alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Дебрен

Дѐбрен е село в Югозападна България. То се намира в община Гърмен, област Благоевград.

География
Село Дебран се намира в планински район близо до град Гоце Делчев.
.

История 

Древна е историята на старото село и днес можем да видим останки от няколко епохи в местностите Свети Георги, Свети Архангел, Алангерица, Гармаде, Пирек, Селище и други. На километър северно от днешното село са открити следи от късноантична църква.

В списък на селищата и броя на немюсюлманските домакинства във вилаета Неврокоп от 13 март 1660 година село Дебрен (Дебрани-и бюзюрг) е посочено като село, в което живеят 4 немюсюлмански семейства. В други османски документи селото се среща изписано само като Дебрани ().

В XIX век Дебрен е мюсюлманско село в Неврокопска каза на Османската империя. В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Дебрен (Débren) е посочено като село с 60 домакинства и 160 жители помаци. Според Стефан Веркович към края на XIX век Дебрен има мюсюлманско мъжко население 331 души, което живее в 100 къщи.

В 1891 година Георги Стрезов пише за селото:

Съгласно статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) към 1900 година Дебрен е българо-мохамеданско селище. В него живеят 550 българи-мохамедани в 70 къщи.

При избухването на Балканската война в 1912 година един човек от Дебрен е доброволец в Македоно-одринското опълчение.

Новото село води началото си от 1968 година, когато жителите решават да преместят селото в близост до равнинната част, което ще улесни труда им като земеделски производители. Дебрен е благоустроено и има канализация и водопровод. В 2004 година отваря врати ново училище. В селото функционира читалище „Отец Паисий“. В 1993 година жителите на селото със собствен труд и средства изграждат просторна джамия.

В старото село са запазени джамията и църквата „Свети Георги“.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Литература

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Гърмен
Долно Дряново

До̀лно Дря̀ново е село в Югозападна България. То се намира в община Гърмен, област Благоевград.

География
 Село Долно Дряново се намира в полупланински район при средна надморска височина 810 м. Разположено е от двете страни на пътя Гоце Делчев - Сатовча - Доспат. То попада в историко-географската област Чеч.

История 
Край селото е открито селище, съществувало от 5000 години пр.н.е. и тракийско светилище в местността „Градището“ от периода VI-II век пр.н.е.

Селото помни своите корени от преди 350-400 години, създадено от три малки махали, отстоящи на 1-3 км от сегашното положение на селото.

В списък на селищата и броя на немюсюлманските домакинства в част от вилаета Неврокоп от 16 ноември 1636 година село Долно Дряново (Диренова-и бюзюрг, ) е посочено като село, в което живеят 28 немюсюлмански семейства.

През XIX век Долно Дряново е мюсюлманско село в Неврокопска кааза на Османската империя. В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол през 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Долно Дряново (Dolné-drianovo) е посочено като село с 60 домакинства и 150 жители помаци.

През 1891 година Георги Стрезов пише за селото:

Съгласно статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) към 1900 година Долно Дряново е българо-мохамеданско селище. В него живеят 337 българи-мохамедани в 70 къщи.. Според Стефан Веркович към края на XIX век Долно Дряново има мюсюлманско мъжко население 196 души, което живее в 60 къщи.

Вследствие на Балканските войни, от 480 жители през 1910 година, в селото през 1920 година са останали само 298.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религии 
 Населението изповядва исляма и е изцяло мюсюлманско. В селото има две джамии - едната е на над 500 години и е реставрирана през 2008 г., а другата е построена през 1998 година и в е една от най-големите джамии в Чеча и региона въобще.

Културни и природни забележителности 
 В землището на селото бе открито древно светилище, условно датирано около V-IV век преди новата ера. Светилището се намира на около 2 км източно от селото отдясно на пътя за Сатовча. На територията на светилището се намират три огромни скални човекоподобни глави, както и голям брой каменни изваяния на земноводни – риби, змии, костенурки и др. Всички обекти са добре ориентирани по една от осите изток-запад или север-юг.

Личности 
 Хасан Ахмед Али Риза – участник във Втората световна война, потърпевш от Възродителния процес;

Редовни събития 
Всяка година в средата на месец април в село Долно Дряново се провежда празник на общината.

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Гърмен
Чеч
Дъбница

Дъбнѝца е село в Югозападна България. То се намира в община Гърмен, област Благоевград.

География
Село Дъбница е разположено в Западна България (в подножието на Западните Родопи). Намира се в област Благоевград.
.

История 

На километър северно над Дъбница е късноантичната и средновековна крепост Градище, известна и като Свети Архангели, която е обявена за паметник на културата с национално значение.

В XIX век Дъбница е мюсюлманско село в Неврокопска каза на Османската империя. В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Дебница (Debnitsa) е посочено като село с 54 домакинства и 130 жители мюсюлмани. В 1899 година селото има население 355 жители според резултатите от преброяване населението на Османската империя. Към днешна дата повечето жители на селото са мюсюлмани като има и немалко християни предимно сред ромското население.

