alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Spejdergruppe

En  spejdergruppe er den mindste selvstændige enhed i spejderkorpsene. Afdelingerne/grenene i en spejdergruppe kaldes hos de blå familiespejd, mikro, mini, junior, trop og klan, og hos de grønne Familiespejder, Bæver, Ulv, Junior, Tropspejder, Tropsenior og Rover. Aldersgrupperingerne varierer i de forskellige spejderkorps, men man kan blive spejder fra 6-års-alderen. Familiespejd er for barn og forældre, og er for de 3-5-årige.

En spejdergruppe ledes af gruppebestyrelsen, der er de enkelte afdelingers ledere i samarbejde med gruppelederen og forældrerepræsentanter. Den årlige generalforsamling i gruppen kaldes et grupperådsmøde, og er for gruppestyrelsen, alle forældrene og i princippet også for interesserede medborgere.

Flere spejdergrupper danner sammen en 'division', distrikt eller 'region' (alt efter korps), der oftest geografisk dækker en eller flere kommuner. Divisioner, distrikter eller regioner er organiseret under de forskellige spejderkorps, og er mest koordinerende og administrerende enheder.

Hos FDF, der principielt ikke er spejdere, er den tilsvarende enhed en kreds, der er samlet i landsdele. Indenfor de enkelte landsdele samarbejder geografisk forbundne kredse i netværk.

Gruppe
Blåmejse

Blåmejsen (Cyanistes caeruleus) er en fugleart i familien mejser (Paridae), der er udbredet i det meste af Europa og meget almindelig i Danmark. Den lille mejse er let kendelig på sin blå og gule fjerdragt.

Udseende og kendetegn 
Blåmejsen er med en kropslængde på cirka 11,5 centimeter noget mindre end musvitten. Det karakteristiske lyseblå parti i nakken og over issen samt den sorte stribe gennem øjet gør, at der ingen forvekslingsmuligheder er, da ingen anden dansk sangfugl ligner blåmejsen. Det mørkebrune næb er kort sammenlignet med beslægtede arter. Iris er brun, fødderne mørkegrå og kløerne grå.

Forekomst 
Blåmejsens foretrukne levested er løvfældende skove og blandingsskove. Derimod møder man den sjældent i nåleskove. Den er ligeledes almindelig i parker, haver og krat. Har man foderbræt i sin have, vil blåmejsen være en af de flittigste gæster året rundt.

Ud over i Europa er blåmejsen udbredt i visse tilstødende områder i Asien, Nordafrika og på de Kanariske Øer. Bestanden på de Kanariske Øer betragtes dog ofte som en selvstændig art, kanarisk blåmejse (Cyanistes teneriffae).

Føde 

Blåmejsens foretrukne føde om sommeren er hovedsageligt insekter (især deres larver) og edderkopper. Uden for yngletiden øges betydningen af frø og anden plantebaseret kost f.eks. fra bøge- og birketræer. Under fourageringen udnytter blåmejsen sine akrobatiske færdigheder og evne til at kunne klamre sig til de yderste grene, ofte hængende på hovedet, på jagt efter mad.

På foderbrættet tager den mest fedt og nødder. Den kan ikke klare store frø, fordi dens næb er for spinkelt og tyndt. Blåmejsen hamstrer ligesom musvitten ikke, hvilket ellers ses hos de fleste andre mejser.

Ynglebiologi 
Blåmejsen bygger oftest rede i hule træer, men kan også yngle i redekasser. Her lægges normalt 6-12 æg, sjældent op til 16. Ungerne fodres af begge forældrefugle med små insektlarver. Ungerne er store nok til at forlade reden efter cirka 18 dage. Artens primære konkurrent til redested og føde er den noget større musvit.

I nærheden af reden kan blåmejsen optræde særdeles aggressivt. Rækker man hånden hen til en rugende fugl, puster den sig op og hugger ud efter fingeren.

Redekasse 

Mange af de fugle, der yngler i huller, har svært ved at finde egnede steder at yngle. Det skyldes især, at mange skove drives intensivt, så gamle og syge træer fældes og fjernes. Dermed forsvinder de naturlige huller og sprækker, som unge træer og buske mangler.

Man kan afhjælpe fuglenes "bolignød" ved at købe eller bygge en redekasse efter følgende dimensioner.

Referencer 
 Tommy Dybbro og Henning Anton: Politikens store fuglebog, samtlige danske fuglearter, 1994, side 232.

Eksterne henvisninger 

 DOF's beskrivelse af Blåmejsen.

Danmarks fugle
Europas fugle
Mejser
Rhododendron flinckii

Rhododendron flinckii er en blomst. Arten findes i samlingen på Gammel Køgegård.

Blomster
Rododendron-sorter
Mérida (Mexico)

Mérida er hovedstaden i den mexicanske stat Yucatán. Byen ligger i den nordlige-centrale del af staten, ca. 34 km fra den Mexicanske Golf, på 20.58°N bredde og 89.62°V længde. I 2005 var indbyggertallet omkring 734.153.

Mérida blev bygget i det 16. århundrede efter ordre fra den spanske conquistador-familie Montejo, oven på ruinerne af maya-byen Ti'ho, der havde ligget der i århundreder. Nogle udhuggede sten fra den ældgamle Ti'ho kan stadig ses, genbrugt i nogle af de spanske koloniale bygninger. Nogle mayaer anvender stadig navnet Ti'ho, når de refererer til Mérida. 

Meget af Méridas arkitektur fra den koloniale periode til det 18. og 19. århundrede kan ses i byens centrum. Fra kolonitiden til midten af det 19. århundrede, var Mérida omgivet af en bymur, for at beskytte det spanske og latinamerikanske indbyggere mod periodiske oprør blandt den oprindelige maya-befolkning. Flere af de gamle spanske byporte er bevaret, men det moderne Mérida er vokset et godt stykke udenfor bymurerne.

Vejret i Mérida er varmt og der er en høj luftfugtighed. Byen og staten Yucatán er noget isoleret fra resten af landet, og det viser sig på mange måder. Mange af indbyggerne er efterkommere af mayaer, der tager tingene med ro, er vittige, romatiske og glade.
Maden er god, med en stærk maya-indflydelse. Der er en tydelig Yucatán-dialekt i det spanske, og man hører stadig maya-sproget.
La Trova Yucateca er en dejlig, romantisk musikstil, mens den traditionelle jarana også er populær. Mérida er kendt for sine gode hængekøjer, som ikke udvider sig, når man bruger dem.

Méridas kælenavn er "Den hvide by", både på grund af de mange hvide bygninger og fordi indbyggerne holder byen meget ren.

Mérida blev navngivet efter den spanske by af samme navn, oprindeligt (på latin) Augusta Emerita. Se Mérida, Spanien.

