alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Самотино

Самотино е село в Североизточна България, област Варна, община Бяла. Старото му име е Абди кьой (превод от османски турски език - подчинено село).

География 
Село Самотино е труднодостъпно селище, заобиколено от гори. До него се стига само по черен път от Горица, Бяла, Старо Оряхово или Шкорпиловци.

Към 1 септември 2017 г. в селото живеят двама души Васил Полихронов Василев (65 г.) и съпругата му от полски произход Данута Катарджина Василева (63 г.). Занимават се със земеделие и животновъдство.

История 
Селото е заселено с черкези през 1864 г. Водачът на групата, която идва от Кавказ, се е казвал Абдула и оттам старото име на селището е било Абди кьой. След 1878 г. черкезите напускат селището.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
На запад от селото е разположена късноантична и средновековна крепост.

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Бяла (област Варна)
Виница

Виница може да се отнася за:
 Виница, квартал на Варна, България;
 Виница, село в област Пловдив, България;
 Виница, бивше село в област Шумен, България, останало под водите на язовир Тича;
 Виница, град в Северна Македония;
 Виница, община в Северна Македония;
 Виница, град в Словения;
 Виница, град в Украйна.
Звездица

Звездица може да се отнася за:
 Звездица (Област Варна), село в Област Варна
 Звездица (Област Търговище), село в Област Търговище
 Звездица (хижа), хижа в планината Витоша
 Звездица (растение) (Stellaria), род растения от семейство Карамфилови
Габърница

Габърница е село в Североизточна България. То се намира в община Ветрино, Варненска област. Старото му име е Ахър Кьой (превод от османски турски език - село Обор).

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Ветрино
Млада гвардия (село)

Млада гвардия е село в Североизточна България. То се намира в община Ветрино, област Варна.

География 
Разположено е на 48 км на запад от Варна и на 15,5 км от гр. Провадия. Разстояние по шосе (от център до център) до близките села: Невша – 8,9 км, Белоградец – 7,9 км, Ветрино – 11,6 км, Златина – 8 км, и Венчан – 7,7 км. Землището му е 25 566 дка.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

История 
Старото му име е Бейлии. На 14 август 1934 г. селото е преименувано на Князево. С Указ № 360 на Президиума на Народното събрание от 28 юли 1950 г. (обн., ДВ, бр. 181 от 2 август 1950) то е преименувано на Млада гвардия.

Литература 

През март 2014 г. излиза книгата на историческа тематика „Хроники за Бейлий“ – автор д-р Стефан Тодоров Маринов. Тя съдържа история на селото, 15 биографии на изявени жители на селото и техните родове, спомени на участници във Втората световна война, родословните дървета на 69 фамилии, живели в селото. На корицата е изобразено лъвчето на „Горната чешма“, аматьорско творение, превърнало се от 2011 г. в символ на селото.

Личности 
 Драган Митев - учител в селото през 1922 г., член на Постояното присъствие на синдиката «Общ подем», концесионер на Солницата край Провадия.

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Ветрино
Момчилово

Момчилово е село в Североизточна България. То се намира в община Ветрино, област Варна. Старото му име е Еседли („Щастливци“)

География 
Географско положение – 43 градуса и 20 минути северна ширина и 27 градуса и 25 минути източна дължина.

Землището му включва 10 715 дка. Граничи със селата Ветрино, Белоградец, Доброплодно, Добротич, Искър и Средно село. Центърът му има надморска височина 266 м.

По шосе (от център до център) разстоянието до Ветрино е 5,3 км, до Средно село – 2,1 км, до Добротич – 3,8 км, Провадия 20,8 км, а до Варна е 50 км.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Други 

Футболен Клуб „Агромел“ Момчилово е български футболен отбор от село Момчилово. Участва в аматьорската „А“ ОФГ. През 1977 благодарение на местни инициатори и надъхани младежи се създава първия спортен клуб в селото с името „Бабушки орли“.

Играчите на отбора са предимно млади момчета от селото и различни градове и села от областта. Така треньора Пламен Стоянов и мениджъра Десислава Пламенова са оформили един добър отбор от обучени младежи, играли при професионални триньори в младша и старша група.

През сезон 2007-2008-есен се класира на 7 място в групата и на първа позиция пред общинските отбори „Спринт“ Белоградец и „Лудогорец“ Доброплодно.

Отбора е с президент – Сашо Георгиев, който е и собственик на „Агромел“ ООД, на който е кръстен и отбора. Отборът има собствен стадион в с. Момчилово, който има добра база и разположение. Стадионът премина един сериозен етап на ремонт и сега през 2008 г.

Агромел-Момчилово на чело с треньор Пламен Петров през първия полусезон 2008 – 2009 отборът се класира на 2-ро място само на една точка от първия, и на първа позиция пред общинските отбори „Спринт“ Белоградец и „Лудогорец“ Доброплодно.

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Ветрино
Невша

Невша е село в Североизточна България. То се намира в община Ветрино, област Варна.

