alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Балканци (област Добрич)

Балканци е село в Североизточна България. То се намира в община Генерал-Тошево, област Добрич.

Външни препратки 

Села в област Добрич
Населени места в община Генерал Тошево
Бащино (област Кърджали)

Бащино е село в Южна България. То се намира в община Кърджали, област Кърджали.

География 
Село Бащино се намира в планински район.

История 
През османския период санджакбеят на Чирмен Малкочоглу Бали бей финансира строежа на теке, посветено на Хасан баба, син на Ягмур, което се издържа от селото като вакъф. Останките от предполагаемия гроб на светеца са все още популярно място за поклонение, където се провежда ежегоден събор (махия/мая).

Външни препратки 
 Снимки от село Бащино на asarbg.info

Бележки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Кърджали
Бащино (област Силистра)

Бащино е село в Североизточна България. То се намира в община Главиница, област Силистра.

Източници 

Села в област Силистра
Населени места в община Главиница
Бащино (област Стара Загора)

Бащино е село в Южна България. То се намира в община Опан, област Стара Загора.

География 
Това е едно малко, но красиво и спокойно българско селце. Намира се на 2 км западно от село Васил Левски .

Външни препратки 

Села в област Стара Загора
Населени места в община Опан
Бежаново (област Добрич)

Бежа̀ново е село в Североизточна България, община Генерал-Тошево, област Добрич.

География 
Село Бежаново се намира в Южна Добруджа, разположено на територия с равнинен релеф. На около 3 км на север от него отстои границата с Румъния, а на около 14 км на изток – брегът на Черно море.

През село Бежаново минава път, който на изток води през селата Захари Стояново и Стаевци към село Дуранкулак, а на запад – през селата Спасово, Рогозина, Чернооково и Кардам – към общинския център Генерал Тошево.

Климатът е умерено континентален, със студена зима и горещо лято. Средногодишното количество на валежите е 400 – 500 мм/кв. м.

Плодородните почви и подходящият климат в района благоприятстват развитието на земеделието и животновъдството.

Характерно за повечето земеделски поземлени имоти – освен значителните им размери и правилната форма, е наличието на полезащитни горски пояси с ширина до около 30 м по границите им.

Населението на селото – според данните в Националния регистър на населените места, е показано в таблицата „Население по години“.

История 
За пръв път селото се споменава в писмен документ от 1526 или 1527 г. – списък на феодалните владения, засети с лен и на спахии, като село Качамак, наричано и Голям Качамак. Селото се споменава и в известния турски данъчен Регистър-опис на джелепкешаните от 1573 г. – с името Качамак-и Бюзюрг. Посочени са двама овчари, които дължат 70 овце данък на държавата. През 17 век селото се среща с името Качамак-и кебир, а през 1873 г. то е записано Горни-Качамак, спадащ към кааза Мангалийска (в сегашната Румъния). 

С указ № 462 от 21 декември 1906 г. село Голям Качамак (или Качамак-Големи) е преименувано на село Бежаново. 

Новото име отчасти е свързано със старото. От думата „качамак“ е взета първата част „кач“, която е преведена като „бягай“ или „беж“ – основа на името Бежаново. 

През периода от 1913 г.  до 1940 г.  село Бежаново е в Кралство Румъния. 

По време на румънската окупация на Южна Добруджа името в сменено от румънските власти на Беженари, което на български се превежда като „бежанец“ или „беглец“. След 1940 г. селото възстановява българското си име Бежаново. 

Както в останалите села на този край на Добруджа, в Бежаново основен поминък е земеделието и животновъдството.

Забележителности 
На север от селото се намира защитената местност „Бежаново“ .

Защитената местност представлява горска площ, която е разположена на около 100 м надморска височина. За територията са характерни изкуствено създадени насаждения. От дървесните преобладават дъб и липа. От храстовите най-често се срещат глог, шипка, дрян, смрадлика, черен бъз, птиче грозде (лигуструм), аморфа и други. От тревните – житни треви, ягода, къпина, лепка, жълт кантарион и други. Представители на бозайниците са благородният елен, сърната, дивата свиня, заекът, лисицата, дивата котка, язовецът, белката и други. Най-често срещаните птици тук са яребица, пъдпъдък, гривяк, зелен кълвач, бухал, обикновена ветрушка, козодой, обикновен мишелов, папуняк и други.

Източници и бележки

Външни препратки 

Села в област Добрич
Населени места в община Генерал Тошево
Безмер (област Добрич)

Безмер е село в Североизточна България. То се намира в община Тервел, област Добрич.

География 
Разстояние до столицата София: 454 км. Населението е съставено от българи, турци и роми, разпределени почти по равно.

В района на селото има изключително богато разнообразие от птици, наред с традиционно срещаните тук горски бозайници.

История 
През Османския период, след Освобождението и по време на румънската власт над Южна Добруджа селото носи името Авдулла.

Според запазени свидетелства в печата в края на Румънската кампания през Първата световна война оттеглящите се румънски окупационни сили отнемат от населението в района на селото едър добитък и каруци.

Със заповед МЗ № 2191/обн. 27 юни 1942 г. селото се преименува на Безмер.

Религии 
В селото има църква и джамия.

Обществени институции 
Има основно училище, в което се обучават ученици от селото, а преди години – и децата от близките села (Гуслар и Мали извор).

Други 
Земеделска кооперация Безмер се занимава с растениевъдство, производство и продажба на едро на житни и маслодайни култури.

Източници 

Села в област Добрич
Населени места в община Тервел
Бело поле (област Видин)

Бѐло полѐ е село в Северозападна България. То се намира в община Ружинци, област Видин.

История 
При избухването на Балканската война един човек от Бело поле е доброволец в Македоно-одринското опълчение.