Byer i Mexico
Etableret i 1542
Bartolomé de las Casas

Broder Bartolomé de Las Casas (født 1484 i Sevilla, død 1566 i Madrid) var dominikanermunk, præst og til sidst biskop i Mexicos Chiapasprovins. Han var bosætter og slaveejer i den nye verden, men blev præst på grund af hans voksende modstand imod slaveri og undertrykkelse af de Indianske folk i Cuba og Hispaniola. På grund af hans oplevelser af brutal tortur og folkedrab begået af spanske kolonister, skiftede han holdning og blev berømt som fortaler for indianernes rettigheder. Hans skrift En kortfattet beretning om ødelæggelsen af Vestindien giver et levende indtryk af conquistadorenes grusomheder især i Caribien, Mellemamerika og det nuværende Mexico, hvor han selv var vidne til de mange begivenheder, han beskriver.

Las Casas forklarede, at han efter sin ankomst til den nye verden støttede det barbariske misbrug af lokalbefolkningen, men snart blev overbevist om, at de rædselsfulde gerninger med tiden ville medføre en guddommelig straf, som ville føre til Spaniens eget fald. Han søgte at forklare kong Filip 2. af Spanien, at frem for at slå indianerne ihjel var det spaniernes ansvar at gøre dem kristne, hvorefter de ville blive loyale, spanske borgere. For at undgå at indianerne blev gjort til slaver, foreslog Las Casas i stedet, at afrikanere skulle transporteres til Amerika, men senere ændrede han også mening på dette område, da han så slaveriets effekt på afrikanerne.

Las Casas regnes i dag for indianernes apostel og byen San Cristóbal de las Casas i det sydlige Mexico er delvist opkaldt efter ham.

Referencer 

Dominikanere
Ordensfolk fra Spanien
Personer fra Sevilla
Rhododendron macrophyllum

Rhododendron macrophyllum er en rhododendron-art fra Californien.

R. macrophyllum vokser i naturen i den dybe skygge af store nåletræer. Den må derfor ikke udsættes for vintersol.

Eksterne henvisninger 

Rododendron-sorter
Gråbåndet bredpande

Gråbåndet bredpande (Erynnis tages) er en sommerfugl i bredpandefamilien. Den holder til i små kolonier på sandede jorder, f.eks. overdrev, heder og klitter. Man kan møde den gråbåndede bredpande fra sidste halvdel af maj til lidt ind i juli. Sydligere findes den også med en 2. generation, der kan ses helt ind i august.

Den gråbåndede bredpande har en helt speciel måde at overnatte på. Den sætter sig på en stængel og folder vingerne, så oversiden vender opad, på samme måde som en hvilende natsværmer. Det er den eneste danske dagsommerfugl, der indtager denne vingestilling i hvile.

Udbredelse 
Sommerfuglen er i løbet af kort tid gået voldsomt tilbage i Danmark og findes nu kun i Jylland og på Læsø. Derudover er der en isoleret bestand på Melby Overdrev i Nordsjælland. I resten af Europa findes den overalt, undtagen på øerne i Middelhavet. I Holland er sommerfuglen dog næsten uddød. Desuden findes arten østpå gennem Lilleasien og Rusland til Kina.

Udseende 
Gråbåndet bredpande er en af de mest uanselige arter af dagsommerfugle i Danmark. Vingefanget er 24–29 mm. Sommerfuglen er brun, med svage lysere partier og prikker i gråt og beige, specielt langs vingekanten findes en fin lille række lyse prikker på både for- og bagvinger. Hunnen har lidt mere kontrastrige farver. Hannen har en kant af duftskæl på forvingerne.

Livscyklus 
Ægget er gult eller lysegrønt, men skifter hurtigt farve til appelsinfarvet. Efter et par uger klækkes det og larven kommer frem. Larven lever i et lille skjul spundet af kællingetandens blade. I august spinder larven sommerens sidste bladskjul, hvori den overvintrer og næste forår forpupper sig i. Efter ca. en måned klækker puppen og den voksne sommerfugl kommer frem.

Larvens foderplanter 
Sommerfuglelarver er specialiserede til som regel kun at æde nogle få planter. Larver af gråbåndet bredpande lever i Danmark sandsynligvis fortrinsvis af almindelig kællingetand eller eventuelt andre nærtbeslægtede planter som sump-kællingetand eller andre ærteblomstrede. I udlandet er også kendt timian, håret høgeurt, kronvikke og hesteskokløver.

Kilder/Henvisninger 

 Sommerfugle i Europa og Nordafrika
 Michael Stoltze: Danske dagsommerfugle, København 1996, side 32-34.

Bredpandefamilien
Danmarks dagsommerfugle
Spættet bredpande

Spættet bredpande (Pyrgus malvae) er en sommerfugl i bredpandefamilien. Det er den mindste bredpandeart i Danmark. Når mælkebøtterne blomstrer flyver denne sommerfugl, dvs. fra sidst i april til først i juni. Spættet bredpande holder til på frodige blomsterrige og gerne lidt fugtige steder, men den kan være svær at få øje på på grund af dens ringe størrelse og hurtige flugt.

Udbredelse 
Sommerfuglen er jævnt udbredt i hele Danmark, men mangler på nogle af de større øer, f.eks. Anholt, Læsø, Ærø, Langeland og Bornholm. Omkring 1983 forsvandt sommerfuglen pludselig fuldstændigt på Sydsjælland, Lolland, Falster og Møn. Siden da er der kun fundet meget få individer i dette store område. Ingen ved hvad denne tilbagegang skyldtes.

Arten er i øvrigt vidt udbredt i Europa og østpå gennem den tempererede del af Asien.

Udseende 
Spættet bredpande er som de andre bredpandearter temmelig uanselig og meget lille med et vingefang på 20–24 mm. Den tilhører slægten Pyrgus, hvoraf mange arter er meget svære at skelne fra hinanden. Men i Danmark har vi kun to arter fra denne slægt – spættet bredpande og fransk bredpande, og de er heldigvis mulige at kende fra hinanden. Spættet bredpande kan ligne fransk bredpande, men kan kendes på de tydelige hvide pletter på bagvingerne. Variationen i de hvide pletter på vingerne er dog meget stor indenfor arten. Når sommerfuglen suger nektar eller hviler, sidder den med vidt udbredte vinger.

Livscyklus 
I Danmark har spættet bredpande kun en enkelt generation pr. år, i modsætning til sydligere himmelstrøg hvor den findes i to generationer. Sommerfuglen lægger sine æg på f.eks. skovjordbær. Efter ca. 10 dage kommer larven frem. Larven lever i skjul, først i et lille spind, den selv har lavet på et blad, senere i et lille "telt" formet af bladstumper. Efter et par måneder er larven udvokset og forpupper sig. Puppen overvintrer fra august til maj, hvor den voksne sommerfugl kommer frem.

Larvens foderplanter 
Sommerfuglelarver er specialiserede til kun at æde nogle få planter. Larver af spættet bredpande lever af:
skovjordbær, krybende potentil, agermåne, tormentil, ranunkler, mælkebøtter, kællingetand.