География 
Селото е разположено на 100 м южно от магистрала „Хемус“ и е на 55 км от град Варна, 17 км от град Нови пазар и на 25 км от град Провадия. В южната част на селото се намира жп гара Невша.

История 
Названието на селото идва от легенда, свързана с османската власт. Мома на име Нягуша е била преследвана от турците. За да защити своята чест тя е била принудена да се хвърли от местността Голямото було, наречено заради това, че нейното було се е увило около скалите и не е дало на момичето да умре. Горкото момиче се хвърлило в деня на сватбата си. От нейното име – Нягуша – дошло и името на селото. С годините, обаче, хората го прекръстили на Невша.

Според историка от началото на ХХ век Васил Миков произходът на името съвпада с легендата, като той нарича девойката Нягоса и счита, че звученето на топонима е турцизирано до днешното Невша.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
Край селото има много пещери и пропасти – Мечкарица, Софрата, Срутището, Овчарската пещера, Малкото Елеме, Коминчетата, Черната пещера, Двойната ниша, Дюзата, Отшелническа килия, Голямото Елеме. В селото има гнезда на египетски лешояд, защитен вид.

Редовни събития 
На 2 май има селски събор.

Други 
Има два футболни отбора един детски и един юношески, но те не са официални поради липсата на финанси. Юношеският отбор има много значими победи на турнирите в Суворово, Ягнило и др.

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Ветрино
Бояна (село)

Бояна е село в Североизточна България, община Вълчи дол, Варненска област. До 1890 година името на селото е Кокарджа („Невестулка“).

История 
Заради доброто си географско положение село Бояна и землището и са били населени още от най-ранни времена. Открити са каменни оръдия на труда, които по вид и използван материал са идентични с някои от на мерените във Варненския халколитен некропол, което именно дава основание да се твърди, че първите селища в този район датират отпреди няколко хиляди години. Открити са основите на най-малко шест предишни поселения, като в тях, а и в полетата и гората се откриват различни предмети от керамика, остриета от оръжия, както и монети от римско, византийско, българско и турско време. Факт е, че иманярите обикалят активно от много години и в техния фолклор се носят легенди за намерени монети от времето на Александър Македонски и златни монети от други епохи.

Допреди Освобождението селото е било турско и се е наричало Кокарджа. Какъв е поводът за това неласкаво име (на турски – пор) точно не се знае. След Кримската война българите от Източния и Централен Балкан започват постепенното овладяване и населване на земите в Североизточна България, в посока Добруджа, които в този период са с малобройно, предимно турско население. Според легендата първата българка, която се е заселила в това село се е казвала Яна и когато ходела по улицата турците са я сочели с думите „Бу Яна“ (Това е Яна). Та оттам може би е дошло Бояна.

Сега населението е смесено, българи и цигани-християни/копанари/, силно застаряващи.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Редовни събития 
За основен празник се смята, почитания и в съседното село Оборище църковен празник „Успение на СВ. Богородица“, празнуван по стар църковен стил, но винаги в последната неделя на август.

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Вълчи дол
Брестак

Брестак е село в Североизточна България. То се намира в община Вълчи дол, Варненска област. Името му до 1934 година е Караагач („Тъмно дърво“).

География 
Село Брестак се намира на 46 километра от гр. Варна.

В народните предания се говори, че село Брестак (Караагач) е основано на това си място в турско време. През годините с. Брестак е растяло от центъра, към периферията си концентрично, като през 1956 г. то вече има 2526 жители и 509 къщи. С настъпването на демографските и миграционни процеси след 1960 г. броят на жителите му прогресивно намалява. Сега вече те са под 1000, но въпреки това с. Брестак си остава най-старото и най-голямото село в района на община Вълчи дол.
Хората, живели през годините в с. Брестак, са били предимно земеделци, животновъди и занаятчии.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религии 
Местните жители са гагаузи. Православни християни.

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Вълчи дол
Гагаузки селища
Войводино

Войводино е село в Североизточна България. То се намира в община Вълчи дол, област Варна.

География 
Село Войводино се намира на 39 км от гр. Варна и на 5 км от гр. Вълчи дол. Селото е в близост до гр. Добрич. През с. Войводино минава четвъртокласен път Варна – Вълчи дол. На 5 км от селото се намира и жп гара Вълчи дол, която свързва селото с цялата страна.

Селото е разположено на хълмист релеф. През селото минава малка река, която го разделя на две части. В околностите на селото има много гори и извори. В близост се намират язовирите: Генерал Киселово, Николаевка, Страхил.

Населението на селото е около 200 души. То се състои от българи и турци. В последното десетилетие има имоти закупени от англичани.

Село Войводино има най-голямо землище във Вълчи дол (община).

История 
Старото име на село Войводино е Пашаийт.

Селото възниква през XVI век след заселване на турски войници. Има и малко татари, които са се преселили след Кримската война.

