alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Драгиново

Драгѝново е село в Южна България, в община Велинград, област Пазарджик. То е четвъртото по големина село в България по население с настоящ адрес.

Име 
Името на селото до 1966 година е Корова, а от 1966 до 1971 година – Корово. На 22 юни 1971 година селото е преименувано на Драгиново  в чест на литературния герой на Стефан Захариев поп Методий Драгинов.

География 
Село Драгиново се намира в планински район в Западните Родопи.

История 
Най-ранните сведения за съществуването на селото се съдържат в регистъра на доганджиите-соколари от 1477 г., където самото село е отбелязано под името Корова (от тур. Kuru-ova – „Сухо поле“), а под него е записано дословно следното: „Село Корова, спадащо към Филибе. Къщи (неверници) – 1. Доход – 99 (акчета)“ . Соколарският регистър е регистър на население, натоварено със специални задължения, и затова не описва цялото население на селищата, чиито имена се срещат в него.

Според данни от османски регистър през 1516 г. в селото живеят 46 домакинства и 2 вдовици. През 1528 г. за селото са отчетени 70 семейства. Като село Корова, спадащо към нахията Чепине, е описано и в подробния регистър на доганджиите-соколари от 1560 г. (Istanbul, BOA, TD 317) 

За първи път мюсюлмани в селото са отразени през 1570 г., като са отбелязани 3 мюсюлмански и 55 християнски домакинства. В следващия документ от 1595 г. се споменава за 1 мюсюлманско и 45 християнски семейства. През 1633, 1639 и 1641 година са отчетени 70 домакинства. През 1696 г. броят на християнските семейства спада на 31. От документ, написан през 1712 г., става ясно, че в Корова по онова време живеят 115 мюсюлмански и 2 християнски семейства. В документ за селото от 1842 г. се споменава, че там живеят 116 само мюсюлмански семейства .

Според Стефан Захариев към 1850 година в Корово има 40 помашки къщи и 130 жители-помаци  Според преброяването на населението в Царство България през 1910 година, към 31 декември същата година в Драгиново (Корово) живеят 1188 помаци. .

През 1913 година жителите на селото са засегнати от насилственото покръстване на помаците и в резултат част от населението емигрира в село Акьорен, (област Истанбул, община Силиври), Турция.

Население 
Драгиново е най-голямото село в област Пазарджик по население с 5027 жители по постоянен адрес.  Жителите на селото са помаци.

Редовни събития 
 Байрам

Личности 
 Методий Драгинов (?) – измислен литературен герой на Стефан Захариев, непризната историческа личност от много български историци;
 Мустафа Шарков (р. 1912-?) – български мюсюлмански духовник, родолюбец и общественик;
 Мустафа Хаджи (р. 1962) – български мюсюлмански духовник, главен мюфтия на България от 1997 г.

Литература 
 Милен Налбантов – „Драгиново – земя благодатна“

Външни препратки 
 Официален сайт на село Драгиново

Източници 

Села в област Пазарджик
Населени места в община Велинград
Долна Дъбева

Долна Дъбева е село в Южна България. То се намира в община Велинград, област Пазарджик.

География 
Село Долна Дъбева се намира в планински район. Село е от 26 декември 1978 г., когато се обединяват колиби Дъбови и колиби Сойка. През 1980 г. влиза в състава на кметство Света Петка.

Бележки

Външни препратки 

Села в област Пазарджик
Населени места в община Велинград
Кандови

Кандови е село в Южна България. То се намира в община Велинград, област Пазарджик.

География 
Село Кандови се намира в планински район. Други негови имена са били Кандьова и Долни Кандьови. До 1926 г. е броено към с. Лъджене. Признато е за село от колиби на 26 декември 1978 г. От 1979 г. е било в състава на кметство Пашово. Населението на селото предимно е от мюсюлмани. Хората в село Кандови се прехранват предимно с печалбата от земеделието. С. Кандови се намира около 30 км от гр. Велинград и на 80 км от гр. Пазарджик. Селото е на 5км от 2 реки.

Бележки

Външни препратки 

Села в област Пазарджик
Населени места в община Велинград
Кръстава

Кръстава̀ е село в Южна България. То се намира в община Велинград, област Пазарджик.

География 
Село Кръстава се намира в планински район, на 26 км от гр. Велинград, западно посока град Сърница и на 35 км от град Якоруда, източно селото се намира в най-западната част на област Пазарджик. Планинска местност съставена предимно от борови и смърчови гори. Идеално място за излети и любители на планината, от околностите на селото се виждат три планини - Рила, Пирин, Родопи, както и върховете Мусала, Вихрен, Голяма Сютка и Малка Сютка.

История 
Като населена местност съществува от 1790 г. Кметство е от 1979 г. До 1912 г. над селото е имало българска застава. Като село се е обособило на 24 октомври 1975 г. През 1978 г. се присъединяват и местностите Крантийте и Горица (Асанова), които сега са и махали.

След Руско-турската война и Съединението на България населението на Бабешките колиби намалява. През 1887 година Христо Попконстантинов обнародва статистика за броя на домакинствата в Бабешките колиби, в която Кръстава (Крастава) е посочено като селище с 50-60 помашки семейства.

Културни и природни забележителности 
В близост до Кръстава се намират останки от старинна крепост, наречена „Калята“ . Местните разказват легендата за пещера, пълна със злато, но прокълната.

Религия 
Хората са мюсюлмани по вероизповедание. Те са етнически българи, които изповядват исляма – българомохамедани (помаци). Техният майчин език е български, а голяма част от песните и обичаите са типични за българския фолклор.

Източници 

Села в област Пазарджик
Населени места в община Велинград
Пашови

Пашови е село в Южна България. То се намира в община Велинград, област Пазарджик.

География 
Село Пашови се намира в планински район на 25 км югозападно от Велинград. За отделно населено място село Пашови е признато на 24 октомври 1975 г. До 1926 г. е броено към с.Лъджене. От 1979 г. до 2015 е кметство със съставно село Кандьово. Като населена местност съществува от 1902 г. и е било в състава на Община Света Петка.

