земите в него и в близката махала Занога са живели около 360 души. След 1960 година населението масово напуска селото. Голяма част от жителите на село Иваново и техните потомци днес живеят в град Петрич и село Първомай.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Петрич