alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Elektrisk resistivitet

Elektrisk resistivitet, specifik resistivitet, resistivitet, specifik resistans eller specifik modstand er en egenskab for elektrisk ledende materialer. Med undtagelse af såkaldte superledere vil alle elektriske ledere tabe en del af energien i form af varme, når man sender en elektrisk strøm igennem dem.

Den multiplikative inverse (reciprokke) til resistivitet er specifik ledningsevne.

Definition på resistivitet 
Et materiales resistivitet (ρ20) er lig modstanden i ohm i en tråd, der er 1 meter lang og som har tværsnitsarealet 1 mm² og temperaturen 20 °C

Den fysiske dimension for resistivitet er elektrisk modstand gange længde. I SI-enheder måles arealet A i kvadratmeter, længden L i meter og resistansen R i ohm, og følgelig er den afledte SI-enhed for resistivitet Ω · m ("ohm-meter").

I nogle sammenhænge bruges i stedet enheden Ω· mm²/m, svarende til 10-6 Ω · m.

Generelt gælder at hvis en genstand, som for eksempel en elektrisk ledning eller en elektrisk modstand, af et givet materiale har længden l, tværsnitsarealet A og resistansen R, kan materialets resistivitet ρ ved den aktuelle temperatur udregnes som:
 ρ = R * A/l

Typiske værdier 
Typiske resistiviteter for forskellige stoffer (10-6 Ω · m svarer til Ω·mm²/m) er listet i tabellen, sorteret efter resistivitet:

Kilder/referencer

Se også 
 Elektrisk modstand (fysisk fænomen)
 Ohms lov
 Ohm
 Siemens (ledningsevneenhed)

Elektriske fænomener
Fysisk størrelse
Materialevidenskab
Stor jordgøg

Stor jordgøg (latin: Geococcyx californianus) er en amerikansk ørkenfugl, som er mest kendt fra tegnefilmene fra Looney Tunes, hvor den på dansk går under navnet Hjulben (på engelsk: Roadrunner).

Noter 
 Avibase - the world bird database

Eksterne henvisninger 

Mexicos fugle
Fugle fra USA
Gøge
Merlin

Merlin er en mystisk troldmand i sagnkredsen om Kong Arthur. Figuren Merlin (walisisk Myrddin, kornisk Marzhin, bretonsk Merzhin), har rødder i gamle britiske forestillinger om "den vise eneboer i skoven". Merlin betyder dværgfalk.

Merlin var rådgiver for den unge Arthur og hjælper Arthur med at blive konge. Han hjalp også Arthurs fader, Uther Pendragon, der dog ikke levede op til kongeværdigheden. Efter Uthers død sørger Merlin for at Arthur tages i pleje hos Sir Ector. Han hjalp også med at skaffe sværdet Excalibur fra "Damen i søen"

Merlin ender med at forelske sig i vandnymfen Nimueh (eller Vivienne), og lærer hende alt, hvad han ved. Hun kvitterer ved at tryllebinde ham med hans egen magi, så han aldrig får magt over hende. Således forhindres han i at bistå kong Arthur i den afgørende kamp mod Mordred.

Nimueh er formodenligt en af de mange versioner af den keltiske moder-gudinde Damen i søen, der optræder mange steder i Arthur-legenden.

Arthur-legenden
Sagnfigurer
Tysk

Tysk har flere betydninger:

 Tysk (sprog) – det tyske sprog.
 Tysk (skolefag) – faget i skolen.
 Tyskere – personer fra Tyskland.
 Tyskland – tilhørende Tyskland.

ar:ألمانية (توضيح)
bg:Герман (пояснение)
el:Γερμανός
es:Alemán
it:Tedesco
kn:ಜರ್ಮನ್
ja:ゲルマン
pl:German (ujednoznacznienie)
pt:Alemão
simple:German
th:เยอรมัน
zh:德意志
Elektromagnetisme

Elektromagnetismen er en betegnelse for de fysiske egenskaber af det elektromagnetiske felt; et felt der er til stede overalt, og påvirker elektrisk ladede partikler med en kraft, hvilket igen påvirker disse partiklers bevægelse. Samtidig påvirker partiklernes ladning og bevægelse det elektromagnetiske felt.

Da lys er elektromagnetisk stråling, hører optikken også ind under elektromagnetisme.

Teoretiske modeller 
Der findes to teoretiske beskrivelser af elektromagnetisme: den klassiske elektrodynamik og den kvantefysiske kvanteelektrodynamik.

Historisk udvikling 
Gian Domenico Romagnosi beskrev første gang hvordan en kompasnål påvirkedes af en elektrisk strøm i to avisartikler i byerne Trento og Rovereto i maj 1802, 2 år efter at voltasøjlen første gang blev konstrueret. Romagnosis opdagelse af en sammenhæng mellem elektricitet og magnetisme blev i det store og hele overset af samtidens videnskabelige miljø.

Opdagelsen af elektromagnetismen tilskrives derfor ofte den danske professor H.C. Ørsted, der ved et tilfælde observerede den samme effekt i 1820, mens han forberedte sig til en forelæsning. En mere komplet teori, der bl.a. samlede og udvidede Faradays og Ampères resultater, blev udviklet af James Clerk Maxwell i 1873.

I 1830 skriver Ørsted i Encyclopedia of Edinburgh at kendskab til Romagnosis opdagelse ville have fremskyndet opdagelsen af elektromagnetisme med 18 år.

I 1831 opdager den engelske fysiker Michael Faraday induktionen, en effekt, hvormed man kan frembringe en strøm ved at bevæge en magnet gennem en spole. Det er denne effekt, som ligger bag moderne elkraftværker, vindmøller mv.

Maxwells ligninger indikerede yderligere eksistensen af elektromagnetiske bølger, som Heinrich Hertz's eksperimenter bekræftede, hvilket muliggjorde radioen. Maxwells postulat om at lys er en form for elektromagnetisk bølge, viste sig også at være korrekt, hvilket gør optikken til en gren af elektromagnetismen. Radiobølger adskiller sig kun fra lys ved en meget længere bølgelængde. Albert Einstein viste, at magnetfeltet opstår gennem det elektriske felts relativistiske bevægelse, og magnetisme er således blot en bivirkning af elektricitet. Den moderne teoretiske behandling af elektromagnetisme er som et kvantefelt i kvanteelektrodynamikken.