В 1937 – 1938 година в селото е построена църквата „Свети Архангел Михаил“. Също така там се помещава и една от най старите джамии в района построена през 14-ти век.

Дъбнишки събития 

В 1925 година в Дъбница Вътрешната македонска революционна организация организира съдебен процес над противници на организацията, като смъртните присъди са изпълнявани на място. Къщата, в която са гледани делата и след това са изпълнени присъдите, е превърната в музей за времето на Народна република България, но от 1989 година насам стои в окаяно състояние.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Личности 
Родени в Дъбница
  Асим Адемов (р. 1968), български политик

Починали в Дъбница
  Димитър Пенков (1876 – 1925), български революционер
  Илия Геров (1890 – 1925), български комунист

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Гърмен
Марчево

Ма̀рчево е село в Югозападна България. То се намира в община Гърмен, област Благоевград.

География
Село Марчево се намира в планински район, в полите на Родопите. До селото минава Канина река, която се влива в река Места.

Марчево черпи вода от Огняновските минерални бани. Водата бликаща оттам е бистра, без миризма, с температура от 39 до 43 градуса. Помага при лечението на гинекологични заболявания, заболявания на нервната система, бъбреците и опорно-двигателния апарат.

История 
В края на XIX и началото на XX век Марчево е изцяло българско село в Неврокопска каза. През 1908-1909 година селото има 46 български къщи с население 200 души. Според статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) населението на Марчовъ Чифликъ брои 280 души, всички българи.

В 1908 година започва да се строи църквата „Рождество Богородично“ върху основите на по-стара църква.

В рапорт до Иларион Неврокопски от 1909 година пише за селото:

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
Изключително ценен исторически паметник представляват руините на римския град Никополис ад Нестум (IV век), намиращи се на 5 минути път с кола от селото.

Редовни събития 
В близост до село Марчево има голямо циганско малцинство (води се в село Гърмен), което всяка година отбелязва „Международния ден на ромите“ на 8 април. По традиция в квартал „Кремиковци“ се вдигат големи тържества и се провежда конкурс за красота „Мис чай шукарие“.

Други 
Открит е социален център в село Марчево в началото на февруари 2008 година. Социалният дом за малтретитани деца и възрастни в селото се намира в сградата на закритото основно училище „Иван Марчев“.

Личности 
 Родени в Марчево
  Иван Марчев (1907 – 1938), деец на БКП и ВМРО (обединена)

Външни препратки 
 Снимки на Марчево
 Статия за село Марчево

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Гърмен
Ореше

Орѐше е село в Югозападна България. То се намира в община Гърмен, област Благоевград.

География
Село Ореше се намира в планински район. То попада в историко-географската област Чеч. Намира се до село Крушево. Географското му разположение е предспоставка за отглеждане на голямо количество тютюн, което е и основния поминък на населението там.

История 
Край селото са открити останки на две късноантични църкви. Едната е трикорабна базилика, разположена на 1 километър югоизточно от днешното село, и е функционирала от първата половина на V век до края на VI век. Втората църква е на 300 метра от първата и не е проучвана.

В списък на селищата и броя на немюсюлманските домакинства във вилаета Неврокоп от 13 март 1660 година село Ореше е посочено като село, в което живеят 25 християнски семейства. В османските документи селото се често се среща изписано Ореша ().

В XIX век Ореше е мюсюлманско село в Неврокопска каза на Османската империя. В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Ореше (Oréché) е посочено като село с 30 домакинства и 80 жители помаци. Съгласно статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) към 1900 година Ореше (Оръшово) е българо-мохамеданско селище. В него живеят 225 българи-мохамедани в 40 къщи.. Според Стефан Веркович към края на XIX век Ореше има мюсюлманско мъжко население 104 души, което живее в 30 къщи.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религии 
Жителите на селото изповядват исляма

Културни и природни забележителности 
Село Ореше е още един бисер от множеството неопознати родопски села. Интересни забележителности в околието на селото са невероятната природа с много интересни скални образувания, вековни дървета и чудни зелени поляни. Забележителност са и отворените старинни гробове, представляващи заградено под земята пространство от огромни тикли, където все още могат да се видят човешки кости. Тези гробове са съхранявали години наред голямо количество злато и ценни изсторически предмети като медни съдове, глинени съдове и други, които обаче са варварски разграбени от иманяри. Друга забележителност за село Ореше са римските мостове, които в продължение на векове са в отлично състояние. Покрай селото минава река Върбица. В дефилето си тя е образувала красиви водопадчета и скални образувания. В покрайнините на селото има и още много къщи от цяло римско селище, гробове и страхотни скални образувания.

Редовни събития 
В селото всяка година се празнува Байрам, който е почитан като най-големия празник. Всяка година се организира и събор, на който всички хора излизат на центъра на Ореше и се веселят, като играят различни хора.

