alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Høgeskæg

Høgeskæg (Crepis) er en planteslægt med omkring 200 arter.

Arter 
Herunder ses nogle af arterne i slægten. De fem første er vildtvoksende i Danmark:
 Afbidt høgeskæg (Crepis praemorsa)
 Grøn høgeskæg (Crepis capillaris)
 Kærhøgeskæg (Crepis paludosa) Ørneøje
 Taghøgeskæg (Crepis tectorum)
 Toårig høgeskæg (Crepis biennis)
 Fransk høgeskæg (Crepis nicaeensis)
 Sibirisk høgeskæg (Crepis multicaulis)

Kilder og eksterne henvisninger 

 Arne og Anna-Lena Anderberg: Den virtuella floran, Naturhistoriska riksmuseet 

Kurvblomst-familien
Høgeurt

Høgeurt (Hieracium) er udbredt i Europa, Lilleasien og Grønland. Det er stauder med grundstillede, helrandede og tæt behårede blade. Stænglen bærer én eller nogle få kurve, der som regel er gule. Frugterne bærer en håragtig fnok.

Arter 
Her nævnes kun de arter, som er vildtvoksende i Danmark.
 Almindelig høgeurt (Hieracium vulgatum)
 Skovhøgeurt (Hieracium murorum)
 Dovrehøgeurt (Hieracium dovrense)
 Fjeldhøgeurt (Hieracium alpinum)
 Håret høgeurt (Hieracium pilosella)
 Kvasthøgeurt (Hieracium stiptolepidea)
 Lancetbladet høgeurt (Hieracium lactucella)
 Pomeranshøgeurt (Hieracium aurantiacum)
 Rank høgeurt (Hieracium tridentatum) eller Tretandet Høgeurt
 Smalbladet høgeurt (Hieracium umbellatum)
 Svensk høgeurt (Hieracium floribundum)

Visse af arterne blev tidligere henregnet til slægten Pilosella.

Kurvblomst-familien
Bakkestjerne (Erigeron)

Bakkestjerne (Erigeron) er en planteslægt med flere end 200 arter, som er udbredt på alle kontinenter (undtagen Antarktis), men med tyngdepunktet i Nordamerika. Arterne er en-årige, to-årige eller stauder, og de er buskede planter med oprette stængler og endestillede, hvide, lavendelblå eller lyserøde kurveblomster. Visse arter mangler dog randkroner. Frugterne er nødder med fnok. Her omtales kun de arter, som er vildtvoksende i Danmark, eller som dyrkes her.

 Bitter bakkestjerne (Erigeron acris)
 Alpebakkestjerne (Erigeron alpinus)
 Smalstråle (Erigeron annuus)
 Orange bakkestjerne (Erigeron auranticus)
 Canadisk bakkestjerne syn.: (Erigeron canadensis) – se under Bakkestjerne (Conyza)
 Solbakkestjerne (Erigeron compositus)
 Uldbakkestjerne (Erigeron eriocephalus)
 Strandbakkestjerne (Erigeron glaucus)
 Sort bakkestjerne (Erigeron humilis)
 Spansk bakkestjerne (Erigeron kavinskianus)
 Havebakkestjerne (Erigeron speciosus)
 Snebakkestjerne (Erigeron uniflorus)

Kurvblomst-familien
Tidsel

Tidsel er det almindelige navn for en gruppe af dækfrøede planter, karakteriseret ved at have stikkende torne i forskellig grad, primært i kurvblomst-familien.

Slægter i kurvblomst-familien har oftest ordet tidsel i deres almindelige navn. Listen herunder rummer slægternes latinske navne:
 Carduus
 Carlina
 Carthamus
 Centaurea
 Cicerbita
 Cirsium
 Cnicus
 Cynara
 Echinops
 Notobasis
 Onopordum – Æselfoder, også kendt som skotsk tidsel (Onopordum acanthium)
 Scolymus
 Silybum
 Sonchus

Carduus er en slægt af planter, som er udbredt i Europa, Nordafrika og Asien. Denne slægt kan kendes på, at frøene hver bærer en hårformet fnok.

 Kruset tidsel (Carduus crispus)
 Nikkende tidsel (Carduus nutans)
 Tornet tidsel (Carduus acanthoides)

Se også 
 Bladhovedtidsel (Cirsium) med fjerformet fnok.

Kurvblomst-familien
Ukrudtsplanter
Kongepen

Kongepen (Hypochoeris) er en planteslægt. De kaldes også falsk mælkebøtte, da kongenpens blomsters stængler typisk er forgrenede og ikke-hule, hvorimod mælkebøtte har en stængel per blomst og er hule. Slægten omfatter omkring 60 arter.

Arter 
Herunder ses kongepens vildtvoksende arter i Danmark:
 Almindelig kongepen (Hypochoeris radicata)
 Glat kongepen (Hypochoeris glabra)
 Plettet kongepen (Hypochoeris maculata)

Kurvblomst-familien
Hvid hestehov

Hvid hestehov (Petasites albus) er en plante i kurvblomst-familien. Den ligner rød hestehov, men kronerne er hvidlige og bladene er under 25 centimeter lange. I Danmark findes den især i Sydøstjylland i skove ved kilder.

Billeder

Kilder og eksterne henvisninger 

Hestehov (Petasites)
Danehof

Danehof var en rigsforsamling af "rigets bedste mænd", en art middelalderens parlament, som spillede en vis rolle mellem 1250 og 1413. Danehoffet rådgav kongen, beskæftigede sig med lovarbejde og var rigets højeste domstol.

Forudsætningen for danehoffet var som håndfæstningerne de danske stormænds voksende magt omkring 1250. De ønskede indskrænkelser af den kongelige magt, heruder særligt på lovgivning og beskatning. At kongehuset stod politisk svagt i denne periode har antagelig fremskyndet danehoffets udvikling. I 1282 havde Erik 5. Klippings lagt sig ud med adelen i en sådan grad, at han var tvunget til at acceptere en håndfæstning, der garanterede de gamle skikke og sæder, ifølge hvilke adelen havde bestemte privilegier, samt årligt at afholde "det parlament, der kaldes hof".

Der kendes overraskende lidt til detaljerne ved danehoffets etablering og form, men man ved dog, at det sattes et centralt sted i riget, ofte Nyborg Slot på Fyn, men vi kender hverken til valg eller procedure. Medlemmerne var alene adel, gejstlige og andre stormænd. Kongen var pligtig at rådføre sig med danehoffet, før han traf større beslutninger, især af økonomisk karakter. I adskillige tilfælde forbigik kongerne dog danehoffet ved simpelthen at undlade at indkalde det. Da danehoffet blev formaliseret i Erik Klippings håndfæstning fra 1282, blev der opstillet fastere regler, men i praksis blev danehoffet kun kaldt sammen ved særlige lejligheder.

De kaotiske omstændigheder i Danmark i det 14. århundrede svækkede danehoffets autoritet. Det blev gradvist afløst ikke alene af den kongelige magt, men også af rigsrådet, et særligt statsråd af kongens personlige rådgivere, som undertiden øvede en betydelig indflydelse på kongen. Fra omkring 1320 blev det især rigsrådet, som sammen med kongen regerede landet og varetog rigets anliggender.