Se også 
 Elektrodynamik
 Elektricitet
 Magnetisme
 Elektromagnetisk stråling
 Elektrisk generator
 Almen relativitetsteori
 Kvantemekanik
 Elektronik
 Laplaces lov
 Biot–Savarts lov

Kilder/henvisninger 

 Elektromagnetisme (på dansk) Bent Elbek 

 Om James Clerk Maxwell 
 Om Gian Domenico Romagnosi 
 Artikler om Ørsted og Elektromagnetisme 

 
Kvantemekanik
Magnetar

En magnetar (en slags "SGR", Soft gamma repeater eller "AXP", Anomalous X-ray Pulsar) er en speciel type af neutronstjerne som har et stærkt magnetfelt. Jordens magnetfelt varier mellem 30-60 mikrotesla, mens en magnetars magnetfelt er helt oppe på 100 milliarder tesla. Magnetfeltet om en magnetar er så kraftigt at det faktisk får stjernen til at rotere langsommere. Normale neutronstjerner roterer en gang om sig selv ca. hvert millisekund, en magnetar roterer en del langsommere pga. deres magnetfelt, de roterer en gang om sig selv hvert 10. sekund. I 2020 var den hurtigste roterende magnetar 1,4 sekunder om en hel omgang.

Teorien omkring disse objekter blev formuleret af Robert Duncan og Christopher Thompson i 1987. Da de skulle præsentere deres idé på en videnskabelig konference i 1992, fik de kun tre minutters taletid. De blev siden gjort til grin af andre astrofysikere og blev henvist til fjerne hjørner af andre konferencer, indtil deres teori blev accepteret, efter at de første observationer blev gjort. Der er blevet observeret 12 magnetarkandidater i mælkevejen, vores egen galakse, samt den Store Magellanske Sky og den Lille Magellanske Sky, der begge ligger meget tæt på mælkevejen. 

Det formodes, at hver tiende supernovaeksplosion resulterer i en magnetar i stedet for de mere almindelige neutronstjerner eller pulsarer.

Referencer 

 Powerful ancient explosions explain new class of supernovae. PHYS ORG
 NASA: "Magnetar" discovery solves 19-year-old mystery  Citat: "...suggested a magnetic field strength of about 800 trillion Gauss...").
 Robert C. Duncan, University of Texas at Austin: 'Magnetars', Soft Gamma Repeaters & Very Strong Magnetic Fields 
 NASA Astrophysics Data System (ADS): Duncan & Thompson, Ap.J. 392, L9) 1992
 NASA ADS, 1999: Discovery of a Magnetar Associated with the Soft Gamma Repeater SGR 1900+14
 Physics Web: January 2003: Strongest magnet in the cosmos Citat: "...This discovery represents a new frontier in neutron-star astrophysics. Since magnetars slow down rapidly, only a handful of them will be active and observable at any one time..."
 2004-01-09, ScienceDaily: Magnetars, The Most Magnetic Stars Known, More Common Than Previously Thought Citat: "...Magnetars represent a new way for a star to shine, which makes this a fascinating field..."

Eksterne henvisninger 
 

Stjernetyper
Kollektivdans

En kollektivdans er en dans, hvor man ikke danser i par. 

Sådan set er kædedans en kollektivdans, men en kædedans vil man normalt bare kalde kædedans, og bruge ordet kollektivdans om danse hvor der er flere kæder som danser sammen. F.eks. kan tre kæder danse rundt som egerne på et hjul.

Danse
Jackstik

Jackstik er elektriske stik, som bruges til at forbinde elektroniske apparater, så disse kan udveksle signaler. Disse stik anvendes i tre forskellige størrelser: standard (6,3 mm), mini (3,5 mm) og mikro (2,5 mm). Målene er diameteren på stikbenet, altså det runde metal. Stikkene bruges primært til at forbinde elektronisk lydudstyr.

Jackstik i alle tre størrelser er udformet som et enkelt "stikben" med cirkelrund profil, og dette stikben er inddelt i to, tre eller fire elektrisk ledende zoner, adskilt af isolerende afstandsstykker. Det yderste stykke har en indsnævring, så en fjederlås kan holde stikket fast, når det sættes i en bøsning eller fatning.

Forbindelser i et jackstik 
Det inderste ledende stykke på stikbenet (1 på billedet nede til højre) bruges så vidt muligt altid til stelforbindelsen, fordi visse fatninger for jackstik er indrettet sådan at denne del af stikket får kontakt til det kabinet, som apparatet med fatningen er indbygget i.

Jackstik med 2 forbindelser 
Et jackstik med 2 forbindelser leverer et monosignal, altså kun en enkelt lydkanal, og signalet for denne kanal forbindes til spidsen af jackstikket (3 på billedet nede til højre).

Jackstik med 3 forbindelser 
Et jackstik med 3 forbindelser, også kaldet et stereojackstik, bruges dels til stereosignaler, dels til balancerede monosignaler og monosignalkilder der kræver strøm:

Minijackstik 
Minijackstik er mindre end normale jackstik. De bruges i mobiltelefoner, computere og mp3-afspillere. Minijackstik findes i to forskellige versioner, 3,5 mm og 2,5 mm, hvor 3,5 mm er den mest brugte.

Historisk 
Inden telefonnettets automatisering anvendtes jackstik i meget store antal i de manuelle telefoncentralers centralborde. De var her udsat for megen slitage, samtidig med at der måtte stilles strenge krav til overholdelse af tolerancen på jackstikkets diameter.

I Danmark kom man – modsat de fleste andre lande – først efter 1950 i gang med at automatisere telefonnettet. Det var derfor af stor betydning at den danske telefonindustri tidligt havde etableret produktion af jackstik af høj kvalitet, et produkt som tillige blev en vigtig eksportartikel.

Note om terminologien: I telefonteknikken taler man om en prop, og den her i artiklen omtalte "fatning" betegnes jack.

Stikforbindelser
Datablad

Et datablad, applikationsblad eller  specifikationsblad er et dokument, der dokumenterer et produkt, maskine, komponent (fx en elektronisk komponent), materiale, et delsystem (fx en strømforsyning) eller software i tilstrækkelig detaljer, så en designingeniør kan forstå komponentens rolle i det overordnede system.

Elektronik datablad  
Indenfor elektronik er et datablad en detaljeret redegørelse for egenskaber og begrænsninger ved en elektronisk komponent eller et helt elektronisk kredsløb.

Til enhver unik type elektronisk komponent der fremstilles, udarbejder 
fabrikanterne et datablad – også for "simple" komponenter som kondensatorer og modstande, hvor stort set al relevant information ellers kan angives direkte på selve komponenten, findes der et datablad.

Databladets oplysninger 
De oplysninger der angives i et datablad omfatter som regel følgende:
 For passive komponenter; en "størrelse" eller værdi (for eksempelvis en kondensator vil dette være dens elektriske kapacitet).
 Begrænsninger og betingelser: De største hhv. mindste strømme, spændinger, frekvenser, temperaturer med mere, som komponenten eller kredsløbet ikke blot kan "tåle", men også fungere pålideligt ved.
 For integrerede kredsløb; impedans og andre karakteristika for ind- og udgange
 Rumlige dimensioner og vægt – somme tider med en målsat plantegning af komponentens ydre.
 Grafer der viser bestemte egenskaber som en funktion af de elektriske "arbejdsbetingelser".
I databladene for især integrerede kredsløb findes desuden ofte såkaldte application notes, som er diagrammer og tips til forskellige anvendelser for det pågældende kredsløb.