Kilder og eksterne henvisninger 

 Spættet Bredpande Pyrgus malvae  Billeder af mange andre sommerfugle mm.
 Sommerfugle i Europa og Nordafrika
 Michael Stoltze: Danske dagsommerfugle, København 1996, side 35-37.

Bredpandefamilien
Danmarks dagsommerfugle
Spejlbredpande

Spejlbredpande (Heteropterus morpheus) er en sommerfugl i bredpandefamilien. Spejlbredpanden foretrækker frodige blomsterrige enge og skovlysninger, med forekomst af planten blåtop.

Udbredelse 
Arten er kun fundet i 15 eksemplarer i Danmark og det er tvivlsomt at den yngler her. Det første eksemplar blev fundet i Roden Skov på Lolland i 1939. I Nordtyskland er den ret almindelig og her flyver den fra sidst i juni til først i august. Den findes desuden spredt i det øvrige Europa og østpå findes den gennem den tempererede del af Asien helt til Korea.

Udseende 
Vingeoversiderne er ensfarvet brun med lyse frynser og enkelte små lyse pletter. Undersiden er derimod meget flot, med 12 store ovale lysegule til hvide pletter indrammet med mørkebrune streger på en orangegul bund. De to køn ligner hinanden og der er ringe variation indenfor arten. Spejlbredpanden har et vingefang på op til 36 mm og er dermed en af Europas største bredpander.

Livscyklus 
Ægget lægges på græsblade og klækkes efter ca. en uge. Larven lever i et rør den har konstrueret ud af et græsblad. Her overvintrer larven til næste forår, hvor den forpupper sig i juni. Efter et par uger kommer den voksne spejlbredpande frem fra puppen.

Larvens foderplanter 
Sommerfuglelarver er specialiserede til kun at æde nogle få planter. Larver af spejlbredpande lever af Almindelig Blåtop, Kattehale og Mynte.

Kilder/Henvisninger 
 Sommerfugle i Europa og Nordafrika
 Michael Stoltze: Danske dagsommerfugle, København 1996, side 47-48.

Bredpandefamilien
Danmarks dagsommerfugle
Stregbredpande

Stregbredpande (Thymelicus lineola) er en sommerfugl i bredpandefamilien. Den kan ses fra omkring Sankthans til helt hen i august. Den flyver overalt på ugødede solrige områder med græsser, f.eks. i de brede rabatter langs veje. Stregbredpanden hører som skråstregbredpanden under slægten Thymelicus. De er kendetegnet ved at have en ekstremt lang snabel og kan dermed suge nektar på blomster med meget lange og dybe kronrør.

Udbredelse 

Stregbredpanden findes overalt i Danmark undtagen på Anholt og der er kun fundet få individer fra Als, Ærø og Møn. Herudover findes sommerfuglen over det meste af Europa helt op til Sydnorge samt i Nordafrika og i Asien til Amur.

Udseende 
Stregbredpanden kan forveksles med skråstregbredpanden. Begge arter kan nemt kendes fra de andre bredpander, da de har en ensartet nougatbrun farve uden lyse vingepletter, men med en tynd sort søm på vingerne. Stregbredpanden kan kendes fra skråstregbredpanden ved at den har kulsorte følehornsspidser, mens skråstregbredpanden har orangebrune følehornsspidser. Har man fanget en han er det også forholdsvis nemt at bestemme arten på duftskællene på vingerne. Stregbredpandehannens duftskæl former en kort, lige og meget smal stribe, mens duftskællene hos skråstregbredpanden former en lang bue. Stregbredpanden er også en smule mindre end skråstregbredpanden. Stregbredpandens vingefang er kun 22 – 27 mm.

Livscyklus 
Æggene lægges på græsser. Larven overvintrer inde i ægget til næste forår. Sidst i april klækkes ægget. Larven er fuldt udvokset først i juni og forpupper sig dermed. Efter 15 – 20 dage klækkes puppen og den voksne stregbredpande kommer frem.

Larvens foderplanter 
Sommerfuglelarver er specialiserede til kun at æde nogle få planter. Larver af Stregbredpande lever af:

Horsetidsel, blåhat, knopurter, oksetunge, Almindelig Kvik, hundegræs, almindelig rajgræs, krybende hestegræs, draphavre, bjergrørhvene, kærstar og engrottehale.

Kilder/Henvisninger 

 Sommerfugle i Europa og Nordafrika
 Michael Stoltze: Danske dagsommerfugle, København 1996, side 49-51.

Bredpandefamilien
Danmarks dagsommerfugle
Skråstregbredpande

Skråstregbredpande (Thymelicus sylvestris) er en sommerfugl i bredpandefamilien. Den er udbredt i store dele af Europa, Nordafrika og Sydvestasien. Skråstregbredpanden flyver fra Sankthans til en uge ind i august.

Udbredelse 
I Danmark findes skråstregbredpanden overalt i Jylland, på Fyn, Langeland og Læsø. Til gengæld findes kun to fund fra Sjælland, og man mener, at den har svært ved at krydse Storebælt. Arten forekommer ikke i resten af Norden, men den findes dog næsten overalt i resten af Europa. Skråstregbredpanden findes tit på samme lokaliteter som den meget nært beslægtede og lignende stregbredpande. Det menes dog, at skråstregbredpanden foretrækker lidt mere fugtige områder end stregbredpanden.

Udseende 
Skråstregbredpanden er som stregbredpanden ensartet nougatbrun – orange på oversiden af vingerne, med en mørkebrun kant. Begge arter har lange snabler, der er velegnede til at suge nektar, også på blomster med meget lange kronrør. Umiddelbart kan det være svært at kende forskel på de to arter, men skråstregbredpandens antennespidser har en orangebrun farve, mens stregbredpandens antennespidser er kulsorte. Hannerne af de to arter har forskellige duftskæl. Hvor stregbredpandehannens duftskæl former en tynd lige linje, former skråstregbredpandehannens duftskæl en tykkere buet linje på vingeoversiden. Skråstregbredpanden er en smule større, da den har et vingefang på 23 – 28 mm.

Livscyklus 
Ægget klækkes efter ca. 3 uger. Den lille larve spinder en silkekokon, som den overvintrer i. I slutningen af april næste forår kommer larven frem igen og æder sig stor i løbet af 6 – 7 uger, hvorefter den forpupper sig. Puppen klækkes efter ca. 2 uger.

Larvens foderplanter 
Sommerfuglelarver er specialiserede til kun at æde nogle få planter. Larver af Skråstregbredpande lever af:

Fløjlsgræs (Holcus lanatus), Krybende Hestegræs, Eng-Rottehale (Phleum pratense), Bjerg-Rørhvene (Calamagrostis epigejos) og Almindelig Blåtop (Molinia caerulea).

Kilder/Henvisninger 

 Sommerfugle i Europa og Nordafrika
 Michael Stoltze: Danske dagsommerfugle, København 1996, side 52-53.