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Гърмен
Чеч
Хвостяне

Хвостя́не е село в Югозападна България. То се намира в община Гърмен, област Благоевград.

География
Село Хвостяне се намира в полупланински район, югоизточно от град Гоце Делчев и източно от река Места.

История 
В XIX век Хвостяне е мюсюлманско село в Неврокопска каза на Османската империя. В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Фустане (Foustane) е посочено като село с 45 домакинства и 110 жители мюсюлмани. През 1899 година селото има население 230 жители според резултатите от преброяване населението на Османската империя. Съгласно статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) към 1900 година Хвостяне (Фустáня) е селище, в което живеят 250 българи-мохамедани, в 65 къщи.

Според Димитър Гаджанов в 1916 година в Блатска, Дъбница и Фустани живеят 1100 помаци.

Тъй като майчиният език на голяма част от жителите на селото е турски, в края на 1922 година Петричкият окръжен училищен съвет взима решение да разреши откриването във Фустаня на частно турско училище.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Гърмен
Горна Брезница

Го̀рна Брѐзница е село в Югозападна България, община Кресна, област Благоевград. До 1971 година името на селото е Брезница.

География 
Село Горна Брезница е разположено в полите на Малешевска планина. На 3 километра от селото се намира град Кресна, през който минава главен път Е-79.

История 
В края на XIX век Брѣзница е село в състава Петричката кааза на Серския санджак.

В 1891 година Георги Стрезов пише за селото:

Съгласно статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) към 1900 година в него живеят 300 българи-християни и 460 българо-мохамедани.

През 1913 година по време на Междусъюзническата война селото е завзето и опожарено от гръцката армия.

В 1923 година е осветена църквата „Свети Атанасий“.

В селото е живял и е погребан Александър Климов Христов, български революционер, роден в село Лъжани, Стружко – войвода в Илинденско-Преображенското въстание, осъден на 101 години затвор от Османската държава след потушаването му. Установява се в село Горна Брезница през 1918 година, където е назначен за учител. През 2003 година в селото е издигнат паметник в негова чест, по случай 100 години от избухване на въстанието.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Забележителности 
На 2 километра от село Горна Брезница, в местността „Илин Чешма“ се намира параклисът „Свети Пророк Илия“. На 20 юли се прави курбан в местността „Илин Чешма“, а на 2 август се провежда съборът на село Горна Брезница. В селото има основно училище „Христо Ботев“, помощно училище, библиотека и селска баня.

Горна Брезница има свой футболен отбор, който се нарича Балкан. Отборът играе своите домакински мачове на стадион „Буйна Парк“, който се намира в края на селото.

Личности 
Родени в Горна Брезница
  Антон Попов (1928-2016), български общественик и журналист, деец на МПО
  Димитър Попов (1936-2001), български общественик и журналист, деец на МПО
  Найден Иванов Попов, ръководител на ВМРО в с. Горна Брезница. Собственик на кръчма, бакалия и касапница в селото, баща на Антон Попов и Димитър Попов
  Митре Петров (1899 - 1929), български революционер от ВМРО
  Стоян Тодоров, деец на ВМОРО, куриер на Яне Сандански, убит на премка, намираща се западно от местността Габровица в Крупнишката планина, която днес се казва Стоянова премка на негово име

Починали в Горна Брезница
  Александър Климов (1881 – 1967), български революционер, войвода на ВМОРО

Източници

Външни препратки 
 Сайт на село Горна Брезница

Села в област Благоевград
Населени места в община Кресна
Стара Кресна

Ста̀ра Крѐсна () е село в Югозападна България. То се намира в община Кресна, област Благоевград.

Имена
Името на селото е само Кресна до 29 септември 1978 г., когато селището Гара Пирин е обявено за град с ново име Кресна, а едноименното село е преименувано на Стара Кресна.

География 
Село Стара Кресна се намира в планински район.

История 
През XIX век Кресна е чисто българско село, числящо се към Мелнишката кааза на Серски санджак. По време на подготовката за Априлското въстание в Кресна по инициатива на Арсени Костенцев и Костадин Босилков е основан таен революционен комитет. На 5 октомври 1878 г. селото става център на Кресненско-Разложкото въстание.

В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Кресна (Kresna) е посочено като село със 120 домакинства с 400 жители българи.

В 1891 г. Георги Стрезов пише за Кресна:

Към 1900 година според известната статистика на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) в селото живеят 700 души, всичките българи-християни.

В 1901 година в Кресна по инициатива на Яне Сандански е основан комитет на ВМОРО. Председател на комитета е Андрей Мицов, а пунктов отговорник – брат му Прокоп Мицов. Членове са Стоичко Кълбов, Андрей Паскалчев, Симеон Гамярски, Илия Попянакиев и учителят Георги Корчев.

Според статистиката на секретаря на Българската екзархия Димитър Мишев („La Macédoine et sa Population Chrétienne“) в 1905 година християнското население на Kresna се състои от 720 българи екзархисти. В селото има 1 начално българско училище с 1 учител и 20 ученици.