Българите са втория по-големина етнос в селото и те са предимно бежанци от Тракия по време на Руско-Турската война от 1828-1829 г., които бягайки за Бесарабия, се заселват тук. Други са българите преселили се от Добруджа, има и преселници от съседните села Николевка, Левски, Изгрев, които се заселват тук след миграцията на турците през 30 те години на ХХ век.

Войници от селото са участвали в Балканската война, Първата световна и Втората световна война. В памет на загиналите войни има изграден паметник в двора на старото училище.

В средата на 20 век селото наброява 1700 души с преобладаващо българско население, но след 1944 г. много от младите и образовани хора мигрират във Вълчи дол, Варна и сега селото е с преобладаващо възрастно население.

През социализма селото има голям икономически възход, има овцеферма, кравеферма, птицеферма, зеленчукова градина и развито земеделие. Днес има овце и крави в личните стопанства на хората.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религии 

Православни християни – българи и турци – сунити. Има и малко атеисти. В селото има два храма: църква и джамия, които са сравнително близко една от друга.

Обществени институции 
В селото има читалище, в което се помещава библиотека. Кметството е с действаща пощенска станция. Има и две училища, които са не действащи поради липса на ученици.

В селото има и няколко хранителни магазина.

Културни и природни забележителности 
Забележителен обект е църквата „Св. Иван Рилски“, която е духовен център на местните християни.

Към края на XVII и началото на XVIII век е построена джамия в селото. Местната джамия сега е реконструирана.

В околностите на селото има останки от стари селища и там се открити артефакти от античността и средновековието.

Родно място на Борис Рогев български капитан I ранг. Един от тримата български морски офицер с почетното званието кавалер на Орден на Почетния легион.

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Вълчи дол
Генерал Киселово

Генерал Киселово е село в Североизточна България. То се намира в община Вълчи дол, Варненска област. Селото е кръстено на генерал Пантелей Киселов, победител в Тутраканската битка.

География 
Старите му имена са Емирово и Емир-кьой („село Вожд“). Намира се на 50 км от Варна.

История 
Съдейки по намиращите се в околностите на селото могили и многобройните находки на останки от амфори, глинени съдове и римски монети около тях, се предполага че землището на селото е било заселено от векове, още по римско време и преди това. Една от хипотезите е че то се е създало скоро след падането на България под османска власт, тъй като се знае че Османците са заселвали анадолски турци по стратегически места като търговски пътища, за да се обезпечи сигурността им, а в близост до селото е минавала важна търговска артерия свързваща Добрич и Провадия.

Първите писмени сведения за съществуването на с. Генерал Киселово са от края на 15 век (1478) в един така наречен джелепкешански регистър, който представлява списък на снабдителите на Османската армия с дребен рогат добитък. Това до известна степен съответства на местните турски предания, че турците в селото са юруци преселници от Тузлука – днешния Търговищки регион, а както е известно юруците са турски номадски племена отглеждщи дребен рогат добитък.

През 19 век започва заселване и на други етнически общности като гърци и арменци, развиващи основно търговска дейност. Впоследствие те емигрират във Варна. През 19 век се заселват и първите българи – бежанци от Тракия. След Освобождението -1878 – част от турците се изселват в Анадола и на тяхно место пристигат българи вайковци от недалечните села Левски и Баново и постепенно те стават мнозинство. Вайковците са една част от местното българско население във Варненско, което първоначално обитава Източна Стара Планина, но от края на 18 век се разпростира на север на няколко вълни.

През 1887 година старото име селото – Емиркьой е променено на Емирово, а на 7 декември 1934 година селото е преименувано на Генерал Киселово – в чест на генерал Пантелей Киселов, командир на Четвърта пехотна преславска дивизия по време на Първата световна война.

При избухването на Балканската война в 1912 година един човек от Емирово е доброволец в Македоно-одринското опълчение.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религии 
Мюсюлмани сунити – има джамия, за която не се знае кога е построена.

Православно християнство – има църква, построена през 1996 година.

Културни и природни забележителности

Личности 
В селото са родени актьорът Стойко Михалев Пеев и режисьорът Стоян Радев Ге. К.

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Вълчи дол
Генерал Колево

Името Генерал Колево носят две български села:

 Генерал Колево, област Варна
 Генерал Колево, област Добрич
Добротич

Добротич е село в Североизточна България. То се намира в община Вълчи дол, област Варна. Старото име на селото е Шадъкьой.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Вълчи дол
Есеница

Есеница е село в Североизточна България. То се намира в община Вълчи дол, Варненска област. Старото му име е Касъмлар.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Вълчи дол
Звънец (село)

Звънец е село в Североизточна България. То се намира в община Вълчи дол, област Варна.

География 
Село Звънец (област Варна) се намира в Североизточен регион на България и е част от община Вълчи дол.

История 
Старото име на с. Звънец е с. Чанлар („Звънци“).

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
Язовир „Звънец“ е разположен между с. Звънец и с. Страхил. От язовира изтича р. Суха река. По поречието на реката след селото има образувани пещери.