История 
След Руско-турската война и Съединението на България населението на Бабешките колиби намалява. През 1887 година Христо Попконстантинов обнародва статистика за броя на домакинствата в Бабешките колиби, в която Пашови (Пашови колиби) е посочено като селище с 50 помашки семейства.

Религии 
Населението се състои от помаци, изповядващи суннитския ислям.

Личности 
 Хусейн Ходжа – виден ислямски проповедник

Източници 

Села в област Пазарджик
Населени места в община Велинград
Рохлева

Рохлева е село в Южна България. То се намира в община Велинград, област Пазарджик.

География 
Село Рохлева се намира в планински район на 26 км югозападно от Велинград. Село е от 26 декември 1978 г., когато се образува от Рохлева, Боровинова, Пашалиева, Юрукова (от с. Цветино) и колиби Гегови.

История 
След Руско-турската война и Съединението на България населението на Бабешките колиби намалява. През 1887 година Христо Попконстантинов обнародва статистика за броя на домакинствата в Бабешките колиби, в която съставните на Рохлева махали - Рахльови колиби и Юрукови колиби са посочени като селища със съответно 25 и 16 помашки семейства.

Източници 

Села в област Пазарджик
Населени места в община Велинград
Света Петка (област Пазарджик)

Света Петка е село в Южна България. То се намира в община Велинград, област Пазарджик.

География 
Село Света Петка е село, разположено в котловината Чепино на 14 километра от Велинград, 54 км от Пазарджик и на 96 от Пловдив. Съставните му махали са Всемирци, Далова махала, Долна Дъбева, Сойка и Алендарова. Селото е изцяло мюсюлманско. То е разположено в югозападната част на рида Алабак, в Западните Родопи на височина около 1200 м.н.р.

Климат - планински.

Почви - светлокафяви горски почви.

Поминък - отглеждат се предимно картофи за семена и консумация. Няма промишлени предприятия. Основни източници на доходи са: дърводобив, горски продукти-гъби, билки и др.

Има железопътна спирка, на един километър от селото, на теснопътна железопътна линия Септември – Добринище.

История 
Според местната легенда първоначално се казва Мехмедова чука и е било колиби. До 1926 г. колибите са броени към с. Лъджене /днешен квартал на гр. Велинград/. Признато за село на 01.04. 1939 г. От 1952 до 1964 г. селото се е казвало „Лютово“, на името на партизанския помагач Мустафа Лютов. През 1964 година историческото име Света Петка е възстановено.

След Руско-турската война и Съединението на България населението на Бабешките колиби намалява. През 1887 година Христо Попконстантинов обнародва статистика за броя на домакинствата в Бабешките колиби, в която Света Петка е посочено като селище с 25 помашки семейства.

Селото е електрифицирано през 1958 г.

Обществени институции 
 Селото разполага с 3 детски градини – най-голямата е в село Света Петка и две в махалите Алендарова и Всемирци.
 Средно образователно училище „Христо Смирненски“.

Културни и природни забележителности 
В землището на с. Света Петка се намират три тракийски надгробни могили /източник: „Енциклопедия на България“ /, чието местоположение не е точно определено.

Редовни събития 
Всяка година там се празнуват празниците Рамазан байрам и Курбан байрам.

Религия 
Хората са мюсюлмани по вероизповедание. Те са етнически българи, които изповядват исляма – българомохамедани (помаци). Техният майчин език е български, а голяма част от песните и обичаите са типични за българския фолклор.

Кухня 
Основните ястия, приготвящи се в селото, са предимно родопски. Запазена марка на селото е приготвянето на сладко от „зунички“ по стара рецепта.

Външни препратки 
 Радио и телевизия в Света Петка

Източници 

Села в област Пазарджик
Населени места в община Велинград
Цветино

Цветино (старо име Флорово) е село в Южна България. То се намира в община Велинград, област Пазарджик.

География 
Село Цветино се намира в планински район на 25 км югозападно от Велинград. През селото преминава р. Софан (Софандере), ляв приток на Чепинска река, с изградена хидрометрична станция № 71390, поддържана от Национален институт по метеорология и хидрология.

История 
Цветино е едно от най-старите селища в Чепино. Възникнало е като пастирско селище.

След Руско-турската война и Съединението на България населението на бабешките колиби намалява. През 1887 година Христо Попконстантинов обнародва статистика за броя на домакинствата в бабешките колиби, в която Цветино (Флорово) е посочено като селище с 50 – 60 помашки семейства. Според преброяването на населението в Царство България през 1910 година, към 31 декември същата година в Цветино (Флорово) живеят 1372 помаци.

До 1979 г. е център на самостоятелна община с 35 пръснати махали и колиби. От 1979 г. е самостоятелно кметство. На 5 км. е гара Цветино.

Населението говори македонски диалект-запазено е старо предание за заселване след
бягство от чумна епидемия-от Македония към настоящото село.

Старото име на селото е Флорово-но стари хора го наричаха ФРОЛОВО-което е по вероятно
и произлиза от славянското име фрол.

Изглежда обаче че преселниците заварили местни родове-от които научават имена на местности
около селото които изглежда са по стари от това преселение.

Интерес предизвиква средновековната крепост Калята, охранявала пътя от Чепинско за долината на Места -път наричан от жителите на селото-Друма, срещу калята е местността Радювица.

По тези стари и оскъдни данни може да се предположи че над селото е съществувало средновековно
българско селище[м-у селото и махала крантиите има местност с име каурски гробе].

Крепостта Калята

Източници 

Села в област Пазарджик
Населени места в община Велинград
Чолакова

Чолакова е село в Южна България. То се намира в община Велинград, област Пазарджик.

География 
Село Чолакова се намира в планински район на около 40 км. от Велинград. Основано е преди повече от 250 г. от дядо Чолак. Село е от 26 декември 1978 г. като се образува от сливането на местностите Чолакова, Дживгова, Салиева, Льотева и Лешкова (от с. Цветино). Кмество е от 1979 г., а от 1999 г. е наместничество.