През 1912 година през Балканската война Прокоп Мицов оглавява четата от Кресна, с която води бой за опазването на Черния мост на Струма при Кресненското ханче.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Личности 

 Родени в Стара Кресна
  Андрей Мицов (1874 – 1914), български революционер, деец на ВМОРО
  Атанас Стаматов, доброволец в четата на Иван Атанасов – Инджето през Сръбско-българската война в 1885 година
  Георги Алексов, македоно-одрински опълченец, 21-годишен, 3 рота на Кюстендилската дружина
  Мицо Стоилков, български възрожденец, оглавил с брат си Ангел Кресналията българското църковно движение, участници в Кресненското въстание
  Георги Корчев (1875 – 1965), български учител и революционер, деец на ВМОРО
  Лазар Корчев (? – 1912), български общественик
  Петре и Дане, баща и син, и Димитър, осъдени на 15 години по обвинение в участие в убийство на цигани от българска чета в Кресненския пролом през октомври 1902 година
  Прокоп Мицов (1877 – 1967), български революционер, деец на ВМОРО
  Стефан Карчев (1850 – 1956), български революционер и просветен деец
  Христо Мицов, български революционер, деец на ВМОРО

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Кресна
Сливница (област Благоевград)

Слѝвница е село в Югозападна България. То се намира в община Кресна, област Благоевград.

География
Село Сливница се намира в планински район.

Землището на селото е ограничено от изток от коритото на река Струма, от север от река Добромирска, от запад от границата със Северна Македония и от юг от Сульово дере.

История 
В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Сивница (Sivnitsa) е посочено като село с 23 домакинства и 52 жители мюсюлмани.

Съгласно статистиката на Васил Кънчов към 1900 година Сливница е българо-мохамеданско селище. В него живеят 155 българи-мохамедани.

На 30 декември 2015 г. село Будилци е присъединено към Сливница.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Кресна
Баскалци

Баска̀лци е село в Югозападна България. То се намира в община Петрич, област Благоевград.

География
Село Баскалци се намира в планински район.

История 
Всички местни християни са под ведомството на Българската екзархия. По данни на секретаря на Екзархията Димитър Мишев („La Macédoine et sa Population Chrétienne“) в 1905 година в Баскалци (Baskallzi) има 136 българи екзархисти.

До 1947 година Баскалци е махала на бившето сборно село Игуменец.

По време на комунизма в селището се доставя хляб (могло е и семействата сами да си правят хляба), вестници, има пощенска служба, медицински пункт, училище, събиращо децата от Кукурахцево, Баскалци и Чурилово.

След промените от 1989 г. селището замира и от над 200 жители през 1989 г. остават не повече от 60 души, над половината от които са хора над 75 години.

През 2015 година селата Баскалци, Чурилово и Кукурахцево са обединени под едно кметство с център в Кукурахцево.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Личности 
 Родени в Баскалци
  Георги Константинов, български революционер от ВМОРО, четник на Йордан Спасов
  Иван Попгеоргиев (1875 – ?), български революционер

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Петрич
Беласица (пояснение)

Беласица може да се отнася за:

 Беласица, планина в България, Гърция и Северна Македония;
 Беласица, планина в Черна гора;
 Беласица, природен парк в българската част на планината Беласица;
 Беласица, хижа в планина Беласица;
 Беласица, български футболен отбор от Петрич;
 Беласица, футболен отбор от Струмица, Република Македония;
 Беласица, село в Област Благоевград, България;
 Беласица, село в Расинския окръг, Република Сърбия;

Вижте също:
 Белащица, село в Област Пловдив, България.
Боровичене

Боровѝчене или Боравѝчени е село в Югозападна България. То се намира в община Петрич, област Благоевград.

География 
Село Боровичене се намира в планински район.

История 
Селото се споменава в османски дефтер от 1570 година под името Боровичани. През същата година в него живеят 73 християнски и 3 мюсюлмански домакинства.

В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Боровица (Borovitza) е посочено като село с 33 домакинства и 102 жители българи.

Към 1900 г. според статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) населението на село Боровичъ (Боровица) брои общо 150 българи.

Всички местни християни са под ведомството на Българската екзархия. По данни на секретаря на Екзархията Димитър Мишев („La Macédoine et sa Population Chrétienne“) в 1905 година в Боровичени (Borovitcheni) има 136 българи екзархисти.

До 1947 година Боровичене е махала на бившето сборно село Игуменец.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Редовни събития 
Редовно на християнския празник Илинден хората от село Боровичене провеждат ежегодни празненства в продължение на три дни.

Външни препратки 
 Снимки на Боровичене

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Петрич
Вишлене

Вѝшлене или Вѝшлени е село в Югозападна България. То се намира в община Петрич, област Благоевград.

География
Село Вишлене се намира в планински район.