Elektronikfabrikanter 
 AMD
 Analog Devices
 Intel
 Fairchild Semiconductor
 Motorola
 National Semiconductor
 Philips
 Samsung Semiconductor
 STMicroelectronics
 Texas Instruments

Lignende dokumenter 
 Brochure - fokuserer mere på et produkts fordele og ulemper, og mindre på detaljer.
 Katalog - præsenterer en række produkter.
 Brugervejledning - viser eller beskriver et produkts trin-for-trin anvendelse.
 Applikation note - er et dokument som giver specifikke detaljer om hvordan komponenten anvendes i specifikke anvendelser eller en bestemt proces.
 En teknisk specifikation - er en eksplicit mængde af kran som skal opfyldes at et materiale, produkt eller service.

Tekster
Personlige computere
Komponenter
Elektroniske komponenter
Industrielt design
Excalibur

Excalibur er kong Arthurs magiske sværd, der ifølge legenderne er uovervindeligt i kamp.
Arthur får sværdet fra Damen i søen, der rækker ham det nede fra vandet sammen med en magisk sværdskede, der får sår til at ophøre med at bløde. Arthurs halvsøster Morgan le Fay lykkes senere i at stjæle både sværdet og sværdskeden, selv om Arthur får sværdet tilbage.

Navn 

Navnet Excalibur kommer af latin chalybs (stål), og kan dermed oversættes som "Ud af stål". På walisisk hed sværdet Caledfwlch ("Kløver det, der er hårdt"), som samtidig er et af de tidligste kendte navne for sværdet. Caledfwlch er kognat med Caladbolg (af calad "hårdt" og bolg "lyn").

Excalibur 
På sit dødsleje kan Arthur ikke selv kaste sværdet tilbage i søen. Han beder Bedwyr om at gøre det, men denne kan ikke nænne at skille sig af med pragtstykket. Han vender tilbage til Arthur og siger, at sværdet er kastet i søen, men da Arthur spørger ham ud, og Bedwyr svarer, at der ikke skete noget usædvanligt, ved Arthur, at han lyver. Bedwyr sendes tilbage til søen, og da han denne gang kaster sværdet i søen, ser han den mystiske hånd dukke op, gribe sværdet, svinge det tre gange og trække det med sig i dybet. Det er siden aldrig set. 

Sagnet kan genspejle skikken med at sænke offergaver i søer og moser, som det også kendes fra oldtidens Danmark.

Caliburnus 
Arthurs sværd omtales første gang hos Geoffrey af Monmouth. Det er støbt på øen Avalon, og kaldes Caliburnus, også af latin chalybs/stål. Caliburnus – og ikke Excalibur – er sværdet, Arthur ved hjælp af troldmanden Merlin trækker ud af stenen for at bevise sin kongeværdighed. 

Virkelighedens Caliburnus findes i en kirke i Toscana, og tilskrives helgenen Sankt Galgano.  Oprindeligt hed han Galgano Guidotti, og var en adelsmand fra Chiusdano ved Siena. Han siges at have splittet stenen, hvor hans sværd stadig står, i 1180, da han trak sig fra krigen til fordel for et liv som eremit. Guidotti var kendt som en arrogant herre, indtil han i et syn mødte ærkeenglen Michael, der overtalte ham til en fremtid som huleboer. Men på vej forbi Montesiepi, en bakke ved Chiusdano, blev han smidt af sin hest, og oplevede et nyt syn, hvor han fik besked om at give afkald på alt materielt. Han indvendte, at det ville være lige så svært som at flække en sten, og slog derefter sit sværd mod en klippe, der uventet gav efter, som om den var af smør. Karbondatering har bekræftet, at to mumificerede hænder i det samme kapel ved Montesiepi også stammer fra 1100-tallet. Ifølge legenden fik enhver, der forsøgte at trække sværdet ud, sine arme revet af.

Clarent 
Clarent skulle ifølge myterne være den magiske tvilling til Excalibur. Legenden siger, at det er ét af de fire elementære sværd (Clarent er ild), og at Mordred brugte Clarent til at dræbe sin far, kong Arthur.

Henvisninger 

Arthur-legenden
Mytologiske sværd
Sir Ector

Sir Ector var ifølge legenderne Kong Arthurs plejefar. 
Efter Arthurs fader Uther Pendragons tidlige død, arrangerer Merlin at Arthur bliver sat i pleje hos sir Ector, uden at kende sit ophav. Sir Ector, der er kendt som den mest vise af alle ridderne oplærer Arthur i såvel sværdets som matematikkens kunst. 

I ældre tekster kaldes han Cynyr Ceinfarfog (Flot skæg)

Ridderne af det runde bord
Uther Pendragon

Uther Pendragon var en engelsk sagnkonge fra omkr. 500-tallet og Kong Arthurs fader. 

Uther er broder til Ambrosius Aurelianus, der bliver konge efter den uretmæssige konge Vortigerns død. Efter Ambrosius dør bliver Uther konge. 

Han forelsker sig i den smukke Igraine (også kaldet Ygraine) der er gift med Gorlois af Cornwall. Med Merlins hjælp tager Uther udseende efter Gorlois og sniger sig til en nat med hende, imens Gorlois er i kamp med Uthers hær der dræber ham. Arthur bliver undfanget denne nat.

Se også
Eventyrdrage

Eksterne henvisninger 

Early british kingdoms: A more detailed study of the character:

Arthur-legenden
Sagnhelte
Inertialsystem

I fysik er et inertialsystem et henførelsessystem, hvor alle legemer uden ydre påvirkninger bevæger sig med konstante hastigheder. Der findes uendeligt mange inertialsystemer, der bevæger sig med konstante relative hastigheder.

Jf. impulsbevarelsessætningen (se nedenfor) kan partiklerne vekselvirke med hinanden, men ikke med omgivelserne. Dette betyder, at den samlede impuls (p) som produktet mellem partiklernes masser (m) og deres hastighedsvektorer (v), skal være konstant:

For et system af partikler med masserne  fås den samlede impuls p ved at addere de enkelte partiklers impuls.

Se også 
 Generel relativitetsteori

Alsystem
Morgan le Fay

Morgan le Fay (italiensk Fata Morgana, dansk Feen Morgana, også Morgaine, Morgane, Morgana) er Kong Arthurs halvsøster og modstander. Ofte beskrevet som en heks og/eller healer. Tilnavnet le Fay betyder feen.

Ved at stjæle skeden til sværdet Excalibur er hun skyld i at Kong Arthur bliver dødeligt såret i sin kamp mod Mordred.