История 
След Руско-турската война и Съединението на България населението на бабешките колиби намалява. През 1887 година Христо Попконстантинов обнародва статистика за броя на домакинствата в бабешките колиби, в която Чолакова (Чолакови колиби) е посочено като селище с 20 – 25 помашки семейства.

Източници 

Села в област Пазарджик
Населени места в община Велинград
Алендарова

Алендарова е село в Южна България. То се намира в община Велинград, област Пазарджик.

География 
Селото е носело имената Алендарово и Шондрови. До 1925 г. е било броено към с. Лъджене (днес квартал на Велинград). Преименувано е на Шондрови на 14 август 1934 г. На 26 декември 1978 г. е признато от колиби на село и е преименувано на Алендарова.

История 
След Руско-турската война и Съединението на България населението на Бабешките колиби намалява. През 1887 година Христо Попконстантинов обнародва статистика за броя на домакинствата в Бабешките колиби, в която Алендарова (Шондрови колиби) е посочено като селище с 15 – 16 помашки семейства.

Селото носи наименованието си от арабската дума алендар, която означава „знаменосец“ - основателят е бил знаменосец на чета, но след като е бил ранен, остава и се заселва в района – това се случва през 1721 г.

Бележки

Източници 

Села в област Пазарджик
Населени места в община Велинград
Юндола

Юндола е село в Южна България. То се намира в община Велинград, област Пазарджик. Името на местността първо се среща в старобългарски текстове като „Ѫдоль“, с начална голяма носовка –, долъ. и е от прабългарски произход.

География 
Юндола се намира в планински район и е на 16 km северозападно от Велинград, по шосето за Банско и Разлог и на 20-30 км от Якоруда. Разположено е на 1400 m средна надморска височина между планините Рила и Родопи. Пътят от Велинград минава по поречието на река Луковица и е много живописен.

Местността Юндола е обширна седловинна поляна между планините Рила и Родопи с размери приблизително 3 km на 1 km. Вододел между река Яденица (десен приток на Марица) и река Луковица и река Абланица (леви притоци на Чепинската река).

Известен български планински курорт със ски писти оборудвани със ски-влекове през зимата. От Юндола могат да се поемат различни туристически маршрути в Рила и Родопите. Интересни обекти в околността са: резерватите „Рогачица“ и „Валявиците“ в Рила, местността Филибишка поляна, местността Черновец в Родопите, местността Куртово, природната забележителност Пашови скали и спортна база Белмекен.

През зимата снежната покривка се задържа около 80 дни, а средната януарска температура е -4°С. Средната температура през юли е 15°С.

История

Личности 
 Починали в Юндола
  Таки Николов (? – 1931), български революционер

Религии 
Жителите на селото изповядват ислям.

Източници

Външни препратки 
 Снимки от Юндола и околностите
 Видео от Юндола и околностите
 Студентски комплекс „Юндола“ на Лесотехническия университет

 Михаил Алексиев и колектив. Енциклопедичен справочник „Чепино“ А-Я. книга Първа. Велинград. 2002.
 Юбилеен енциклопедичен справочник "Обичам те Велинград!" М. Алексиев и авторски колектив 1948-2018.ISBN 978-954-9388-79-4

Села в област Пазарджик
Курорти в България
Населени места в община Велинград
Боримечково

Боримечково е село в Южна България. То се намира в община Лесичово, област Пазарджик.

История 
До 1934 г. село Боримечково се нарича Юруците.

Историческа справка на ОУ „Кирил и Методий“ с. Боримечково

Началното училище в с. Боримечково е открито в 1909 година като частно училище. Помещавало се е в частна къща, където в една стая са учили 35 деца заедно. Първият учител е бил Иван Телийски от с. Церово. За училище до 1930 година са използавни стаи в различни къщи на селото. Първата къща дала подслон на училището е Ибрахимовото кафене, в което са учили децата от I до IV отделение. След това за училище са използвани стаи в къщата на Алексанадър Хр. Колев 1915 – 1916 година, като същият е бил и учител. Използавана е къщата и на Иван Велков, където през 1923 година е имало и V клас, но поради липса на ученици е закрит. До 1930 година за училище е използвана къщата на Борис Велков.
В селото е открито през 1910 година и турско училище. Помещавало се е в една стая. Пръв учител е бил ходжата Юсеф Алиев завършил МЕДРЕСЕ – духовна семинария за ходжи. Той е учил децата на старотурски. Турското училище е съществувало до 1959 година, когато бива закрито и двете училища турско и българско се сливат.
Първата сграда на училището е построена през 1929/1930 година. То се е състояло от 4 класни стаи. До 1945 година са учили само до IV отделение. През 1947 година се открива V клас. Пръв учител в основното училище е бил Иван Филков. През 1960/1961 година е построена сегашната сграда на училището, където има 9 класни стаи. През учебната 1964/1965 година е открит и VIII клас.

Културни и природни забележителности 
Всяка година в село Боримечково, през лятото се празнува съборът. С помощта на жителите и голямата подкрепа на други желаещи се провежда събитието. Идват различни певци и музиканти. Бабите пеят народни песни и играят хора. За малките деца има шоу в което те пеят или казват стихотворение за това получават плюшена играчка.

Бележки 

Села в област Пазарджик
Населени места в община Лесичово
Банковец

Банковец е село в Североизточна България. То се намира в община Антоново, област Търговище.

География

История 

Села в област Търговище
Населени места в община Антоново
Динката

Динката е село в Южна България. То се намира в община Лесичово, област Пазарджик.

География 
Динката се намира на 15 км от Пазарджик и на 2 км от магистрала Тракия. Населението се занимава основно със земеделие, както и с бизнес и търговия. Районът е подходящ за всякаква земеделска култура, известен е с качествените си лозови насаждения, които в миналото са се простирали между Карабунар, Калугерово, Памидово и Динката. До селото тече р. Тополница. Местността е равнинна, което е предпоставка да не се задържат облачни маси.

В миналото селото е било известно с оризовите си плантации. Село Динката носи името си от мелница за ориз, наречена "динка". Такива мелници са били типични за областта на селото.