История 
Селото се споменава в османски дефтер от 1570 година под името Вишани. През същата година в него живеят 56 християнски и 4 мюсюлмански домакинства.

В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Вишна (Vichna) е посочено като село със 70 домакинства и 145 жители мюсюлмани.

Към 1900 г. според статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) населението на село Вишня брои общо 250 турци.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Петрич
Волно

Во̀лно е село в Югозападна България. То се намира в община Петрич, област Благоевград. До 1951 г. носи името Робово.

География
Село Волно се намира в планински район.

История 
Всички местни християни са под ведомството на Българската екзархия. По данни на секретаря на Екзархията Димитър Мишев („La Macédoine et sa Population Chrétienne“) в 1905 година в Робово (Robovo) има 384 българи екзархисти.

До 1947 година Робово е махала на бившето сборно село Игуменец.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Петрич
Долене

До̀лене е село в Югозападна България. То се намира в община Петрич, област Благоевград.

География
Село Долене се намира в планински район. Разположено е в южните склонове на планината Огражден. Западно от селото преминава река Градешница. Климатът е преходно-средиземноморски.

История 
Село Долене има древна история. В околностите на селото има останки от антични и средновековни поселения. Село Долене се споменава в османски данъчни регистри от 1570 и 1665 година. Според първият регистър в селото живеят 2 мюсюлмански и 12 християнски домакинства. През периода XVI – XIX век в землището на селото се провежда прочутият Долянски панаир – един от най-големите панаири в европейските предели на Османската империя. За панаира, който се е провеждал ежегодно в продължение на 40 дни, подробни сведения дава пътешественикът Евлия Челеби, посетил го през 1670 година. Той пише следното: 

През 1873 година в селото се изгражда черквата „Успение Богородично“ – паметник на културата с местно значение. В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Долене (Dolené) е посочено като чисто българско село с 90 домакинства с 325 жители българи. Съгласно статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) към 1900 година в селото живеят 600 българи-християни.

Според статистиката на секретаря на Българската екзархия Димитър Мишев („La Macédoine et sa Population Chrétienne“) в 1905 година християнското население на Долени се състои от 736 българи екзархисти. В селото има 1 начално българско училище с 1 учител и 17 ученици.

При избухването на Балканската война през 1912 година 34 души от селото са доброволци в Македоно-одринското опълчение.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Личности 
Родени в Долене
  Иван Велков (1854 – 1940), свещеник, деец на ВМОК

Външни препратки 
 Долене – райското кътче в Огражден планина
 Из описание на Долянския панаир от Евлия Челеби

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Петрич
Долна Крушица

До̀лна Кру̀шица е село в Югозападна България. То се намира в община Петрич, област Благоевград.

География 
Село Долна Крушица се намира в планински район. Разположено е на 5 километра северно от ГКПП "Златарево" в южните склонове на Огражден, непосредствено до границата със Северна Македония. Селото се намира на 508 m надморска височина. То е едно от 55-те села в община Петрич. От селото може да се насладиш на китните панорамни гледки към на планините Беласица и Огражден. В близост до Долна Крушица се намира село Гега.

В миналото селото се е състояло от две махали – Горна и Долна Крушица. Горна Крушица се е намирала на 3 километра северно от сегашнато село. Постепенно Горна Крушица е изоставена. Там все още могат да се видят части от зидове.

История 
Селото се споменава в османски дефтер от 1570 година с името Крушица. През същата година в него живеят 1 мюсюлманско и 78 християнски домакинства.

През XIX век е малко чисто българско чифликчийско селище, числящо се към Петричка кааза. В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Крушица (Crouchitza) е посочено като село с 32 домакинства със 112 жители българи.

Според статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) от 1900 година село Долна Крушица е населявано от 100 жители, всички българи-християни. Според статистиката на секретаря на Българската екзархия Димитър Мишев („La Macédoine et sa Population Chrétienne“) в 1905 година населението на селото се състои от 96 българи екзархисти. 

При избухването на Балканската война пет души от Долна и Горна Крушица са доброволци в Македоно-одринското опълчение.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
На 16 октомври 2010 година е осветена първата и единствена църква в селото „Свети Димитър“.

Личности 
Родени в Долна Крушица
  Миладин Тренчев, български революционер, войвода на ВМОК, македоно-одрински опълченец, роден в Долна или Горна Крушица
  Христо Стоименов, доброволец в четата на Иван Атанасов – Инджето през Сръбско-българската война в 1885 година
  Христо Тренчев, македоно-одрински опълченец, четата на Миладин Тренчев, роден в Долна или Горна Крушица

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Петрич
Долно Спанчево

До̀лно Спа̀нчево е село в община Петрич, област Благоевград, България.

География
Село Долно Спанчево е разположено в Санданско-Петричката котловина на 17 км източно от общинския център Петрич. Климатът е преходносредиземноморски с авгусовски минимум и ноемврийски максимум на валежите. Средната годишна валежна сума е около 530 мм. През селото преминава пътят Петрич - Гоце Делчев.