По време на колективизацията в селото е създадено Трудово кооперативно земеделско стопанство „Мичурин“ по името на съветския агроном Иван Мичурин. Макар през 1946 година 90% от избирателите в селото да гласуват за комунистите, делът им през 1949 година спада до 58%, въпреки забраната на опозицията и масирания натиск на режима.

Бележки 

Села в област Видин
Населени места в община Ружинци
Бенковски (област Варна)

Бенковски е село в Североизточна България. То се намира в община Аврен, област Варна и е на около 4 km от село Здравец.

География 
Село Бенковски е разположено на 3 km от главния път Варна – Бургас и на около 15 km от общинския център Аврен.

История 
През османския период селото носи названието Хаджи Синанлар.

По време на обсадата на Варна през Руско-турската война (1828 – 1829) в сражение край селото загиват няколко офицери и 450 войници от егерски полк.

Население

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
 ОДЗ „Щастливо детство“
 Пенсионерски клуб
 Читалище
 Парк
 Стадион
 Поща
 Църковен храм
 Джамия

В покрайнините на селото се намират римски могили.

Редовни събития 
 Празнуване на Трифон Зарезан, Бабин ден
 Събор на селото – последната неделя на месец септември
 Храмовият празник
 8 март
 Първа пролет

Други 
В селото има ферма за щрауси, сладкарски цех, 2 цеха за мебели, фирма за производство на камини и производствена база за дялан камък, цех за производство и шиене на платна за яхти, развъдник за охлюви. Селото разполага с библиотека.

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Аврен
Обекти, наречени на Георги Бенковски
Бенковски (област Добрич)

Бенковски е село в Североизточна България. То се намира в община Добричка, област Добрич.

История 
През Османския период и след Освобождението селото се нарича Екисче. 

В периодичната преса от 1891 г. са запазени сведения за топонимията и населението на селото. 

С МЗ № 2191/обн. 27 юни 1942 г. е преименувано с. Екисче на с. Мария Луиза, а с МЗ № 2604/обн. 28 май 1947 г. селото се преименува на Бенковски.

Източници 

Села в област Добрич
Населени места в община Добрич-селска
Обекти, наречени на Георги Бенковски
Бенковски (област Кърджали)

Бенковски е село в Южна България. То се намира в община Кирково, област Кърджали.

Забележителности 
Джамията в село Бенковски.

В Бенковски се намира единствено действащата на територията на община Кирково църква, „Свети Дух“, построена първоначално през 1934 г. като дървен параклис. Впоследствие през 1942 г. е построена масивната каменна сграда с камбанарията, която е осветена от митрополит Кирил през 1949 г.

Външни препратки 
 Край Бенковски откриха крепост от времето на древна Троя

Бележки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Кирково
Обекти, наречени на Георги Бенковски
Бенковски (област Пловдив)

Бенковски е село в Южна България. То се намира в община Марица, област Пловдив.

География 
Село Бенковски се намира в Горнотракийската низина на 12 км северозападно от град Пловдив, на надморска височина 163 м. Площта на селото е 1689,3 ха. Населението наброява 1273 души.

История 
По най-ранни документирани сведения село Бенковски е създадено около 1576 г. под името Мързян. Според преданията е старо тракийско селище, за което свидетелстват множеството тракийски могили, някои от които съществуват.

През 1939 г. селото е преименувано на Бенковски, както се е казвала жп гарата, построена на 12 декември 1933 г. (тогава е открита линията Пловдив-Панагюрище). Било е център на Община с три съставни села – Бенковски, Радиново и Войсил.

Местната църква – „Св. Троица“ е построена в двора на училището през 1880 г. Заради ценните стенописи и иконостаса е обявена за паметник на културата с писмо на Националния институт на паметниците на културата от 19 юли 1974 г. и писмо на Светата Пловдивска метрополия от 3 март 1975 г. Купела за Светото кръщение с дата 1856 г. показва, че религиозен живот е имало и по време на владичеството.

Първото училище в село Бенковски е построено преди Освобождението. През 1929 г. е построена нова сграда за учениците до четвърти клас. През 1939 г. е открита и сградата на основното училище – „Георги Бенковски“ – средищно училище, в което учат децата от селата Бенковски, Радиново и Войсил.

Читалището – първоначално „Небосклон“, а впоследствие „Васил Левски“ – е създадено на 28 януари 1930 г. Настоящата сграда на читалището е построена през 1959 г. С разнообразните си форми на дейност то съхранява и предава на поколенията българска самобитност, духовност, любов към изкуството и културните ценности.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Любопитно 
Бележити личности на село Бенковски са братя Христо и Георги Търневи (потомци на род Шишкови), съратници на Левски, Бенковски и Волов. По случай 120 години от Априлското въстание през 1996 г. потомците на братя Търневи от Шишковия и Търнев род със съдействието на кметството построяват чешма-паметник до автобусната спирка за град Пловдив.

Северно от селото се намира селскостопанско летище, на което до 1990 г. е базиран пловдивският отряд на селскостопанската авиация.

Източници

Външни препратки 

Села в област Пловдив
Населени места в община Марица
Обекти, наречени на Георги Бенковски
Беренде (област Перник)

Беренде е село в Западна България. То се намира в община Земен, област Перник.

География 
Село Беренде се намира в планински район. Намира се в планината Църна гора, на около 2 км западно от връх Тумба 1129 метра.

