Круша

Крушите (Pyrus) са род дървета от семейство Розови (Rosaceae), подсемейство Ябълкови (Maloideae). Произлизат от Китай. Различни сортове круши се отглеждат от античността. Плодовете на крушата са сочни, месести, ароматни, от групата на ценокарпните (синкарпни) плодове. Камерите в плода са 5, с 5 семена. Завръзът е долен. Фактически, ядливата част на плода е образувана от сраснали цветни части.

Видове 
 Pyrus amygdaliformis – Бадемолистна круша
 Pyrus armeniacifolia
 Pyrus boissieriana
 Pyrus × bretschneideri – Китайска бяла круша; подвид на Pyrus pyrifolia
 Pyrus calleryana – Callery Pear
 Pyrus communis subsp. communis – Eвропейска круша (cultivars include Beurre d'Anjou, Bartlett and Beurre Bosc)
 Pyrus communis  subsp. caucasica (syn. P. caucasica)
 Pyrus communis subsp. pyraster—Дива Европейска круша (syn. P. pyraster)
 Pyrus cordata – Круша Плимут
 Pyrus cossonii – Aлжирска круша
 Pyrus dimorphophylla
 Pyrus elaeagnifolia – Oleaster-leafed Pear
 Pyrus fauriei
 Pyrus gharbiana
 Pyrus glabra
 Pyrus hondoensis
 Pyrus koehnei – Вечнозелена круша от Южен Китай и Тайван
 Pyrus korshinskyi
 Pyrus mamorensis
 Pyrus nivalis – Снежна круша
 Pyrus pashia – Афганистанска круша
 Pyrus ×phaeocarpa
 Pyrus pseudopashia
 Pyrus pyrifolia—Nashi Pear, Sha Li
 Pyrus regelii
 Pyrus salicifolia – Върболистна круша
 Pyrus × serrulata
 Pyrus × sinkiangensis – смятана за хибрид на P. ×bretschneideri и Pyrus communis
 Pyrus syriaca
 Pyrus ussuriensis – Сибирска круша
 Pyrus xerophila

Сортове разпространени в България

Летни сортове 
 Клементинка – местен сорт;
 Жифардова масловка – стар френски сорт;
 Хубава юнска – неустановен произход;
 Старкримсон – американски сорт;
 Клапов любимец;
 Вилямова масловка;
 Хардиева масловка.

Есенни сортове 
 Пакъмс триумф – австралийски сорт;
 Конференция – английски сорт;
 Боскова масловка – френски сорт.
 Елдорадо – американски сорт;
 Абат Фетел – стар френски сорт
 Деканка на комисията – френски сорт.

Зимни сортове 
 Харденпонтова масловка
 Попска круша
 Пас Красан

История 

Отглеждането на круши в хладен, умерен климат се простира от най-далечна древност и има доказателства за използването им като храна от праисторически времена. Много следи от тях са били открити в Швейцария – Боденското езеро. Думата „круша“ или неин еквивалент възниква във всички келтски езици, докато в други славянски диалекти и различни наименования не е така, но все пак отнасящи се до едно и също нещо. Намерени са разнообразие и множество номенклатура, които довели Алфонс дьо Кандол да заключи, че е имало много древно отглеждане на дървото на бреговете на Каспийско море към тези на Атлантическия океан.

Крушите са били култивирани и от римляните, те не ги яли сурови – правили са си компоти от круши и мед.

Древното кралство Дардания е кръстено на круша, което означава „Земята на крушите“.

Ботаника 
Крушите са местни за крайбрежните и леко умерените региони на Стария свят от Западна Европа и Северна Африка на изток точно до Азия. Те са средни дървета, достигащи 10 – 17 м. височина, често с висок тесен венец, няколко вида са обрасли с храсти.

Производство 
Към 2014 г. световното производство на круши е 25,8 милиона тона, оглавявано от Китай с дял от 70% от общото количество. Други големи производители са Аржентина, САЩ и Италия, чиято обща продукция възлиза на 9% от световната.

Галерия

Източници 

 Михайлов, Цоло, Крушови насаждения, ИК „Еньовче“, София, 2017 г. 120 стр. – стр. 33 – 40
 Боев Николай, Петров Славчо, Кръстев Павел, „Албум за растения и животни“, 1980, Земиздат, София, 68 стр.

 
Дървета