История

Етимология 
Името е по изчезналото лично име *Спан < спан „който много спи“. Сравними са местното име Спанча, горист хълм и пасище на З от Алистрат, Драмско, селищните имена Горно Спанчево, Санданско, Спанчов, Силистренско, Спанчово, Ругуновско, Спанчево, Кочанско, Спанци, Леринско, Спанците, Габровско, река Спанч, Кукушко.

В Османската империя 

През XIX век Долно Спанчево е смесено българско-турско селище, числящо се към Демирхисарската кааза на Серския санджак. През 1859 година в селото е изградена църквата „Свети Георги“, обявена за паметник на културата.

В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Спанчово долне (Spantchovo-dolné) е посочено като село с 82 домакинства със 150 жители мюсюлмани и 70 жители българи, а изселеният по-късно Сердар чифлик е отбелязан с 26 домакинства и 100 жители българи.

В 1891 година Георги Стрезов пише за селото:

Съгласно статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) от 1900 година селото брои 400 жители - 200 българи-християни и 200 турци.

Според статистиката на секретаря на Българската екзархия Димитър Мишев („La Macédoine et sa Population Chrétienne“) в 1905 година Долно Спанчево (Dolno-Spantchovo) вече се числи към Мелнишка кааза. Християнското население на селото се състои от 200 българи екзархисти.

През 1913 година по време на Междусъюзническата война селото е завзето от гръцката армия, а 30 къщи са опожарени.

В България 
През октомври 1925 година по време на гръцко-българския пограничен конфликт, известен като Петрички инцидент, селото е окупирано от гръцката армия.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Личности 
Родени в Долно Спанчево
  Ангел Харизанов Спанчовалията (1870 – 1902), български революционер, деец на ВМОК, роден в Горно или Долно Спанчево

Починали в Долно Спанчево
  Асен Хадживасилев (1877 – 1923), български революционер

Бележки 
 

Села в област Благоевград
Населени места в община Петрич
Драгуш

Дра̀гуш е село в Югозападна България. То се намира в община Петрич, област Благоевград.

География
Село Драгуш се намира в планински район.

История 
Предполага се, че селото е основано през ХVІІІ век. Според предание то е наречено на името на първия заселник - Драгуш (Драгош) от Берово, избягал от турците и заселил се в местността Ленището. Според други данни началото на селото е поставено преди четири века от три семейства - от Берово, с Юруците (днес в Гърция) и Бараково.

В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Драгуш (Dragouch) е посочено като село с 25 домакинства и 85 жители българи.

Към 1900 г. според статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) населението на село Драгушъ (Драгошево) брои общо 246 българи.

Всички християни от Драгуш са под ведомството на Българската екзархия. По данни на секретаря на Екзархията Димитър Мишев („La Macédoine et sa Population Chrétienne“) в 1905 година в Драгуш (Dragouche) има 264 българи екзархисти.

При избухването на Балканската война през 1912 година двама жители на селото са доброволци в Македоно-одринското опълчение.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Личности 
Родени в Драгуш
  Георги Ангелов, македоно-одрински опълченец, 26-годишен, земеделец, неграмотен, четата на Дончо Златков, 14 воденска дружина
  Кирил Назъров – (р. 1941), български поет и писател

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Петрич
Дреновица

Дрѐновица е село в Югозападна България.

То се намира в община Петрич, област Благоевград.

География
Село Дреновица се намира в планински район.

История 
Селото се споменава в османски дефтер от 1570 година под името Дреновци. През същата година в него живеят 4 мюсюлмански и 17 християнски домакинства. 

В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Дреновца (Drenovtza) е посочено като село с 20 домакинства и 55 жители българи.

Към 1900 г. според статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) населението на село Дрѣновци брои общо 200 българи-християни.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Петрич
Дреново

Дреново може да се отнася за:

България 
 Дреново, село в област Благоевград;
 Дреново, село в Софийска област;
 Дренково, село в област Благоевград, чието име до 1960 година е Дреново;

Северна Македония 
 Дреново, село в община Кавадарци;
 Дреново, село в община Чашка;
 Дреново, село в община Брод;

Албания 
 Дреново, на албански Дренова, община Корча;

Гърция 
 Дреново, на гръцки Кранеа, дем Въртокоп;
 Дреново, на гръцки Краниес, бивше село в Преспа.
 Дреново, на гръцки Гликонери, бивше село в дем Нестрам,

Вижте също 
 Дряново, град в България,
 Дряново, на гръцки, Хоротокопион, село в дем Кушница,
Зойчене

Зо̀йчене е село в Югозападна България. То се намира в община Петрич, област Благоевград.

География
Село Зойчене се намира в планински район.

История 
В 1891 година Георги Стрезов пише споменава Зойчене като махала на Игуменец:

Всички местни християни са под ведомството на Българската екзархия. По данни на секретаря на Екзархията Димитър Мишев („La Macédoine et sa Population Chrétienne“) в 1905 година в Зайчани (Zaitchani) има 416 българи екзархисти.