Danmarks politik
Danmark i middelalderen
Fjeldhestehov

Fjeldhestehov (Petasites frigidus) er en op til 40 centimeter høj plante i kurvblomst-familien. I Norden vokser den i Sverige, Norge og Finland, og er i øvrigt udbredt cirkumpolart til Alaska.

Kilder
 Arne og Anna-Lena Anderberg: Den virtuella floran, Naturhistoriska riksmuseet  

Blomster
Nytteplanter
Hestehov (Petasites)
Filtet hestehov

Filtet hestehov (Petasites spurius) er en plante i kurvblomst-familien, der i Danmark vokser temmelig sjældent i klitter, på sandstrand og på strandvolde. Stænglen har glinsende, op til 10 centimeter lange skæl.

Kilder og eksterne henvisninger 

 Arne og Anna-Lena Anderberg: Den virtuella floran, Naturhistoriska riksmuseet  

Blomster
Hestehov (Petasites)
Haremad (plante)

Haremad (Lapsana communis) er en enårig plante i kurvblomst-familien. Den bliver 50-100 centimeter høj og er almindelig i det meste af Danmark.

Beskrivelse 
Haremad er en spinkel urt med mælkesaft og lyreformet fjersnitdelte blade, det vil sige blade med et stort endeafsnit og få, små sidelapper. De små gule blomster, der har tungeformede kroner, sidder normalt 8 sammen i kurvene. Frugten er uden næb eller fnok. Plantens blomster er kun åbne om formiddagen og kun når solen skinner. Kurvene måler da 1-1,5 centimeter i diameter.

Levested 
Denne plante vokser bedst i en fugtig og næringsrig bund. Det kan være løvskove, haver og langs vejkanter. Den bliver ofte betragtet som ukrudt. I Danmark er den almindelig, bortset fra Vestjylland og Vendsyssel.

Arten er i øvrigt udbredt i Europa, Nordafrika, Vest- og Centralasien samt indslæbt i Nordamerika.

Kilder og eksterne henvisninger 
 www.fugleognatur.dk: Felthåndbogen: Haremad (Lapsana communis)
 M. Skytte Christiansen og Henning Anthon: Danmarks Vilde Planter, Branner og Korchs Forlag 1958.
 Arne og Anna-Lena Anderberg: Den virtuella floran, Naturhistoriska riksmuseet 

Kurvblomst-familien
Kristtorn-familien

Kristtorn-familien (Aquifoliaceae) er en lille familie med kun to slægter. De er stedsegrønne eller sjældnere: løvfældende træer eller buske (lianer). De indeholder tanniner og iridoider. Barken er tyk og harpiksholdig. Bladene er modsatte og toradede med hel rand.

 Kristtorn (Ilex)
 Nemopanthus

Kristtorn-ordenen
Vedbend-familien

Vedbend-familien (Araliaceae) er en lille familie med 43 slægter og 1450 arter, som mest er udbredt i troperne, dog med enkelte i de tempererede egne. De kan kendes på, at de oftest er træer eller buske (sjældnere stauder), som er ret korte i stammen. De har store og tydelige bladar, og hele planten lugter ofte ret kraftigt. Blomsterne er oftest 5-tallige, men arter med 4-tallige blomster kendes også. De er samlet i skærmagtige blomsterstande. Planterne er hyppigt tornede, og som regel sidder tornene ved bladfoden.

Her nævnes kun de slægter, der er vildtvoksende eller dyrket i Danmark.

 Aralie (Aralia)
 Fatshedera (x Fatshedera lizei)
 Stuearalie-slægten (Fatsia)
 Ginseng-slægten (Panax)
 Kalopanax-slægten (Kalopanax)
 Tornpanax-slægten (Oplopanax)
 Parasolblad (Schefflera)
 Tornaralie (Eleutherococcus)
 Vedbend (Hedera)

Se også 
 Dækfrøede planter (Magnoliophyta)

 
Skærmplante-ordenen
Hamp-familien

Hamp-familien (Cannabaceae) består af kun tre slægter. Arterne har modsatte og som regel hånddelte eller håndlappede blade. Det er også karakteristisk for arterne, at de har kirtelhår med æteriske olier eller harpikser. Både hamp og humle finder man særlige kønskromosomer, hvad der er ualmindeligt blandt planter. Familien har følgende slægter:

 Hamp (Cannabis)
 Nældetræ (Celtis)
 Humle (Humulus)

 Aphananthe
 Chaetacme
 Gironniera
 Lozanella
 Parasponia
 Pteroceltis
 Sparrea
 Trema

Note

Galleri
Berberis-familien

Berberis-familien (Berberidaceae) er urteagtige planter eller buske, som kan kendes på deres gulfarvede ved (gerne i rødderne). De har ofte håndnervede og sammensatte, stilkede blade med tandet eller tornet rand. Blomsterne er oftest gule, og frugterne er røde eller blå bær. Familien rummer 5 slægter og 575 arter, som findes overalt på kloden (undtagen i Antarktis). Her nævnes alle fem slægter og én slægsthybrid.

 Amerikansk bispehue (Vancouveria)
 Berberis-slægten (Berberis)
 Bispehue (Epimedium)
 Fodblad (Podophyllum)
 Mahoberberis (x Mahoberberis)
 Mahonie (Mahonia)

Galleri
Nælde-familien

Nælde-familien (Urticaceae) er meget variabel, men alle arter har stilkede blade. Blomsterne er samlet i forgrenede klaser. De enkelte blomster er 4-tallige og meget små. Alle har vindbestøvning. Her nævnes kun de slægter, som er repræsenteret ved arter, der er vildtvoksende i Danmark, eller som dyrkes her.

 Husfred-slægten (Soleirolia)
 Nælde (Urtica)
 Pilea
 Springknap (Parietaria)

 
Rosen-ordenen
Sandeltræ-familien

Sandeltræs-familien (Santalaceae) består af arter, som er træagtige eller urteagtige snylteplanter. Bladene er modsatte og blomsterne er små. Her omtales kun de slægter, som er repræsenteret ved arter, der er vildtvoksende i Danmark, eller som dyrkes eller har økonomisk betydning her.

 Mistelten-slægten (Viscum)
 Nålebæger (Thesium)
 Sandeltræ (Santalum)

 
Plantefamilier
Slangerod-familien

Slangerod-familien (Aristolochiaceae) er udbredt med arter i alle verdensdele undtagen Antarktis. Det er buske, lianer eller flerårige, urteagtige planter med spredtstillede, hele blade. Blomsterne er oftest tvekønnede, med 3-talligt bloster og sammenvoksede kroner. Planterne indeholder den giftige aristolochiasyre, der er kræftfremkaldende og nyresvækkende.

 Slangerod-slægten (Aristolochia)
 Hasselurt (Asarum)
 Euglypha
 Holostylis
 Isotrema
 Pararistolochia
 Saruma
 Thottea
Pileurt-familien

.

Syrefamilien (Polygonaceae), også kaldet pileurtfamilien eller skedeknæfamilien), er en stor familie, som er udbredt i alle de tempererede egne (i Amerika også i tropiske egne). Det er buske, lianer eller urter, som har spredte, helrandede blade. Blomsterne er samlet i toppe eller aks. Frugten er en trekantet nød.