История 
Селото е едно от двете населени места в България носещи това име. Другото село с име Беренде и още едно с подобното на него Беренде извор ca в община Драгоман. В Античността Краището е населено от различни племена, чиито главни поминъци са скотовъдството и рударството. През ранното Средновековие в този край се заселват българите, замествайки старото население. Краището е включено в българската държава в 809 г., когато София е превзета от хан Крум. След 1011 г. районът пада под византийска власт, заедно с превземането на пернишката крепост, защитавана от Кракра Пернишки. Освободен е за кратко при въстанията на Петър Делян в 1040-41 г. и Георги Войтех в 1071-72 г. През 1084 г. около 80 хиляди печенеги, познати и като черни българи, преминават Дунава и навлизат във Византийската империя, опитвайки се да откъснат българските земи под тяхна власт. Византийските войски разбиват печенегите и племето им берендеи е заселено около днешна София, те са покръстени в правослаието и се присъединяват към местните българи.. Само 5 години след възстановяването на българската независимост в 1185 г. при цар Асен I в 1190 г. тукашният край е освободен. След османското нашествие през 14 век, население от околните равннини райони се оттегля в планините, където се радва на значително по-слаб натиск от страна на поробителите. В Краището се настаняват преселници от Пиротско, Разметаница, долината на Южна Морава и от Скопския край и Жеглигово. След Освобождението на България започва постпенно изселване на хора към по-равнинни места, където има свободна земеделска земя и към градовете, които привличат с работа в индустрията и администрацията и нови жилища. Днес селото е населено предимно с възрастни хора и липсва особена икономическа активност.

Културни и природни забележителности

Редовни събития 
 Ежегодният събор на селото се провежда на 24 май.

Бележки 

Села в област Перник
Населени места в община Земен
Беренде (Софийска област)

Берендѐ е село в Западна България. То се намира в община Драгоман, Софийска област.

История 
През 1985 година селото има 79 жители. Селото е едно от двете населени места в България, носещи това име. Другото е в близост до Перник. Имената им са дадени от печенежкото племе берендеи, преселили се в България след загуба на сражение с Киевска Рус през XI век.

Културни и природни забележителности 

Средновековната църква „Свети Петър“ е паметник на културата. Съдържа уникален стенописен ансамбъл от XIII или XIV век – национална забележителност. Не може да се каже с точност кога е построена църквата, макар че някои изследователи смятат, че е от началото на XIII век, позовавайки се на надписа под изображението на цар Йоан Асен II, който гласи:„Iwanь Асень въ ха ба_благоверень црь_и самодържець (вьсемъ) блъга (ромь и гръкомь)“. Църквата е вкопана на около 1 m под земята с размер 4,50 х 5,50 m и височина около 5 m. Вътрешните стени и таванът са изписани със стенописи, част от които са напълно унищожени или повредени. Дървеният иконостас се смята за един от най-старите в България.

Външни препратки 
Средновековната църква „Свети Петър“ в Беренде.

Бележки 

Села в Софийска област
Населени места в община Драгоман
Бижовци (област Велико Търново)

Бижовци е село без постоянно население в Северна България. То се намира в община Велико Търново, област Велико Търново.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Бележки 

Села в област Велико Търново
Населени места в община Велико Търново
Бижовци (област Габрово)

Бижовци е село в Северна България. То се намира в община Трявна, област Габрово.

История 
Бижевци е старото име на селото, сега то се казва Бижовци.
Преди селото е имало самостоятелно кметство, но впоследствие то е направено много красива къща. Сега се управлява от общината в Трявна.

Културни и природни забележителности 
В Бижовци има много гори, в които можете да откриете много горски плодове. Из тях се разхождат горски животни.
В селото има един хотел, който е посещаван от туристи.

Външни препратки 

Села в област Габрово
Населени места в община Трявна
Било (област Добрич)

Бѝло (по-рано Сюрткьой) е село в Североизточна България. То се намира в община Каварна, област Добрич.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Добрич
Населени места в община Каварна
Бистра (област Търговище)

Бистра е село в Североизточна България. То се намира в община Търговище, област Търговище.

История 
Голяма част от населението на Бистра са наследници на преселниците от село Войнягово (община Карлово), които дошли тук в самия край на XIX век и началото XX на век.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
 Язовир „Съединение“. Другото име, с което още е известен язовирът, е Бистра. Той се намира между градовете Търговище и Лозница и в близост на селата Бистра и Съединение, откъдето идва и името му
 Има действащо читалище „Васил Левски“ с читалищен секретар Гинка Георгиева.

Други 
Бистра е едно от трите села в община Търговище с изградена водопроводна мрежа за промишлена вода. Така в селото са създадени изключително благоприятни условия за зеленчукопроизводство в дворовете на жителите му. Кметски наместник на с. Бистра е Стилиян Стоянов.

Селото разполага с действащо читалище – Народно читалище „Васил Левски – 1907“, основано през 1907 г.

Източници 

Села в област Търговище
Населени места в община Търговище
Бистрица (област Благоевград)

Бѝстрица е село в Югозападна България. То се намира в община Благоевград, област Благоевград.

География 
Село Бистрица се намира в планински район, на 9 километра източно от Благоевград. Състои се от 42 махали и подмахали. Някои от тях са: Дреново, Арабаджии, Шоповци, Гьоргьовци, Ризовци, Милово, Серезли, Брезово, Широканци, Бракаданци, Дъбово, Чепарковци, Тренчовци, Каменарци. През селото минава река Бистрица.

История 
Църквата „Свети Георги“ е от 1861 година, а „Свети Йоан Предтеча“ в местността Дъбово – от 1872 година.

В 1891 година Георги Стрезов пише за селото:

В полунощ на 24 срещу 25 септември 1902 година в присъствието на Върховния революционен съвет, чети на Върховния комитет и 150 души милиция, в долната църква на Бистрица с молебен е дадено началото на Горноджумайското въстание. На 19 и 20 октомври 1902 година, по време на въстанието в селото се води тежкият бой при Бистрица. 

При избухването на Балканската война пет души от Бистрица са доброволци в Македоно-одринското опълчение на Българската войска.

Население 
Към 1900 година според известната статистика на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) населението на селото брои 1540 души, от които 1300 българи-християни и 240 власи.

Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религии 
В 9 от махалите има параклиси или черкви.