Обществени институции 

Селото е комуникативно и оживено – има редовен транспорт, поликлиника, полицейски участък, поща, аптека, голямо ново училище на три етажа, магазини и заведения за бързо хранене, без бензиностанция.

Редовни събития 
 На Сирни заговезни се провежда кукерски празник наречен Джумал.

Личности 
В с. Динката е роден Кочо Чистеменски.

Галерия

Бележки 

Села в област Пазарджик
Населени места в община Лесичово
Богомолско

Богомолско е село в Североизточна България. То се намира в община Антоново, област Търговище.

География

История 

Села в област Търговище
Населени места в община Антоново
Лесичово

Лесѝчово е село в Южна България между селата Мухово и Калугерово на брега на р. Тополница.

То е административен център на община Лесичово, област Пазарджик. Селото отстои на 29 км от Пазарджик, на 63 км от Пловдив и на 89 км от София.

Редовни събития 
Празникът на селото се празнува първата събота на месец септември.

В селото всяка година се провеждат и кукерски игри, на които облечени в кози кожи мъже, с маски, звънци и дървени мечове, гонят злите сили и измолват здраве и берекет през годината.

История 
Лесичово участва в Априлското въстание (познато тук просто като Буната) през 1876 г., когато практически цялото село заедно с коли, покъщнина и добитък се изнася на връх Еледжик. Въстаниците са разбити от турците на 1 май 1876 г. като от Лесичово са избити около 50 души, а повечето къщи в селото са ограбени и опожарени.

През 1983 г. селото става общински център, включващ общо седем села.

Личности 
 Родени
 Димитър Жулев (1925 – 2008) – политик от БКП
 Димитър Мурджев (1918 – 1989) – генерал от МВР и ДС
 Иван Илчев (1905 – 1982) – политик от БКП
 Стоян Савов (1924 – 1992) – генерал от МВР и ДС
 Димитър Коприщенов (1928 – 2021), художник
 Продрум Димов (1933 – ), писател
 Димитър Ганев (1947 – 2016), художник

Галерия

Други 
Селото пострадва от наводненията през есента на 2005 г.

Външни препратки 
 Снимки от кукерските игри в Лесичово – Дервишовден
 Снимки от Лесичово
 Община Лесичово

Бележки 

Села в област Пазарджик
Населени места в община Лесичово
Памидово

Памидово (Шахларе, Царско) е село в Южна България. То се намира в община Лесичово, област Пазарджик.

География 
Памидово е построено върху северните поли на височините Саъджак (Айкън каракая) 431 м височина и Каеджик (Каменна могила) 346 м височина, които са част от Бошулско-Величковските височини. Същевременно селото е разположено от двете страни на Селското дере, приток на р. Тополница (приток на р. Марица), до която разстоянието е 0.5 км. Изложението на Памидово е североизточно. Надморската му височина е 260 м. Памидово е на 15 км от Пазарджик, свързва се чрез шосето през съседното село Динката. Най-близки села на Памидово са Динката което ги дели само р. Тополница, Величково, Карабунар и Щърково.

История 
До 1947 г. селото се е казвало Царско. Със заповед № 5530 на Министерство на народното просвещение от 7 септември 1947 г. селото се преименува на Памидово. Днешното име на селото идва от сорта грозде Памид, който се отглежда там. При строителните работи на избата са намерени керамични парчета от амфори и други съдове, които свидетелстват, че в района е кипял оживен стопански живот още от времето на римо-тракийската епоха.

Като потвърждение на гореизложеното може да се добави, че по поречието на река Тополница, в радиус на 2 километра от предприятието се намират останки от три тракийски селища,
както и жертвеник – олтар от II – III век.

При разкопки от намерените реликви се вижда, че в района от времето на траките се произвежда вино и се продава в пределите на Римската империя.

Този регион – регионът на горна Тракия – притежава изключителна почвено-климатична характеристика за производството на висококачествени червени вина.

Тук автентичните български сортове са Мавруд и Памид,

Религии 
Населението на Памидово е източноправославно.

Редовни събития 
 Събор на селото – 14 октомври – Петковден;

Личности 
Любомир Спасов Недков, Иван Траянов Божков

Други 
В селото има едноименен винпром, съществуващ от 1994 г.

Галерия

Източници 

Села в област Пазарджик
Населени места в община Лесичово
Букак

Букак е село в Североизточна България. То се намира в община Антоново, област Търговище.

География 
Село Букак се намира в планински район.

История 

Села в област Търговище
Населени места в община Антоново
Великовци

Великовци е село в Североизточна България. То се намира в община Антоново, област Търговище.

География 
Село Великовци се намира в планински район.

История

Източници 

Села в област Търговище
Населени места в община Антоново
Щърково

Щърково е село в Южна България. То се намира в община Лесичово, област Пазарджик. Разположено е на 14 км от общинския център и на 15 км от областния град.

География

История

Личности 
 Стоимен Стоименов (р. 1942), български офицер, генерал-майор

Галерия

Бележки 

Села в област Пазарджик
Населени места в община Лесичово
Вельово

Вельово е село в Североизточна България. То се намира в община Антоново, област Търговище.

География 
Село Вельово се намира в планински район.

История 

Села в област Търговище
Населени места в община Антоново
Глашатай (село)

Глашатай е село в Североизточна България. То се намира в община Антоново, област Търговище.

География 
Село Глашатай се намира в планински район.

История 

Села в област Търговище
Населени места в община Антоново
Голямо Доляне

Голямо Доляне е село в Североизточна България. То се намира в община Антоново, област Търговище.

География

История

Източници 

Села в област Търговище
Населени места в община Антоново
Горна Златица

Горна Златица е село в Североизточна България. То се намира в община Антоново, област Търговище.

География

История 

Села в област Търговище
Населени места в община Антоново
Гелеменово

Гелеменово е село в Южна България, което се намира в община Пазарджик, област Пазарджик!

География 
Разположено е в Тракийската равнина, на магистрала „Тракия“, на отклонението за Панагюрище.