Slægter forekommende i Danmark 
 Pileurt (Aconogonon)
 Slangeurt-slægten (Bistorta)
 Boghvede (Fagopyrum)
 Sølvregn-slægten (Fallopia)
 Dværgsyre (Koenigia)
 Fjeldsyre (Oxyria)
 Muehlenbeckia
 Pileurt (Persicaria)
 Pileurt (Polygonum)
 Rabarber (Rheum)
 Skræppe (Rumex)

Andre slægter 
 Alpeskræppe Acetosa
 Bilderdykia, se Sølvregn-slægten
 Bændelbusk Homalocladium
 Reynoutria, se Sølvregn-slægten

 
Plantefamilier
Nellike-ordenen
Sognefoged

En sognefoged var før Kommunalreformen i 1970 en af amtmanden udpeget person som var autoriseret til at udøve en begrænset politimyndighed. 

Fra 1873 til 1924 havde sognefogeden endvidere til opgave at føre tyendeprotokollen. Heri blev alle tjenestefolk registreret, når de flyttede til eller fra sognet. Samtidig påtegnede han den pågældendes skudsmålsbog. Før 1873 blev denne funktion varetaget af sognepræsten, der førte kirkebogens til- og afgangslister. Efter 1924 overgik funktionen til folkeregisteret.

De fleste sognefogedembeder er i dag forsvundet, men ordningen har fået lov at bestå på en række småøer, hvor det ordinære politi ikke kan komme frem hurtigt og gribe ind over for for eksempel husspektakler eller foretage bevissikring i forbindelse med færdselsuheld. Mange sognefogeder assisterer desuden politiet med udlændingekontrol. Sognefogederne har ingen særlig uddannelse, og de har ikke videre beføjelser til at efterforske og forhindre kriminalitet, end almindelige borgere har. Sognefogederne oppebærer en symbolsk løn på mellem 1.200 og 4.000 kr. om året. Der er i dag omkring 17 sognefogeder i Danmark.

Sognefogeden må ikke forveksles med sognerådsformanden.

Titler
Kommuner i Danmark (1842-1970)
Alpenålebæger

Alpenålebæger (Thesium alpinum) er en plante i Sandeltræ-familien.

Nålebæger
Hørbladet nålebæger

Hørbladet nålebæger (Thesium ebracteatum) er en plante.

Eksterne henvisninger 
 Billede

Nålebæger
Papegøje

Papegøjer er en orden af fugle, på latin kaldet Psittaciformes, med tre familier:

 Kakaduer (Cacatuidae).
 Egentlige papegøjer (Psittacidae), fx alexanderparakit, ara, dværgpapegøje og undulat.
 Uglepapegøjer (Strigopidae, syn. Nestoridae), fx kakapo, kea, kaka.

Der er inden for disse tre familier over 390 forskellige arter.

De mange arter af papegøjer lever i store dele af troperne og har desuden traditionelt været holdt som kæledyr i bur.

Papegøjer varierer meget i størrelse, fra de mindste spættepapegøjer, der blot måler omkring otte centimeter, til de største araer og grønne amazoner, der, med halefjer, har en længde på op mod en meter.

Den største blandt araerne, hyasintara, Anodorhynchus hyacinthinus, har et vingefang på 120-140 centimeter.

Karakteristisk for alle papegøjer er det kraftige næb, hvor overnæbbet krummer ned over det kortere undernæb.

De fleste papegøjer har farvestrålende fjerdragt. Deres stemmer er kraftige, skrattende og umelodiske. Enkelte arter er i stand til at efterligne mennesketale.

Se også 
 Psittacosis (papegøjesyge)

Noter

Eksterne henvisninger 

 2005-07-11, Sciencedaily: African Grey Parrot Is First Bird To Comprehend Numerical Concept Akin To Zero
Neuromedicin

Neuromedicin (eller neurologi), også kaldet hjerne- og nervemedicin, er det medicinske speciale, som beskæftiger sig med alle aspekter af diagnostik, vurdering og behandling af sygdomme i hjernen og det øvrige nervesystem, herunder rygmarv og nerver. En læge specialiseret i neurologi betegnes neurolog eller hjernelæge. Eksempler på neurologiske lidelser er blodpropper og blødninger i hjernen, epilepsi, hjernekræft, hjerneinfektioner, hovedpine, autoimmune hjernesygdomme som multipel sklerose, hjerneforgiftninger, demenssygdomme og andre kognitive forstyrrelser, degenerative hjernesygdomme som Parkinson sygdom og øvrige hjernerelaterede bevægeforstyrrelser, nervesygdomme, hjerneskader samt søvnsygdomme.  

Berømte neurologer inkluderer Oliver Sacks, Sigmund Freud,  Thomas Willis, Robert Whytt, Matthew Baillie, Charles Bell, Moritz Heinrich Romberg, Duchenne de Boulogne, William A. Hammond, Jean-Martin Charcot, C. Miller Fisher og John Hughlings Jackson

Neurologiske lidelser

Cerebrovaskulære sygdomme 

 Apopleksi
 SAH – Subaraknoidal blødning
 Sinustrombose
 Araknoidal aneurisme
 Vaskulære lidelser i spinalkanalen
 Spinal vaskulær malformation
 Hæmatpmyeli
 Spontant epiduralt hæmatom
 Iskæmiske medullære læsioner

Cerebrale tumorer/metastaser

Epilepsi 

 Kramper
 Generaliserede anfald
 Partielle anfald
 Simple partielle anfald
 Komplekse partielle anfald
 Absencer

Demyeliniserende sygdomme 

 Dissemineret/multipel sklerose (DS/MS)
 Monofatisk demyeliniserende sygdomme
 Akut dissemineret encephalomyelitis
 Akut nekrotiserende hæmoragisk encephalomyelitis
 Akut transversel myelitis
 Diffus sklerose
 Central myelinolyse
 Central pontin myelinolyse
 Central demyelinisering af corpus callosum

Demens & degenerative sygdomme 

 Alzheimers demens
 Multiinfarkt demens
 Parkinsonisme
 Amyotrofisk lateral sklerose (ALS)

Neurologiske smerter 
 Migræne & hovedpine
 Hortons hovedpine
 Arteritis temporalis
 Trigeminusneuralgi

Søvnforstyrrelser 
 Patologiske søvntilstande
 Narkolepsi
 Søvnløshed (insomnia)
 Fatal familiær insomni
 Restless Legs Syndrome

Bevidsthedssvækkelse 
 Koma
 Bevidstløshed

Hjernedød

Hydrocephalus

Mangeltilstande og forgiftninger 
 Wernickes encefalopati
 Tiamin (B12-vitamin) mangel
 Delerium tremens
 Organiske opløsningsmidler

Nervesystemets infektioner 
 Meningitis
 Encephalitis
 Hjerneabsces
 Myelitis
 Radiculitis

Traumatiske tilstande 
 Commotio cerebri (hjernerystelse)
 Kontusion
 SDH – Subduralt hæmatom
 Epiduralt hæmatom

Ryglidelser 
 Diskusprolaps

Perifere nervesygdomme 
 Neuropati
 Mononeuropati
 Medianusparese
 Ulnarisparese
 Radialisparese
 Peroneusparese

Prion sygdomme 
 BSE (kogalskab)

Se også 
 Neuroanatomi
 Neurofysiologi
 Neurokirurgi
 Neuropsykologi

Neurologi
Neuroanatomi

Neuroanatomi er den del af anatomien som beskæftiger sig med nervesystemets opbygning.