Личности 
 Родени в Бистрица
  Ангел Николов, македоно-одрински опълченец, 26-годишен, четата на Дончо Златков, 1 рота на 10 прилепска дружина
  Иван Димитров, македоно-одрински опълченец, 28-годишен, 3 рота на Кюстендилската дружина, 3 рота на 7 кумановска дружина, убит
  Иван Райнов (1860 – 1944), български опълченец, баща на Николай Райнов и професор Стоян Райнов
  Георги Стоилов (1864 - 1955), български революционер, търговец, деец на ВМОРО и политик, кмет на Горна Джумая (1912 - 1913), депутат в XVII ОНС (1914 - 1919)
  Йордан Войнов (1896 – 1986), деец на ВМРО и кмет на Бистрица (1931 – 1934)
  Кирил Широкански (1913 – 2002), кмет на Благоевград 1961 – 1967
  Коле Илиев, македоно-одрински опълченец, 25-годишен, четата на Дончо Златков
  Коте Бистришки, войвода на ВМОК, участник в Горноджумайското въстание
  Коте Чорбаджигошев (1821 – 1903), български възрожденски общественик
  Лазар Петров (1811 – ок. 1900), български зограф
  Марян Стойков (р. 1924), български политик от БКП
  Панайот Христов, македоно-одрински опълченец, 25-годишен, четата на Дончо Златков
  Станой Крекмански (1915 – 1942), български партизанин, деец на ВМРО (обединена)
  Стефан Стоянов Досев (1914 – 1942), български партизанин, ръководител на ВК при ОК на БКП София
  Христо Стойков – Пищолчето, четник от ВМОРО,

 Починали в Бистрица
  Коста Сандев (1883 – 1923), български революционер комунист, убит по време на Септемврийското въстание

 Свързани с Бистрица
  Георги Гаврилов, екзархийски свещеник между 1871 – 1889 година

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Благоевград
Бистрица (област Кюстендил)

Бистрица е село в Западна България. То се намира в община Дупница, област Кюстендил.

География 
Село Бистрица се намира в планински район. Разположено в полите на Рила планина и на 2 км от град Дупница. През селото минава река Бистрица.

История 
Много бистричани намират смъртта си по бойните полета във войните, които е водила България – Балканската, Междусъюзническата, Първата световна и Втората световна.

Във Втората световна война (в първата половина на Отечествената война) загиват: Никола Николов Мухчинов – доброволец, убит на 29 октомври 1944 г.; Никола Васев Карамански – доброволец, убит на 30 октомври 1944 г.; Петър Станкев Кръстев – доброволец, убит на 10 ноември 1944 г. В центъра на селото през 1972 г. е построен паметник на убитите в Отечествената война.

Забележителности 
 Паметник на борците за национално освобождение.
 В планината над селото се намира красив водопад.
 От селото тръгва известен планински маршрут – през хижа „Иван Вазов“ за Рилския манастир.

Инфраструктура 

В землището на селото се намира язовир „Карагьол“, част от Каскада „Рила“.

Редовни събития 
 Празникът на селото е на Възнесение Господне (Спасовден) и традиционно се провежда събор.
 На 17 юли е празникът на света Марина и в местността около параклиса на нейно име; също има събор.
 На Тодоровден се провеждат надбягвания с коне.
 На Йордановден има традиция да се лови кръстът в реката.

Личности

Външни препратки 
 Бистрица във Фейсбук

Бележки 

Села в област Кюстендил
Населени места в община Дупница
Благово (област Шумен)

За другото българско село с име Благово вижте Благово (Област Монтана).

Благово е село в Североизточна България. То се намира в община Шумен, област Шумен. Старото име на селото е „Керемидин“.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Шумен
Населени места в община Шумен
Благоево (област Велико Търново)

Благо̀ево е село в Северна България, община Стражица, област Велико Търново.

География 
Село Благоево се намира в най-северната част на Предбалкана, в близост до най-южната част на прехода между средната и източната Дунавска равнина. Отстои на 3 – 4 km южно от общинския център град Стражица и 30 – 31 km североизточно от областния център Велико Търново. Минаващият през Благоево общински път – негова главна улица в границите му – го свързва на северозапад с третокласния Републикански път III-4005 и Стражица, а на изток – през селата Владислав и Балканци – с първокласния Републикански път I-4 (съвпадащ с Европейски път Е772) и село Кесарево.

На около 1,5 km на запад от селото тече Голяма река, а на север край него има възвишения. Благоево е застроено предимно по полегатия склон от тези възвишения към водосливното понижение в южната част на селото, отвеждащо валежните води на запад към реката.

Надморската височина на площада в центъра на Благоево е около 124 m. В близост до това място, южно от пътя стои към 2019 г. неизползваемата стара църква, повредена през 1986 г. от земетресението с магнитуд 5,7, известно като „стражишкото земетресение“, причинило разрушения в селото. Срещу нея северно от пътя е новата църква „Свети Архангел Михаил“.

Населението на село Благоево, наброявало 1044 души към 1934 г., постепенно намалява до 328 към 2018 г.

При преброяването на населението към 1 февруари 2011 г., от обща численост 372 лица, за 262 лица е посочена принадлежност към „българска“ етническа група, за 52 – към „турска“, за 39 – към ромска, за 9 – към други, а за останалите – не се самоопределят или не е даден отговор.

История 
Старото име на селото е Ревиш. Преименувано е през 1893 г. на Мария-Луизино с указ 308 от 11.06.1893 г. и през 1946 г. – на Благоево с министерска заповед 6628, обнародвана на 29.11.1946 г.

За Народното основно училище – с. Благоево, Великотърновско се съхраняват документи от 1882 г. От 1944 г. то е Народно основно училище „Васил Левски“, през периодите 1959 г. – 1963 г. и 1968 г. – 1970 г. е начално училище, през 1970 г. е закрито.

През 1904 г. е учредено Народното читалище „Иван Кожухаров“.