Културни и природни забележителности 
В селото има читалище НЧ „Нова младеж – 1927“ - с. Гелеменово

Редовни събития 
 8 септември – празник на селото.

Външни препратки 

Села в област Пазарджик
Населени места в община Пазарджик
Главиница (село)

Главиница е село в Южна България, част от община Пазарджик, област Пазарджик. Населението му е около 2 300 души (2020).

География 

Селото се намира на 210 метра надморска височина в западната част на Пазарджишко-Пловдивското поле, на по-малко от километър от центъра на град Пазарджик, с чиято промишлена зона граничи.

История

Население

Управление

Икономика

Инфраструктура

Култура 

 Традиционно всяка година на 07.01 (седми януари) се провежда кукерски празник (Джамаловден).

Известни личности 
 Родени
 Янка Атмаджова (р. 1968) – народна певица, главен солист и помощник-диригент в Ансамбъл „Пазарджик“
 Стоименка Недялкова (р. 1972) – народна певица, по-малката сестра на Янка Атмаджова, бивша солистка на Национален ансамбъл „Филип Кутев“ и хор „Българските гласове – Ангелите“
 Николай Учиков (р. 1986) – волейболист

Източници 

Села в област Пазарджик
Населени места в община Пазарджик
Девино

Девино е село в Североизточна България. То се намира в община Антоново, област Търговище и е едно от най-малките села в Северна България.

География

История 
Жителите на селото са шопски заселници. Преобладава шопския диалект.

Религия 
Жителите на село Девино са православни християни. В селото няма храмове.

Села в област Търговище
Населени места в община Антоново
Говедаре

Говедаре е село в Южна България. То се намира в община Пазарджик, област Пазарджик.

История 
Село Говедаре е създадено през 1536 година.

Външни препратки 

Села в област Пазарджик
Населени места в община Пазарджик
Длъжка поляна

Длъ̀жка поля̀на е село в Североизточна България, община Антоново, област Търговище.

География 
Село Длъжка поляна се намира на около 41 km запад-югозападно от областния център Търговище и 8 km юг-югозападно от общинския център Антоново. Разположено е в северозападната част на историко-географската област Сланник. Надморската височина в центъра на селото е около 415 m.

През селото минава третокласният републикански път III-4082.

Землището на село Длъжка поляна граничи със землищата на: село Яребично на север и североизток; село Дъбравица на изток; село Къпинец на югоизток; село Крайполе на юг; село Стара речка на запад.

Населението на село Длъжка поляна, наброявало 454 души при преброяването към 1934 г. и 545 към 1946 г., намалява рязко до 304 към 1956 г. и след 289 към 1965 г. намалява до 115 към 1985 г. и 45 (по текущата демографска статистика за населението) към 2020 г.

При преброяването на населението към 1 февруари 2011 г., от обща численост 66 лица, за 32 лица е посочена принадлежност към „българска“ етническа група, за 9 – към „турска“, за 20 – към „ромска“, за „други“ и „не се самоопределят“ не са посочени данни и за 2 не е даден отговор.

История 
През 1934 г. селото с дотогавашно име Узунджа-алан е преименувано на Длъжка поляна.

От 1923 г. в село Длъжка поляна има училище, ползващо частна къща. През 1937 г. се открива I прогимназиален клас, а по-късно – и II и III клас. Училището получава името „Патриарх Евтимий“. Училищна сграда се построява през 1971 г. След учебната 1988 – 1989 г., поради рязкото намаляване на учениците, основното училище се преустройва в начално училище с три слети класа. През 1998 г. Начално училище „Патриарх Евтимий“ в село Длъжка поляна се закрива.

Читалището в село Длъжка поляна е основано през 1940 г.; от 1948 г. носи името „Димитър Камбуров“. Тъй като документалните материали от основаването до 1959 г. са похабени, няма данни за дейността му за този период. Читалището не разполага със собствена сграда, а ползва част от сградата на кметството. Поради намаления брой на жителите и особено младите хора в селото, дейността му постепенно се ограничава.

Трудово кооперативно земеделско стопанство (ТКЗС) – село Длъжка поляна е създадено през февруари 1958 г. ТКЗС в селото съществува самостоятелно до 1959 г. когато и стопанствата на селата Мечово, Букак и Банковец се обединяват в Обединено трудово-кооперативно земеделско стопанство (ОТКЗС) – село Длъжка поляна. ОТКЗС развива дейността си до 1 февруари 1966 г., когато преминава в Държавно земеделско стопанство.

Обществени институции 
Изпълнителната власт в село Длъжка поляна към 2023 г. се упражнява от кметски наместник.

В село Длъжка поляна към 2023 г. има:
 читалище „Димитър Камбуров – 1951“;
 изграден параклис „Св. св. Константин и Елена“;
 пощенска станция.

Бележки

Външни препратки 
 Топографска карта, мащаб 1:100000 Картен лист: K-35-029
 Източна Стара планина. Географска карта

Села в област Търговище
Населени места в община Антоново
Добровница

Добровница е село в Южна България. То се намира в община Пазарджик, област Пазарджик.

каразлии

География 
Селото се намира на 5 км от град Пазарджик и е разположено в обширна низина, обгърнато от полета, докъдето ти стига погледът. Добровница е едно много малко и китно селце, което се стреми да се обновява постоянно с нови и нови неща.

История 

Старото име на село Добровница е Карезлии, наричало се е така по времето на османската власт в областта. По същото време и град Пазарджик се е казвал Татар Пазарджик. Когато градът си е сменил името на Пазарджик, кметът на Карезлии го е сменил на Добровница.

Културни и природни забележителности 
 Добровница има основан футболен клуб, който се нарича „Дружба Добровица“.
 Обновено читалище където се събират пенсионерите да мерят сили в борбата на белот и също така и да спорят за обществените проблеми.

Редовни събития 
Всяка година на 24 май в селото се прави събор по случай неговото основаване. Наред с доброто изживяване има и хубава музика от известни български музиканти на народна музика.

Личности 
 Атанас Шопов (р. 1951) – български щангист, олимпийски медалист
 Георги Петков (р. 1976) – български футболист, вратар на Левски (София) и Славия (София).

