alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Вракуповица

Враку̀повица е село в Югозападна България, община Струмяни, област Благоевград. Селото е в България от 1912 г. в резултат от Балканската война.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

География 
Село Вракуповица се намира на около 38 km южно от областния център Благоевград и около 11 km запад-северозападно от общинския център Струмяни. Разположено е в Малешевска планина, по левия (северния) долинен склон на един от левите притоци на Горемска река, ляв приток на Цапаревска река, която е ляв приток на река Струма). Надморската височина е в интервала около 875 m в северозападния край на селото и около 825 m в югоизточния му край при реката.

Общински път без асфалтова настилка води на югоизток от Вракуповица през село Кърпелево до село Каменица и връзка с третокласния републикански път III-1082 след него.

Землището на село Вракуповица граничи със землищата на: село Горна Крушица на север; село Кърпелево на изток, юг и югозапад; село Гореме на северозапад.

В землището на Вракуповица има два язовира.

Населението на село Вракуповица, наброявало 273 души при преброяването към 1934 г. и 279 към 1956 г., намалява до 80 към 1985 г. и 6 (по текущата демографска статистика за населението) към 2020 г.

При преброяването на населението към 1 февруари 2011 г., от обща численост 23 лица, за 23 лица е посочена принадлежност към „българска“ етническа група.

История 
В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Вракуповица (Vrakoupovitza) е посочено като село с 27 домакинства и 90 жители българи.

Съгласно известната статистика на Васил Кънчов към 1900 година в селото живеят 180 души българи християни.

При избухването на Балканската война в 1912 година четири души от Вракуповица са доброволци в Македоно-одринското опълчение.

Личности 
Родени във Вракуповица
  Иван Дончев, доброволец в четата на Иван Атанасов – Инджето през Сръбско-българската война в 1885 година

Бележки 
 

Села в област Благоевград
Населени места в община Струмяни
Горна Крушица

Го̀рна Кру̀шица е село в Югозападна България, община Струмяни, област Благоевград. Селото е в България от 1912 година в резултат от Балканската война.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

География 
Село Горна Крушица се намира в долината на Струма, на около 1 км западно от реката, в подножието на Малешевската планина. На север от селото е Сливница, а на юг – Каменица. Чрез асфалтиран, но силно изронен път Горна Крушица е свързана с град Кресна и село Струмяни, което е общинският център. На сегашното си място Горна Крушица е построена през 1958 – 1962 г. Преди това селото се е намирало на около 7 км западно от сегашното селище в Малешевската планина.

Населението на село Горна Крушица, наброявало 299 души при преброяването към 1934 г. и 393 към 1946 г., намалява до 175 към 1985 г. и 50 (по текущата демографска статистика за населението) към 2020 г.

При преброяването на населението към 1 февруари 2011 г., от обща численост 65 лица, за 63 лица е посочена принадлежност към „българска“ етническа група и за 2 – „не отговорили“.

История 
В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Крушица (Krouchitsa) е посочено като село с 26 домакинства и 80 българи.

Според известната статистика на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) от 1900 година село Горна Крушица е населявано от 120 жители, всички българи християни. Съгласно статистиката на секретаря на Българската екзархия Димитър Мишев („La Macédoine et sa Population Chrétienne“) в 1905 година населението на селото (Gorna-Krouchiza) се състои от 176 българи екзархисти.

При избухването на Балканската война пет души от Горна и Долна Крушица са доброволци в Македоно-одринското опълчение.

През 50-те години на 20 век селото се премества от старото си местоположение в Малешевската планина на 7 км на изток в долината на Струма.

В 1999 година е построен храмът „Свети Димитър“.

Личности 
 Родени в Горна Крушица
  Миладин Тренчев, български революционер, войвода на ВМОК, македоно-одрински опълченец, роден в Долна или Горна Крушица
  Христо Тренчев, македоно-одрински опълченец, четата на Миладин Тренчев, роден в Долна или Горна Крушица

 Други
  Миладин Миладинов, български революционер, действал в района на Горна Крушица след Илинденско-Преображенското въстание в 1903 година

Бележки

Външни препратки 
 Топографска карта, мащаб 1:100000 Картен лист: K-34-083

Села в област Благоевград
Населени места в община Струмяни
Драката

Дра̀ката е село в Югозападна България, община Струмяни, област Благоевград.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

География 
Село Драката се намира на около 45 km юг-югоизточно от областния център Благоевград, около 3 km южно от общинския център Струмяни и около 8 km северозападно от град Сандански. Разположено е в югоизточното подножие на Малешевската планина, край десния (западния) бряг на река Струма. Климатът е преходносредиземноморски.

Надморската височина нараства от около 125 m в източния край на селото до около 155 m в западния му край, а в центъра е около 137 m.

През село Драката минава третокласният републикански път III-1082, водещ на север към село Микрево, връзка в него с автомагистрала „Струма“, връзка след село Микрево отвъд Струма с първокласния републикански път I-1 (част от Европейски път Е79) и село Струмяни, а на юг – през селата Вълково, Струма, Лебница и Рибник до връзка с третокласния републикански път III-108.

Землището на село Драката граничи със землищата на: село Микрево на запад и север; село Илинденци на североизток; село Плоски на изток; село Палат на юг и югозапад.