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Вълчи дол
Изворник

Изворник е село в Североизточна България. То се намира в община Вълчи дол, Варненска област. Старото му име е Бунарлик или Пънарлъ.

История 
Селото е основано като римска крепост, която е била част от поредица крепости в Южна Добруджа (тогава Малка Скития), служещи за защита срещу варварски нахлувания от север и за предаване на съобщения.

Пртез османския период сеолото носи името Пунарлии. През 1830 г. 495 души от селото се заселват в Буджак (Южна Бесарабия) в село Башкалия, Комратски район (дн. Молдова). По местна инициатива името на селото е променено на Изворник през 1892 г.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Обществени институции 
Читалище „Христо Ботев“

Културни и природни забележителности 
Калето при с. Изворник.

Средновековна крепост в местността „Калето“ в южния край на село Изворник. Отбелязана като средновековна от К. Шкорпил.

Надморска височина: 251 м. GPS координати: 43°27’33” С.Ш. и 27°21’52” И.Д.

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Вълчи дол
Искър (пояснение)

Искър може да се отнася за:
 Искър – река в Западна България, най-дългата в страната
 Искър – язовир на река Искър
 Искър – каскада в горното течение на река Искър
 Искър – район на Столична община, край р. Искър
 Искър – улица в центъра на София
 Искър – град в Област Плевен, край р. Искър
 Искър – село в Област Варна
 Искър – село в Област Плевен

Вижте също 
 Община Искър – в Област Плевен, край р. Искър
 Нови Искър (пояснение)
Калоян (село)

Калоян е село в Североизточна България. То се намира в община Вълчи дол, Варненска област. Старото му име е Юнуз бунар („Делфински кладенец“).

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Вълчи дол
Караманите

Караманите е село в Североизточна България. То се намира в община Вълчи дол, Варненска област. Старото му име е Караманлий.

История 
Първоначално това са били две села. Едното се е казвало Поток или Дере кьой (от турски), а другото Караманите. По-късно двете села се сливат и днес носи името Караманите.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
 През 1964 г. при копаене на изкоп за водопровод е открито старобългарско гробище в западната част на селото. Поради различни причини то е проучено едва през 1988-1989 г. от група студенти от Педагогическия университет в гр. Луганск (Украйна) под ръководството на проф. Константин Ив. Красилников. Погребалните обреди са: трупоизгаряне, трупополагане и тризни. Датират от 8 до началото на 10 век. Наблюдава се преход от езически към християнски погребален обред. От намерените предмети заслужава внимание една тока за колан със сцена, на която безкрил грифон е захапал сърна.
 На 12 май 2007 г. в селото е осветена нова православна църква "Св. Кирил и Методий" от Варненския и Великопреславския митрополит Кирил в присъствието на заместник-областния управител Стелиян Гроздев, също родом от с. Караманите, депутатът Борислав Ралчев, кметът на гр. Вълчи дол Веселин Василев, стотици жители и гости. Храмът е изографисан от Димо Заимов, родом от с. Караманите.

Редовни събития 
Всяка година на 24 май – храмовия празник, се провежда сбор на селото.

Личности 
 Димо Заимов (1930-2016), художник

Литература 
 Р. Рашев: Ранносредновековна тока от Караманите, Археология, 1990, № 2, 46 – 50.
 Р. Рашев, К. Красилников: Некрополът при Караманите в: Проблеми на прабългарската история и култура, том 4 – 2. Сборник в памет на ст.н.с. I ст. д.и.н. Димитър Ив. Димитров. Материали от петата международна среща по прабългарска история и археология, Варна, 22 – 24.04.2004 г. Отг. ред. Р. Рашев. С., 2007
 Л. Нинов: Жертвенные животные из раннесредневекового могильника близ с. Караманите.

Източници

Външни препратки 
 Зл. Иванова: Осветиха православен храм „Св. Кирил и Методий“ в село Караманите

Села в област Варна
Населени места в община Вълчи дол
Кракра (село)

Кракра е село в Североизточна България.
То се намира в община Вълчи дол, Варненска област. Старото му име е Емир гаази или Еникьой.

История 
Преданието за това село гласи: живял някога много богат турчин. Той имал само един син, при това роден много късно след женитбата. На сина не било отказвано нищо. За пълнолетието си той получил черен жребец, който решил да обязди. Но паднал от коня и починал. Тогава турчинът проклел селото до 9 поколения да не се застояват там. Затова малко по малко селото се обезлюдявало.
Разказва се, че същият този турчин зазидал имането си в стените на къщата си.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Вълчи дол
Метличина (пояснение)

Метличина може да се отнася до:

 рода растения Метличина (Centaurea)
 село Метличина (Област Варна)
 село Метличина (Област Кърджали)
Михалич

Името Михалич може да се отнася до:
 османското име на град Караджабей, днес Турция
 Михалич, област Варна
 Михалич, област Хасково
Оборище (пояснение)

Оборище може да се отнася за:
 местност Оборище и Събранието в местността Оборище
 Оборище, село в Област Варна
 Оборище, село в Област Пазарджик
 Оборище, един от 24-те района на София
 парк „Оборище“ (бивш „Ген. В. Заимов“) в София
Стефан Караджа (пояснение)

Стефан Караджа може да се отнася за:

Стефан Караджа, български революционер
 село Стефан Караджа (Област Варна)
 село Стефан Караджа (Област Добрич)
 село Стефан Караджа (Област Силистра)
 Стефан Караджа (квартал), квартал на София
 село Стефан Караджово (област Ямбол, община Болярово)
 Караджа войвода, български хайдутин от село Давидково
Страхил (село)

Страхил е село в Североизточна България. То се намира в община Вълчи дол, Варненска област. Старото му име е Коркут.