Галерия

Външни препратки 

Села в област Пазарджик
Населени места в община Пазарджик
Добротица (пояснение)

Добротица може да се отнася за
 деспот Добротица – владетел на Карвунското деспотство във втората половина на XIV век;
 село Добротица, област Силистра
 село Добротица, област Търговище
Драгор

Драго̀р е село в Южна България. То се намира в община Пазарджик, област Пазарджик.

География 
Драгор се намира в западната част на Тракийската низина, на 3 km северозападно от град Пазарджик. Селото е разположено на левия бряг на река Тополница, малко преди да се влее в река Марица.

История 
Старото име на Драгор е Меликадъново. Името е турско и произлиза от факта, че кадъните от близкия бейски сарай, който се е намирал в землището на село Сарая са идвали да се къпят в Тополница на мястото, където е възникнало село Драгор.

Личности 
 Родени в Драгор
 Васил С. Ангелов, македоно-одрински опълченец, 29-годишен, файтонджия, ІІІ отделение, 1 рота на 13 кукушка дружина
 Дионисий Агатоникийски (1730 – 1827), духовник

Бележки 

Села в област Пазарджик
Населени места в община Пазарджик
Дъбравица

Дъбравица е село в Североизточна България. То се намира в община Антоново, област Търговище.

Външни препратки 

Села в област Търговище
Населени места в община Антоново
Крали Марко (село)

Крали Марко е село в Южна България. То се намира в община Пазарджик, област Пазарджик.

География 
Село Крали Марко е разположено на десния бряг на река река Луда Яна. Надморската височина е 230 м. Създадено доста наблизо между Черногорово и Пищигово, с малко землище. Крали Марко е едно от най-малките села в Пазарджишка община. Намира на 10 км североизточно от Пазарджик. Съседните му села са Черногорово, Пищигово и Добровница.

Външни препратки 

Села в област Пазарджик
Населени места в община Пазарджик
Мирянци

Мирянци е село в Южна България. То се намира в община Пазарджик, област Пазарджик.

География 
Край селото минава река Марица.

История

Транспорт 
Градски автобуси от град Пазарджик осигуряват нуждите на населението.

Редовни събития 
Съборът на селото се провежда на Свети Дух.

Символи

Герб 
Блазон: Чрез салтир на лазур и сребро, в главата спускащ се гълъб със златен нимб, в основата две ръце в молитвен жест, всичко в сребро

Гербът е приет на 22 януари 2018 г. със заповед на кмета Христо Христов. Авторите са членове на Българското хералдическо и вексилоложко общество. Автор на проекта е Александър Алексиев, консултиран от Йован Йоновски, а художник е Радослав Илиев. Автор на блазона е д-р Стоян Антонов.

Източници 

Села в област Пазарджик
Населени места в община Пазарджик
Мокрище

Мокрище е село в Южна България. То се намира в община Пазарджик, област Пазарджик. По население е едно от най-големите в общината с население около 1800 души. През 2013 година жителите му наброявали около 2000 души, а през 1985 година над 2200 души.

География 
Село Мокрище е разположено в Тракийската низина на 2,5 километра югозападно от град Пазарджик и на 114 километра югоизточно от столицата София. През него минава жп линията София–Пловдив. Има жп спирка за пътнически влакове. Покрай селото минава главният път E80 София–Пловдив. В землището на селото се намират помпени станции, които снабдяват Пазарджик с питейна вода.

Близко разположени селища: Пазарджик (2,5 км), Главиница (3 км), Звъничево (4 км), Алеко Константиново (5 км), Ляхово (6 км), Братаница (8 км), Паталеница (10 км) и др.

История 
Селото е основано през 1669 година. Старото му име до 1934 г. е Ямурчево. Първоначално е имало само една ферма за овощни дървета. Впоследствие се застроява. Години по-късно основен поминък станали оризищата, с които се изпълнило селото и именно заради тях носи днешното си име. През 1872 г. Васил Левски при една от своите обиколки в Пазарджишко е основал революционен комитет в Мокрище. На събранието за подготовка на Априлското въстание в Оборище участват трима представители от село Мокрище. Преждевременното избухване на въстанието ги е заварило на път.

Религии 
Основната религия в селото е православно християнство. Липсват данни за жители с друга религия. В съвременната история се построи и църква. Камбаната е подарък от митрополит Натанаил Неврокопски (майка му и баща му се преселват в село Мокрище през 1957 г. от село Копривлен, Гоцеделчевско).

Културни и природни забележителности 
В землището на селото се намират много могили от времето на траките. През 2011 година край пътя за град Пазарджик в нива (местността Татар мезар) беше открита делва за съхранение на зърно питос и керамика. Находката е в Регионален исторически музей, Пазарджик. Съществува и мост от времето на римляните. През землището е минавал пътят от Сердика (София) за Филипопол (Пловдив) – има останки от пътя и мост.

В селото има НЧ „Република – 1950“.

Към днешна дата селото се гордее със самодейния си състав за фолклорно творчество „Деница“. Самодейците са активи участници в различни конкурси и радват съселяните си с грамоти, награди и медали от представянията си.

Икономика 

От скоро директно в покрайнините на селото се намира един соларен парк.

Основният поминък на хората от селото е земеделието. Особено силно развито е зеленчукопроизводството и отглеждането на цветя.

Личности 
 Починали в Мокрище
  Кочо Димитров Балтаджиев (?-1964) – македоно-одрински опълченец от четата на Михаил Даев. Роден в село Кобалища, Егейска Македония;

Села в област Пазарджик
Населени места в община Пазарджик
Овчеполци

Овчеполци е село в Южна България. То се намира в община Пазарджик, област Пазарджик.

География 
Село Овчеполци се намира в Южен централен планов регион на България и е част от община Пазарджик.

Галерия

Външни препратки 
 Градището Острия връх край Овчеполци, Пазарджишко 
 Средновековни накити от крепостта Острия връх до с. Овчеполци, Пазарджишко 

Села в област Пазарджик
Населени места в община Пазарджик
Капище (село)

За езическите светилища вижте статията Капище.