На 8 януари 1949 г. е учредено Трудово кооперативно земеделско стопанство (ТКЗС) „Христо Ботев“ – с. Благоево, Великотърновско. През декември 1958 г. то влиза в състава на ОТКЗС „Мичурин“ – Стражица, по-късно е променено на: Колективно земеделско стопанство (КЗС) – с. Благоево, Великотърновско (1991 – 1991); Земеделска кооперация (ЗК) „Първа земеделска кооперация“ – с. Благоево, Великотърновско (1991 – 1992) и – последно –
Земеделска кооперация (ЗК) „Първа земеделска кооперация“ в ликвидация (1992 – 1995).

Обществени институции 
Село Благоево към 2019 г. е център на кметство Благоево.

В село Благоево към 2019 г. има:
 действащо читалище „Иван Кожухаров – 1904“;
 действаща само на големи религиозни празници църква „Свети Архангел Михаил“;
 пощенска станция.

Източници и бележки

Външни препратки 

Села в област Велико Търново
Населени места в община Стражица
Обекти, наречени на Димитър Благоев
Близнаци (област Варна)

Близна̀ци е село в Североизточна България, община Аврен, област Варна. Старото му име е Панбуклу („Памучна градина“).

География 
Село Близнаци се намира на 3 – 4 км от брега на Черно море и на 4 – 5 км на север–северозапад от устието на река Камчия. Покрай Близнаци от запад минава главният път Варна – Бургас, по който на около 4 км северозападно е село Приселци, а на около 10 км на югозапад отвъд река Камчия е село Старо Оряхово. Застроено е в приблизително направление север – юг на около 3 км дължина, с ясно обособени северна и южна части, съответстващи на двете села, чрез чието сливане е създадено село Близнаци.

История 
В землището на селото е открит късноантичен каменен реликварий  и се предполага, че може би там е имало и църква.

Според изворите, през ноември 1888 г. в Петре (дн. Долен Близнак) има епизоотично огнище на шарка по овцете, поради което Варненското градско-общинско управление временно не допуска в града добитък от селото.

В днешния си вид селото е създадено с Указ 582 на Народното събрание от 29 декември 1959 г. (ДВ, бр. 104 от 29 декември 1959 г.) при сливането на бившите села Горен Близнак (сега северната част на село Близнаци) и Долен Близнак (южната му част) в тогавашните община Приселци, Варненски окръг.

За село Близнаци намерили бележки на руски топографи в книжка, която излиза в Петербург през 1822 г. под название „Военнотопографско описание на крайбрежния път на Черно море“. В нея с подробности са описани местностите около пътя, който води от Тулча до Цариград.

Обществени институции 
Основното училище „Васил Левски“ е открито на 1 ноември 1884 г. Пръв учител е бил Никола Василев.

Народното читалище „П. Р. Славейков“ е основано през 1928 г. Първи председател е Ангел Павлов Георгиев.

Население

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религии 
Православният храм „Свети Архангел Михаил“, намиращ се в северната част на селото (бившето село Горен Близнак), е действащ от 25 май 1902 г.

Културни и природни забележителности 
На около 2,5 км югоизточно от село Близнаци на брега на Черно море има плаж, до който от селото се отива по черен път.

Южно от Близнаци, на северния бряг на река Камчия при устието ѝ се намира курортният комплекс Камчия, до който от селото води асфалтов път. В долното течение на реката се намират защитената местност „Ло̀нгоза“ и резерватът Камчия.

Редовни събития 
На 24 май всяка година се организира събор.

Бележки

Източници 
 Н. Мичев, П. Коледаров – Речник на селищата и селищните имена в България 1878 – 1987; 1989 г., стр. 77 и 100.

Села в област Варна
Населени места в община Аврен
Близнаци (област Шумен)

Близнаци е село в Североизточна България. То се намира в община Хитрино, област Шумен.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Шумен
Населени места в община Хитрино
Богдан (област Добрич)

Богдан е село в Североизточна България. То се намира в община Добричка, област Добрич.

География 
Има останки от римска крепост.

История 
Създадено от овчаря Богдан.

Редовни събития 
Сбор – 1 май.
24 май-Ден на българската просвета и култура и на славянската писменост

Външни препратки 

Села в област Добрич
Населени места в община Добрич-селска
Богданци (област Разград)

Богданци е село в Североизточна България. То се намира в община Самуил, област Разград.

География 

Село Богданци /Абдул/ е разположено почти в централната част на областта Делиормана /Лудогорие/. Намира се на 380 м над морското равнище, североизточно от гр. Разград на около 20 км. въздушна линия. То е заселено върху най-големия и силно разчленен от странични притоци Исперихски рид, простиращ се почти отвесно от юг към север, между реките Карапанча и Сенкювча.
Землището на селото се огражда: на север от гората келлик; на северозапад от гората баладжалък; на запад от долината на р. Карапачана; на юг от гората бекчии и на изток от долината на р. Сенкювча. В тези си оградни граници то включва около 13 хил. дка обработваема площ и граници: на север със землището на с. Ножарово; на северозапад със землището на с. Бърдоква; на запад със землището на с. Дурач; на югозапад със землището на с. Хърсово; на юг със землището на с. Кара Михал и на изток със землището на с. Владимировци.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници

Външни препратки 
  

Села в област Разград
Населени места в община Самуил
Богданци (област Силистра)

Богданци е село в Североизточна България. То се намира в община Главиница, област Силистра.

География 
Село Богданци се намира на 39 км от областния център Силистра, и на 14 км от общинския център Главиница. Населението на Богданци е 715 души (1 февруари 2011 г. НСИ). Преобладава ромското население. Българите са едва 72 души, а турците около 20.

История 
През Османския период, след Освобождението и по време на румънската власт над Южна Добруджа до 1942 селото носи името Узунджа орман.