История 
Селото е в близост до бившата граница с Румъния, която е била изградена от дялан камък. Голяма част от къщите като тази на първия председател на ТКЗС „Страхил“ Никола Петров Добрев са каменни, изградени от същите каменни блокове, добити при събарянето на границата.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
Язовир Страхил или Арабаджидере е разположен между с. Звънец и с. Страхил. От язовира изтича Суха река. По поречието на реката след селото има образувани пещери.

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Вълчи дол
Щипско

Щипско е село в Североизточна България. То се намира в Община Вълчи дол, област Варна.

География 
Щипско отстои на 4 км от общинския център във Вълчидол и на 38 км от областния във Варна. Селото разолага с 36 000 дка обработваема земя.

История 
На територията на Щипско не са провеждани задълбочени археологически проучвания и при случайни дейности са намерени 24 оброчни плочки с лика на тракийски конник, древни водопроводи и резервоари за вода.

Първите писмени сведения за селото са от 1557 година. То е споменато в записките на полския дипломат Отвиновски, който пътувал от Добрич през Провадия за Цариград. В по-късен турски документ от 12 септември 1573 година селото се споменава като Хасърджик, като това име се превежда от арабски като Овчарска гега. Селото се нарича така до 1934 година.

Заселници, начело с Друми Вълчев-Авджията /борец за независима българска църква, другар на Апостола- Васил Левски, участвал в създаването на революционни комитети. Съдейства на първия руски консул във Варна-Александър Рачински да се чете на службата в параклиса на български език. Спасява църквата в с. Щипско от запалване от гръкоманите от с. Суворово, Чернево, Кипра и гр. Варна, защото само в нея по това време се е служило на български език/ идват в селото след похода на Дибич Задбалкански през 1829 г.

През 1965 г. при оран в района на селото е открит римски каменен саркофаг от края на I век сл. Хр., който днес се съхранява във Варненския исторически музей. На територията на землището на селото има 5 тракийски селища, 3 от които датирани от чешкия археолог Карел Шкорпил и около 35 тракийски могили.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Личности 
 Иван Русев – летец-изтребител, извършил безпримерен полет под Стамболовия мост във Велико Търново.
 Елица Тодорова – музикант.

Културни и природни забележителности 
Селското читалище е основано през 1907 година. Църквата в село Щипско е наречена на Св. св. Кирил и Методий. Селото има дългогодишен певчески състав с много изяви на сцената в Генерал Тошево, Копривщица, бившия СССР, Одрин, Хавса (Турция).

Редовни събития 
Сбор на селото се провежда всяка година на 24 май на центъра на селото.

Всяка година селото празнува народните и националните празници Нова година, Трифон Зарезан, Петльов ден, Великден, 24 май и др. в местния клуб на пенсионера.

Източници

Външни препратки 
 Информация за войнишкия паметник в Щипско

Села в област Варна
Населени места в община Вълчи дол
Булаир (област Варна)

Булаир е село в Североизточна България. То се намира в община Долни чифлик, област Варна. Старото му име е Белибе.

История 
Преди 1878 г. селото е било населявано от черкези и турци, а и днес почти цялото му население се самоопределя като турско.

През април 1880 година в селото става един от най-тежките инциденти по време на Турските бунтове. По това време българската армия се опитва да установи границата с Източна Румелия в района, поставяйки под свой контрол 13 турски села, сред които Белово, но среща съпротивата на местното население. На 24 април, когато много турци от района се събират в село Ахли, българска рота, заедно с голям брой въоръжени цивилни българи, завзема почти празното село Белово. На следващия ден селото е обградено от стотици турци, около 200 от тях въоръжени, водени от Чобан Хасан. При последвалото сражение са дадени няколко жертви, но българските части успяват да задържат контрола над селото.

Комисията, работила по преименуването на българските селища през 1931 – 1932 г. спазва правила при преименуването, сред които е приемане на имена на исторически битки на Българската армия. Така селото е наименувано в прослава на историческия Бой при Булаир.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религии 
Всички жители на селото са мюсюлмани.

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Долни чифлик
Бърдарево

Бърдарево е село в Североизточна България. То се намира в община Долни чифлик, област Варна.

География 
Село Бърдарево се намира в планински район.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
Все още неизследван от археолозите римски път, намиращ се в местността Бяло градище1 в непосредствена близост до коритото на река Двойница.