Somme tider forveksles hun med søsteren Morgause, der er Mordreds moder.

Morgan er en af de tre kvinder, der sejler den døende Arthur til Avalon, den hellige ø. Hun er formodentlig afledt af en gammel keltisk modergudinde, Modron der ofte optrådte som tre kvinder på samme tid. Den samme gudinde, der optræder som Damen i søen.

Kristne munke, der ikke brød sig om kvindelige eller hedenske healere, gjorde hende til en farligere figur ved bevidst at blande hende sammen med krigsgudinden Morrigan.

Fatamorgana (synsbedrag eller hallucination) har navn efter hende. Ofte er fatamorgana en utydelig luftspejling, som misforståes.

Andre mener at Morgana var kong Uthers myndling, og derfor boede på slottet med ham og Arthur.
De samme mener også at hun skulle have besidet magi.

Eksterne henvisninger 

Arthur-legenden
Morgause

Morgause (også tidligere kendt som Anna) var ifølge legenden kong Arthurs kusine og søster til hans halvsøster Morgan Le Fay. Hun var datter af Igraine og Gorlois. Hun blev opfostet hos sin moster Vivienne på den hellige ø Avalon. Hun elskede sin mor, men senere blev det til had, fordi Morgaine skulle føde sin moders søns barn, hvilket hun mente var Vivianes ide. Hun var i stedet hemmeligt forelsket i sin mosters søn, hendes fætter Lancelot, men der skete intet imellem dem.

Hun bliver ofte forvekslet med søsteren Morgan le Fay

Arthur-legenden
Synsbedrag

Når man er overbevist om at man har set noget, der i virkeligheden forekommer anderledes (eller slet ikke) er der tale om et synsbedrag. Årsager til synsbedrag kan ligge i hjernen, i øjet eller i og omkring objektet:
 Hjernen opfatter tingene anderledes under kemisk påvirkning (alkohol, narkotika, LSD, forgiftninger) eller under mangel på f.eks. søvn.
 Hjernen opfatter tingene som den mener, de skal opfattes ud fra erfaring og perspektiv. Som underholdning laves mange tegninger, der bevidst snyder hjernen, bl.a. fikserbilleder. En kendt kunstner, der manipulerer med perspektivet er M.C. Escher.
 Øjet selv har en fejl.
 Det sete objekt fremstår anderledes i en bestemt synsvinkel eller i en særlig belysning. Der kan også være tale om påvirkning af lyset på vejen fra objektet til øjet, f.eks. ved luftspejling eller brydning (et typisk eksempel er, at en pind stukket skråt ned i vand ser ud til at knække i en vinkel lige i vandoverfladen).

Et andet eksempel på synsbedrag kan være Jastrow Illusionen, hvor hjernen bliver snydt til at se noget som værende større eller mindre end det egentlig er. Man ser også hele tiden illusioner i ens dagligdag, og nogle mener, at optiske illusioner også hjælper folk til at bearbejde det vi ser, hurtigere. Man ved for eksempel at et rum har fire hjørner, og man behøver derfor ikke at betragte dem som sådan, for at se dem. Man bruger erfaringen  til at bedømme afstande af andre objekter, som f.eks. togskinner; man ved at jo mindre afstanden mellem de to skinner ser ud til at være, des længere væk er de. Det er også derfor Jastrow Illusionen får folk til at se objektet værende større, eller mindre, end det i virkeligheden er.

Se også 
 Fatamorgana (luftspejling)
 Fikserbillede
 Hallucination
 Måneillusionen
 Trylleri

 
Optik
Saksere

Sakserne var et folkeslag fra det nuværende Niedersachsen og Holsten.
Sammen med angler og jyder bosatte de sig i det 5. århundrede i Britannien, der ikke længere var en romersk provins. Anglerne og sakserne grundlagde en række kongedømmer, der bestod som jarledømmer efter normannernes invasion under Vilhelm Erobreren i 1066. Det kan ses af, at engelsk hedder saesneg (egentlig: saksisk) på walisisk, som er den sidste rest af keltisk.

De saksere, der blev hjemme, blev overvundet af Karl den Store og indlemmet i Frankerriget. Efter flere oprørsforsøg blev mange dræbt, flere flygtede til Danmark, og andre blev tvangsforflyttet for at undgå nye oprør.

Det gamle stammehertugdømme Saksen er i dag delt mellem de tyske delstater Niedersachsen, Hamburg, Bremen, Sachsen-Anhalt og Slesvig-Holsten. Den tyske delstat Sachsen ligger meget længere mod sydøst end det gamle Sachsen (i et thüringsk-talende område), fordi markgreven af Meissen i 1423 også blev hertug af Sachsen, hvorefter hele hans rige blev omtalt som Sachsen.

Oprindelsen til navnet 
Ordet 'Sakser' menes at stamme fra ordet seax, som refererede til enkeltbladede knive. Sakserne blev af Karl den Stores historiker Einhard  bedømt som særligt krigeriske og voldsomme.

Beslægtede ord 

 I Transsylvanien kaldes de tyske-talende indvandrere "saşi" – tysk: "Siebenbürgen Sachsen"
 I Skotland bruger man det nedsættende ord "sassenach" for englænderne
 I Finland og Estland bruger man navnene "Saksa" og "Saksamaa" for at betegne Tyskland

Noter
Jyder (germansk folkeslag)

Jyder var et germansk folkeslag i Jylland.

Historie 
Ligesom der findes forskellige måder at afgrænse landskabet Jylland på, findes også forskellige definitioner af folkenavnet jyde. Jyderne beboede Jylland ned til Ejderen, Trenen og Egernførde Fjord. Men efter dannelsen af Hertugdømmet Slesvig har ordet ikke altid indbefattet befolkningen syd for Kongeåen (slesvigerne eller sønderjyderne). Men den sønderjyske dialekt har dog mere til fælles med de nørrejyske dialekter end med dialekterne på øerne.

Jyderne som medgrundlæggere af den angelsaksiske civilisation 
Da jorden på den jyske halvø og syd herfor omkring år 500 var udpint og hederne bredte sig, og landet derfor ikke længere kunne brødføde så mange, udvandrede jyder sammen med anglere og saksere til Britannien, hvor de lagde grunden til den angelsaksiske civilisation.

Kilder og henvisninger
Mordred

Mordred er Kong Arthurs uægte søn og banemand. 

Der findes forskellige udgaver af undfangelsen af denne ridder.

Undfanget ved at Arthurs halvsøster Morgause (somme tider Morgan le Fay) forlokker ham.
Undfanget ved den årlige Beltane-fest, hvor Arthur eller Morgaine, der ikke har set hinanden i 10 år, udvælges af (Viviane =Damen i søen) og Merlin, til at udføre et ældgammelt frugtbarhedsritual. 