Nervesystemets anatomi
Nervesystemet

Nervesystemet inddeles anatomisk i centralnervesystemet (CNS), og det perifere nervesystem (PNS). Fysiologisk inddeles nervesystemet i det autonome nervesystem (det selvstyrende nervesystem) og det somatiske nervesystem (det viljestyrede nervesystem).

Nervesystemets inddeling 
1) Det perifere nervesystem (PNS)
 Det autonome nervesystem (det selvstyrende nervesystem)
 Det sympatiske nervesystem (sympatikus, det adrenerge nervesystem)
 Det parasympatiske nervesystem (parasympatikus, det cholinerge nervesystem)
 Vasomotoriske nervesystem
 Det enteriske nervesystem
 Det somatiske nervesystem (det viljestyrede nervesystem)
 Det motoriske nervesystem
 Det sensoriske nervesystem
2) Centralnervesystemet (CNS)

Se også 
 Synapse
 Neuron
 Akson
 Dendrit
 Soma
 Hjernen

Nervesystemets anatomi
Munk

Ordet munk kommer af det græske ord monachos, der betyder én, der lever alene, altså en eneboer, men allerede i de første århundreder sluttede mænd sig sammen i klostre for at leve et religiøst liv i fattigdom, kyskhed og lydighed under en ordensregel.

Munke bærer en særlig ordensdragt og holder flere gange dagligt fælles korbøn i klosterets kirke.

Der findes mange forskellige slags munke. Af de mest gængse kan nævnes: tibetanske munke, kristne munke, katolske munke og gafmunke. 

Der findes også katolske mandsordener, som hverken har klostre, ordensdragt eller fælles korbøn. Sådanne ordener bør ikke kaldes "munkeordener". Et kendt eksempel er jesuiterordenen.

Det kristne munkevæsens historie 

Kristent klostervæsen skal være begyndt med Johannes Døberen, der boede alene i ørkenen. en af de første kristne, som vides at have genoptaget denne levevis, var den hellige Antonius, som levede på et tidspunkt i den sidste del af det 3. århundrede. Han boede alene, indtil han tiltrak en kreds af disciple. På en tid, hvor tanken om at vie ens liv til Gud bredte sig, var der flere og flere munke, som sluttede sig til ham i ørkenen. Til at begynde med boede de alle alene, men senere dannede de løst opbyggede samfund, der kun mødtes til søndagsgudstjenesten. Ideen med munke, som alle boede sammen under ét tag og fulgte det samme sæt regler, tilskrives Skt. Pachomios, som levede i begyndelsen af det 4. århundrede. Kristne klostre spredte sig ud over hele den senromerske rige, og ved kulminationen var det ikke ualmindeligt med klostre, der husede mere end 30.000 munke. Under kristendommens fortsatte vækst og udvikling voksede og udvikledes stilen i klosterlivet sig også.

Forskellige romersk-katolske munkeordener 
 Benediktinerordenen – grundlagt i 529
 Cistercienserordenen – grundlagt i 1098
 Augustinerordenen – opstået i slutningen af det 11. århundrede
 Johanniterordenen – grundlagt i 1070
 Franciskanerordenen – grundlagt i 1210
 Dominikanerordenen – grundlagt i 1215
 Karmeliterordenen – stadfæstet i 1226

Inden for den ortodokse kirke findes der et udbredt munkevæsen, men ingen munkeordener.

Tiggermunke 
I 1200-tallet kom de såkaldte tiggermunke til Danmark. De var repræsentanter for en retning indenfor den katolske kirke, hvor man fulgte idealer om at forsage jordisk gods. De holdt til i byerne, hvor de udførte et stort socialt arbejde og levede af tiggeri. Dominikanere (også kaldet sortebrødre), franciskanere (gråbrødre) og karmelitter (hvidebrødre) er tiggermunkeordener. Klostre opført efter 1220 er stort set alle tiggermunkeklostre.

Ikke-kristne munke 

Også indenfor buddhismen findes et udbredt munkevæsen.

Buddha stiftede munke- og nonneordner for sine disciple, imens han levde for at videreføre læren (dharma) og for at munke og nonner skulle kunne virke som eksempler for lægfolk.

Noter

Eksterne henvisninger 
 Salmonsens Konversationsleksikon, 2. udgave, bind XVII (1924), s. 415; opslag: Munk
 http://www.catholic-web.dk/ 
 MiddelalderInfo om munke, klostre etc.

Se også 
 Derwish
 Digambara (jainistisk munk)
 Fakir
 Yogi
 Karteuserordenen
 Nonne
 Sanghe (buddhistisk munk)
 Sufi
Rigsråd

Rigsrådet er et regeringsorgan 

Rigrådet var i middelalderen betegnelsen på de rigsorganer i Danmark, Sverige og Norge, hvor den øverste del af adelen og gejstligheden var repræsenteret. Medlemmerne af rigsrådet blev betegnet rigsråder.

Før indførelse af enevælden var de skandinaviske lande stort set valgkongedømmer, og den politiske magt var delt mellem kongen, adelen og kirken. Rigsrådet styrede landet sammen med kongen, og ikke mindst i Danmark kunne rigsrådet undertiden være mere indflydelsesrigt end kongen.

Danmark

Sverige

Norge

Andre betydninger 
Også andre vigtige forfatningsorganer har båret navn af rigsråd.

Danmark 

I 1855-1866 var Rigsrådet betegnelsen for et fælles parlament for de danske og tyske dele af det danske monarki, der blev indført ved Oktoberforfatningen. På grund af tysk modstand fik rådet dog ringe betydning, og i 1858 forlod Holsten og Lauenburg rådet. Det blev endeligt afskaffet i 1866, efter tabet af Slesvig i 1864.

Weimarrepublikken 

I Weimarrepublikken indførtes i 1919 ved den republikanske rigsforfatning et rigsråd som et nyt øverste rigsorgan ved siden af Rigsdagen som erstatning for det ophævede Forbundsråd.

Andre lande 
Det østrigske rigsråd, der fra først af blot var rådgivende, blev i 1860 lovgivende og udgjorde fra 1866 og indtil 1. verdenskrigs slutning det østrigske kejserriges lovgivende forsamling bestående af Herrehuset og Deputeretkammeret.

Det russiske rigsråd, der fra 1802 til 1906 var rigets øverste rådgivende kollegium, men som fra 1906 og indtil revolutionen 1917 var et førstekammer med besluttende myndighed jævnsides Rigsdumaen.
Regeringer
Vedbend (art)

 
Vedbend (Hedera helix), også kaldet almindelig vedbend, er en stedsegrøn lian, der vokser på muldbund i skove, krat og parker. Vækstformen er dels krybende, dels klatrende. Den klatrer ved hjælp af særlige klatrerødder på grenene. Hele planten, og også bærrene, er giftig. Den kendes også under det tyske navn storbladet Efeu.

Vedbend er værtsplante for skovblåfugl.

Beskrivelse 
Barken er brun med et lidt rødligt skær. Senere bliver den mørkegrå. Knopper og skud er filthårede. Knopperne er lysegrønne. Bladene er spredte, 3-5 lappede og helrandede. Bladnerverne ses som tydelige, hvide streger.

På blomstrende skud mangler lapperne. Her er bladene i stedet ovale og helrandede. Alle blade er mørkegrønne med en lysere underside. Blomsterne sidder samlet i kugleformede stande på særlige, oprette skud. Blomsterne er gulgrønne og ses i oktober-november. Frugterne er blåsorte bær, der modner hen på foråret, næste år.