Други 
Географското разположение, въздух, климат и природа благоприятстват развитието на селски туризъм. Ръководството на община Долни Чифлик планира подобряване на инфраструктурата на селото, като вече са факт разширение на телефонната мрежа, улично осветление, пътища и др.

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Долни чифлик
Горен чифлик

Горен чифлик е село в Североизточна България. То се намира в община Долни чифлик, област Варна.

География 
Селото се намира в камичиската долина на края на Армската и Додиленската долини. Идеален климат за отглеждане на всякакви култури освен памук. Преобладаващата почва в землището на селото е наносна. В близост до селото се намира уникалните гора Лонгоз и вековни дъбови и букови гори.

История 
Запазени са сведения, според които през 1923 г. в селото функционира прогимназиално учебно заведение.

До 1966 година името на селото е Горни чифлик. При избухването на Балканската война един човек от Горни чифлик е доброволец в Македоно-одринското опълчение.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религии 
Преобладава Източно православното християнство и ислям.

Обществени институции 
Кметство, ОУ „Паисий Хилендарски“, читалище „Любен Каравелов“, горско стопанство към ДДС „Шерба“, църква „Арахангел и Михаил", музей за бита на селото, две библиотеки, Дом за възрастни хора с умствена изостаналост, защитено жилище и Център за настаняване от семеен тип за хора с псих. заболявания.

Редовни събития 
Съборът на селото е на 21 ноември – Въведение Богородично, ден на православната християнска младеж и семейство. Преди години се е празнувала и Родова среща, която се е състояла в местността Доанка.

Литература 
Има малка книжка написана от Георги Чавдаров и Йордан Божилов Желязков за историята на селото.

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Долни чифлик
Нова Шипка

Нова Шипка е село в Североизточна България. То се намира в община Долни чифлик, област Варна. Старото му име е Кесар.

География 
Селото е разположено с Камчийската долина, на 2 км северно от р. Камчия. То е гара на жп линията Синдел-Карнобат, през която минава паневропейски транспортен коридор 8.

История 
Селището е било заселено с черкези, приблизително през 1862 г., по силата на договорка между Османската империя и Русия, след Кавказката война. Тогава компактни маси черкези се заселват в провинциите на Османската империя, като най-значителен е броят им в България.

След Освобождението (1878 г.) черкезкото население на село Кесар се изселило и мерата била предоставена на български преселници от изгореното през Руско-турската война (1877 – 1878 г.) село Шипка, Казанлъшко. Те нарекли новото село Нова Шипка (1879 г.).

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религии 
Православно християнство. Има и мюслюмани.

Културни и природни забележителности 
Село Нова Шипка е на 60 км от гр. Варна, на 25 от морето, на 12 км от язовир Цонево, на 8 км от държавното ловно стопанство „Шерба“, на 3 км от р. Камчия.

Чука Кайнак – в близост до самото село. Легендата разказва за наличието на златно съкровище, заровено от обитаващите тези земи. В селото има построен параклис на мястото на старата църквичка, който също се казва като нея Св. св. Кирил и Методий.

Редовни събития 
В селото всяка година се организира сбор на 24 май.

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Долни чифлик
Ново Оряхово

Ново Оряхово е село в Североизточна България. То се намира в община Долни чифлик, област Варна. Старото му име е „Ени дервиш Юван“.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
Намира се на 4 km от Черно море.

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Долни чифлик
Пчелник (пояснение)

Думата Пчелник може да се отнася за:

 село Пчелник, област Варна
 село Пчелник, област Добрич
 Пчелник, тревисто растение от семейство устноцветни
Солник (село)

Солник е село в Североизточна България. То се намира в община Долни чифлик, област Варна. Старото му име е Джафер.

История 
Жителите на селото са от т. нар. ваяци, като по-голямата част от тях са преселници от с. Козичино(Караманджа). Старото име на Солник е Джафер. Селото се населва след Освобождението с хора от близките села Голица и Караманджа, както и от изселени бежанци от Източна Тракия. В селото съществува извор със солена вода, от който днешното село носи името си.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Редовни събития 
Празникът на селото е на 2 август (Илинден) и се чества всяка година. Вярва се, че св. Илия е закрилник на селото, както и че е опазил мъжете от Солник, да се завърнат живи и здрави от войните.

Други 
Морският нос Солник на остров Лоу в Южни Шетландски острови, Антарктика е наименуван в чест на село Солник.

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Долни чифлик
Шкорпиловци

Шко̀рпиловци е село в Североизточна България. То се намира в община Долни чифлик, област Варна.

География 
Селото се намира на 40 км южно от Варна и на 2 км от морето. Има курортна част, която е в непосредствена близост до морето.

История 
Името му произлиза от братята изследователи Шкорпил. Старото му име е Фъндъклъ. Наименованието прозхожда от турски език и означава Лешникова градина.