Viviane har spået at Arthurs kommende hustru, Guenevere, ingen børn vil få, og ønsker derfor rigets fremtid sikret ved at få en ny konge, søn af Pendragon-slægten og af Avalon. Morgaine bliver gravid og efterlader efter fødslen sin lille søn ved sin søster Morgause, som opdrager ham til sine egne formål. Hans troskab mod Avalon styrkes og hans had mod sin far vokser idet Arthur afsværger Avalon for sin kone, Gueneveres skyld, og hengiver sig til kristendommen.

Arthur og Mordred møder hinanden ved slaget Camlann, hvor Mordred falder, men først efter at have givet Arthur et sår han ikke kan overleve.

Eksterne henvisninger 

A more detailed profile of him
Mordred in literature

Ridderne af det runde bord
Gawan

Gawan (Gawain, Gawein, Gwalchmei, Gauvain, Walewein, osv.) var en ridder af det runde bord ved kong Arthurs hof. Han var søn af kong Lot af Orknøerne (norsk) og nevø af kong Arthur.

Han optræder i mange romancer, den vigtigste er Gawan og den grønne ridder. Han er også en central figur i Wolfram von Eschenbachs Parzival.

Ridderne af det runde bord
Sagnhelte
Monark

En monark (af græsk monos 'ene', archein 'hersker' ) er overhovedet i et monarki. Begrebet omfatter således både konger, fyrster, kejsere, paver, dronninger, emirer, sultaner, storhertuger m.fl.

Se også 
 Nuværende suveræne monarker

Eksterne links 

Regenters titler
Kongelige titler
 
!
Oldtid

Oldtiden er en tidsperiode i arkæologien og historien der svarer til de ældste tider og indtil begyndelsen af middelalderen.
Begrebet ses knyttet til europæisk historie.
Den klassiske oldtid kaldes også antikken.

Referencer 

Historiske epoker
Galahad

Galahad er en fiktiv sagnfigur, der var ridder ved kong Arthurs hof. Han er en sen tilføjelse til Arthur-cyklusen, idet han først dukker op i Jagten på gralen fra 1200-tallet. 

Galahad beskrives som en from, kristen idealridder, der finder den hellige gral sammen med de to andre riddere Bors og Parsifal. Sammen udgør de "de tre gralsriddere".

Navnet 
Hans navn kan være et påfund af forfatteren af Jagten på gralen,  og baseret på den palæstinske egn Gilead, der er omtalt i Det gamle testamente; eller det kan være inspireret af Gwalhafed, en person i det walisiske sagn Culhwch ac Olwen.

Baggrund 
Galahad er uægte søn af Lancelot du Lake og Elaine af Corbenic (i de forskellige kilder også kendt som Helaine, Amite, Heliaebel, Perevida eller Helizabel), undfanget, da Lancelot blev narret til at have samleje med Elaine i den tro, at hun var Guinevere. Hensigten var at frembringe en søn, der nedstammede fra kong Davids hus ligesom Jesus, og fra gralskongerne. Jagten på gralen beretter, at den første fiskerkonge, Alain, havde bragt gralen (som her fremstilles som den tallerken, Jesus brugte, da han spiste af påskelammet) fra saracenernes mytiske land i øst, Sarras, til Corbenic-slottet, hvorved han grundlagde en familie af kongelige gralsvogtere, der kulminerede i Elaines far, kong Pelles af Corbenic. For at helbrede sin bror, den sårede konge, og bringe velstand tilbage til sit land, udtænker kong Pelles en forbindelse mellem Elaine og Lancelot, som er en efterkommer af Jesus. 

Lancelot slår Galahad til ridder lige før Galahad tager til Camelot og dér overtager sin fars plads i "det farlige sæde" (siege perilous) ved det runde bord. Kun en fuldkommen ridder kunne overleve at sidde i "det farlige sæde". I tydelig modsætning til sin far er Galahad ren i sjæl og krop og forbliver hele sit liv jomfru i forventning om at finde gralen.

Jagten på gralen 
Galahad bærer et hvidt skjold med et rødt kors malet med blod netop fra gralen. Hans åndelige partner – Parsifals søster, der er nonne – bevæbner ham med Davids sværd til færden. Hun fører de tre gralsriddere til Corbenic-slottet, hvor de finder gralen, og hvor Galahad helbreder den sårede konge ved gralens hjælp, og bringe liv til hans ødemark (wasteland).  De sejler til Sarras, dvs. det hellige land, med gralen. Her krones Galahad til konge, men hans eneste ønske er at afsløre treenighedens mysterium, som gralen er i besiddelse af. Da han drikker af bægeret og kigger dybt i det, rystes hans sjæl af ren Sandhed og forløses fra kroppen for at ledsage gralen ind i himlen.  Parsifal bliver eremit, og af de tre vender kun Bors tilbage til Camelot.

Galahad i kunsten 
Galahad forblev gralsridderen i Thomas Malorys Morte d'Arthur og i Tennysons Idylls of the King. Et kortere digt af Tennyson, Sir Galahad, fremstiller ham som den fuldkomne ridder, hvis "styrke var ti mænds styrke" fordi hans "hjerte er rent".  Victoria-tidens dyder fik overmenneskelig skikkelse hos Galahad. I Edmund Spensers skuespil The Faerie Queene er "den røde ridder" delvis bygget over Galahad-skikkelsen hos Malory.

Henvisninger 

Ridderne af det runde bord
Sagnhelte
Avalon

Avalon er en hellig ø i den keltiske mytologi, også omtalt i Arthur-legenden, der beskrives i sagnkredsen om Kong Arthur. Den kaldes også "æblernes ø", "den lykkelige ø" og "glasøen Avalon".

Øen regeres af Afallach, underverdnens gud, og hans ni døtre, hvoraf Modron er den ældste. Modron er den keltiske moder-gudinde. Både Afallach og Avalon er afledt af ordet for æble.

Der kendes også æblehaver fra den græske mytologi, hvor ni muser lever i Hesperidernes have, samt i den nordiske mytologi, hvor Idun vogter ungdommens æbler.

Det siges, at Kong Arthur blev transporteret til Avalon efter sine dødelige legemsskader, påført ham af hans uægte søn og ærkefjende Mordred. Legenden fortæller, at han her blev helbredt, og fik lov til at hvile og bo her for aldrig mere at vende tilbage. Men det siges også, at han en dag vil vende tilbage til os mennesker.

Hans grav skulle efter sigende i virkeligheden ligge ved Glastonbury Abbey (Glastonbury Kloster), og man har endda billeder af det. Nogle mennesker mente nemlig engang, at Glastonbury var selveste Avalon. Arthurs lig blev lagt til hvile i et gravkammer, men dette gravsted blev senere i 1184 ødelagt af en voldsom brand. En rekonstruktion begyndte med det samme, og i 1191 fandt man Kong Arthur og hans Dronning Guineveres grav. Arthurs lig blev begravet i jorden i stedet, og et kors blev rejst, hvorpå der stod: "Hic jacet sepultus inclitus rex Arthurus in insula Avalonia"

("Her ligger den berømte Kong Arthur begravet på øen Avalon").