След 1944 г. село Богданици заедно със съседното Коларово са със статут на пълномощничество в състава на Общинско управление и Съвет в село Зафирово. Местното Народно основно училище „Христо Ботев“ действа от 1908 до 2007 г., а Народно читалище „Отец Паисий“ е създадено през 1945 г.

Местното ТКЗС „Добруджа“ е учредено на 13 септември 1955 г. От 1987 г. Богданци е самостоятелно кметство към Община Главиница.

Личности 
 Родени
 Стефан Тодоров Николов – загинал в Отечествената война, в местността „Киш Байон“, Унгария, на 10 март 1945 г.;
 Ради Стефанов Тодоров – юрист, бивш прокурор в Главна прокуратура на РБ;

Източници 

Села в област Силистра
Населени места в община Главиница
Богорово (област Ямбол)

Богорово е село в Югоизточна България. То се намира в община Стралджа, област Ямбол. Старото име на с. Богорово е Арпач.

Бележки 

Села в област Ямбол
Населени места в община Стралджа
Богорово (област Силистра)

Богорово е село в Североизточна България. То се намира в община Силистра, област Силистра.

География 
Селото се намира на 16 км югоизточно от Силистра, непосредствено на българо-румънската граница. Разположено е на пътя Силистра-Добрич.

История 
Селото е образувано по време на румънската окупация на Южна Добруджа. Новото селище е било наречено Грамости. След връщането на Южна Добруджа на Царство България през септември 1940 година в селото е преименувано и днес носи името на изтъкнатия български енциклопедист от Възраждането и радетел за чист български език – Иван Богоров. Тук намират своя втори дом изселници от село Кълний, останало в пределите на Румъния. Кълний е било доста голямо българско село и жителите му са настанени в няколко села на днешната област Силистра – Коларово, Ценович, Малък Преславец, както и в самата Силистра. До края на 90-те години на ХХ век в Богорово има застава на Гранични войски, която впоследствие е изоставена.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Личности 
В него е роден професор, доктор на икономическите науки – специалност „Организация и управление извън сферата на материалното производство“ Лучиян Ангелов Милков – преподавател в УНСС – гр. София и Шуменския университет „Епископ Константин Преславски“. Завършил е Философския факултет на Софийски университет „Св. Климент Охридски“ – специалности педагогика и психология.

Автор на монографии, студии, учебници, статии в централен и международен печат от областта на психологията – психология на управлението, икономическа психология, педагогическа психология; педагогиката – философия на образованието, теория на възпитанието, дидактика; публичната администрация – конфликтология, административна култура, публично лидерство, социална администрация, динамика на готовността за административен труд. Ръководител на множество докторанти, от които осем вече са защитили дисертации и получили образователната и научна степен „Доктор“. Под негово ръководство десетки бъдещи бакалаври и магистри са разработили и защитили дипломни работи.

Източници 

Села в област Силистра
Населени места в община Силистра
Божурово (област Добрич)

Божурово е село в Североизточна България. То се намира в община Добричка, област Добрич.

История

Редовни събития 

 Съборът в село Божурово е на 6 септември.

Външни препратки 
 Фейсбук-страница на село Божурово

Села в област Добрич
Населени места в община Добрич-селска
Божурово (област Шумен)

Божу̀рово е село в Североизточна България, община Върбица, област Шумен.

География 
Село Божурово се намира на около 41 km югозападно от областния център град Шумен, около 5 km западно от общинския център град Върбица и около 18 km североизточно от град Котел. Разположено и в североизточното подножие на Котленска планина, в историко-географската област Герлово. Надморската височина в центъра на селото е около 295 m, а теренът е с преобладаващ наклон на югоизток, където откъм село Чернооково тече малка река, вливаща се в река Герила. На 7 – 8 km на североизток от Божурово се намира язовир Тича. Климатът е умереноконтинентален.

Общинският път през село Божурово, идващ от югозапад от село Крайгорци през село Чернооково, на североизток след Божурово се разклонява. Лявото разклонение води през село Величка към връзка с третокласния републикански път III-706, а дясното – през село Станянци към връзка с първокласния републикански път I-7.

Землището на село Божурово граничи със землищата на: село Звездица на северозапад и север; село Величка на североизток; село Станянци на изток; град Върбица на югоизток; село Чернооково на югозапад и запад.

История 
Село Божурово е създадено през 1955 г. чрез отделяне на населената местност Долна махала от село Чернооково.

До 1959 г. в селото има турско училище, годината на чието образуване не може да се определи от малкото запазени документи.

Читалище „Ново време“ в Божурово е основано през 1958 г. по инициатива на учителя Огнян Соколов, който е и пръв негов библиотекар. Първоначално се помещава в частна къща, а през 1967 г. е построена отделна сграда, в която се помещават също кметството и здравната служба. След обнародването на Закона за народните читалища през 1996 г. читалището не е регистрирано в съда, поради което прекратява дейността си.

Население 
Числеността на населението на село Божурово според преброяванията през годините е както следва:

Етническият състав на населението по данните за етническите групи според преброяването на населението през 2011 г. е както следва:

Обществени институции 
Село Божурово към 2023 г. е център на кметство Божурово.

В селото към 2023 г. има джамия.

Природни и културни забележителности 
След теренната експедиция „Камчия“ във Върбишко и археологическите разкопки, през 2012 г. югозападно от язовир Тича, на един километър северозападно от селото и на 50 m северно от приток на река Дермен дере, е разкрито селище от неолита и късната желязна епоха.

Източници

Външни препратки 
 Топографска карта, мащаб 1:100000 Картен лист: K-35-042
 Топографска карта, мащаб 1:50000 Картен лист: K-35-042-1 Актуалност 1984 г. Издание 1988 г.
 Източна Стара планина. Географска карта

Села в област Шумен
Населени места в община Върбица
Божурово (област Разград)

Божурово е село в Североизточна България, област Разград, община Кубрат.