Населението на село Драката, наброявало 205 души при преброяването към 1934 г. и 229 към 1965 г., намалява до 135 (по текущата демографска статистика за населението) към 2020 г.

При преброяването на населението към 1 февруари 2011 г., от обща численост 165 лица, за 163 лица е посочена принадлежност към „българска“ етническа група.

История 
Предполага се, че името идва от разпространените в района храсти, наричани драки.

Първите заселвания в Драката са от 1912 г. от близкото село Палат.

Бележки

Външни препратки 
 Топографска карта, мащаб 1:100000 Картен лист: K-34-095]

Села в област Благоевград
Населени места в община Струмяни
Каменица

Каменица може да се отнася за:

Географски обекти 
 Област
 Каменица (област) – физикогеографска област в Западна България, област Кюстендил
 Села

 България
 Каменица (област Благоевград)
 Каменица (Софийска област)
 Гърция
 Каменица (дем Гортиния), село в дем Гортиния
 Каменица (дем Западна Ахая), село в дем Западна Ахая
 Северна Македония
 Каменица (Македонска Каменица)
 Сърбия
 Каменица (община Цариброд)
 Каменица (община Алексинац)
 Каменица (община Бойник)
 Каменица (община Валево)
 Каменица (община Горни Милановац)
 Каменица (община Коцелева)
 Каменица (община Страгари)
 Каменица (община Кралево)
 Каменица (община Лозница)
 Каменица (община Пантелей)
 Каменица (община Ужице)

 Върхове
 Каменица (Пирин), 2822 м, Област Благоевград
 Каменишка кукла, 2690 м, Област Благоевград
 Каменица (Стара планина)

 Други географски обекти
 Каменица (квартал на Пловдив), в Пловдив.
 Каменица (тепе), изчезнало тепе в Пловдив.
 Каменица (квартал на Велинград), квартал във Велинград
 Каменица (приток на Вит), река в Северна България от басейна на Вит
 Каменица (приток на Рилска река), река в Западна България, десен приток на Рилска река
 Каменица (котловина), в Западна България
 Каменица (Сяр), квартал в Сяр, Гърция

Други 
 Каменица (компания), българска компания
 Каменица (бира), марка бира
 Каменица (хижа), друго име на хижа Беговица в Пирин
Клепало (село)

Клепа̀ло или понякога членувано Клепалото е село в Югозападна България, община Струмяни, област Благоевград. Селото е в България от 1912 година в резултат от Балканската война.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

География 
Село Клепало се намира на около 44 km юг-югозападно от областния център Благоевград и около 19 km западно от общинския център Струмяни. Разположено е в южните разклонения на Малешевска планина, по северния долинен склон на малък десен приток на течащата източно от селото на юг Клепалска река, която влива водите си последователно в Добрилашка река, река Лебница и река Струма – чийто десен приток е Лебница. Надморската височина в югоизточния край на селото е около 1020 m, а на север и запад нараства до около 1080 – 1090 m.

Третокласният републикански път III-1008 от село Струмяни води на запад през селата Микрево и Раздол до село Клепало. Отклонения от този път водят към селата Цапарево и Горна Рибница.

Землището на село Клепало граничи със землищата на: село Горна Рибница на север; село Раздол на север и изток; село Добри лаки на юг. На запад и север землището на село Клепало граничи с Република Северна Македония.

В землището на Клепало има два микроязовира.

Населението на село Клепало, наброявало 220 души при преброяването към 1934 г. и 371 към 1956 г., намалява до 133 към 1985 г. и 25 (по текущата демографска статистика за населението) към 2020 г.

При преброяването на населението към 1 февруари 2011 г., от обща численост 44 лица, за 44 лица е посочена принадлежност към „българска“ етническа група.

История 
В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Клепала (Klépala) е посочено като село с 6 домакинства и 25 жители българи. През 1902 година населението взема участие в Горемското въстание. Паметна година е 1922 – открива се училище. Към 1 януари 2021 г. населението е около 20 жители.

Редовни събития 
Винаги на Петровден се провежда местният събор. Местното население се препитава предимно чрез земеделие и животновъдство. В селото има една църква, „Св. св. Петър и Павел“, построена след 1997 година.

Други 
Хълм Клепало на Антарктическия полуостров е наименуван на селото.

Източници

Външни препратки 
 Топографска карта, мащаб 1:100000 Картен лист: K-34-094

Села в област Благоевград
Населени места в община Струмяни
Колибите

Колѝбите е село в Югозападна България, община Струмяни, област Благоевград.

Население===== Етнически състав =
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

География 
Село Колибите се намира на около 48 km юг-югозападно от областния център Благоевград и около 16 km запад-югозападно от общинския център Струмяни. Разположено е в южните разклонения на Малешевска планина, на около 2 km северозападно от село Никудин, 3 km източно от село Добри лаки и 4 km юг-югоизточно от село Раздол. Черен път излиза от селото на юг към Никудин и на север към Раздол.

Населението на село Колибите, наброявало 206 души при преброяването към 1934 г. и 251 към 1956 г., намалява до един човек (по текущата демографска статистика за населението) към 2020 г.

При преброяването на населението към 1 февруари 2011 г., от обща численост 3 лица, за 3 лица е посочена принадлежност към „българска“ етническа група.

История 
В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Колибите (Kolibité) е посочено като село с 26 домакинства и 80 жители българи.

Редовни събития 
Съборът на селото е на 15 август Голяма Богородица.