Капище е село в Североизточна България. То се намира в община Антоново, област Търговище.

География

История 

Села в област Търговище
Населени места в община Антоново
Паталеница

Паталеница е село в Южна България. То се намира в община Пазарджик, област Пазарджик.

География 
Село Паталеница се намира на 15 км югозападно от град Пазарджик и след обединението си със село Баткун през 1955 г. се превръща в едно от най-големите села по северната страна на Родопския рид Къркария. Древните жители на региона са оценявали стратегическото значение на тези селища, разположени в началото на пътя между Тракия, речното корито на Чепинска река и долината на река Места. Край селото тече река Ерменска, за която се споменава и в книгата на географа проф. Иван Батаклиев „Пазарджик и Пазарджишко“, София, 1969, с.72. Най-близките села наоколо са Црънча (2 км югоизточно), Дебращица (5 км югоизточно), Ветрен дол (6 км) и Варвара (6 км), а зад билото на Родопския рид Каркария – село Дорково.

В наше време село Паталеница продължава да привлича със своята магия и с кристално чистия си въздух и природа.

История 
Паталеница е възникнала през средните векове, а Баткун е било селище с уредба като гръцките градове, в което е имало храм на Аполон. През Средновековието Баткунската крепост, позната и като Баткунион, е била най-големият град в Пазарджишко, наричан във византийските хроники „Блестящ и богат“. Оттам са минали и войските на Филип и Александър Македонски. Днес до Баткун могат все още да се видят останките от светилището на Асклепий Земидренски датирано към I-IV век. В него са открити оброчни плочки на тракийския бог Херос, статуетки, жертвеник и много монети. Археологическите находки се съхраняват в Регионален исторически музей в Пазарджик.

От близкия манастир произхожда Баткунска хроника, свидетелстваща за насилията при налагането на исляма в Родопите.

През 1955 година към Паталеница е присъединено близкото село Баткун.

Културни и природни забележителности 
 Баткунски манастир „Св. св. Петър и Павел“ – основан през XII век. В него се намира скривалище на Васил Левски. Левски е основал тук местния революционен комитет.
 Баткунската крепост – „Баткунион“
 Църквата „Свети Димитър“ – от XII век
 Народно читалище „Св. Пантелеймон-1909“
 Светилището на Асклепий Земидренски
 Църквата „Успение на Пресвета Богородица“ в Паталеница
 Църквата „Света Богородица“ в Баткун
 Параклис „Свети Георги“
 Паметникът с шадравана
 Късноантична крепост на връх Тепето
 Малката крепост на връх Калето

Редовни събития 
 Патронът на селото е Свети Пантелеймон – 27 юли.
 От 1999 насам, в Паталеница всяко лято в края на юли Шекспирова театрална школа „Петровден“ представя своите летни Шекспирови проекти. От 2017 година има и гостуващи представления на български театри и студенти от НАТФИЗ.

Други 
 В Паталеница е запазен обичай в чест на свети Георги агнетата да се пекат на открито по улиците.

Източници

Външни препратки 
 Официален сайт 

Села в област Пазарджик
Населени места в община Пазарджик
Китино

Китино е село в Североизточна България. То се намира в община Антоново, област Търговище.

География

История 

Села в област Търговище
Населени места в община Антоново
Коноп (село)

Коноп е село в Североизточна България. То се намира в община Антоново, област Търговище.

География

История

Културни и природни забележителности 
В територията на селото се намира реката Черни Лом, която се влива в река Дунав. Селото се намира в екологически чист район, с чист въздух и чиста вода.

В територията на селото е имало град на име „Саръ Куваннлък касабасъ“, където са обитавали византийци и римляни.

Личности 
 Саид Мустафов (1933 – 1990) – български борец, олимпийски медалист

Села в област Търговище
Населени места в община Антоново
Сарая

Сарая е село в Южна България. То се намира в община Пазарджик, област Пазарджик.

История 
В землището на Сарая са открити няколко тракийски могили. Противно на разпространеното мнение, че етимологията на Сарая идва от турската дума за палат – сарай, тя всъщност произлиза от етнонима сарай на туркменско племе, заселено в района през Османското владичество. При смяната на турските имена на селата през 1934 г. жителите отказват да променят името на селото и така то си остава.

География 
Селото се намира в равно място, на около 7 километра от град Пазарджик, в близост до автомагистрала Тракия, която минава покрай северния край на Сарая. На запад минава пътят, свързващ Пазарджик и Панагюрище.

Редовни събития 
 26 октомври - официален празник на селото (Димитровден), провежда се ежегоден събор

Личности 
 Тодор Балкански (25 ноември 1944) – професор, езиковед
 Данка Панчова – прекарва 9 месеца в пиратски плен в Сомалия

Източници

Външни препратки 

Села в област Пазарджик
Населени места в община Пазарджик
Крайполе

Крайполе е село в Североизточна България. То се намира в община Антоново, област Търговище.

География 
Село Крайполе се намира в планински район.

История 

Села в област Търговище
Населени места в община Антоново
Крушолак

Крушолак е село в Североизточна България. То се намира в община Антоново, област Търговище.

География 
Село Крушолак се намира в планински район.

История 

Села в област Търговище
Населени места в община Антоново
Синитово

Синитово, срещано и с неправилното изписване Синитево, е село в Южна България, област Пазарджик, община Пазарджик.

География 
Намира се в Горнотракийската низина в непосредствена близост до т.нар. Бесапарски ридове - хълмове в подстъпите на Родопите. Разположено е на десния бряг на река Марица и отстои на около 6 км от съседния град Пазарджик и на около 30 км от Пловдив.

История 

Селото възниква през ХVІ – ХVІІ век. През Възраждането е чифлигарско село. Бег на селото е бил Хаджи Ибрямоглу, който имал чифлик и в Чангърлий (дн. Звъничево).

След Oсвобождението в селото остава само българско население и земята става собственост на местните българи.