Забележителности 
Според официалните данни на НАИМ към БАН в землището на селото са разкрити осем археологически обекта с национално значение – надгробните могили в местностите „Ченге корусу“, „Дюсчал“, „Йордекли“ и „Меамо орман“, а също така и Селищна могила в източния край на селото.

Редовни събития 
 1 май – селски събор
 12 май – международен фолклорен фестивал „Божурите“.

Спорт 
Местният футболен отбор се нарича „Реал“. Най-доброто постижение на отбора е 6-о място в А областна футболна група (Разград) през сезон 2014/2015.

Галерия

Външни препратки 
 Фолклорен събор „Божурите 2012“ в youtube.com

Източници 

Села в област Разград
Населени места в община Кубрат
Било (област Сливен)

Било е историческо село в Югоизточна България, в Сливенско, разположено на 503 метра надморска височина и с координатите 42° 53' северна ширина и 26° 5' източна дължина.

До 1934 година името на селото е Сърт кьой. На 22 август 2006 година (по решение на Министерски съвет от 10 август) селото е слято със село Средорек. Към 13 септември 2005 г. в селото има само 6 къщи и 3-ма души с постоянен адрес.

Външни препратки 

Исторически села в област Сливен
Община Сливен
Бистра (област Силистра)

Бистра (по-рано Акбунар) е село в Североизточна България. То се намира в община Алфатар, област Силистра.

География 
Бистра е село в Силистренска област, община Алфатар. Бистра се намира на 17 км от Алфатар, на 37 км от Силистра. Населението на селото е 425 души (1 февруари 2011 г. НСИ).

Външни препратки 

Села в област Силистра
Населени места в община Алфатар
Бистрец (област Добрич)

Бистрец (по-рано Параджик) е село в Североизточна България. То се намира в община Крушари, област Добрич.

Външни препратки 

Села в област Добрич
Населени места в община Крушари
Благово (област Монтана)

Бла̀гово е село в Северозападна България. То се намира в община Монтана, област Монтана.

География 
Селото се намира на 6 километра от Монтана. В близост е язовир „Огоста“, до който има асфалтов път.

История 
Селото е едно от младите села в областта. Първите заселници идват след разгрома на Чипровското въстание. Постепенно мястото се превръща в средище на бежанци от съседни села потърсили избавление от турците. Първото му название е Пчелица, за кратко се казва и Върбица, а до 17 октомври 1949 г. носи името Ново село. В периода на Балканската, Междусъюзническата и Първата световна война от Ново село загиват над 40 бойци дали живота си за Родината. През 1923 г. в близост до селото в кошара са отровени участниците в Септемврийското въстание Замфир Попов и Тодор Благов от село Гушанци, сегашно Замфирово. На лобното им място има паметник.

Личности 
 отец Иван, свещеник – създал приюта за бедни хора в Нови Хан

Други 
Поради близостта си до Монтана и разположението си на главен път Монтана-Берковица-София, в последното десетилетие в селото са построени много нови къщи, а цените на имотите са едни от най-високите за селата в областта.

Източници 

Села в област Монтана
Населени места в община Монтана
Болярци (област Варна)

Болярци е село в Североизточна България. То се намира в община Аврен, област Варна и е на 2 км от село Китка. До 1934 година името на селото е Бейджи оглу.

География 
Болярци се намира на 7 км от главния път Варна-Бургас.

История 
При избухването на Балканската война в 1912 година четирима души от Бейджи оглу са доброволци в Македоно-одринското опълчение.

Население

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Личности 
 Станчо Димов (1875/1876 – ?), македоно-одрински опълченец, родом от Курудере, Лозенградско, жител на Бейджи оглу, Огнестрелен парк на МОО
 Тодор Георгиев (1875 – ?), македоно-одрински опълченец, родом от Пирок, жител на Бейджи оглу, Продоволствен транспорт на МОО
 Тодор Станев (1867 – ?), македоно-одрински опълченец, родом от Бунархисар, жител на Бейджи оглу, Продоволствен транспорт на МОО
 Христо Ставрев (1876 – ?), македоно-одрински опълченец, родом от Бунархисар, жител на Бейджи оглу, Продоволствен транспорт на МОО

Бележки 

Села в област Варна
Населени места в община Аврен
Болярци (област Кърджали)

Болярци е село в Южна България. То се намира в община Кърджали, област Кърджали.

Бележки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Кърджали
Борика (област Смолян)

Борика е село в Южна България. То се намира в община Мадан, област Смолян.

География 
Село Борика се намира в планински район.

Бележки

Външни препратки 

Села в област Смолян
Населени места в община Мадан
Борика (Софийска област)

Борѝка е село в Западна България. То се намира в община Ихтиман, Софийска област.

География 
Село Борика се намира в планински район. Мястото е спокойно и тихо, подходящо е за отдих и почивка.

История 
Турското име на селото е Чамджас, от чам (турска дума за бор). Според легенда името на селото преди османското владичество е било Богика т.е. благословено от бога място.

Забележителности 
В селото се намира параклисът „Света Петка“, построен на мястото на по-стар параклис. Особеното в стенописите на параклиса е, че Исус е изобразен като дете и няма разпятия.

През 2016 г. в селото е отворена частна Ботаническа градина „Борика“. Тя е достъпна за посетители от средата на април до края на октомври. В нея могат да се видят над 300 вида растения.

Галерия

Източници

Външни препратки 
 Снимки от Борика 

Села в Софийска област
Населени места в община Ихтиман
Боровица (област Видин)

Боровѝца е село в Северозападна България. То се намира в община Белоградчик, област Видин.