Бележки

Външни препратки 
 Топографска карта, мащаб 1:100000 Картен лист: K-34-095

Села в област Благоевград
Населени места в община Струмяни
Кърпелево

Кърпѐлево е село в Югозападна България, община Струмяни, област Благоевград. Селото е в България от 1912 г. в резултат от Балканската война.

Население)

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

География 
Село Кърпелево се намира на около 40 km южно от областния център Благоевград, около 7 km западно от общинския център Струмяни и около 16 km северозападно от град Сандански. Разположено е в югоизточните разклонения на Малешевската планина, на около 4 km запад-югозападно от село Каменица и 5 km от десния (западния) бряг на река Струма.

Надморската височина при църквата „Успение Богородично“ в югоизточната част на Кърпелево е около 565 m и нараства в северозападния край до около 640 m, а в южния – до около 610 m.

Общински път без асфалтова настилка води на запад от Кърпелево към село Вракуповица, а на изток – към село Каменица.

Землището на село Кърпелево граничи със землищата на: село Вракуповица на север; село Горна Крушица на североизток; село Каменица на изток; село Микрево на изток и югоизток; село Седелец на юг; село Цапарево на югозапад; село Гореме на запад.

Населението на село Кърпелево, наброявало 299 души при преброяването към 1934 г. и 429 към 1946 г., намалява до 22 (по текущата демографска статистика за населението) към 2020 г.

При преброяването на населението към 1 февруари 2011 г., от обща численост 37 лица, за 29 лица е посочена принадлежност към „българска“ етническа група и за 8 – „не отговорили“ .

История 
Църквата „Успение Богородично“ е от 40-те години на XIX век.

В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Кърпел (Kërpel) е посочено като село с 38 домакинства и 110 българи.

При избухването на Балканската война през 1912 година двама жители на селото са доброволци в Македоно-одринското опълчение.

Личности 
Родени в Кърпелово
  Митре Павлов, доброволец в четата на Иван Атанасов – Инджето през Сръбско-българската война в 1885 година

Бележки

Външни препратки 
 Топографска карта, мащаб 1:100000 Картен лист: K-34-095]

Села в област Благоевград
Населени места в община Струмяни
Седелец

Седѐлец е село в Югозападна България, община Струмяни, област Благоевград.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

География 
Село Седелец се намира на около 47 km южно от областния център Благоевград, около 11 km запад-югозападно от общинския център Струмяни и около 15 km запад-северозападно от град Сандански. Разположено е в южните разклонения на Малешевска планина. Надморската височина при църквата е около 780 m, нараства до около 815 m в северозападния край на селото, а на югоизток намалява до около 740 – 750 m.

Общински път от Седелец на юг минава през село Махалата до разклон на пътя, идващ от изток от село Вълково през селата Палат и Игралище и водещ на запад към село Никудин.

Землището на село Седелец граничи със землищата на: село Цапарево на север и североизток; село Кърпелево на североизток; село Микрево на североизток; село Велюшец на изток; село Махалата на юг; село Никудин на югозапад; село Колибите на запад.

В землището на село Седелец има 5 микроязовира.

Населението на село Седелец, наброявало 342 души при преброяването към 1934 г. и 469 към 1956 г., намалява до 19 (по текущата демографска статистика за населението) към 2020 г.

При преброяването на населението към 1 февруари 2011 г., от обща численост 32 лица, за 32 лица е посочена принадлежност към „българска“ етническа група.

История 
В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Сиедец (Siédets) е посочено като село с 26 домакинства и 80 жители българи.

В 1901 година Христо Куслев основава в Седелец комитет на Вътрешната македоно-одринска революционна организация.

При избухването на Балканската война през 1912 година един жител на селото е доброволец в Македоно-одринското опълчение.

Бележки

Външни препратки 
 Географска карта – Беласица и Огражден
 Топографска карта, мащаб 1:100000 Картен лист: K-34-095

Села в област Благоевград
Населени места в община Струмяни
Струмяни

Струмя̀ни е село в Югозападна България. То е административен център на община Струмяни, област Благоевград.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

География 
Струмяни е на 1 километър от река Струма.

История 
Струмяни възниква като селище около построената жп гара по линията София-Кулата в землището на село Белица, оттам и първото му име е Гара Белица. Признато е за гарово селище с указ 161, обнародван на 8 април 1931 г. Преименувано е на Гара Огражден с министерска заповед 9159, обнародвана на 5 януари 1946 г. С указ 1840 от 24 ноември 1970 г. гаровото селище е слято със Микрево в ново село под името Струмяни. През 1991 година квартал Микрево отново е отделен като самостоятелно селище.

В селото има музейна сбирка, чиито най-ранни експонати датират от периода на късния миоцен – преди 5 – 2 милиона години. Изложени са и накити от желязната епоха, както и култова керамика и мраморната пластика.

Външни препратки 
 Сайт на селото
 Проект „Туристически региони Сандански, Петрич и Струмяни“

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Струмяни
Абланица

Абланица може да се отнася за:

 Абланица, село в област Благоевград, България;
 Абланица, село в област Ловеч, България;
 Абланица, село в област Пазарджик, България;
 Абланица, река в Западните Родопи, България;
 Абланица, курорт в Република Македония.