På et andet skilt står der:

"Site of King Arthur's grave. In the year 1191 the bodies of King Arthur and his queen were said to have been found on the south side of the Lady Chapel. On 19th April 1278 their remains were removed in the presence of King Edward I and Queen Eleanor to a black marble tomb on this site. This tomb survived until the dissolution of the abby in 1539."
("Stedet for Kong Arthurs grav. Det siges, at ligene af Kong Arthur og hans dronning blev fundet i året 1191 på sydsiden af fruekapellet. Den 19. april 1278 blev deres jordiske rester fjernet under overværelse af Kong Edward I og Dronning Eleanor og ført til en sort marmorgrav på dette sted. Denne grav overlevede indtil opløsningen af klosteret i 1539").

Arthur-legenden
Fiktive steder
Mytologiske steder
Parsival

Parsival (også kaldet Percivale, Parzifal, Peredyr mv.) var en ridder ved Kong Arthurs hof.

Han er mest kendt for at møde den sårede konge, fiskekongen Pelles. Ved dette besøg viser den hellige gral sig for ham. I senere versioner overtager Galahad dette eventyr.

Parsival opfostredes af sin mor ude i skoven og ligner således Lancelot, der blev opfostret af modergudinden, Damen i søen.

Beretningerne om Parsifal er nedskrevet af Wolfram von Eschenbach i eposset Parzival. Richard Wagner skrev operaen Parsifal i tre akter, baseret på Eschenbachs epos, der blev opført første gang i Bayreuth i 1882.

Ridderne af det runde bord
Sagnhelte
Guinevere

Guinevere eller Guenevere var ifølge  myterne  Kong Arthurs dronning.

Navnet staves også Gwenhwyfar på walisisk. Det kommer af Gwenn = "hvid" + *hwyvar = "fe" (man antager, at det andet led svarer til irsk siabhra = "fe", som så – i givet fald – skal komme af oldkeltisk *seibayo = "fe", "spøgelse", "ånd"). Ordet udtales Guen-hui-var, hvad der danner baggrunden for navnet Guinevere, som senere er blevet til Jennifer på engelsk. 

Hun forelsker sig i ridderen Lancelot i romancen om Arthurs død. 

Muligvis er hun en inkarnation af den keltiske modergudinde, Coventina, Damen i søen, der ofte optræder i sagnkredsen om kong Arthur. Coventina mentes at have forbindelse til Den Hellige Ø, Avalon, hvor Excalibur blev smedet. 

Guinevere er datter af kong Leodegrance af Cameliard og hans dronning Guinevere.
Udvalgt som en passende brud til den nyslåede kong Arthur, og det bliver da også et ægteskab baseret på kærlighed. 
Efter brylluppet opdager Guinevere snart, at hun ikke kan blive gravid, og kongeriget står derfor uden arving.
Grunden til dette er Arthurs magtsyge halvsøster Morgause (gift med Kong Lot), som ønsker at se én af sine egne sønner, Gawain eller Gareth, på Englands trone. Dette forehavende lykkes dog ikke.

Legenden siger, at det bliver Guineveres kærlighed til den smukke Lancelot, Arthurs ridder og bedste ven, der bringer riget til fald. Da de to forelsker sig, og Arthur opdager det, sender han Guinevere til et kloster, hvor hun ender sine dage. Utroskaben gør, at Arthur mister grebet om din kongerige, og efterfølgende udfordrer hans uægte søn Mordred ham til duel. De dør dog begge.

Andre (BBC tv-serien Merlin) mener dog at Arthurs far Uther Pendragon havde en myndling som hed Morgana, og hun besad magi. Morgana skulle efter den at dømme være søster til Morgause, som var blevet opfostret af nogle præstinder, som også kunne magi. Morgause blev opfostret hos dem, fordi Uther forlangte hende og Morgana døde, da de var spædbørn. 
De samme mener også at Guinevere var datter af en smed, og derfor var det ikke anset af hende og Arthur skulle blive gift. Men da Uther dør, bliver Arthur og Guinevere dog gift.
Morgana, som menes at have besidet magi, skulle eftersigende også have et specielt bånd med druiden Mordred, og de prøver senere at slå kongen ihjel, men det lykkedes ikke fordi Arthurs tjener Merlin forhindrer det.

Arthur-legenden
Damen i søen

Damen i søen er en keltisk moder-gudinde, der bor i Søer, og var meget udbredt.

Hun kendes under mange navne: Nimue, Nimueh, Vivienne, Viviane, Coventina, Modron og andre. Hun afbildes ofte som tre kvinder på samme tid, ungmø, kvinde og gammel.

I sagnkredsen om Kong Arthur optræder hun i adskillige udgaver. Bl.a. som de tre kvinder, hvoraf den ene er Morgan le fay, der sejler ham bort til øen Avalon, da han er døende. Lancelot bliver opfostret af hende.

De mange menneskeofringer, vi finder i Danmark og det øvrige Nordeuropa som moselig, er formodentlig ofret til hende eller en tilsvarende gudinde i keltisk (før-romersk) jernalder.

Legenden om Sværdet i Stenen blev senere glemt, og historien blev "ændret" til, at Kong Arthur blev givet sit magiske sværd Excalibur af "Damen i Søen" ved selve hendes sø.

Tv-serien Merlin 

I BBC's tv-serie Merlin, også vist på DR1, smeder Guineveres far, Tom the Blacksmith (Smeden Tom), sværdet, og Merlin får det, hvorefter han går til Den Store Drage Kilgharrah, som er lænket under slottet Camelot. Her puster dragen sin magiske ånde ud over sværdet, som derved bliver smedet om til et magisk sværd. Merlin giver det til Arthur, der skal bruge det mod en død person, som er blev reanimeret med magi og således kun kan besejres med magi. Merlin bringer efterfølgende sværdet tilbage til dragen for at spørge, hvad han skal gøre med det, og dragen svarer, at han skal skille sig af med det. Merlin tager ud til den store sø og smider det i vandet, hvilket får serien til en vis at reflektere legende. Senere får Merlin sværdet tilbage, at damen i søen henter det op til ham, hvorefter Merlin bruger det til at redde Arthur og Camelot. Derefter placerer han sværdet i stenen jf. Sværdet i Stenen.

Arthur-legenden
Mytologi
Skandinavisk jernalder
Jernalder
Religion i middelalderen
Magister

Magister er betegnelsen for en cand.mag. eller cand.scient. - en person, der har taget en kandidatuddannelse på universitetet inden for humaniora eller naturvidenskab - på samme måde, som ordet læge betegner en cand.med., ordet jurist betegner en cand.jur., og ordet psykolog betegner en cand.psych./cand.pæd.psych.  Dette er årsagen til navnene på Dansk Magisterforening og Magistrenes A-kasse.