При избухването на Балканската война през 1912 година единадесет души от селото са доброволци в Македоно-одринското опълчение.

До 1947 година Зойчене е махала на бившето сборно село Игуменец.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Петрич
Иваново

Иваново може да се отнася за някой от следните топоними.

България 
 Иваново – село в Област Благоевград
 Иваново – село в Област Русе
 Иваново – село в Област Смолян
 Иваново – село в Област Хасково
 Иваново – село в Област Шумен
 Иваново – железопътна гара в Област Русе
 „Иваново“ – язовир в Област Хасково

Други 
 Иваново – град в Беларус, Брестка област
 Иваново – град в Русия, Ивановска област
 Иваново – село в Сърбия, Южнобанатски окръг
 Иваново – села в Беларус (4), Русия (39), Хърватия (1)
Кавракирово

Кавракѝрово е село в Югозападна България, община Петрич, област Благоевград. Селото носи името Орман до 1951 година, когато е прекръстено на името на Симеон Кавракиров.

География 
Село Кавракирово е разположено северозападно от общинския център Петрич в южните поли на Огражден планина в Петричката котловина. Климатът е преходносредиземноморски със зимен максимум и летен минимум на валежите. Средната годишна валежна сума е около 700 милиметра. Край селото тече река Струмешница, която огражда землището му от юг. Съседни села са Първомай и Михнево.

История 
Селото се споменава и в османски регистри от 1570 и 1664 – 1665 година под името Богуново и Богиево. Съгласно първия регистър в селото живеят 56 християнски и 2 мюсюлмански домакинства.  Според народно предание първоначално селото се намира на 3 километра североизточно от днешното – в местността Богоево, но през XVIII век е опожарено от турци от село Гюргево и изселено. По-късно възниква на днешното си място като чифлик под името Орман.

През XIX век е неголямо чифликчийско селище, числящо се към Петричка кааза. В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873, Орман чифлик е посочено като село с 35 домакинства, като жителите му са 132 българи.

В 1891 година Георги Стрезов пише за селото:

Според изследванията на Васил Кънчов към 1891 година село Орман има всичко 45 къщи, от които 30 български и 15 цигански. Пак според Кънчов към 1900 година селото е населявано от 220 жители, всички българи-християни. Цигани не са посочени.

Съгласно статистическото изследване на секретаря на Българската екзархия Димитър Мишев („La Macédoine et sa Population Chrétienne“) в 1905 година населението на селото се състои от 272 българи екзархисти.

При избухването на Балканската война през 1912 година един жител на селото е доброволец в Македоно-одринското опълчение.

По време на Междусъюзническата война през 1913 година селото е опожарено от гръцките войски.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
Село Кавракирово е известно със своите потомствени музиканти – зурнаджии и е един от основните центрове на зурнаджийската традиция в България.

Личности 
Свързани с Кавракирово
  Атанас Димитров – български футболист
  Димитър Димашев (1889 – 1928) – български революционер и войвода на ВМРО
  Кристиян Малинов – български футболист
 Александър Вуков-български футболист
  Николай Димитров-Джаич – български футболист и треньор
  Самир Куртов – български музикант, зурнаджия

Починали в Кавракирово
  Милан Постоларски (? – 1944) – български революционер и войвода на ВМРО

Външни препратки 
 В Кавракирово... с песен на зурни
 Стълбица към небето

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Петрич
Коларово

Коларово може да се отнася за:

 Коларово, село в област Благоевград, България;
 Коларово, село в област Силистра, България;
 Коларово, село в област Стара Загора, България;
 Коларово, село в област Хасково, България;
 Коларово, село в Украйна;
 Коларово, град в Нитрански край, Словакия;
 Коларово, село в Томска област, Русия.
Кромидово

Кромѝдово е село в Югозападна България. То се намира в община Петрич, област Благоевград.

История
Селото се споменава за първи път в османски данъчен регистър от края на XV век под името Кромид с 40 християнски и 9 мюсюлмански домакинства. С името Кромидова и Куромидова се споменава в подобни докуметнти от 1611-1617 и 1623-1625 с 11 и съответно с 10 християнски семейства.

Църквата „Свети Георги“ е построена в 1860 година.

В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Кромидово (Kromidovo) е посочено като село с 27 домакинства и 25 жители мюсюлмани и 50 българи.

В 1891 година Георги Стрезов пише за селото:

Според статистиката на секретаря на Българската екзархия Димитър Мишев („La Macédoine et sa Population Chrétienne“) в 1905 година християнското население на Кромидово (Kromidovo) се състои от 112 българи екзархисти.