Вижте също 
 пояснителната страница за Ябланица
Беслен

Бѐслен е село в Югозападна България. То се намира в община Хаджидимово, област Благоевград.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

География 
Село Беслен се намира в планински район. Разположено е в подножието на Бесленския рид.

История 
Според Йордан Заимов етимологията на името е по-старата форма Бѣсняне от водното име Бясна (река, бара), Бесен (дол, поток) и подобни. Сравними са местността Бесен рид при Самуилово, Петричко, Бесничко дере при Варвара, Пазарджишко, което е прилагателно от местното име *Бесник, *Бесница, Бесничевец над Струмешница при Петрич, и други. Промяната е вследствие на дисимилация сн > сл, вероятно под влияние на следващото н, както в родопското слубник, „годежар“ от снубник.

В XIX век Беслен е мюсюлманско село в Неврокопска каза на Османската империя. В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Бослен (Boslen) е посочено като село с 28 домакинства и 75 жители помаци.

Според Стефан Веркович към края на XIX век Беслен има мюсюлманско мъжко население 110 души, което живее в 28 къщи. През 1899 година селото има население 307 жители според резултатите от преброяване населението на Османската империя. Съгласно статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) към 1900 година Беслен (Басленъ) е българо-мохамеданско селище. В него живеят 300 българи-мохамедани в 35 къщи.

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Хаджидимово
Блатска

Бла̀тска е село в Югозападна България. То се намира в община Хаджидимово, област Благоевград.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

География 
Село Блатска се намира в планински район.

История 
Над селото е античната и средновековна крепост Хисар.

В списък на селищата и броя на немюсюлманските домакинства във вилаета Неврокоп от 13 март 1660 година село Блатска (Бласка) е посочено като село, в което живеят 15 немюсюлмански семейства.

В XIX век Блатска е мюсюлманско село в Неврокопска каза на Османската империя. В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Истанбул през 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Блатска (Blatska) е посочено като село с 40 домакинства и 100 жители мюсюлмани. Според Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) към края на XIX век в Блатска има 50 турски къщи.

През 1899 година селото има население 215 жители според резултатите от преброяване населението на Османската империя. Според Димитър Гаджанов в 1916 година в Блатска, Дъбница и Фустани живеят 1100 помаци.

Източници 

Села в област Благоевград
Населени места в община Хаджидимово
Лъки (село)

Лъ̀ки е село в Югозападна България, област Благоевград, община Хаджидимово.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

География 
Село Лъки се намира в планински район.

История 
Гробищната църква „Свети Архангел Михаил“ е построена в XVI – XVII век, а „Успение Богородично“ – в 1844 година и към нея е открито килийно училище. И двата храма са обявени за паметници на културата.

В 1848 година руският славист Виктор Григорович пише в „Очерк путешествия по Европейской Турции“, че жителите на Лъки са турци и християни. В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Лика (Lika) е посочено като село с 81 домакинства с 40 жители мюсюлмани и 230 българи.

В 1891 година Георги Стрезов пише за селото:

В 1889 година Стефан Веркович (Топографическо-этнографическій очеркъ Македоніи) отбелязва Лика като село с 63 български и 18 турски къщи.

Личности 
 Родени в Лъки
  Георги Попгеоргиев (1888 – 1925), български революционер, деец на ВМОРО и БКП
  Георги Япов (около 1865 – 1905), български революционер, деец на ВМОРО
  Иван Богатинов (Богатин войвода) (1814 – 1891), български революционер, хайдушки войвода
  Иван Крънчев (? – 1923), български революционер, убит по заповед на Стоян Филипов от ВМРО при междуособиците в революционното движение
  Иван Николов, свещеник в родното си село през първата половина на XIX век, ктитор на църквата „Успение Богородично“ в селото
  Илия Геров (1890 – 1925), български комунист
  Тома Ковачев (? – 1923), български революционер, убит от дейци на ВМРО след Деветоюнския преврат
  Тома Малечков (1921 – 1996), юрист и секретар на Иван Михайлов

 Починали в Лъки
  Вангел Япов (? – 1891), български хайдутин

Литература 
 Николов, Илия, „Стенописи от средновековен храм „Св. Архангели", с. Лъки. (Аварийни консервационно-реставрационни решения. Трансфер)”, в Известия на Историческия музей, Кюстендил, т. XVI, Велико Търново, 2010 г., с. 367 – 380.

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Хаджидимово
Нова Ловча

Но̀ва Ло̀вча е село в Югозападна България. То се намира в община Хаджидимово, област Благоевград.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

География 
Нова Ловча е разположено в подножието на планината Славянка до българо-гръцката граница. Площта на селото е 12.938 km2. Селото е на 700-999 m надморска височина. Релефът е предимно хълмист а на изток равнинен. Почвите са кафяви. Край селото има пресъхваща река, която извира край село Парил и се подхранва основно от дъжда. На 1-2 km изток от селото е разположено малко изкуствено езеро, което също се подхранва от дъжда и се използва за стопански дейности. Климатът е континентален-средиземноморски. Характеризира се с горещо и сухо лято и студена зима. Средната температура праз лятото е 24-25 °С. Зимата е студена и мека с ниски температури. Максималката температура през зимата е 1-2 °C. Валежите са около 600-700 mm годишно. Вятърът е тих до умерен през лятото. Снежната покривка през зимата достига до 1 метър.