Roden er tæt forgrenet, men den ligger øverligt.

Højde x bredde og årlig tilvækst: 10 x 25 m (50cm/år).

Voksested 
Vedbend gror i løvskove på fugtig og muldrig bund. Den findes kun i de vintermilde egne af Vesteuropa. Den er almindelig i Østdanmark.

Anvendelse 

Vedbend anbefales af NASA forskere som indendørs potteplante, da den er særlig god til at rense luften for visse luftforurenende stoffer. Vedbend bruges også som vækst på bygningsfacader, et eksempel er Aarhus Universitet, hvor flere bygninger har store partier med vedbend.

Sorter 
 'Arborea' er en stiklingeformeret klon af den voksne plante. Derfor har den smalle blade og blomster. Den udvikler sig til en busk og har ikke klatrerødder.
 'Helil' (Dafo) er en småbladet klon af arten.
 'Hestor' (Dafo) er en storbladet klon af arten.

Billeder

Referencer

Kilder 
 Signe Frederiksen et al., Dansk flora, 2. udgave, Gyldendal 2012. .

Eksterne henvisninger 
 Arne og Anna-Lena Anderberg: Den virtuella floran, Naturhistoriska riksmuseet 

Bunddækkeplanter
Lianer
Stedsegrønne
Giftige planter
Kristtorn (art)

 
Kristtorn (Ilex aquifolium) er en stedsegrøn busk eller et op til 10 meter højt træ. Kristtorn plantes hyppigt, men findes i Danmark vildt i bøgeskove og krat i Østjylland. Kristtorn er kendt for sine smukke blade og frugter (frugter findes kun på hunplanter).

Kristtorn betegnes også som kristtjørn, kristtidsel, krontorn, skovtidsel, hårdeg, på Bornholm som strandtidsel  og i Jylland som Hyffeltorn, hvor hyffel/høffel kan føres tilbage til betydningen at stikke.

Beskrivelse 
Barken er først grøn, men bliver senere lysebrun for at slutte som koksgrå. Bladene er spredte og med sylespidse randtorne når planten er i ungdomsform. Blade på træer i voksen form med blomstrende grene mangler dog i reglen alle randtorne bortset fra den yderste spids. Blomsterne er hvide og sidder i fåtallige stande i bladhjørnerne. Kristtorn har i reglen rent hanlige eller rent hunlige individer, så de røde bær ses kun på bestemte planter. Nogle få planter har både han- og hunblomster sammen.

Hovedroden er en tyk pælerod, der går dybt ned. Smårødderne er filtede og ligger lige under jordoverfladen.

Højde x bredde og årlig tilvækst: 10 x 3 m (15 x 5 cm/år).

Voksested 
Kristtorn gror på fugtig bund som underskov i ege-avnbøgeskove i det vestlige Europa og i Lilleasien. Planten hører hjemme i skyggen under større træer, og den ses ofte under en ikke alt for tæt bøgeskov. Sammen med Taks (Taxus baccata) er den blandt de få planter, der kan trives under Bøg (Fagus sylvatica). Kristtorn kan ikke lide vedvarende temperaturer under ÷25 °C, og det er derfor at Kristtorn har en udbredelse der er afhængig af havets mildhed.

Anvendelse 
Planten er afholdt og velegnet som have- og parkplante. De flotte blade og bær gør den til et yndet dekorationsemne hen under juletid, og det mørkegrønne "look" klæder haven ved vintertid. Desuden holder drosselfugle (Solsort, Sjagger, Misteldrossel og Vindrossel) meget af bærrene.

Kilde 
 Signe Frederiksen et al., Dansk flora, 2. udgave, Gyldendal 2012. .
 Sten Porse: Plantebeskrivelser, DCJ 2003 (CD-Rom).

Litteratur 
 Fred C. Galle: Hollies. The Genus Ilex, 1997,

Eksterne henvisninger 
 Arne og Anna-Lena Anderberg: Den virtuella floran, Naturhistoriska riksmuseet

Noter 

Haveplanter
Træer
Stedsegrønne
Hvide blomster
Smukke frugter
Hjertebladet slangerod

Hjertebladet slangerod (Aristolochia clematitis) er en flerårig, urteagtig plante med en opstigende til slyngende vækst. I Danmark dyrkes den i haver og ses herfra af og til forvildet i naturen.

Beskrivelse 
Stænglerne er hårløse, tynde og skrøbelige, furede og runde i tværsnit. Bladene er spredtstillede, langstilkede og hjerteformede med hel rand. Begge bladsider er ensartet lysegrønne. Høstfarven er gulbrun.

Blomstringen sker i maj-juni, hvor man finder blomsterne siddende i bladhjørnerne 2-8 sammen. De enkelte blomster er uregelmæssige og 3-tallige med et langstilket, tragtformet og skævt bloster af gule kronblade. Frugten er en langstilket, hængende kapsel med mange frø.

Rodnettet består af en krybende jordstængel og trævlede rødder.

Højde x bredde og årlig tilvækst: 0,60 x 0,25 m (60 x 25 cm/år).

Hjemsted 

Arten er oprindeligt hjemmehørende i Lilleasien, Kaukasus og i det sydlige og centrale Europa. I Danmark er den forvildet fra dyrkning. Den er knyttet til lysåbne voksesteder med tør og varm jord, der har et højt indhold af næringsstoffer og kalk.

I vindyrkningsområderne ved Neusisedlersøen i Burgenland, Østrig, findes den som ukrudt på tør, varm og kalkholdig jord sammen med bl.a. agersnerle, alm. pengeurt, gul læbeløs, hjertekarse, liden tvetand, lugtløs kamille, skærmvortemælk, skærmarve, sort natskygge, stor fjeldarve og storkronet ærenpris.

Anvendelse 
Planten ses af og til brugt som bunddækkende flerårig urt i større haver og parker. På grund af dens giftighed må der advares mod at bruge planten eller dele af den som "naturmedicin".

Kræftfremkaldende 
Alle dele af planten anses for at være kræftfremkaldende og nyreskadende.

Noter

Eksterne henvisninger 
 Arne og Anna-Lena Anderberg: Den virtuella floran, Naturhistoriska riksmuseet

Kilder 
 Signe Frederiksen et al., Dansk flora, 2. udgave, Gyldendal 2012. .

Flerårige urter
Gule blomster
Haveplanter
Giftige planter
Bunddækkende planter
Slangerod-slægten
Almindelig berberis

 
Almindelig Berberis (Berberis vulgaris) er en op til 2 meter høj busk, der findes forvildet i skove, hegn og på overdrev.

Beskrivelse 

Almindelig berberis er en løvfældende busk med en opret eller opstigende, tæt forgrenet vækst. Grenene er oprette med overhængende sidegrene. Barken er først gråbrun og kantet-furet, men bliver snart grå. På grenene finder man 1-2 cm lange torne og blade, der er spatelformede og helradede med græsgrøn over- og underside. Høstfarven er orangerød.

Blomstringen sker i maj, hvor man ser de gule blomster samlet i overhængende klaser. Frugterne er røde, aflange bær.

Rodnettet er fladt udbredt, men stærkt forgrenet.

Højde x bredde og årlig tilvækst: 3 x 3 m (30 x 30 cm/år). Disse mål kan fx anvendes, når arten udplantes.