При избухването на Балканската война един човек от Кромидово е доброволец в Македоно-одринското опълчение. През 1913 година по време на Междусъюзническата война селото е завзето и опожарено от гръцката армия.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Личности 

Родени в Кромидово
  Крум Василчев (р.1937), български комунистически деец, спортен деец и председател на БФС

Починали в Кромидово
  Ставре Христов (1897 - 1928), български революционер от ВМРО
  Лазар Маджиров, български революционер от ВМРО. 

Свързани с Кромидово
  Илия Манолов (р. 1929), български етномузиколог, професор

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Петрич
Кукурахцево

Кукура̀хцево е село в Югозападна България. То се намира в община Петрич, област Благоевград.

География 
Село Кукурахцево се намира в планински район, в южните склонове на планината Огражден в подножието на Муратов връх. Хората в района се занимават със земеделие – предимно отглеждат картофи и тютюн, както и с животновъдство. С всяка измината година населението намалява все повече, заради лошата инфраструктура.

История 
До 1947 година Кукурахцево е махала на бившето сборно село Игуменец.

Село Кукурахцево е основано малко след падането на българските земи под османска власт от двама братя, бегълци от град Кукуш, днес в Гърция. Преданието гласи, че двамата братя имали много красива сестра, която била отвлечена и убита от турски войници. Братята отмъщават за нея, но турците започват да ги преследват, те бягат от Кукуш и намират прикритие в местност, близо до днешно Кукурахцево, наречена по-късно от хората Бежонийте (от бежанец). По-късно двамата братя си разделят земите, като единият остава в земите на днешното село Чурилово, а другият в Кукурахцево.

Между двете села още през XIX век е изграден манастирът „Свети Георги“, който е най-големият манастир в планина Огражден.

Според статистиката на секретаря на Българската екзархия Димитър Мишев („La Macédoine et sa Population Chrétienne“) в 1905 година християнското население на махала Кукоравци (Koukouravtzi) от село Егуменец (Egoumenetz) се състои от 382 българи екзархисти.

Население

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Бележки

Външни препратки 
 Клип за с. Кукурахцево

Села в област Благоевград
Населени места в община Петрич
Марино поле

Марино поле може да се отнася за:

 Марино поле – село в област Благоевград
 Марино поле – село в област Пловдив
 Марино поле – квартал на Велико Търново
Мендово

Мѐндово е село в Югозападна България. То се намира в община Петрич, област Благоевград.

География
Село Мендово е разположено в южните склонове на Огражден. Южно под него тече река Струмешница.

История 
Мендово е основано по време на османско владичество, според преданията от турци. В Мендово е имало джамия и още могат да се видят остатъци от стария турски път, известен като калдаръмо. Към 1900 г. според статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) населението на село Мендово брои общо 300 турци. Турското население на селото се изселва по време на Балканската война в 1912 година. След войната в селото се заселват българи от Долна Рибница. На следната 1913 година е открито училище „Свети Отец Паисий“, закрито в 1989 година.

Празник на село Мендово е Петровден.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Петрич
Митино

Мѝтино е село в Югозападна България. То се намира в община Петрич, област Благоевград.

География
Митино е разположено в Петричко-Санданската котловина на десния бряг на река Струмешница на 6 км североизточно от град Петрич. Климатът е преходносредиземноморски с летен минимум и зимен максимум на валежите. Средната годишна валежна сума е около 500 мм. Почвите са слабооподзолени канелени горски, делувиални и алувиално-ливадни.

Ридът Митино на Антарктическия полуостров е наименуван на селото.

История 
Село Митино е селище с богата древна история. В землището на селото са открити археологически останки от времето на неолита, енеолита, античността и средновековието.

Селото се споменава в османски данъчни регистри от 1570, 1649 и 1659-1660 година под името Митиново. Според първият регистър в селото живеят 14 християнски домакинства.

През XIX век Митино е чисто българско село, числящо се към Петричка кааза на Серския санджак. В местността Анищата (Хановете), край селото е имало голям хан, в който са отсядали търговски кервани от Струмишко и Беломорието за Мелник.

В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Митиново (Mitinovo) е посочено като чисто българско село с 35 домакинства със 125 жители българи.

В 1891 година Георги Стрезов пише за Митино:

Съгласно статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) към 1900 година в селото живеят 200 българи-християни. Според статистиката на секретаря на Българската екзархия Димитър Мишев („La Macédoine et sa Population Chrétienne“) в 1905 година населението на селището се състои от 256 българи екзархисти.

При избухването на Балканската война през 1912 година един жител на Митиново е доброволец в Македоно-одринското опълчение. Селото е освободено от османска власт през октомври 1912 година. През 1913 година по време на Междусъюзническата война селото е опожарено от отстъпващата гръцката армия. След около година жителите му се завръщат и го възстановяват. Временно в селото се заселват българи-бежанци от Егейска Македония, които през 1932 година се преселват в днешното село Дрангово.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Личности 
Родени в Митино
  Косто Тасов, български революционер от ВМОРО, четник на Петър Ангелов
  Огнян Тетимов (р. 1964), български политик от партия Атака

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Петрич