В близост до селото има останки от четири антични селища. При малка крепост на морския бряг е открита и късноантична трикорабна църква с мозаечен под, унищожен между 1917 и 1966 година.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Забележителности 
Шкорпиловци е спокойно място за лятна почивка на море, което съчетава морски плаж и планински поляни. В селото се намират множество хотели и почивни станции. В курорта има заведения за хранене, барове, лятно кино, сърф и кайт училище. Природата около курорта е характерна с уникалното си разнообразие и отдалеченост от други курорти и селища.

Големината на плажната ивица осигурява много незаети пространства, дори и в пика на сезона. Бреговата линия е права, без залив, което е предпоставка и за вълни при северни и североизточни ветрове. Мястото е едно от най-добрите за практикуване на сърф, уиндсърф и кайт по нашето Черноморие. Плажът е едноименна защитена зона по Директивата за местообитанията. В близост е и резерватът „Камчийски пясъци“.

Тук е базирана ихтиоложка станция на БАН с внушителен мост с дължина 300 м., северно от него на 30 м. по дъното има останки в ивица от около 10 м от предишен мост, които могат да бъдат опасни за плуващите при вълнение и ниска видимост. Има идеални места за къмпинг (в гората).

Личности 
Братя Шкорпил – чешко-български археолози, основатели на българската археологическа наука и музейно дело:
 Карел Шкорпил – откривател на Плиска, първата столица на Дунавска България;
 Херман Шкорпил и
 Владимир Шкорпил.

Източници

Външни препратки 
 Шкорпиловци

Села в област Варна
Населени места в община Долни чифлик
Курорти на Черно море
Юнец

Юнец е село в Североизточна България. То се намира в община Долни чифлик, област Варна. Старото му име е Дана-гьоз („Телешко око“).

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Долни чифлик
Кипра

Кѝпра (до 1934 г. Таптък) е село в Североизточна България. То се намира в община Девня, област  Варна.

Местоположение 
Разположено е в полите на Франгенското плато, на склона на Девненската низина. Намира се на 7 км североизточно от Девня и на 9 км югоизточно от Суворово.

Климатът е умерено-континентален, омекотен от морското влияние.

История 
В землището на село Кипра са открити следи от обитаването му още откаменно-медната епоха (енеолита) и бронзовата епоха. На изток от сегашното село, в полите на Франгенското плато, е имало селище през каменно-медната епоха, а на северозапад, на самото плато, има тракийски некропол от края на ранножелязната епоха (V в. пр.Хр.). По-късно землището е в областта на римския и ранновизантийски град Марцианопол. Запазени са артефакти и от Ранното средновековие.

Името на селото Таптък с формата Тъбдък се среща за пръв път в османски регистър от 1573 г. Табдък е турско лично име от тюркски произход. Феликс Каниц го отбелязва като Taptik в картата си от 1880 г., а в картата на А. Кривошиев от 1892 г. е Таптъкъ. 

След края на Руско-турската война от 1828 – 1829 г. жителите на селото се изселват в Южна Бесарабия, в с. Татар-Копчак. На тяхно място идват кариоти, които жителите на околните села започват да наричат гърци, по езика, които говорели (според Иречек те били триезичници), макар че обичаите им били български, песните им също български. Училище в селото е открито след Освобождението.

До 14 август 1934 година селото носи името Таптък.

Запазени са конкретни сведения за селото като средище на културния живот и за местни културни дейци от първата половина на 1944 г. През 40-те години на XX век много жители на селото активно подкрепят комунистическото партизанско движение.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Бележки

Външни препратки 
 „Кипра – следи от миналото“, Ан. Ангелов

Села в област Варна
Населени места в община Девня
Падина (пояснение)

Падина е понятие от физическата география. Използва се за обозначаване на значително по-ниско разположена област в релефа както на сушата, така и на морското или океанското дъно. Някои падини:
 Марианска падина
 Турфанска падина
 Павлюва падина

Името Падина също носят няколко български села:

 Падина (Област Варна)
 Падина (Област Кърджали)
 Падина (Област Силистра)
 Грълска падина, село в Община Драгоман, Софийска област
Името Падина носят селища в Сърбия, Румъния, Русия.

Вижте също 
 Океанска падина
 Депресия

Форми на релефа
Боряна (село)

Боряна е село в Североизточна България. То се намира в община Дългопол, област Варна. Стари имена: Чамурна („Кално място“), Къзлар Пънаръ („Кладенецът на девойките“) и Йокюз Муса („Волът Мойсей“).

История 
Съхранени са данни от периодичния печат, свидетелстваши за дейности от 25 ноември 1924 г. на Чамурненското училищно настоятелство.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Дългопол
Величково

Името Величково носят две български села:

 Величково (Област Варна),
 Величково (Област Пазарджик).
Камен дял

Камен дял е село в Североизточна България. То се намира в община Дългопол, Варненска област. Старото му име е Кая-ардъ („Скална земя“).