Bredpandefamilien
Danmarks dagsommerfugle
Kommabredpande

Kommabredpanden (Hesperia comma) er en sommerfugl i bredpandefamilien. Den holder til på varme og ugødede overdrev med forekomst af planten fåresvingel. I Danmark er dette typisk tørre sandede og stenede strandoverdrev og klitområder. Flyvetiden for sommerfuglen strækker sig fra sidst i juli til sidst i august eller først i september.

Udbredelse 
Sommerfuglen er sjælden i Danmark og på tilbagegang. Den er næsten uddød på Øerne, selvom den indtil midten af det 20. århundrede var almindelig lokalt over hele landet. Kun ved Skallingen, i Thy, på Skagen, på Læsø og på Samsø findes der stadig gode bestande.

I øvrigt findes arten i store dele af Europa, Nordvestafrika, i den tempererede del af Asien samt i det vestlige Nordamerika.

Udseende 
Kommabredpanden kan ligne stor bredpande. Men kommabredpanden er den eneste bredpande med de tydelige snehvide firkantede pletter på vingernes bagside. Hannens duftskæl på forvingernes overside ligner et komma. Det gør mange andre bredpandehanners duftskæl også, men kommabredpandehannens sorte duftskæl omslutter en tynd stribe sølvskinnende hår. Ældre eksemplarer af kommebredpanden kan dog være svære at skelne fra den store bredpande, da de hvide pletter hurtigt falmer, når sommerfuglen bliver lidt slidt. Hunnen er lidt større end hannen og dens vingefang ligger omkring 24 – 32 mm.

Livscyklus 
Ægget lægges næsten udelukkende på græsarten fåresvingel. Ægget overvintrer og klækkes i begyndelsen af april. Når larven er udvokset, forpupper den sig og puppen klækkes efter 2 – 3 uger.

Foderplanter 
Sommerfuglelarver er specialiserede til kun at æde nogle få planter. Larver af kommabredpande lever af fåresvingel, knopurt, blåhat og tidselarter.

Kilder/Henvisninger 

 Sommerfugle i Europa og Nordafrika
 Michael Stoltze: Danske dagsommerfugle, København 1996, side 54-56.

Bredpandefamilien
Danmarks dagsommerfugle
Mosehøsommerfugl

Mosehøsommerfugl (Colias palaeno) er en sommerfugl i hvidvingefamilien. Den er knyttet til tørvemoser i skove, hvor planten mosebølle forekommer. Mosehøsommerfuglen flyver i perioden fra starten af juni til slutningen af juli.

Udbredelse 
I Europa er mosehøsommerfuglen almindelig i Norge, Sverige og Finland og sydpå i Alperne og lokalt også i lavlandet. Østpå er den vidt udbredt i den nordlige tempererede del af Asien og Nordamerika.

Arten er sjælden i Danmark. Der er indtil i dag kun set omkring 200 – 300 individer, halvdelen er fra den varme sommer i 1992, hvor arten invaderede Danmark fra Sverige. Sommerfuglen er sjælden i Danmark, dels fordi dens foretrukne levested langsomt forsvinder og dels fordi de overvintrende larver har svært ved at finde ud af, hvornår det er forår og i mange tilfælde kommer frem for tidligt og dør af sult og kulde. Der er dog håb om, at sommerfuglen kan etablere sig her, hvis dens levesteder beskyttes, da den ganske ofte er tilflyver og muligvis tidligere havde en lille ynglende bestand på Nordsjælland.

Udseende 
Hannen er tydeligt gul, mens hunnen kun er svagt gullig, men nærmere hvid. Begge køn har en tydelig mørkebrun vingesøm og tydelige røde frynser langs denne. På undersiden af forvingerne findes en lille firkantet hvid midtplet.

Livscyklus 
Æggene lægges på planten mosebølle. De klækker efter ca. en uge. I august går larven i vinterdvale i et lille spind den har spundet på mosebølleplanten. I løbet af efteråret falder spindet ned sammen med de visne blade og larven overvintrer på jorden, næste forår kommer larven frem igen. Sidst i maj eller først i juni er larven udvokset og forpupper sig.

Foderplanter 
Mosebølle, mosepost

Kilder/Henvisninger 
 Michael Stoltze, Danske dagsommerfugle, København, 1996, side 98-100.
 Sommerfugle i Europa og Nordafrika

Høsommerfugle
Danmarks dagsommerfugle
Dvale
Sydlig høsommerfugl

Sydlig høsommerfugl (Colias alfacariensis) er en sommerfugl i hvidvingefamilien. Den er i Europa især udbredt i middelhavslandene. Østpå findes den i Lilleasien, omkring Sortehavet og videre nordpå i det vestlige Rusland.

Udseende 
Sydlig høsommerfugl ligner til forvekling gul høsommerfugl.

Livscyklus 
Ægget klækker efter 5-6 dage. Larven er først grøn, men får senere 4 karakteristiske gule længdestriber. Puppen ophænges i vegetationen efter 3-5 uger.

Foderplanter 
Hesteskokløver (Hippocrepis comosa) eller sjældnere kronvikke (Coromilla varia) er værtsplanter for sydlig høsommerfugl.

Kilder/Henvisninger 
 Michael Stoltze, Danske dagsommerfugle, København, 1996, side 104-105.
 Sommerfugle i Europa og Nordafrika

Høsommerfugle
Danmarks dagsommerfugle
Orange høsommerfugl

Orange høsommerfugl (Colias crocea) er en sommerfugl i hvidvingefamilien. Arten er især udbredt i middelhavsområdet og østpå til Afghanistan. I Danmark optræder arten som en træksommerfugl, især i de sydlige egne.

Udseende 
Orange høsommerfugl ligner gul høsommerfugl, men den gule farve er mørkere og vingesømmen er bredere.

Livscyklus 
Kun én generation i løbet af sommeren (maj-september). Den foretrækker åbent græsland og findes kun her i landet som tilflyver eller eventuelt som en anden generation i sensommeren.

Foderplanter 
Larven lever på Kløver (Trifolium), Serradel (Ornithopus sativus), Lucerne (Medicago sativa) og Vikke (Vicia).

Kilder/Henvisninger 
 Michael Stoltze, Danske dagsommerfugle, København, 1996, side 106-107.
 Sommerfugle i Europa og Nordafrika

Høsommerfugle
Danmarks dagsommerfugle
Citronsommerfugl

Citronsommerfuglen (Gonepteryx rhamni) er en sommerfugl i hvidvingefamilien. Arten er vidt udbredt i Europa og gennem Asien til Syrien og Sibirien. Det er årets tidligste dagsommerfugl i Danmark. Den voksne sommerfugl kommer frem fra vinterdvalen allerede i starten af marts. Citronsommerfuglen holder til hvor dens værtsplanter tørst og vrietorn findes, dvs. i fugtige blandingsskove, krat og haver med tørstetræer. Den voksne sommerfugl er dog en god flyver og kan derfor ses mange andre steder også. Citronsommerfuglen er almindelig i hele Danmark.