История 
Името Боровица е получено от т. нар. Боров камък – име на скала, която се извисява над селото. На върха на скалата е имало огромен вековен бор, който е бил унищожен от пожар. Древното селище се е намирало до камъка, за да може населението да се крие в гората при евентуално нападение от турските поробители. След Освобождението то се е преместило постепенно до река Лом и покрай пътя за град Белоградчик. Населението в миналото се е занимавало със земеделие, животновъдство и пчеларство. На няколко километра от селото е имало военен римски лагер – Фалкон, днешното село Фалковец. В покрайнините на Боровица е имало римска вилна зона, покрай която е минавал път, който е свързвал Северозападна България с Адриатика.

При избухването на Балканската война в 1912 година един човек от Боровица е доброволец в Македоно-одринското опълчение.

Религии 
Християни

Културни и природни забележителности 

Единствената останка от старото село е църква, построена през 1866 г., разположена на 2,5 км от селото в посока запад. Стенописите, иконите и дървеният олтар са запазени. Високата камбанария се извисява над живописна долина сред скалите и горите. В района на църквата има сграда, която е била ползвана за училище. В скалната група има останки от килийно училище.

В близост до селото се намират скалата Боров камък и пещера Неприветливата. На около 500 метра от селото се намира водопад Бобока. В двора на бившето училище се строи параклис. В скалите, които образуват една от групите на Белоградчишките скали, има останки от древно-римска крепост.

В покрайнините на селото се намират плодородни лозя, от които се прави най-хубавото вино в този край.

Редовни събития 
Съборът на селото е на 1 май.

Други

Кухня 
Традиционни ястия за събора са домашно овче кисело мляко, баница и печено агне.

Бележки

Външни препратки 

 Христова, Г. Връщат блясъка на църквата „Света Троица“ в Боровица. 1 април 2011.
 Снимки от село Боровица 

Села в област Видин
Населени места в община Белоградчик
Боровица (област Кърджали)

Бо̀ровица е село в Южна България, община Ардино, област Кърджали.

География 

Село Боровица се намира в най-източната част на Западните Родопи, прилежащо към границата им с Източните Родопи, на около 13 km западно от центъра на град Кърджали, 11 km североизточно от град Ардино и 2 – 3 km южно от най-западната част на язовир Кърджали. Разположено е в северните разклонения на родопския Жълти дял, по склоновете в източните части на три възвишения, долчините край които събират в близост до джамията в централната част на селото течащите в тях води в общ поток на изток, който се влива в язовир Кърджали. На около километър североизточно от Боровица е възвишението Кюсе-Хасанлартепеси с най-висока точка 702,8 m.

През Боровица минава третокласният републикански път III-8653, който на юг през село Брезен се свързва при село Кобиляне с третокласния републикански път III-865, водещ на запад към град Ардино, а на изток – към град Кърджали.

Надморската височина в Боровица при джамията е около 440 m, а по околните височини нараства до 500 – 520 m.

История 
Село Боровица е създадено през 1961 г. с името Ча̀мдере чрез признаване за село на съществувалата дотогава населена местност със същото име.

Селото е преименувано от Чамдере на Боровица през 1981 г.

Във фондовете на Държавния архив Кърджали се съхраняват документи от съответни периоди на/за:

 Трудово кооперативно земеделско стопанство „Чамдеренска басма“ – с. Чам дере, Кърджалийско; фонд 406; 1958 – 1995; Промени в наименованието на фондообразувателя:
– Трудово кооперативно земеделско стопанство „Чамдеренска басма“ – с. Чам дере, Кърджалийско (1958 – 1970);
– Трудово кооперативно земеделско стопанство „Х конгрес“ – с. Чам дере, Кърджалийско (1970 – 1981);
– Трудово кооперативно земеделско стопанство „Х конгрес“ – с. Боровица, Кърджалийско (1981 – 1984);
– Бригада – с. Боровица, Кърджалийско (1984 – 1988);
– Селскостопанска бригада – с. Боровица, Кърджалийско (1988 – 1989);
– Колективно земеделско стопанство „Боровица“ – с. Боровица, Кърджалийско (1990 – 1992);
– Колективно земеделско стопанство „Боровица“ в ликвидация – с. Боровица, Кърджалийско (1992 – 1995);
 Всестранна кооперация „Чам дере“ – с. Чам дере, Кърджалийско; фонд 417; 1947 – 1953; Промени в наименованието на фондообразувателя:
– Кредитна кооперация „Чам дере“ – с. Чам дере, Кърджалийско (1947 – 1949);
– Всестранна кооперация „Чам дере“ – с. Чам дере, Кърджалийско (1949 – 1953);
 Основно училище „А. С. Макаренко“ – с. Боровица, Кърджалийско; фонд 1004; 1956 – 1993; Промени в наименованието на фондообразувателя:
– Начално училище – с. Боровица, Кърджалийско (1944 – 1954);
– Основно училище „А. С. Макаренко“ – с. Боровица, Кърджалийско (1954 – ...).

Религии 
Изповядваната в село Боровица религия е ислям.

Обществени институции 
Село Боровица към 2020 г. е център на кметство Боровица, което обхваща селата Боровица и Стар читак.

В селото към 2020 г. има:
 основно училище „Антон Семьонович Макаренко“;
 действащо читалище „Климент Охридски“;
 джамия.

Източници и бележки

Външни препратки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Ардино
Босилково (област Бургас)

Босилково е село в Югоизточна България. То се намира в община Сунгурларе, област Бургас.

География
Село Босилково се намира в планински район. Намира се на 29 км североизточно от Сунгурларе, на 94 км северозападно от областния център Бургас, на 395 км източно от столицата София и на около 40 км северно от Карнобат.

История 

Около 1955 г.-1960 г. в село Босилково са се преселили много семейства. Населението на село Босилково е около 70 души. Има много преселници от селото в големите градове Бургас, Карнобат, Стара Загора и други.

В селото работи библиотека и кметство. Функционира и смесен магазин.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Бургас
Населени места в община Сунгурларе