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Дългопол
Комунари

Комунари е село в Североизточна България. Старото му име е Мурна. То се намира в община Дългопол, област Варна, на р. Луда Камчия, в североизточния край на Лудокамчийския пролом, недалече от язовир Цонево. Гара Комунари е жп възел с линии за Карнобат, Шумен и Синдел/Варна (с връзки от гара Синдел за Провадия, Каспичан и Русе). През нея минава паневропейски транспортен коридор 8.

История 
През времето на османската власт, село Комунари е възникнало като село с турско население под името Мурна. То е било наречено на името на богат турчин, който имал чифлик там. Долът, в който е течала р. Луда Камчия е пресичал селото на две части (махали) – Горна Мурна и Долна Мурна. След подписването на Санстефанския мирен договор, турското население напуска селото, изоставяйки имуществото си.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Други 
Село Комунари е богато на глинени почви и красиви пейзажи.

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Дългопол
Красимир (село)

Красимир е село в Североизточна България. То се намира в община Дългопол, област Варна.

География 
В Североизточна част на България е селото. Покрай него на 1 км се намира река Камчия. Времето там е винаги по различно от другите села. Селото се намира до Чудните скали и Водениците. Пътуването с кола дотам е 15 мин и за двете места.

История 

Село Красимир (предишно име Казаллък - „Листопад“) е красиво селце, което живее в миналото и се гордее с него. Училището през 1927 се е помещавало в старата джамия. Учителка през 1927 е г-ца Чикова, а от 1928-до 1931 е Марин Костов Демирев, родом от Блъсково, който основава в селото читалище „Христо Ботев“.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религии 
Християните сега са единствената религиозна общност, живееща там. Селото спазва християнските традиции и обичаи.

Културни и природни забележителности 
Селото е на 1 км от река Камчия и е добре развито на слънчогледи и жито.

Редовни събития 
Панаир на 6 май и събор.

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Дългопол
Лопушна

Лопушна е село в Североизточна България. То се намира в община Дългопол, област Варна.

История 
През 1894 г. село Лопушна е съставно село на Новоселска околия. Тогава в близост до селото е ликвидиран планинският разбойник Илюхман.

Културни и природни забележителности 
 В района на село Лопушна се намира водопадът Куза скока. Той пада от височина 10 м в малко езерце. Трудно достъпен е, но природата е много добре запазена. 
 На 15-ина км от селото са Чудните скали при яз. Цонево.
 Капу баир

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Дългопол
Медовец

Медовец е село в Североизточна България. То се намира в община Дългопол, област Варна. Старото име е Саръкованлък (Кошерите на Саръ(Жълтия) Бей).

География 
Медовец се намира в Източна Стара планина, разположено на около 200 m над морското равнище.

История 
През 1980 г. футболният отбор на с. Медовец е сред най-добрите в региона.

През 1989 г. по време на „Възродителния процес“ са загинали двама души – Назифе и Шакир. Всяка година в тяхна чест се организира митинг-събор през месец май.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
 Джамията на селото
 Паметника на Назифе и Шакир

Редовни събития 
Всяка година с Курбан и молитва пред паметната плоча на жертвите от т. нар. "Възродителен процес” се организира традиционен възпоменателен митинг – събор.

Други 
В селото има една детска градина „Щастливо детство“ и СОУ „Назъм Хикмет“. В средното училище учат около 200 деца от I до XII клас. Учебното заведение разполага с отлична материална база, две компютърни зали и спортна площадка. Учителите са с дългогодишен опит и висока квалификация.

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Дългопол
Партизани (село)

Партизани е село в Североизточна България. То се намира в община Дългопол, Варненска област. Образувано е след обединението на селата Ганчево и Преджа. Последна спирка преди гара Комунари, на 3 – 4 минути от нея, разположена по жп линията Шумен – Комунари.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Редовни събития 
Втория петък и събота на месец юни – възпоменателен митинг (панаир).

Личности 
 Родени
 Иван Ненков (р. 1961), поет
 Исмаил Абилов (р. 1951), олимпийски шампион по свободна борба.

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Дългопол
Поляците

Поляците е село в Североизточна България. То се намира в община Дългопол, Варненска област. Старото му име е Бекчи („Пазач“).

География 
Намира се в планинска местност в област Варненска, община Дългопол. На границата е с Шуменска и Бургаска област.

През селото минава бъдещият път Варна – Карнобат.

Транспортни връзки 
Редовни автобуси по линия Поляците – жп гара Дългопол, който минава през селата Медовец, Лопушна и Партизани.

През селото минава и автобусна линия Медовец – Провадия – Варна

История 
Старото име на селото е Бекчи (от турски – Пазач). Името на селото идва от това, че на времето в селото е имало хора, които пазели селото по време на войната.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав

Преброяване на населението през 2011 г. 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Обществени сгради 
Кметство, читалище, библиотека, основно училище „Васил Левски“, целодневна детска градина, поща, мелница, стадион.

Културни и природни забележителности 
Водопад „Поляците“, висок над 15 m.

Източници 

Села в област Варна
Населени места в община Дългопол