Udseende 
Citronsommerfuglen er ikke til at tage fejl af. Hannen er strålende gul, mens hunnen er mere dæmpet grønhvid. På vingernes undersider findes to orange midtpletter, og forvingerne har herudover en karakteristisk spids. Der er ikke meget variation i udseendet mellem forskellige individer, og sommerfuglens vingefang er mellem 51–60 mm.

Livscyklus 
Ægget lægges i maj på enten tørst eller vrietorn. Efter ca. en uge klækkes larven. Larven lever af tørstetræets blade og gnaver karakteristiske ovale huller i dem. Efter en måned er larven udvokset og forpupper sig. I slutningen af juni klækkes puppen efter et par uger, og den nye generation af sommerfuglen kommer frem. Den voksne sommerfugl kan træffes helt hen i slutningen af oktober i varme år. Den søger føde for at opbygge reserverne til vinterdvalen, da det er den voksne sommerfugl, der overvintrer. Sommerfuglen overvintrer i det fri, gerne i løvet af stedsegrønne planter, f.eks. kristtorn og vedbend, her kan den overleve at blive dækket af sne og rim.

Foderplanter 
Larven lever på tørst og vrietorn. De voksne sommerfugle søger til blomster af kåltidsel, rødkløver, mælkebøtte og andre kurvblomster.

Kilder/Henvisninger 

 Michael Stoltze, Danske dagsommerfugle, København, 1996, side 108-112.
 Peter Friis Møller, Danmarks insekter (Politikens naturguide), København, 1999, side 96.
 Sommerfugle i Europa og Nordafrika

Høsommerfugle
Danmarks dagsommerfugle
Moserandøje

Moserandøjen (Coenonympha tullia) er en sommerfugl i takvingefamilien. Den er udbredt i Europa, nordlige Asien og Nordamerika. I Danmark findes den nu næsten udelukkende i Jylland i næringsfattige, fugtige områder, hvor planten kæruld samt andre halvgræsser og græsser er almindelig, fx i højmoser, hedemoser og klitlavninger.

Udseende

Kilder og henvisninger 

 Sommerfugle i Europa og Nordafrika
 Michael Stoltze: Danske dagsommerfugle, København 1996. Side 226-229.
 Moserandøje på lepidoptera.dk

Randøjer
Danmarks dagsommerfugle
Mexicanske Golf

Den Mexicanske Golf er en stor havbugt, der støder op til og næsten er omsluttet af Nordamerika. 

Golfens østlige, nordlige og nordvestlige kyster ligger i USA, (mere specifikt staterne Florida, Alabama, Mississippi, Louisiana og Texas); dens sydlige kyster ligger i Mexico (mere specifikt staterne Tamaulipas, Veracruz, Tabasco, Campeche, Yucatán og Quintana Roo); mod sydøst ligger Cuba. Golfen er forbundet med Atlanterhavet via Florida-stræderne mellem USA og Cuba og med det Caribiske Hav via Yucatán-renden mellem Mexico og Cuba.

(Bemærk: I daglig tale i USA betyder udtrykket "Golfkysten" enten den ubrudte kyststrækning fra Cape Sable, Florida til Brownsville, Texas eller den ubrudte kyststrækning fra Cape Sable, Florida til den nordlige spids af Yucatán-halvøen. Ingen af betydningerne medtager Cuba eller øerne Florida Keys.)

Den Mexicanske Golfs samlede areal er omkring 1.600.000 km², hvoraf den sydlige tredjedel ligger i troperne. Golfstrømmen, en varm atlanterhavstrøm og en af de stærkeste havstrømme, man har kendskab til, har sin oprindelse i golfen. Golfen hjemsøges ofte af kraftige atlantiske orkaner, hvoraf nogle har været årsag til mange dødsfald og store ødelæggelser.

Campeche-bugten i Mexico udgør en væsentlig del af den Mexicanske Golf. Desuden er der utallige bugter og mindre fjorde langs golfens forrevne kystlinje. Flere floder har deres udløb i golfen, den mest kendte er Mississippi-floden. Landet og de mange smalle rev, der udgør golfens kyst, er kendetegnet ved at være lavland bestående af marskland og sumpområder, foruden strækninger med sandstrand.

Kontinentalsoklen er ganske bred de fleste steder langs kysten. Ved hjælp af boreplatforme hentes olie op fra den. De fleste platforme befinder sig i den vestlige del af Golfen. En anden vigtig kommerciel aktivitet er fiskeri; der fanges store mængder af forskellige fiskearter, foruden rejer og krabber, og fra mange bugter og sunde hentes østers i stor stil. Andre vigtige industrier langs kysten er shipping, petrokemisk behandling og opbevaring, fremstilling af papir, samt turisme.

Nævneværdige kystbyer er blandt andre Tampa, St. Petersburg, Pensacola i Florida, Mobile i Alabama, New Orleans i Louisiana, Beaumont og Houston i Texas (alle i USA), Veracruz og Mérida (i Mexico) og Havana på Cuba.

Golfens kystområder blev først bosat af indianere fra Amerika, blandt andre fra de højtudviklede kulturer i Mexico. 
Under den europæiske opdagelse og kolonisering blev hele området skueplads for stridigheder mellem spaniere, franskmænd og briter. Den nuværende kultur i kystområdet er primært spansk-amerikansk (Mexico, Cuba) og engelsk-amerikansk (USA).

Eksterne henvisninger 

Bugter i Atlanterhavet
Randhave i Atlanterhavet
Lepidote

Lepidote er gartnerlatin og betyder skjold-håret. Det vil sige at nogle af hårene på planten er fortykket i en skive, som med god vilje og en stærk lup kan ligne et skjold.
 
Følgende grupper af rododendron er Lepidote:
 Alperoser
 Japanske azaleaer

De rododendron som ikke har hår med skiver på er Elepidote

Biologi
Perlemorrandøje

Perlemorrandøje (Coenonympha arcania) er en sommerfugl i Takvingefamilien. Den er i især udbredt i det sydlige Europa og mod øst gennem Lilleasien og Rusland til Ural. I Danmark er den fundet i enkelte egekrat i Jylland. Larven lever på forskellige arter af græsser.

Udseende 
Perlemorrandøje har et vingefang på 30-36 mm, hunnen er størst, men ellers er de to køn ens. Den er let genkendelig i hvile, med sin orange farve, de smukke, buede linjer på bagvingens underside, det hvide bånd. Her sidder en række øjepletter af forskellig størrelse og en der er placeret for sig selv.