В планината Славянка расте един от най-прочутите билки Алиботушки чай (Sideritis scardica), познат още като Мурсалски, наред с много други защитени видове и животни. Видът е защитен от Зелената книга на растителните видове.

История 
Според Йордан Н. Иванов името на селото е от Ловча (вьсь, гора поляна), старобългарското ловьць, ловьчь. Жителското име е ло̀вчанин, ло̀вчанка, ло̀вчане.

Селото е основано след Междусъюзническата война неврокопското село Ловча остава на територията на Гърция, на 100 метра от новата граница. В 1926 - 1927 година по спогодбата Моллов - Кафандарис част от жителите на Ловча се изселват на 1-2 километра навътре в пределите на България и основават новото село, а част се заселват в Неврокопско и Плевенско.

1/3 от Ловчанското поле остава на територията на България и 2/3 в пределите на днешна Гърция. От старото село е запазен единствено храмът „Свети Архангел Михаил“, останалото е в руини. На 8 ноември – Свети Архангел Михаил, всяка година жителите на новото село Ловча, живеещи в България и всички потомци на жители живели в старото село, останало в Гърция, се събират на събор на църквата „Свети Архангел Михаил“. Интерес представляват множеството следи от преправяне надписите на фасадните стенописи

На Ивановден или на Атанасовден има кукерски карнавал, а съборът на селото е на 20 юли - Илинден.

В селото има два храма – гробищната църква „Свети Пророк Илия“ и „Свети Архангел Михаил“, наречена на останалия в Гърция храм и построена с личния труд на голяма част от жителите на селото.

Личности 
Родени в Нова Ловча
  Запрю Икономов (1929 – 2015), български фолклорист

Починали в Нова Ловча
  Алекса Костов (1865 - след 1943), български военен и революционер

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Хаджидимово
Парил

Парѝл е село в Югозападна България. То се намира в община Хаджидимово, област Благоевград.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

География 
Село Парил се намира в планински район в историко-географската област Мървашко. Намира се в подножието на Цари връх в планината Славянка (Алиботуш) и южните склонове на Пирин планина. Парилската седловина дели тези две планини. Селото е изходен пункт за хижа Славянка и за преходи по едноименната планина с нейните забележителни природни дадености и пещери. Девствеността на района е подплатена с множество билки, чист въздух, прекрасна вода и още много. В Славянка е разположен биосферният резерват Алиботуш, в който има многообразие от растителни видове: черна и бяла мура, пирински чай, тис.
На изток от селото в местността Кулата е намерен керамичен материал съхранен в Гайтаниново, който показва наличие на живот от ранния период на желязната епоха. Запазени са останки от антична крепостна стена, частично използвана и през Средновековието.
В подножието на Славянка има рудници за желязна руда добивана до 1960 година.

История 
Парил е селище с богато историческо минало. В землището на селото са открити археологически останки от различни исторически епохи. Край Парилската кула са разкрити крепостни стени на римско селище и водопровод. И днес по нивите се намират стари монети, свидетелство за интензивен поселищен живот.

През XIX век селото е малко чисто българско селище, числящо се към Неврокопската кааза на Серския санджак. Църквата „Св. св. Константин и Елена“ е построена в началото на XIX век. В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Парил (Paril) е посочено като село с 35 домакинства и 130 жители българи. В 1889 година Стефан Веркович („Топографическо-этнографическій очеркъ Македоніи“) отбелязва Парил като чифлик с 45 български къщи.

В 1891 година Георги Стрезов пише за селото:

Според статистическите изследвания на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) към 1900 година населението на селото брои общо 300 души, всички българи-християни.

По данни на секретаря на Българската екзархия Димитър Мишев („La Macédoine et sa Population Chrétienne“) в 1905 година в Парил (Poril) живеят 432 българи екзархисти. В селото функционира българско начално училище с 1 учител и 12 ученици.

При избухването на Балканската война в 1912 година шестима души от селото са доброволци в Македоно-одринското опълчение.

Личности 
Родени в Парил
  Георги Алачев (Алачов), македоно-одрински опълъченец, 35 (36)-годишен, четата на Стоян Мълчанков
  Ташко Парилски, български революционер, четник при Филип войвода

Литература 
 Киселов, Атанас. Село Парил и Славянка планина, София, 2008, 64 стр.

Външни препратки 
 Парил и целебният дъх на Славянка

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Хаджидимово
Петрелик

Петрѐлик е село в Югозападна България. То се намира в община Хаджидимово, област Благоевград.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

География 
Село Петрелик се намира в планински район. Покрай селото се извива река Мътница. То се намира на 3 км от гръцката граница.

История 
В XIX век Петрелик е християнско село в Неврокопската кааза на Серския санджак. В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Петралит (Pétralite) е посочено като село със 70 домакинства и 200 жители.

В 1889 година Стефан Веркович („Топографическо-этнографическій очеркъ Македоніи“) отбелязва Петралит като село с 12 български и 70 турски къщи.

Към 1900 година според известната статистика на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) населението на селото брои 390 души, от които 90 българи християни и 300 турци.

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Хаджидимово
Теплен

Тѐплен е село в Югозападна България. То се намира в община Хаджидимово, област Благоевград.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

География 
Село Теплен се намира в планински район. Разположено е на Бесленския рид. Най-високата точка в землището му е връх Тепленски връх - 980 метра, намиращ се на самата граница с Гърция при гранична пирамида номер 146.

