Люблен

Люблен е село в Североизточна България. То се намира в община Опака, област Търговище.

Селото е разположено в живописна долина, между градовете Русе и Попово, на 8 км от общинския център град Опака. Селото е заобиколено от зеленина и притежава изключително живописни гледка.

География 
Селото се намира на около 25 км северно от гр. Попово и 25 км западно от гр. Разград. Разположено е върху три хълма между реките Черни Лом и Малки Лом. Характеризира се с равнинно-хълмист релеф със средна надморска височина 250 м. Климатът е умереноконтинентален, характеризиращ се с горещо лято, хладна зима и малки количества валежи. Селото се състои от следните махали: Горната махала, Долната махала, Новата махала, Турската махала и махала Юртлука.

Землищата му граничат с тези на селата Церовец (област Русе), Костанденец (област Разград), Захари Стояново, Садина, Крепча, Гърчиново и на град Опака (Област Търговище).

Кратка историческа справка 
Името на селото по времето на Османската империя е Даг Йени кьой (превод: Даг-гора, а йени кьой – ново село) и е споменато в Османо-турски данъчен регистър от 1858 г.

На 30 ноември 1883 г. е преименувано на с. Люблен, на името на Люблянския полк от Руско-турска война (1877 – 1878), преминал през селото и водил битки в землището на съседното с. Садина.

През 1965 г. при оран в землището на селото е намерена глава отчупена от мраморна статуя. Представлява реалистично изображение на възрастен мъж. Находката предизвиква разкопки в местността „Гюлюува “ от археолога Димитър Овчаров. Открито е древното Тракийско селище „Пимаза“.

Между откритията е и ритуално погребение в дълбока стъпаловидна яма – кенотаф. Там е намерен уникален сребърен хирургически инструмент - той е с множество прибиращи се елементи, подобен на швейцарски сгъваем нож. Откритите монети отнасят погребението към 218 – 225 г. Това е времето на най-голям разцвет на тракийските провинции в Римската империя.

Изначално най-старата джамия в с. Люблен е строена през 1419 г.?, а новопостроената е от 1998 г.

Населението на селото през годините: (1934 г. – 1838 жители); (1946 г. – 1832 жители); (1956 г. – 1500 жители); (1965 г. – 1392 жители); (1975 г. – 996 жители); (1985 г. – 870 жители); (1992 г. – 811 жители); (2001 г. – 679 жители); (2011 г. – 500 жители).

В наши дни в селото живеят предимно турци и няколко семейства българи и англичани.

Религии 
 Християнство – източноправославно – изповядвано от българското население;
 Ислям – преобладаваща – мюслюмани-сунити – изповядван от турското население;

Обществени институции 
 Кметство;
 Народно читалище „Просвета“;
 Целодневна детска градина;
 ОУ „Васил Левски“ (закрито);
 Църковно настоятелство;
 Джамийско настоятелство;
 Медицински пункт;
 Земеделска кооперация „Христо Ботев“;

Редовни събития 
Традиционен селски събор на селото 29 октомври.

Личности 
 Тодор Мицев (1868 – 1930) – български революционер, кмет на селото;
 проф. Петко Цонев

Литература 
 Попов, А., Н. Кънев. Попово – градът и околията му. Историко-географски очерк. Попово, 1929.
 Димитрова-Тодорова, Лиляна. Местните имена в Поповско. С., 2006.

Други 
В селото има 3 магазина, 2 бара, джамия, църква, поща, детска градина със занимания на английски заради няколкото английски семейства, които живеят в селото.

Транспорт 
Автобусна линия от автогара Попово-(Понеделник-Петък)Попово-Люблен(7:00ч;11:00ч;16:00ч). Люблен-Попово(8:00ч;13:10ч;17:00ч)

Села в област Търговище
Населени места в община Опака