Kilder og henvisninger 

 Sommerfugle i Europa og Nordafrika
 Michael Stoltze: Danske dagsommerfugle, København 1996. Side 233-235.
 Perlemorrandøje på lepidoptera.dk

Randøjer
Danmarks dagsommerfugle
Herorandøje

Herorandøjen (Coenonympha hero) er en sommerfugl i takvingefamilien. Den er i Europa udbredt i dele af Skandinavien og Mellemeuropa og videre mod øst gennem Polen til de Baltiske lande. Arten er desuden udbredt i Asien gennem den kølige, tempererede del indtil Japan. I Danmark og flere andre europæiske lande er herorandøjen uddød i det 20. århundrede. Den fandtes indtil 1981 på skovenge på Sjælland.

Udseende

Kilder og henvisninger 

 Sommerfugle i Europa og Nordafrika
 Michael Stoltze: Danske dagsommerfugle, København 1996. Side 236-237.
 Herorandøje på lepidoptera.dk

Randøjer
Danmarks dagsommerfugle
Buskrandøje

Buskrandøjen (Pyronia tithonus) er en sommerfugl i takvingefamilien. Arten er i Europa som den eneste i slægten Pyronia også udbredt nord for Alperne. Den findes almindeligt i dele af Storbritannien, Holland og Mellemtyskland ligesom i middelhavslandene og videre østpå gennem Tyrkiet og nord om Sortehavet til Kaukasus. Buskrandøjen er meget sjælden i Danmark. Larven lever på græsarter.

Udseende 
Buskrandøjen kan ligne græsrandøje, men kendes nemt på de dobbeltkernede øjepletter på forvingerne, de udbredte orange områder samt de mørke vingesømme.

Kilder og henvisninger 

 Sommerfugle i Europa og Nordafrika
 Michael Stoltze: Danske dagsommerfugle, København 1996. Side 224-225.
Buskrandøje på lepidoptera.dk

Randøjer
Danmarks dagsommerfugle
Skov-bjergrandøje

Skovbjergrandøjen (Erebia ligea) er en sommerfugl i takvingefamilien. Den er endemisk for Europa som mange andre arter i slægten Erebia, der omfatter over 70 arter. Skovbjergrandøje findes dog i lavlandet i Skandinavien og Mellemeuropa og ikke som de fleste andre bjergrandøjer i bjerge, ofte over trægrænsen. I Danmark er arten truffet enkelte gange. Sommerfuglen overvintrer første gang som æg og anden gang som larve, inden den forpupper sig og udvikler sig til den voksne sommerfugl. Larven lever i Mellemeuropa af fx hundegræs, mosebunke, rød svingel og blåtop.

Udseende 
Skovbjergrandøje kendes let på sin sortbrune grundfarve med orangebrune bånd over vingerne med hvidkernede øjepletter. Især hannen har et karakteristisk smalt, hvidt bånd på undersiden af bagvingen.

Kilder/Henvisninger 
 Sommerfugle i Europa og Nordafrika
 Michael Stoltze: Danske dagsommerfugle, København 1996. Side 215-216.
Skovbjergrandøje på lepidoptera.dk

Randøjer
Danmarks dagsommerfugle
Sandrandøje

Sandrandøjen (Hipparchia semele) er en sommerfugl i takvingefamilien. Den er vidt udbredt i Europa og østpå i det vestlige og sydlige Rusland. Det er den største randøje i Danmark, hvor den findes langs hele den jyske vestkyst, på Djursland, langs sydkysten af Limfjorden, på Samsø og Læsø, på nordkysten af Sjælland og ved kysten på Bornholm. Sandrandøjen holder som navnet antyder til på sandede lokaliteter, heder, klitter, strandoverdrev eller klippeheder. Den holder af at sidde og sole sig på den bare jord og er her så godt kamufleret, at den er meget svær at få øje på. Man kan se sommerfuglen i perioden mellem 1. juli og midten af september.

Udseende 
Der er meget stor variation i sandrandøjens udseende. Vingefanget er op til 56 mm, hunnen er normalt størst og har de største øjepletter. I hvile sidder sommerfuglen med vingerne klappet sammen og forvingerne næsten skjult af bagvingerne. Men forstyrres sommerfuglen løfter den forvingerne, så øjepletten kommer til syne.

Livscyklus 
Efter æggene er lagt, går der 2 – 3 uger før larven kommer frem. Larven overvintrer. Næste forår i marts begynder den at vågne op igen og omkring 1. juni forpupper den sig. Puppen laves i et lille hul i jorden, som larven graver og forer med silke. Først efter 4 – 5 uger klækkes puppen og den voksne sommerfugl kommer frem.

Foderplanter 
Den voksne sommerfugl søger til blomster som Timian, hedelyng, klokkelyng, tidsel og mandstro. Larven lever af græsser som fåresvingel, hvene, opret hejre, rottehale og hjælme.

Kilder/Henvisninger 

 Sommerfugle i Europa og Nordafrika
 Michael Stoltze: Danske dagsommerfugle, København 1996. Side 211-214.
 Sandrandøje på lepidoptera.dk

Randøjer
Danmarks dagsommerfugle
Vejrandøje

Vejrandøjen (Lasiommata megera) er en sommerfugl i takvingefamilien. Arten er især udbredt i Sydeuropa og i Nordafrika nord for Sahara samt i Lilleasien og videre mod øst til Iran. I Danmark er den nogle steder almindelig og foretrækker tørre solrige områder, f.eks. i grusgrave, på skrænter, i klitter, på diger, stengærder og jordveje. Vejrandøjen er bundet til bakket terræn og dens udbredelse i Danmark er derfor noget varieret. Den er almindelig på Sydfyn, Nordsjælland, Samsø, Djursland og Bornholm, uden for disse områder findes den kun lokalt eller er sjælden. Den flyver fra omkring 15. maj til sidst i september eller først i oktober.

Udseende 
Vejrandøjen tilhører en slægt af sommerfugle, der har hårede øjne, dvs. mellem hver del af de sammensatte øjne gror der små fine hår. Det latinske slægtsnavn, Lasiommata, hentyder til dette kendetegn. Vejrandøjen er smukt ravgul-brun med sorte tegninger på vingerne. Hannen har en bred stribe sorte duftskæl på skrå hen over oversiden af forvingen. Begge køn har her også en tydelig sort øjeplet. Vingefanget hos arten er omkring 35 – 44 mm. Der er en del variation indenfor arten, enkelte individer kan have flere mindre øjepletter på forvingen.

Livscyklus 
Normalt findes der to generationer af sommerfuglen i løbet af en sommer i Danmark. Kun i ekstremt varme år, hvor 1. generation kommer frem tidligt, kan der findes eksemplarer af en 3. generation. Ægget lægges på forskellige græsarter og det klækkes efter en uge. Larverne fra 1. generation vokser sig store på en måned og forpupper sig så. Omkring 15. juli kommer den voksne sommerfugl frem fra puppen. De voksne sommerfugle kan ses til langt ind i september. Larver af 2. generation sætter sig til overvintring som halvvoksne. Næste forår kommer de første friske voksne individer frem omkring 15. maj.