История 
В османски данъчен регистър за ленните владения в Западните Родопи и Сярско от 1499 - 1502 година се споменава, че населението на селото е било вече мюсюлманско.

В списъка на населените места с регистрирани имена на главите на домакинствата през втората половина на XV и началото на XVI век в село Теплен (Папа Вълкан) са регистрирани 78 лица.

В XIX век Теплен е мюсюлманско село в Неврокопска каза на Османската империя. В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Теплен (Téplen) е посочено като село с 45 домакинства и 130 жители помаци. Съгласно статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) към 1900 година Теплен е българо-мохамеданско селище. В него живеят 360 души, всички българи-мохамедани в 135 къщи. Според Стефан Веркович към края на XIX век Теплен има мюсюлманско мъжко население 156 души, което живее в 45 къщи. През 1899 година селото има население 370 жители според резултатите от преброяване населението на Османската империя.

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Хаджидимово
Бел камен

Бел ка̀мен е село в Югозападна България. То се намира в община Якоруда, област Благоевград.

География 
Село Бел камен е разположено в Югозападна България, Благоевградска област на 18 километра югоизточно от общинския център – град Якоруда. Заема северозападните части на Велийшко-Виденишкия дял на Западните Родопи. На югозапад от селището се издига най-високият връх в тази част на Родопите - Велийца, който е висок 1712 метра. Геоложкият строеж в района на селото е от гранити. Климатът е преходно-континентален със значително планинско влияние. Средногодишна валежна сума около 800 мм. Височината на снежната покривка е значителна поради характера на релефа. Речната мрежа в района на селото е част от водосборния басейн на река Дрещенец, приток на река Места. Преобладават кафяви горски почви, вторично затревени и иглолистни гори от бял бор и обикновен смърч. В землището на селото има няколко вековни дървета, които са защитени със заповед РД-82 от 30 януари 2004.

Население 
До 1954 година Бел камен е населена местност към село Бабяк. Населението намалява особено през периода от 1962–1982 година, поради изселвания за села в Североизточна България, Маломир, Нова Бяла река, Гороцвет и други. Основното (от 1968 г.), училище „Неофит Рилски“ е открито през 1935 г. като начално. В селото има детска градина с много добра материална база. Населението на Бел камен се състои от помаци, изповядващи сунитския ислям.

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Якоруда
Бунцево

Бу̀нцево е село в Югозападна България. То се намира в община Якоруда, област Благоевград.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

География 
Село Бунцево се намира в планински район.

История 
До 1974 година Бунцево е махала на село Конарско.

По време на Възродителния процес през 1972 година жителите на Бунцева махала се вдигат на протест срещу „възродителите“, вследствие на което става сбиване, при което един от ръководителите на операцията е убит. Акцията е временно прекратена, докато пристигнат подкрепления, но в същото време от целия край се събират помаци. Кулминацията е край училището, където със стрелба „възродителите“ овладяват положението. След това за убийство са осъдени седем души от селото, единият от които е екзекутиран. По този повод България получава протестни ноти от Турция и от новия тогава лидер на Либия – Муамар Кадафи.

От септември 1974 година Бунцево е признато за самостоятелно селище.

Религии 
Жителите на селото изповядват исляма и са помаци.

Източници 

Села в област Благоевград
Населени места в община Якоруда
Отношения между България и Либия
Смолево

Смо̀лево е село в Югозападна България. То се намира в община Якоруда, област Благоевград. До 1982 година името на селото е Иланско.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

География 
Село Смолево се намира в планински район.

Има железопътна спирка на Теснопътната железопътна линия Септември – Добринище.

История 
От 26 януари 1982 година село Иланско е преименувано на Смолево.

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Якоруда
Конарско

Кона̀рско е село в Югозападна България. То се намира в община Якоруда, област Благоевград.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

География 
Село Конарско се намира в планински район.

Обществени институции 
В селото има основно училище „Братя Миладинови“.

Външни препратки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Якоруда
Черна Места (село)

Чѐрна Мѐста е село в Югозападна България. То се намира в община Якоруда, област Благоевград.

География 
Село Черна Места се намира в рида Дъбраш на Западните Родопи. Край селото минава река Черна Места, откъдето идва и името му и река Дръщенец. През селото минава теснолинейката Септември - Добринище.

Население 
Населението се състои предимно от българи мюсюлмани. В селото има джамия.