Historisk var en magister oprindeligt en person, der havde taget en magistergrad fra Det Filosofiske Fakultet . Indtil 1824 var magistergraden den højeste akademiske grad under Det Filosofiske Fakultet (nuværende Det Humanistiske Fakultet ved Københavns Universitet) og kaldtes også den filosofiske magistergrad (på latin artium liberalium magister). Den fungerede på samme måde som en doktorgrad ved de øvrige fakulteter, og der skulle således også skrives en disputats, som skulle forsvares ved disputation, for at man kunne erhverve graden. I 1824 blev den filosofiske doktorgrad indført, og det førte efterhånden til, at magistergraden blev afskaffet i 1854. Det blev samtidig bestemt, at de, der havde taget graden førhen, nu skulle kaldes dr.phil.

Perioden 1775-1787 bød på et lille mellemspil i magistergradens historie, da man i 1775 indførte den filologiske magistergrad, og man derfor i denne periode kun undtagelsesvist uddelte den filosofiske magistergrad og da nærmest som en æresbevisning. Den filologiske magistergrad var forudsætningen for skoleembeder, og den blev erhvervet ved, at kandidaten – efter bestået examen philologicum med godt resultat – i dekanens hus skulle forfatte en afhandling om et emne givet af dekanen med et godt latinsk leksikon som eneste tilladte hjælpemiddel. Ved universitetsfundatsen af 1788 blev den filologiske magistergrad afskaffet og den filosofiske magistergrad fik sin gamle rolle tilbage.

I det svenske uddannelsessystem findes der stadigvæk en eksamensgrad, midt imellem en dansk bachelor- og kandidateksamen, der kaldes for magister.

Noter

Referencer 

 
Kandidatgrader
Romeo og Julie

Romeo og Julie (originaltitel: Romeo and Juliet) er tragedie skrevet tidligt i karrieren af dramatikeren William Shakespeare. Stykket omhandler to unge elskende, hvis dødsfald i sidste ende forener deres stridende familier. Stykket var blandt Shakespeares mest populære i hans levetid, og sammen med Hamlet og Macbeth, er det et af hans oftest spillede stykker. De to hovedroller betragtes i dag som arketypiske unge elskende.

Romeo og Julie hører til en tradition for tragiske romancer, der strækker sig tilbage til oldtiden. Dens plot er baseret på en italiensk fortælling, der blev oversat til engelsk som vers under titlen "The Tragical History of Romeus and Juliet" af Arthur Brooke i 1562, og genfortalt i prosa i "Palace of Pleasure" af William Painter i 1582. Shakespeare lånte kraftigt fra begge, men for at udvide plottet udviklede han flere biroller, specielt Mercutio og Paris. Stykket formodes skrevet mellem 1591 og 1595, og blev offentliggjort for første gang i First Quarto i 1597. Denne tekst var dog af dårlig kvalitet, hvilket senere udgaver rettede op på, så den kom mere i tråd med Shakespeares originale tekst.

Shakespeares brug af dramatiske struktur, især effekter såsom skift mellem komedie og tragedie for at øge spændingen, hans fremhævning af mindre karakterer, og hans brug af sub-plots for at forskønne historien, er blevet rost som et tidligt tegn på hans dramatiske evner. Stykket tilskriver forskellige poetiske former til forskellige karakterer, undertiden ændres formen som karakteren udvikler sig. Romeo, for eksempel, bliver bedre til Sonet i løbet af stykket.

Romeo og Julie er blevet tilpasset adskillige gange til scenen, film, musicals og opera. Efter restaurationen i England blev stykket genoplivet og stærkt revideret af William Davenant. David Garrick's version fra det 18. århundrede ændrede også flere scener, og fjernede materiale som blev betragtet som uanstændigt, og Georg Benda's opera udelod en stor del af handlingen og tilføjede en lykkelig slutning. Forestillinger i det 19. århundrede, herunder Charlotte Cushman's, restaurerede den oprindelige tekst, og fokuserede på større realisme. John Gielgud version fra 1935 holdt sig meget tæt på Shakespeares tekst, og brugte elizabethanske kostumer og iscenesættelse for at øge dramatiken. I det 20. århundrede er stykket blevet tilpasset i versioner så forskellige som MGM's forholdsvis trofaste film fra 1936, 1950'ernes musical West Side Story, og den MTV-inspirerede Romeo + Juliet.

Danmark 
Stykket er oversat til dansk af Edvard Lembcke, Johannes Sløk og Niels Brunse.
Det er opført flere gange, blandt andet i en rost forestilling på 
Det Kongelige Teater i 2014 af Elisa Kragerup med Thomas Hwan og Danica Curcic i titelrollerne.

Erik Clausen lod sig inspirere af stykket til sin film Rami og Julie.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Skuespil af William Shakespeare
Tragedier
Skuespil som er oversat til dansk
Askepletvinge

Askepletvinge (Euphydryas maturna) er en sommerfugl i takvingefamilien. Den er udbredt i Europa meget lokalt, men er dog hyppigere i den østlige del, fx Ungarn, og videre ind i Asien til Altaj. I de få vesteuropæiske lande som har små bestande er den alle steder truet og derfor også ofte fredet. Sommerfuglen ses i fugtige lysninger med ask eller kvalkved.

Forekomst i Norden 
Arten kan i dag ikke ses i Danmark. Det sidste fund var i 1890 på Lolland. Bestanden i Skåne er også uddød, og den kan derfor kun ses i på enkelte lokaliteter i Midtsverige. Det eneste sted hvor sommerfuglen fortsat er hyppig er i det sydøstlige Finland. Den er ikke kendt fra Norge.

Udseende 
Askepletvinge er en af de større pletvinger. Dens overside har lyse pletter i det indre mellemfelt og murstensrøde pletter i rod- og sømfeltet (Se eventuelt billedet for at se hvor disse områder er på sommerfuglen).

Livscyklus 
Æggene lægges i hobe på 150-200 stk. De klækker efter 3 uger. Larverne lever i et spind på fx et askeblad. Larver og spind falder til jorden om efteråret, hvor den første af to overvintringer finder sted. Næste år bevæger larverne sig op i trækronerne ved løvspring og lever af de nyudsprungne blade. Først på sommeren er larven udvokset og oversomrer og overvintrer for anden gang. Om foråret forpupper larven sig og den voksne sommerfugl klækker efter 2-4 uger. Denne flerårige livscyklus er iagttaget i Mellemsverige. Sydligere i Europa er dyret etårigt og lever på andre værtsplanter om foråret.

Foderplanter 
Ask og kvalkved.