Voksested 
Busken har et stort udbredelsesområde, der strækker sig fra Nordvesteuropa over Mellem- og Sydeuropa til Lilleasien. De fleste steder optræder den i skovbryn og krat.

I Eifelbjergene findes den på tør, kalkrig bund sammen med bl.a. Liguster, Engriflet Hvidtjørn, Pibe-Kvalkved og Slåen.

Mellemvært for sortrust 
Den gule rodbark er giftig. Almindelig berberis er – som flere andre arter af løvfældende berberis – mellemvært for kornets sortrust (ses som røde pletter på fotografiet i boksen til højre).

Som følge af plantens værtsegenskaber for sortrust blev dyrkning af almindelig berberis i Danmark forbudt i 1903 ved lov om foranstaltninger mod udbredelse af rustsvampe og senere i medfør af denne lov udstedte bekendtgørelser.<ref>Rust og værtskifte med berberis af Mogens Støvring Hovmøller & Annemarie Fejer Justesen i Sammendrag af jubilæumsskrift fra Statens Plantepatoligiske Forsøg - 100 Års Jubilæum 2013</ref> Dyrkningsforbuddet blev ophævet i 1992.

Den var tidligere udbredt over hele landet, men er nu udryddet de fleste steder.

 Formodede medicinske egenskaber 
Almindelig berberis indeholder det aktive stof berberin. Ifølge lægeudsagn kan stoffet muligvis have en fremmende effekt på produktionen af thrombocytter (blodplader) og dermed deres effektive antal i blodet, hvilket muligvis er gavnligt for patienter med tilstanden ITP (Idiopatisk Thrombocytopenisk Purpura eller Immun Thrombocytopenisk Purpura). Det er en tilstand, hvor antistoffer binder sig til overfladen af thrombocytterne, hvilket får disse til at klumpe sig sammen, hvorved kroppen opfatter dem som fremmedlegemer i blodet. De hvide blodlegemer destruerer de sammenklumede thrombocytter – fortrinsvis i milten, men i ca. 1/4 af tilfældene i leveren.

Patienter med ITP kan mangle et stort antal blodplader, hvilket kan forlænge helingsprocessen i forbindelse med blødninger – i nogle tilfælde således at skader, der for andre ville være mindre betydelige, kan vise sig mere omfattende og eventuelt livstruende.

 Eksterne henvisninger 
 Arne og Anna-Lena Anderberg: Den virtuella floran, Naturhistoriska riksmuseet 

 Kilder 
 Signe Frederiksen et al., Dansk flora'', 2. udgave, Gyldendal 2012. .

Noter 

Buske
Gule blomster
Tørketålende planter
Smukke frugter
Weibel Scientific

Weibel Scientific A/S, oprindeligt M.P. Weibel, er et dansk firma baseret i Allerød, som især udvikler radarer. Firmaet var ejet af  Erik Tingleff Larsen indtil han børn Tina Munkholm Larsen Møller og Thomas Øiseth Munkholm overtog firmaet. 

Firmaet blev grundlagt i 1936 af M.P. Weibel, som havde arbejdet for DISA, inden han gik solo.

I forbindelse med rumfærgen Discoverys opsendelse i 2005 blev  fra Weibel Scientific brugt til at overvåge rumfærgens tilstand.

Firmaet kom i 2001 på kant med myndighederne, som mente, at Weibel havde forbrudt sig mod miljølovgivningen ved uden tilladelse at etablere diverse anlæg på øen Hesselø. Sagen blev afsluttet i maj 2006 med en bøde på 500.000 kr. og en fjernelse af de ulovlige anlæg.

Bestyrelse 
 Jørgen Jensen, Formand
 Thomas Øiseth Munkholm, Næstformand
 Tim Sloth Jørgensen
 Margot Gunilla Fransson
 Tina Munkholm Larsen Møller, cand.jur., advokat
 Carsten Kenneth Jensen

Eksterne henvisninger 
Firmaets hjemmeside

Fodnoter 

Elektronikvirksomheder i Danmark
Allerød Kommune
Etableret i 1936
Kønshormon

Kønshormoner inddeles i overordnede kønshormoner og mandlige og kvindelige sex-steroider. De overordnede kønshormoner LH, FSH og GnRH er ikke steroider og medregnes ofte ikke til kønshormonerne. Populært forstås ved kønshormoner, de kvindelige og mandlige sex-steroider. Kemisk set er sex-steroiderne  næsten ens opbygget, baseret på det firleddede ringsystem gonan med forskelle i de funktioneller grupper bundet til ringsystemet og i ringsystemets oxidationsgrad.

Sex-steroiderne 

De mandlige sex-steroider
Androgener:
Anabole steroider
Androstenedion
Dehydroepiandrosteron
Dihydrotestosteron
Testosteron

De kvindelige sex-steroider
Østrogener:
Estradiol
Estriol
Estron
Progestogener:
Progesteron

De kvindelige kønshormoner findes i æggestokkene og i graviditetsperioder også i moderkagen. De mandlige kønshormoner er i testiklerne. Kønshormonerne er dem der får kroppen til at udvikle kønsdele og andre både fysiske og psykiske tendenser der adskiller kønene. Både mænd og kvinder har både mandlige og kvindelige hormoner i sig, men kvinder har en klar overvægt af kvindelige hormoner, mens mænd har meget mere testosteron end kvinder. Dette er bestemt af kønskromosomerne X og Y, hvor mænd har XY og kvinder XX – Y-kromosomet har således den funktion at sætte gang i produktionen af mandlige hormoner.

De non-steroide kønshormoner 

De overordnede non-steroide kønshormoner er
 Inhibin-A, inhibin-B og AMH (anti-Müllersk hormon)
 LH (luteiniserende hormon)
 FSH (follikelstimulerende hormon)
 GnRH (gonadotropinreleasing hormon)

LH, FSH og GnRH er ens hos manden og kvinden, men stimulerer ikke ens da hypothalamus og hypofysen(centre i hjernen, hvor overordnede hormoner stimulerer til produktion af underordnede kønshormoner) er forskellig for mænd og kvinder.

Hos kvinden forekommer der ægløsning ved meget høj koncentration af LH (det er dette hormon man tester for i en ægløsningstest), mens FSH er follikelstimulerende hormon hvilket betyder at det stimulerer follikelmodning.

Kønshormonerne reguleres ved feedback-mekanismer hvor der ved stor mængde af et bestemt hormon fx gives negativ feedback således at stimuleringen af produktion af dette specifikke hormon stoppes. Når mængden af hormonet er blevet tilstrækkeligt lavt, skabes igen positiv feedback og produktionen vil stige.

P-piller 

Graviditetsforebyggende piller, "P-piller" indeholder sex-steroiderne  ethinylestradiol (kunstigt østrogenlignende hormon) og gestagen (kunstigt progesteronlignende hormon). Begge stoffer virker med negativ feedback på LH og FSH.

Doping 

Anvendelse og misbrug af sex-steroider og derivater af sex-steroider som anabole steroider er vidt udbredt indenfor visse sportskredse og i bodybuildingkredse.

Eksterne links 

 Kønshormoner  (hormonsubstitution og hormonterapi.) Pro.medicin.dk
 Kønshormoner - biosyntese. Biosite.dk

Hormoner
Sexologi
Viol

Viol (Viola) er en slægt med omkring 500 arter, hvoraf nogle benævnes stedmoderblomst. Arterne er udbredt i de tempererede egne af verden, men med hovedcentre i Nordamerika, Andesbjergene og Japan. 