История 
Преди 09.09. 1944 година са съществували само две сгради /ханове/ собственост на Ангел Василев Римпев и Славе Христов Масларов. През есента на 1953 година Джемал Асанов Бузгьов от село Конарско, купува хана на Ангел Василев Римпев от Якоруда и се преселва със семейството си. През пролетта на 1954 година Ибрахим Юсуф Карафеиз /Бучките/ от село Бунцево купува хана от Славе Христов Масларов от Якоруда и се преселва да живее в Черна Места. По-късно се заселват Мехмед Мустафов Биков, /Бако/, Исмаил Халил Биков, Юсуф Юсуф Карафеиз, Джемал Юсуф Карафеиз, Мехмед Джемал Бачевски, Мехмед Алишов Биков и др. Малко по-късно се заселват и Исмаил Мусов Лешков и Исмаил Мустафов Лешков от село Иланско. Така към 31.04.1971 година в селото е имало 26 къщи. През учебната 1954/1955 година в селото е открито училище със слети паралелки до четвърти клас, като първия учител е бил Георги Павлов Фарфаров от град Разлог. Училището се е помещавало в къщата на Ибрахим Юсуф Карафеиз /Бучките/, който е взимал дейно участие по подготовката и откриването на училището. През 1960 година е разкрит първия магазин в селото, който се е помещавал в малка постройка на гарата. Тази постройка е изградена от жителите на селото под ръководството на Ибрахим Юсуф Карафеиз /Бучките/ и Персиан Делчев от град Велинград, който е бил тогавашния началник на гара Черна Места. През 1965 година се електрифицира селото, тогава светва първата електрическа крушка в селото. Това става благодарение на Джемал Алиев Старков от село Конарско, който е бил дълги години кмет на селото. До 1974 година Черна Места е част от Якоруда. От септември 1974 година е призната за самостоятелно селище. От 01.06.1975 година „Пълномощник“ на селото става Джемал Старков. Селото частично е водоснабдено през ноември 1976 година. Сградата на кметството е открита на 06.09.1982 година, като проектът на сградата е бил за „Жилищен блок“. Първото асфалтиране на улицата от главния път до къщата на Ибрахим Юсуф Карафеиз /Бучките/ е на 18.06.1984 година. През 1985 година има 265 жители. Първата копка на джамията е на 20.11.1993 година, а е завършена през месец май 1996 година. Оформянето на двора, оградата, плочки, беседка и др. на джамията започва през есента на 2014 година и завършва през август 2015 година под ръковотството и прякото участие на Муса Салих Али /Шарански/.

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Якоруда
Юруково

Ю̀руково е село в Югозападна България. То се намира в община Якоруда, област Благоевград.

География 
Село Юруково се намира в планински район.

История 

Села в област Благоевград
Населени места в община Якоруда
Гърмен

Гъ̀рмен е село в Югозападна България, област Благоевград. Административен център на община Гърмен.

География
Село Гърмен се намира в планински район. През него протича река Канина.

История 

Край селото се намират останките на римския град Никополис ад Нестум.

В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Герблен (Guerblen) е посочено като село с 90 домакинства и 390 българи.
В края на XIX и началото на XX век Гърмен е изцяло българско село в Неврокопска каза. В 1889 година Стефан Веркович („Топографическо-этнографическій очеркъ Македоніи“) отбелязва Гарблен като село с 90 български къщи.

Църквата „Свети Георги“ е от 1898 година.

Според статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) населението на селото брои 950 души, всички българи.

В рапорт до Иларион Неврокопски от 1909 година селото е определено като „чисто българско“ и пише:

При избухването на Балканската война 35 души от Гърмен са доброволци в Македоно-одринското опълчение. След Междусъюзническата война селото остава в България.

От 1923 година в Гърмен работи Народно читалище „Искра“.
В селото има училище „Св. св. Кирил и Методий“, открито още през 1868 г. и действащо.

Старото село Гърмен е преселено по-надолу към полето за няколко години след 1946 г.

През 1959 година към Гърмен е присъединено съседното тогава село Заграде.. В него се намира вековният Заградски чинар, обявен за защитен вид.

Църквата „Свети Георги“ в стария Гърмен е от 1898 година. Мястото е обезлюдено, църквата е в развалини (2019), покривът ѝ е паднал; доброволци са решили да възродят старата църква. Другите църкви са „Свети Георги“ (1864) и „Света Неделя“ (XX век) в кв. Заграде, както и „Света Анна“ (2003) в новия Гърмен.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Други 
Носът Гърмен на остров Смит в Антарктика е наименуван в чест на село Гърмен.

Личности 
Родени в Гърмен
 Йордан Чонев, ВМРО от Неврокопска околия, убит след 9.IX.1944 г. без всякакъв съд и присъда

  Ангел Донев (1919 – 1988), български музикален педагог
  Асен Стругов (р. 1937), български поет
  Георги Апостолов, македоно-одрински опълченец, 25-годишен, III отделение, 4 рота на 14 воденска дружина, ранен на 18 юни 1913 година
  Георги Галев (1885 – 1923), български политик, деец на БЗНС, кмет на Гърмен

  Илия Милев (р. 1935), български краевед, поет и писател
  Никола Стоянов Ушев (1880 – 1925), български революционер, деец на ВМОРО и БКП
  Стойко Пашкулев (? – 1912), български революционер
  Тодор Апостолов, македоно-одрински опълченец, 19-годишен, четата на Георги Мяхов

Починали в Гърмен
  Стоимен Баничански (? – 1905), български революционер от ВМОРО

Галерия

Външни препратки 
 Никополис ад Нестум

Бележки
Осиково

Осиково може да се отнася за:

 село Осиково (Област Благоевград),
 село Осиково (Област Смолян),
 село Осиково (Област Търговище),
 Осиково е и името на село Миланово в Софийска област до 1950 година.
Долна Градешница

До̀лна Градѐшница е село в Югозападна България. То се намира в община Кресна, област Благоевград.

География
Село Долна Градешница се намира в планински район.
Намира се в долината на река Струма. В околностите има много непроучени исторически паметници от римско време. Има и горещ минерален извор. Град Сандански се намира на 10 минути път с кола. Разположената на три километра на изток в Пирин махала Горна Градешница от 1934 година е броена за отделно село, а в 1969 година е заличена.