Foderplanter 
De voksne sommerfugle søger til blomster af kløver, lucerne og andre kurvblomster, mens larverne lever på græsser som almindelig hundegræs, svingel, stilkaks og bølget bunke.

Kilder og henvisninger 

 Sommerfugle i Europa og Nordafrika
 Michael Stoltze: Danske dagsommerfugle, København 1996. Side 242-244.
 Vejrandøje på lepidoptera.dk

Randøjer
Danmarks dagsommerfugle
Skov-vejrandøje

Skovvejrandøjen (Lasiommata maera) er en sommerfugl i takvingefamilien. Den er udbredt i store dele af Europa, i det nordvestlige Afrika og fra Lilleasien og Rusland til Centralasien. Arten foretrækker klipper og stenet terræn. I Danmark er den truffet få gange, måske som gæst fra Sverige, hvor den er almindelig. Skovvejrandøje minder meget om bjergvejrandøje, der dog er tydeligt mindre.

Udseende

Kilder/Henvisninger 
 Sommerfugle i Europa og Nordafrika
 Michael Stoltze: Danske dagsommerfugle, København 1996. Side 245-246.
Skovvejrandøje  på lepidoptera.dk

Randøjer
Danmarks dagsommerfugle
Bjerg-vejrandøje

Bjergvejrandøjen (Lasiommata petropolitana) er en sommerfugl i takvingefamilien. Den er ikke hjemmehørende i Danmark, men er meget almindelig over det meste af det øvrige Europa og findes i Sverige så tæt på som i Skåne. Østpå findes den i Rusland til Sibirien. Bjergvejrandøjen holder af stenede steder i åbne skove, på stendiger, i grusgrave og i rabatter langs vejene. Hvorfor den er så sjælden i Danmark, er lidt af et mysterium. Den er kun fundet i to sikre eksemplarer i Nordsjælland. Flyvetiden er fra midt i maj til sidst i juni.

Udseende 
Bjergvejrandøjen ligner meget skovvejrandøjen, men bjergvejrandøjen er den mindste af de to med et vingefang på kun 34 – 44 mm. Bjergvejrandøjen har også en tidligere flyvetid. Bjergvejrandøjen har tydelige striber på tværs hen over for- og bagvingen. Øjepletten på forvingen har tit små ekstra pletter omkring sig.

Livscyklus 
Bjergvejrandøjen har en enkelt generation over sommeren. Ægget klækkes efter 1-2 uger. Efter 4-6 uger er larven udvokset og er da omkring 30 mm lang. Når larven er udvokset forpupper den sig. Larven overvintrer i puppen og først efter 10 måneder klækkes den voksne sommerfugl.

Foderplanter 
Larven lever især på Almindelig hundegræs, rød svingel og fåresvingel.

Kilder/Henvisninger 
 Sommerfugle i Europa og Nordafrika
 Michael Stoltze: Danske dagsommerfugle, København 1996. Side 247-248.
 Bjergvejrandøje på lepidoptera.dk

Randøjer
Danmarks dagsommerfugle
Catawbarododendron

 
Catawba-Rododendron (Rhododendron catawbiense) er en stedsegrøn busk med en bred, åben vækstform. De få, svære grene er opstigende til nedliggende. Arten er opkaldt efter det oprindelige, lokale folk i Nordamerika, Catawba'erne. Alle dele af planten er giftige, da den indeholder diterpenet grayanotoksin.

Beskrivelse 
Barken er først grøn og glat. Senere bliver den brun og let stribet. Til sidst er den grå og furet. Knopperne er spredte, men sidder samlet tæt op under skudspidserne. De er ægformede med tydelig spids, tykke og lidt klæbrige. 

Bladene er store, elliptiske, helrandede og læderagtige. Oversiden er blank og mørkegrøn, mens undersiden er meget lyst grøn. Blomsterne sidder samlet i store halvskærme ved skudspidserne. Den enkelte blomst er klokkeformet og lys violet. Frugterne er tørre kapsler. Frøene spirer villigt.

Rodnettet består dels af kraftige, højtliggende hovedrødder, og dels af meget fine, tæt forgrenede siderødder helt oppe under jordskorpen. Planten er helt afhængig af at få skabt samliv med én eller flere svampearter, som udvider og styrker rodnettet (mycorrhiza). 

Højde x bredde og årlig tilvækst: 4 x 4 m (20 x 20 cm/år).

Hjemsted 
Arten stammer fra Allegheny-bjergene i North Carolina og i Virginia, hvor den vokser omkring 1800 m over havet. Der danner den underskov i de blandede løvskove på østvendte, fugtige bjergskråninger med sur jord.

Hybrider 
Arten danner naturhybrider med Rhododendron maximum. Desuden krydses den spontant med Pontisk Rododendron, og afkommet er meget hårdført. Nye undersøgelser har vist, at det er denne hybrid, der er skyld i den invasion af europæiske skove, som Pontisk Rododendron har fået skylden for.

Sorter 
 Catawba-Rododendron 'Album'
 Catawba-Rododendron 'Belle Heller'
 Catawba-Rododendron 'Boursault'
 Catawba-Rododendron 'Grandiflorum'

Noter 

Rododendron-slægten (Rhododendron)
Stedsegrønne
Surbundsplanter
Haveplanter
Violette blomster
Buske
Giftige planter
Elepidote Rododendron

Elepidote Rododendron (af græsk e + lepidos = "uden skæl") kaldes de Rododendron (arter, krydsninger eller sorter), som ikke har skælagtige hår på undersiden af bladene. Dette ene træk bruges ofte til en grov opdeling af de mange slags Rododendron, som er i handlen. Udtrykket modsvares af de lepidote, som netop har disse hår på bladene. Ofte vil de elepidote Rododendron være lidt mere sarte end de lepidote, da skælhårene giver beskyttelse mod udtørring.

Efter de nyeste DNAundersøgelser (2004) over slægten Rododendron, har man måttet lave en ny opdeling i fem underslægter, hvoraf den ene (Rhododendron subgenus Hymenanthes) rummer alle de elepidote (og løvfældende Azalea'er).

Se også 
 Lepidote Rododendron

Surbundsplanter
Botanik
OS/2

OS/2 er et styresystem udviklet af IBM. Navnet betyder "Operating System/2", fordi det skulle være det foretrukne styresystem på IBM's "Personal System/2 (PS/2)"-produktserie af andengenerations personlige computere. Oprindeligt skulle OS/2 have erstattet MS-DOS og blev udviklet i et samarbejde mellem IBM og Microsoft. Derfor er OS/2, hvad angår udseende, anvendelse og funktionalitet på mange områder ikke vidt forskellig fra Windows; men der er også ligheder med UNIX. OS/2 1.0 blev udgivet i 1987.