Личности 
 Родени
 Атанас Димитров - Бабата (1875-1905), български революционер
 Георги Спасов (1943-2001), български поет, писател, журналист и политик. Неговият роман „Село на баир“, както и повестите му „Прозорците на небето“ и „Краят на Белия лебед“ описват „величието, славата и подвизите, радостите, страданията и патилата на красното село Бесапара“.
 Петко Петков (1946-2020) - български футболист, клубна легенда на „Берое“

Източници

Външни препратки 
 Синитово - тракийска крепост и византийска кула – в bulgariancastles.com

Села в област Пазарджик
Населени места в община Пазарджик
Къпинец

Къпинец е село в Североизточна България. То се намира в община Антоново, област Търговище.

География 
Село Къпинец се намира в планински район.

История 

Села в област Търговище
Населени места в община Антоново
Тополи дол

Тополи дол е село в Южна България. То се намира в община Пазарджик, област Пазарджик.

География

История 
До 1934 г. село Тополи дол се нарича Кавакдере.

Селото се населява от около 200 души в днешно време. В миналото тук са били добре развити и практикувани занаяти
като зидарство, абаджийство, налбантство. Все още добре запазени и практикувани и до днес са кошничарството и плетенето на асъри (хасъри или рогозки), занаят, практикуван само от жени. Също така било добре развито отглеждането на тютюн.

Личности 

Села в област Пазарджик
Населени места в община Пазарджик
Кьосевци

Кьосевци е село в Североизточна България, област Търговище, община Антоново.

География 
Селото се намира на автомобилния път Варна-София.

Личности 
Участници в съпротивителното движение през Втората световна война:
 Бони Ангелов Манов (Друмчо, 18 януари 1920 – 29 януари 1944) партизанин, загинал с брат си Мано в сражение
 Мано Ангелов Манов (Здравко, 1912 – 29 януари 1944 г.), партизанин, загинал с брат си Бони в сражение
 Дончо Христов Стоилов (Васко, 3 септември 1920 – 29 януари 1944), партизанин, загинал в сражение
 Стоян Тодоров Иванов (Румен, 1 октомври 1920 – 22 март 1944), партизанин, заловен и разстрелян без съд
 Димитър Стоилов Соколов (22 февруари 1900 г. – 9 февруари 1944), ятак, разстрелян без съд

Източници 

Села в област Търговище
Населени места в община Антоново
Хаджиево

Хаджиево е село в Южна България. То се намира в община Пазарджик, област Пазарджик.

История 

Старите имена на село Хаджиево са Съгърджъ и Кючук. Съществуват две легенди за създаването на селото:
 Преди много години един богат българин отишъл на Божи гроб и станал хаджия, след което се завърнал в България и започнал да строи къща на едно безлюдно място. Примерът му започнали да следват и други хора и така станало село. Но в създаването му най-голям принос имал хаджията и затова кръстили селото Хаджиево.
 Според втората легенда богат турчин, който бил хаджия, създал на това място голям чифлик. Понеже чифликът бил голям предлагал работа за много ратаи, които започнали да се заселват в областта около чифлика.

Културни и природни забележителности 
 Край селото минава най-пълноводната река в България – Марица.
 Издигнат е паметник в чест на героите от войните.
 В селото има действащи училище, библиотека и детска градина.

Редовни събития 

Съборът на селото се провежда на Петдесятница, петдесет дни след Великден и винаги в неделя.

Външни препратки 

Села в област Пазарджик
Населени места в община Пазарджик
Црънча

Името Црънча носят две български села и рид от Завалска планина:

 Црънча (Област Пазарджик),
 Црънча (Област Смолян),
 Црънча (рид от Завалска планина).
Малка Черковна

Малка Черковна е село в Североизточна България. То се намира в община Антоново, област Търговище.

География

История 

Села в област Търговище
Населени места в община Антоново
Малоградец

Малоградец е село в Североизточна България. То се намира в община Антоново, област Търговище.

География 
Разположено е южно от град Антоново, на 6 километра от централния път София – Варна. Застроено е на хребета, от двете страни, на който текът реките Акдере и Карадере. На осем – девет километра те образуват естествено укрепената местност превърната в средновековна старинна крепост „Константин-тепе“.

История 
До освобождението селото е често турско. След 1882 г. турците започват масово да се изселват, като на тяхното място идват компактно цели фамилии от западните покрайнини – Босилеградско и Кюстендилско, предимно от селата Долна и Горна Любата, Плоча, Мусул Топлидол и други. Докато при преброяването през 1880 г. в селото има 440 турци, един българин, един каракачанин и един циганин, то през 1890 г. само за 10 години картината е друга – българите са вече 245 и нито един турчин. Първата грижа за новозаселилите се е, била да се създадат условия за образование на децата. За класни стаи временно се приспособяват съществуващата джамия и частни къщи. Първият плащан от селото учител е Димитър Кацаров от с. Тънки рът, Еленско.

ВНа 22 февруари 1893 г. жителите на селото пишат заявление до Търговския митрополит с молба да им се разреши да си построят черква в селото. В него те поясняват, че са приготвили дървения и каменния материал, събрани са около 2000 лева пари за целта (оригинала на заявлението с подписите на жителите е запазен). Черквата е построена за кратък срок и е втората в този район. След 1925 г. за свещеник в черквата е избран комунистът поп Петър Иванов, който е използвал черквата и за комунистическа пропаганда.

Настъпва бурен подем в културното, социалното и политическо развитие на селото, особено през по-късните години, когато дъщерите и синовете на Малоградец извеждат родното си село в първите редици на борбата против фашизма. По време на Балканската, Междусъюзническата и Първата световна войни от Малоградец загиват старши подофицерите Атанас Дюлгеров, Димо Маринков, Стоян Стоилков. Те са записани в досието на Омуртагска община за издигане на паметник на загиналите във войните.

Под влиянието на Октомврийската революция в селото бързо се разпространяват идеите на социализма. Там са родени командира на Тузлушката чета Никола Новков - Желез, политкомисаря Димитър Янев и други партизани.

Източници 

 „Село Малоградец“, краеведско изследване от Стефан Ризов.

Села в област Търговище
Населени места в община Антоново