Violer er en- eller flerårige, urteagtige planter eller halvbuske. De fleste arter har nyre- eller hjerteformede blade. Blomsterne er 5-tallige og uregelmæssige (kun ét symmetriplan), og de tre nederste kronblade er nedadrettede, mens de to øverste er opstående. De vilde arter har kun sjældent blomster, der er mere end 2,5 centimeter brede.

Arter 
Arter med tilknyttet Wikipedia-artikel:

Andre arter 

 Havestedmoderblomst (Viola × wittrockiana)
Hylde-familien

Hylde-familien (Sambucaceae) blev i Cronquists system en del af Gedeblad-familien (Caprifoliaceae).

I nuværende system er slægten Hyld (Sambucus) placeret i Desmerurt-familien (Adoxaceae).

Hyld (Sambucus)
 Almindelig Hyld  (Sambucus nigra)
 Drue-Hyld (Sambucus racemosa)

Plantefamilier

no:Hyllfamilien
Centralnervesystemet

Centralnervesystemet (CNS) er en del af nervesystemet der inddeles i cerebrum (storhjernen), cerebellum (lillehjernen), diencephalon (mellemhjernen), mesencephalon (midthjernen), pons (hjernebroen), medulla oblongata (den forlængede marv) og medulla spinalis (rygmarven). Nervus opticus (synsnerven) og Bulbus olfactorius (lugteknuden) er også en del af CNS. CNS strækker sig fra hjerneskallen til underkanten af den anden lændehvirvel.

Mesencephalon, pons og medulla oblongata kaldes tilsammen hjernestammen. Diencephalon regnes til tider med til hjernestammen, andre gange til storhjernen. 
Diencephalon indeholder thalamus hvor den sensoriske information til hjernen løber igennem.

Den del af nervesystemet der ikke henregnes til CNS, kaldes det perifere nervesystem (PNS).

Se også 

 Opioider

Noter 

Centralnervesystemets anatomi
Grå substans

Grå substans (latin substantia grisea) er en betegnelse for væv i centralnervesystemet, som det ses med det blotte øje.

Laver man et snit i hjernen vil man se områder med henholdsvis gråt og hvidt nervevæv.
Det hvide væv kaldes tilsvarende hvid substans (substantia alba).
Den hvide farve skyldes at der er overvægt af aksoner med myelinskeder; områder med overvejende cellekroppe er grå.

Hjernebarken og basalganglier er grå substans.

Histologi
Autonome nervesystem

Det autonome nervesystem består af nerveceller, der ligger uden for centralnervesystemet. Det regulerer de ubevidste funktioner i kroppen, specielt aktiviteten i den glatte muskulatur i blodkar og indre organer, hjertemuskulatur og kirtelsekretion. Det inddeles i det sympatiske nervesystem, det parasympatiske nervesystem og det enteriske nervesystem (til fordøjelsessystemet).

Betegnelsen "autonom" er misvisende, idet funktionen af det autonome nervesystem påvirkes af talrige områder i centralnervesystemet, hvoraf nogle kan være styret af bevidstheden.

Referencer

Se også 
 Nervesystemet

Nervesystemet
Håndfæstning

En håndfæstning (fra latin Manifest) er en betegnelse for den  kontrakt, som adelen og kongen i middelalderen indgik i forbindelse med kongevalg. I middelalderen og renæssancen var Danmark et valgkongedømme. Kongemagten gik således ikke i arv som i dag, men kongerne blev valgt af adelen. I forbindelse med valget indgik  kongen eller hans værge, hvis han ikke var myndig endnu, en aftale med adelen. Aftalen fastlagde, hvilke rettigheder og pligter kongen havde. De vedtagne håndfæstninger fastlagde endvidere, hvilke privilegier de forskellige stænder (samfundsgrupper) havde. 

Det var først ved indførelsen af enevælden i Danmark i 1660, at kongeriget blev et arvekongedømme, hvilket så igen betød, at den afdøde konges søn eller hvis en søn ikke fandtes så arving automatisk blev monark efter sin far, hvorfor håndfæstningerne naturligvis måtte ophøre. 

Danmarkshistoriens første håndfæstning blev vedtaget på et møde mellem Erik Klipping og landets stormænd i 1282. Danmarkshistoriens sidste håndfæstning blev således Frederik 3.'s håndfæstning fra 1648. Håndfæstningerne var udtryk for stormændenes modstand mod kongens forsøg på at øge sin magt. 

En håndfæstning indeholdt i sin tid bestemmelser om, at kongen regelmæssigt skal rådføre sig med stormændene, og at bøndernes ret skal sikres. Bl.a. fastslås for første gang den i England i 1215  ved Magna Charta indførte regel om rettigheder - senere stadfæstet i habeas corpus-reglen om, at ingen storborger (lavere stænder var ikke beskyttede) kan fængsles vilkårligt, hvilket således giver den enkelte person beskyttelse mod herskerens eller dennes håndgangne mænds vilkårlige magtudøvelse. Kongen skal ifølge håndfæstningen indkalde "rigets bedste mænd" til danehof og regere landet (her Danmark) "i fælling" med dem.

Mange håndfæstninger - de er skrevet på latin - ligger i Rigsarkivet i København. Kong Hans' Håndfæstning fra 1483 har i tidligere tid været udstillet i Vandrehallen i Folketinget.

Kilder/henvisninger

Litteratur 
 Danmark i 1000 år på TV 2 
 Rigsarkivets side om håndfæstnngerne 
 Bøgh, Anders (2012) "Håndfæstning" på danmarkshistorien.dk

Danmarks politik
Danmark i middelalderen
Retshistorie i middelalderen
Feudalisme
Retshistorie
Dværgulvefod-ordenen

Dværgulvefod-ordenen (Selaginellales) er en monotypisk orden med kun én familie, den nedennævnte:

 Dværgulvefod-familien (Selaginellaceae)

Dværgulvefodsplanter
Planteordener

sv:Mosslummerväxter
Padderok-familien

Padderok-familien (Equisetaceae) er en monotypisk familien med kun én slægt. Det er sporeplanter, og i kultiden fandtes de som 40 meter høje træer. Efter at frøplanterne kom frem, findes padderokke kun som små vækster. De nulevende arter har to slags skud: kønnede (dvs. sporebærende) og vegetative (dvs. bladbærende).

 Padderok (Equisetum)

Note 

Padderokplanter
Plantefamilier
Slangetunge-familien

Slangetunge-familien (Ophioglossaceae) er en gruppe af bregner der afviger en del fra de fleste andre bregner. Taksonomisk henregnes de som regel til bregnerne, men familiens taksonomiske tilhørsforhold er dog omdiskuteret og nogen opfatter den som beslægtet med Psilotum eller med Brasenføde.

Slangetunge-familien adskiller sig fra andre bregner på flere punkter
 De sætter kun ét enkelt blad af gangen
 Forplantningsorganerne adskiller sig betydeligt fra andre bregners
 Gametofytten er underjordisk og afhængig af symbiotisk samliv med svampe – de fleste andre bregners gametofyt er overjordisk og får energi via fotosyntese

Slangetunge-familiens arter er som regel jordlevende, men nogle få er epifytter. De findes både i tempererede og tropiske områder.