Samarbejdet mellem IBM og Microsoft gik i opløsning, mens version 1.3 blev udviklet, da IBM overtog hele ansvaret for projektet. Microsoft og IBM havde oprindeligt indgået det kompromis, at IBM skulle udvikle OS/2 2.0, mens Microsoft skulle udvikle OS/2 3.0; men den aftale faldt helt til jorden. Microsoft udgav Windows 3.1 som sit svar på IBM's OS/2 2.0. Både Windows 95 og OS/2 kom til at understøtte 32-bits API'er.

Alt i alt lykkedes det ikke OS/2 at blive populær blandt forbrugerne og anvendes i dag overvejende indenfor visse nicher, hvor IBM traditionelt står stærkt. Eksempelvis i mange banker, særligt pengeautomater i USA (ATM'er), kører OS/2 med en tilpasset brugergrænseflade. Ikke desto mindre er der stadig et lille, trofast fællesskab af OS/2-brugere.

IBM annoncerede d. 12 Juli 2005, at de trak systemet tilbage fra markedet, og at der ikke længere ville ydes support på OS/2. De sælger dog stadig licenser til få eksisterende brugere af OS/2. Den seneste version fra IBM er 4.52, som blev udgivet til skrivebords- og serversystemer i december 2001. Den seneste udgave fra Serenity Systems, hvis udgave kendes under navnet eComstation, er 1.1, udgivet i maj 2003. IBM opfordrer deres kunder, som ofte har meget komplekse programmer, til at gå over til forretningsorienterede teknologier som Java og browserere på en platformsuafhængig måde. Når først kundernes programmer er overført anbefaler IBM at skifte til et andet styresystem uden at komme med specifikke anbefalinger.

Selvom nogle har håbet på, at IBM ville udgive OS/2 som Open Source vil det næppe ske, da OS/2 indeholder tredjepartskildekode primært fra Microsoft. Dog har Open Source-styresystemer som GNU/Linux allerede indirekte draget fordel af OS/2 via IBM's udgivelse af filsystemet JFS, som er tilpasset OS/2-kode.

OS/2 udvikles og sælges dog stadig, med IBM's velsignelse, af Serenity Systems under det nye navn eComStation eller blot eCS.

Referencer

Eksterne henvisninger 
 IBM's annoncering af tilbagetrækningen af OS/2 (på engelsk)
 IBM's officielle OS/2-sider (på engelsk)
 Officielt eComStation-websted (på engelsk)
 Team OS/2 i Danmarks websted (uofficiel brugergruppe) 
 OS/2-OSS (blandt andet indeholdende historiske oplysninger) (på engelsk)
 OS/2 Ezine (OS/2-evangelister, nyheder og andre artikler) (på engelsk)
 

Styresystemer
IBM
Bølleblåfugl

Bølleblåfugl (Plebejus optilete) er en sommerfugleart fra Lycaenidae-familien. Den findes i dele af Europa, Asien, Nordafrika og det nordvestlige Nordamerika. I Danmark findes den spredt i landet i højmoser, hængesækmoser og fugtige heder med planterne tranebær og mosebølle. Bølleblåfuglen flyver i Danmark i juni og juli. Vingefanget er 25-30 millimeter.

Arten blev første gang videnskabeligt beskrevet af den tyske naturforsker August Wilhelm Knoch i 1781.

Kilder/Henvisninger 

 Michael Stoltze: Danske dagsommerfugle, København 1996.
 Sommerfugle i Europa og Nordafrika.

Blåfugle
Danmarks dagsommerfugle
Isblåfugl

Isblåfugl (Polyommatus amandus) er en sommerfugl i blåfuglefamilien. Den er især udbredt i det østlige Europa og det vestlige Asien. I Danmark er den almindelig i Jylland, men sjælden på Øerne. Isblåfugl er stærkt knyttet til steder, hvor planten musevikke findes, det vil sige enge, strandenge, fugtige overdrev og grøfter. Den flyver i Danmark i en enkelt generation, der ses i juni og juli.

Arten blev første gang videnskabeligt beskrevet af den tyske zoolog Johann Gottlob Theaenus Schneider i 1792.

Beskrivelse

Udseende 

Hannen er på oversiden skinnende isblå med markerede ribber ud mod den mørke søm, mens hunnen her er brun med orange sømpletter. På undersiden findes sorte og orange pletter, men til forskel fra almindelig blåfugl mangler den hvide kileformede plet.

Kilder/Henvisninger 

 Michael Stoltze, Danske dagsommerfugle. Gyldendal 1996. .
 Sommerfugle i Europa og Nordafrika.

Blåfugle
Danmarks dagsommerfugle
Havana

La Habana, hvis officielle navn er Ciudad de la Habana, (på dansk Havana) er hovedstaden i republikken Cuba og den næststørste by i Caribien (efter Santo Domingo) med et indbyggertal på 2,1 millioner. Det er samtidig navnet på en af Cubas provinser.

Historie 
Det var conquistadoren Diego Velasquez de Cuellar, som i 1515 grundlagde den første by på Cuba. Byen, som lå på øens sydkyst, fik navnet La Habana, blev i 1519 flyttet til dens nuværende placering.

Havana var oprindeligt et handelssted og valgtes i 1607 som hovedstad i den spanske koloni Cuba. Byen udviklede sig til at blive den vigtigste havneby i de spanske kolonier i den Nye Verden.

Havana led under fribytteres nedbrænding af byen i 1538 samt plyndringer i 1553 og 1555. Storbritannien indtog byen i 1762 og gav den det følgende år i bytte for Florida. Efter at have fået byen tilbage gjorde spanierne den til den bedst befæstede by i Amerika.

Under spiritusforbudstiden i USA i 1920'erne var Havana et populært feriemål for amerikanere; nat- og spilleklubberne overlevede ophævelsen af spiritusforbuddet, men de fleste blev lukket i 1959 efter den cubanske revolution. Det var i denne periode, de mange amerikanerbiler kom til Cuba, disse biler præger stadig i dag bybilledet i Havana trods deres efterhånden ringe stand.

I det gamle Havana er der bevaret meget af den spanske koloniale arkitektur, og bydelen er på UNESCOs Verdensarvsliste.

Geografi

Placering 
Havana ligger i den nordvestlige del af Cuba og udgør en selvstændig provins, Ciudad de La Habana. Byen strækker sig vest og sydpå fra bugten Bahia de la Habana.

Byen grænser op til Floridastrædet mod nord og til provinsen La Habana i alle andre retninger.

Administrativ opdeling 

Provinsen Havana er administrativt opdelt i 15 kommuner:

Klima 
Klimaet er ligesom på resten af øen tropisk (Köppens: Aw) med meget få udsving i temperaturen, men dog med en klar opdeling i våd og tør årstid.

Byen ligger ikke direkte i orkanbæltet (på Cuba rammer de normalt sydkysten), men i 2005 ramte orkanen Dennis byen og forårsagede store ødelæggelser på bygninger i den gamle bydel.

Eksterne henvisninger 

 Havana på cubas statistiske kontor

Kilder 

 
Verdensarvsområder på Cuba