Kilder/Henvisninger 

 Lars Trolle/Birgitte Rubæk Sommerfugle, 1999.
 Michael Stoltze, Danske dagsommerfugle. Gyldendal 1996. .
 Askepletvinge på lepidoptera.dk

Pletvinger
Danmarks dagsommerfugle
Ækvivalensprincip

Einsteins ækvivalensprincip er en grundantagelse i den
almene relativitetsteori. Hvis ækvivalensprincippet viser sig ikke at være overholdt, vil det være et hårdt slag for teorien. Einsteins ækvivalensprincip findes i flere udgaver. Man snakker ofte om en stærk og en svag formulering af Einsteins ækvivalensprincip. En mulig formulering af den svage udgave er:

"Gravitationen er koblet til alting"

Dette skal forstås på den måde at alt stof dels påvirkes af og dels selv er en kilde til et gravitationsfelt eller rettere rumtidskrumning. Man kan derfor ikke skærme af for gravitationen. Man bør bemærke at pga. Einstens berømte relation mellem masse og energi
(E=mc²)
gælder udsagnet også for energien.

Den stærke udgave kan formuleres på følgende måde (med en gravitationel testpartikel forstås en partikel som er under påvirkning af et gravitationsfelt, men som ikke selv bidrager til feltet):

"Bevægelsen for en gravitationel testpartikel i et gravitationsfelt, er uafhængig af partiklens masse og sammensætning"

Selvom man ikke kan skærme af for gravitationen, kan man ved valg af koordinatsystem lokalt set "fjerne" den (med lokalt forstås, at der er tale om en begrænset del af rummet, hvor ændringen i gravitationsfeltet kan negligeres). En anden formulering ækvivalensprincippet er derfor:

"Intet lokalt eksperiment kan skelne ikke-roterende frit fald i et gravitationsfelt fra bevægelse med konstant hastighed i et rum, der ikke er under påvirkning af gravitation"

Pga. ligheden i den Newtonske teori mellem tyngdekraften og udtrykket for den resulterende kraft foreslog Einstein også denne formulering af ækvivalensprincippet, der inddrager den specielle relativitetsteori:

"Et referencesystem, der bevæger sig med konstant acceleration i forhold til et inertialsystem i den specielle relativitetsteori, er lokalt set identisk med et referencesystem i hvile under påvirkning af et gravitationsfelt"

At de sidste to formuleringer er ækvivalente kan ses af følgende tankeeksperiment. Vi forestiller os en rumraket, der befinder sig i en del af rummet, hvor der ikke er nogen gravitationel påvirkning og en elevator, der befinder sig på jorden. En observatør vil ikke være i stand til at afgøre om vedkommende befinder sig i rumraketten under konstant acceleration eller i elevatoren, der holder stille. Tilsvarende kan man heller ikke skelne mellem elevatoren i frit fald (vi ser bort fra luftmodstanden) eller raketten, der bevæger sig med konstant hastighed.

Se også
Machs princip

Eksterne henvisninger
16 November 2004, physicsweb: Equivalence principle passes atomic test Citat: "...Physicists in Germany have used an atomic interferometer to perform the most accurate ever test of the equivalence principle at the level of atoms..."
Webarchive backup (uden billeder, inkl. formler): Lecture 6: The Principle of Equivalence (1): In Which We See Gravity Doing Things To Time

Relativitetsteori
Gravitation
Inerti
Principper
Ribe Amt

Ribe Amt var indtil 2007 et amt beliggende i den sydvestlige del af Jylland.

Amtsborgmestre 
 1970 – 1972 Kaj Knudsen (født 1929), (Venstre).
 1972 – 1989 Frode Madsen (1921 – 2008) (Venstre).
 1990 – 1993 Poul Erling Christensen (født 1933), (konservativ).
 1994 – 2006 Laurits Tørnæs (født 1936), tidligere landbrugsministrer, (Venstre).

Kommuner 
Amtet bestod af følgende kommuner:

I forbindelse med Strukturreformen 2007 indgår Ribe Amt i Region Syddanmark.

Se også 
 Ribe Amt (før 1970)

Statistisk kilde 
Danmarks Statistik, Statistikbanken.dk

Danmarks amter (1970-2006)
Etableret i 1970
Ophørt i 2006
Ringkjøbing Amt

Ringkjøbing Amt var fra kommunalreformen d. 1. april 1970 til og med 31. december 2006 et administrativt område, som dækkede Vestjylland. Efter Strukturreformens ikrafttræden 1. januar 2007 blev det en del af Region Midtjylland.

Amtsborgmestre 
 1970–1981 Aage Ebbensgaard (1910–1990), (Venstre).
 1982–1983 Lars Agerskov (1928–1983), (Venstre). 
 1983–1992 Anton Kristensen (1921—2019), (Venstre). 
 1992–1996 Svend Erik Kristensen (1932–2001), (Venstre). 
 1996–2006 Knud Munk Nielsen (født 1938), (Venstre).

Kommuner 
Amtet bestod af følgende kommuner:

Statistisk kilde 
Danmarks Statistik, Statistikbanken.dk

Danmarks amter (1970-2006)
Ophørt i 2006
Etableret i 1970
Storstrøms Amt

Storstrøms Amt var fra 1970 til 2006 et dansk amt. Det bestod af Sydhavsøerne (Lolland, Falster, Møn, og omkringliggende småøer) og sydlige dele af Sjælland. Storstrøms Amt blev dannet ved Kommunalreformen in 1970 ved sammenlægning af de daværende Maribo og Præstø Amter (på nær Vallø Kommune, der i stedet indgik i Roskilde Amt). Ved Strukturreformen i 2007 blev amtet nedlagt og indgik i Region Sjælland

Kommuner 

Amtet bestod af de følgende 24 primærkommuner:

Bemærkninger 

 Faxe Kommune blev udover Fakse og Rønnede kommuner dannet af Haslev Kommune beliggende i Vestsjællands Amt.
 Næstved Kommune (efter 2007) blev udover Fladså, Holmegaard, Næstved (1970-2006) og Suså kommuner dannet af Fuglebjerg Kommune beliggende i Vestsjællands Amt.
 Stevns Kommune (efter 2007) blev udover Stevns Kommune (1970-2006) dannet af Vallø Kommune beliggende i Roskilde Amt.

Administration 

Amtsrådet i Storstrøms Amt bestod af 31 medlemmer, og sad på amtsgården i Nykøbing Falster. Mandatfordelingen ved de forskellige amtsrådsvalg gennem tiden:

Amtsborgmestre 
N.B. listen er ufuldstændig.

Statistisk kilde 
Danmarks Statistik, Statistikbanken.dk

Referencer

Se også 
 Lolland-Falster
 Storstrømmen
 Sydhavsøerne (Danmark)

Danmarks amter (1970-2006)
Etableret i 1970
Ophørt i 2006