История 
До 1931 г. Градешница е махала на село Влахи.

В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Грезница (Greznitsa) е посочено като село с 58 домакинства и 100 жители мюсюлмани и 70 българи, а Градешница (Gradechnitsa) с 206 домакинства и 500 жители мюсюлмани.

В 1891 година Георги Стрезов пише за селото:

Към 1900 година според статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) населението на Градешница е 1250 души, от които 300 българи-мохамедани, 700 турци и 250 цигани.

В 1931 година е признато за самостоятелно село с името Градешница, а в 1934 година двете махали са обявени за отделни селища – Горна и Долна Градешница.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Редовни събития 
Всяка година в началото на месец октомври се провежда събор в чест на деня на плодородието.
Всяка година на 6 май се дава курбан в църквата на с. Долна Градешница.

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Кресна
Горчево

Го̀рчево е село в Югозападна България. То се намира в община Петрич, област Благоевград.

География 
Село Горчево се намира в планински район.

История 
Всички местни християни са под ведомството на Българската екзархия. По данни на секретаря на Екзархията Димитър Мишев („La Macédoine et sa Population Chrétienne“) в 1905 година в Горчево (Gortchevo) има 160 българи екзархисти.

При избухването на Балканската война в 1912 година един човек от Горчево е доброволец в Македоно-одринското опълчение.

До 1947 година Горчево е махала на бившето сборно село Игуменец.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Личности 
Родени в Горчево
  Марко Трайков, македоно-одрински опълченец, четата на Миладин Тренчев

Бележки 

Села в област Благоевград
Населени места в община Петрич
Крънджилица

Кръ̀нджилица е село в Югозападна България. То се намира в община Петрич, област Благоевград.

География
Село Крънджилица се намира в планински район в северните склонове на Огражден планина.

История 
В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Кринджилица (Crinjilitza) е посочено като село със 17 домакинства и 53 жители българи.

Към 1900 г. според статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) населението на село Кранджилица (Крижилница) брои общо 285 българи.

Всички християни от селото са под ведомството на Българската екзархия. По данни на секретаря на Екзархията Димитър Мишев („La Macédoine et sa Population Chrétienne“) в 1905 година в Кринджилици (Krindjilitzi) има 192 българи екзархисти.

През 1911 година в селото е осветена църквата „Св. св. Кирил и Методий“, чийто строителство приключва само за една година. Първият свещеник на храма е отец Димитър Чиплаковски от Берово, който служи тук от 1911 до 1917 година.

При избухването на Балканската война един човек от Крънджилица е доброволец в Македоно-одринското опълчение.

Население

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Бележки

Външни препратки 
 С водосвет и курбан над 500 души честваха 100 г. юбилей на черквата „Св. св. Кирил и Методий“

Села в област Благоевград
Населени места в община Петрич
Тополка

Тополка е село в Южна България. То се намира в община Крумовград, област Кърджали.

География 
Село Тополка се намира в планински район.

Външни препратки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Крумовград
Хисар (село)

Хисар е село в Южна България. То се намира в община Крумовград, област Кърджали.

География 
Село Хисар се намира в планински район.

Други 
Писателят Сабри Ибрахимов е роден в селото. (1937)

Външни препратки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Крумовград
Храстово

Храстово е село в Южна България. То се намира в община Крумовград, област Кърджали.

География 
Село Храстово се намира в планински район.

Външни препратки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Крумовград
Чал

Чал е село в Южна България. То се намира в община Крумовград, област Кърджали.

География 
Село Чал се намира в планински район.

Външни препратки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Крумовград
Черничево

Името Черничево носят две български села:

 Черничево, област Кърджали
 Черничево, област Пловдив
Чернооки

Чернооки е село в Южна България. То се намира в община Крумовград, област Кърджали.

География 
Село Чернооки се намира в планински район.

Външни препратки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Крумовград
Стражец

Името Стражец носят две български села:

 Стражец, област Кърджали
 Стражец, област Разград
Айрово

Айрово е село в Южна България. То се намира в община Кърджали, област Кърджали.

География 
Селото се намира в планински район.

Бележки

Външни препратки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Кърджали
Багра (село)

Багра е село в Южна България. То се намира в община Кърджали, област Кърджали.

География 
Село Багра се намира в планински район.

Бележки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Кърджали
Бащино

Името Бащино носят три български села:

 Бащино (Област Кърджали)
 Бащино (Област Силистра)
 Бащино (Област Стара Загора)
Бели пласт

Бели пласт е село в Южна България, област Кърджали, община Кърджали.

География 
Село Бели пласт е разположено в Родопите. Намира се на 17 километра североизточно от град Кърджали.

История

Забележителности 
 Скален зеолитов феномен Каменни гъби.

Източници 

Села в област Кърджали
Населени места в община Кърджали
Бленика

Бленика е село в Южна България. То се намира в община Кърджали, област Кърджали.

География 
Село Бленика се намира в планински район.

Религии 
Ислям.

Бележки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Кърджали
Божак

Божак е село в Южна България. То се намира в община Кърджали, област Кърджали.

География 
Село Божак се намира в планински район.

Бележки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Кърджали
Бойно

Бойно е село в Южна България. То се намира в община Кърджали, област Кърджали.

География 
Село Бойно се намира в планински район.

Източници 

Села в област Кърджали
Населени места в община Кърджали