 Månerude (Botrychium)
 Slangetunge (Ophioglossum)

Note

Eksternt link 

Plantefamilier
Bregner
Kongebregne-familien

Kongebregne-familien (Osmundaceae) er en familie af bregner i Engelsød-ordenen. Det er en gruppe af primitive arter, der er samlet i de tre nedennævnte, nulevende slægter med i alt ca. 20 arter. For 245-286 millioner år siden bestod familien dog af 5-10, nu uddøde slægter. 1 art i Skandinavien.

 Kongebregne (Osmunda)

Kilder 
 Taxonomicon: Familien Osmundaceae

Plantefamilier
Bregner
1172

Konge i Danmark: Valdemar den Store enekonge fra 1157-1182

Se også 1172 (tal)

Begivenheder 
 Øm Kloster grundlægges

Født

Dødsfald

Eksterne henvisninger 

72
Ørnebregne-familien

Ørnebregne-familien (Dennstaedtiaceae) er en familie i Engelsød-ordenen (Polypodiales). Den omfatter verdens mest almindelige bregne, Ørnebregne. Arterne i denne familie har store, flerdobbelt snitdelte blade. Variationen i de ydre træk har forvirret den taxonomiske inddeling inden for ordenen, men moderne analyser af DNA har fastslået sammenhængene. Her omtales kun den ene slægt, som er repræsenteret i Danmark ved vildtvoksende arter.

 Ørnebregne-slægten (Pteridium)

Rødlistede arter 
 Dennstaedtia macrosora
 Dennstaedtia paucirrhiza
 Dennstaedtia tryoniana

Note 

Plantefamilier
Bregner
Motorsport

Motorsport betegner forskellige sports-konkurrencer med brug af motorkøretøjer.

Det første løb blev afholdt den 22. juli 1894, og udgik fra Paris med Rouen som destination, hvorefter deltagerne også skulle vende om og køre tilbage. Strækningen var på ca. 100 km hver vej.

Se også 
 Bilsport
 Bilorienteringsløb
 Dragster løb
 Drifting
 Formel 1
 Gokart
 Motocross
 Pålidelighedsløb
 Rally
 Road racing
 Speedway
 Stockcar
 Økonomiløb

Eksterne henvisninger 
 Dansk og international motorsport
Dunbregne-familien

Dunbregne-familien (Thelypteridaceae) er en familie af bregner, som rummer 30 slægter (eller betydeligt færre, afhængigt af forfatteren) med flere end 1000 arter, hvad der gør familien til én af de største blandt bregnerne. Den har dog været genstand for talrige taxonomiske forandringer, og kun de igangværende DNA-undersøgelser kan bringe endegyldig orden på den. Familien er mest tropisk, og den findes på alle kontineter med tropisk klima. Dertil kommer, at nogle slægter og arter er trængt frem til tempererede egne af Europa, Asien og Nordamerika.

Familien består af bregner, der enten har en krybende jordstængel og spredte blade eller også en lodret jordstængel og rosetstillede blade. Bladene er dobbelt fjersnitdelte med afsnit, som er helrandede eller rundtakkede. Bladenes oversider er forsynet med spidse hår langs midterribben. Sporehushobene (sori) sidder på undersiden af bladene.

 Pneumatopteris
 Pseudophegopteris
 Macrothelypteris
 Egebregne (Phegopteris)
 Mangeløv (Thelypteris)

Opdelingen følger ITIS .

Rødlistede arter 
 Cyclosorus sino-acuminata
 Thelypteris aculeata
 Thelypteris appressa
 Thelypteris campii
 Thelypteris chimboracensis
 Thelypteris conformis
 Thelypteris correllii
 Thelypteris dodsonii
 Thelypteris elegantula
 Thelypteris euthythrix
 Thelypteris rosenstockii
 Thelypteris subtilis

Note 

Plantefamilier
Bregner
Mangeløv-familien

Mangeløv-familien (Dryopteridaceae) er en stor familie med følgende fællestræk: Planterne er landlevende eller epifytiske stauder. Stænglerne er krybende til oprette, men sjældent træagtige. Enkelte arter er klatrende og mere eller mindre grenede. Sporehusene er stilkede, og sporerne er brunlige med 64 pr. sporehus.

 Fjerbregne-slægten (Athyrium)
 Mahoniebregne-slægten (Cyrtomium)
 Bægerbregne-slægten (Cystopteris)
 Mangeløv-slægten (Dryopteris)
 Egebregne-slægten (Gymnocarpium)
 Strudsvinge-slægten (Matteuccia)
 Druebregne-slægten (Onoclea)
 Skjoldbregne-slægten (Polystichum)
 Frynsebregne-slægten (Woodsia)

Rødlistede arter 
 Cyrtomium nephrolepioides
 Polybotrya andina
 Polystichum bonapartii

Note 

 
Plantefamilier
Ærteblomst-familien

Ærteblomstfamilien (Fabaceae) er urter, buske eller træer. Bladene er spredte, ofte med fodflige og sammensatte. Blomsterne er uregelmæssige (kun én symmetriakse). De er samlet i aks, klaser eller hoveder. Frugterne er bælge med få til mange frø. Planterne har symbiose med knoldbakterier.

Caesalpinioideae
 Brasiltræslægten (Caesalpinia)
 Johannesbrødslægten (Ceratonia)
 Judastræ (Cercis)
 Tretorn (Gleditsia)

Mimosoideae
 Akacie (Acacia)
 Albizia
 Mimose (Mimosa)

Faboideae
 Adamguldregn (+Laburnocytisus)
 Aspalathus
 Astragel (Astragalus)
 Blærebælg (Colutea)
 Blåregn (Wisteria)
 Bukkehorn (Trigonella)
 Bønne (Phaseolus) – bønnearter fra Nord- og Sydamerika
 Bønne (Vigna) – bønnearter fra Europa, Asien og Afrika
 Derris (Derris)
 Dværggyvel (Chamaecytisus)
 Esparsette (Onobrychis)
 Fladbælg (Lathyrus)
 Fugleklo (Ornithopus)
 Guldregn (Laburnum)
 Gyvel (Cytisus)
 Gyvel (Chamaecytisus)
 Hanekløver (Hedysarum)
 Hestesko (Hippocrepis)
 Indigoslægten (Indigofera)
 Kantbælg (Tetragonolobus) – gammelt navn, se under Kællingetand
 Kikært-slægten (Cicer)
 Kladrastis (Cladrastis)
 Kløver (Trifolium)
 Kløverbusk (Lespedeza)
 Krageklo (Ononis)
 Kronvikke (Coronilla)
 Kronvikke (Securigera)
 Kællingetand (Lotus)
 Lakrids-slægten (Glycyrrhiza)
 Linse-slægten (Lens)
 Lupin (Lupinus)
 Maackia
 Maramabønne-slægten (Tylosema)
 Pagodetræslægten (Styphnolobium)
 Perlebælg (Hippocrepis)
 Petteria
 Robinie (Robinia)
 Rundbælg (Anthyllis)
 Sneglebælg (Medicago)
 Sophora
 Spartium
 Spidsbælg (Oxytropis)
 Stenkløver (Melilotus)
 Stregbælg (Galega)
 Særkrone (Amorpha)
 Tornblad (Ulex)
 Torngyvel (Calicotome)
 Vikke (Vicia)
 Visse (Genista)
 Ært (Pisum)
 Ærtetræ (Caragana)

 
Nitrogenfikserende planter
Symbioser