alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Градешница

Градѐшница (старо име Градишница) е село в Северозападна България. То се намира в община Криводол, област Враца.

География 
Градешница се намира на 38 км северозападно от Враца. През селото тече малка река, която е десен приток на Огоста. Съседни села са Лесура (на изток), Баурене (на юг), Бели Брег (на запад) и Громшин (на север).

История 
Районът на Градешница е богат на археологически находки, които свидетелстват за наличие на човешки общества още в ранната новокаменна епоха (шесто хилядолетие пр.н.е.).

На територията на селското землище са открити три праисторически селища: от ранния неолит (в местността „Градището“), от късния неолит (в местността „Луканово дърво“) и укрепено многослойно селище от стар неолит (в местността „Мало поле“). Последното е представител на локалната самобитна цивилизация, наречена в археологията „Култура Градешница“ (обхваща Северозападна България и Югозападна Румъния). Там са намерени глинени съдове с характерни оригинални форми, богата колекция от глинена пластика – човешки и животински фигури, жертвеници и модели на праисторически жилища. Особен интерес представляват глинени плочки с врязани писмени знаци от V хил. пр.н.е., които са важен източник за историята на Европа в края на неолита и за пра-писмото, познато като дунавска протописменост.

В село Градешница, при археологически разкопки, водени от Богдан Николов през 60-те години, e открита керамична плочка, за чиито протописмени знаци се предполага, че са поне с 1000 години по-стари от шумерското Клинописно писмо и Египетски йероглиф. Малката керамична плочка с най-ранната протописменост преобръща познатите представи за хронологията на световната писменост. Може да бъде видяна в Регионален исторически музей (Враца) под инвентарен номер А-2700.

В местността „Калето“ са открити развалини на крепост от късноримската и раннобългарската епохи. Крепостта е съществувала и през Второто българско царство и е разрушена при османското нашествие. Непосредствено до крепостта е разкрито раннобългарско селище с некропол, а на 2 км северозападно е манастирът „Св. Йоан Предтеча“ от 1861 г.

Името на селото се среща в османски документ от 1666 г., който свидетелства, че селото е заварено с това наименование при османското нашествие.

При първото преброяване след Освобождението селото има 569 жители. При избухването на Балканската война през 1912 година двама души от Градешница са доброволци в Македоно-одринското опълчение. Във Втората световна война участват около 150 човека от Градешница, двама от тях загиват.

Културни и природни забележителности 
На 1,5 км северозападно от селото се намира Градешкият манастир.

През 50-те години на XIX в. местните свещеници – поп Цвятко и поп Камен – откриват килийно училище. През 1864 г. то става светско. През 1921 г. е открита прогимназия към началното училище.

През 1927 г. е създадено народното читалище „Бъдеще“ (1927 г.).

Бележки 

Села в област Враца
Населени места в община Криводол
Добруша

Добру̀ша е село в Северозападна България. То се намира в община Криводол, област Враца.

География 
Добруша е едно от най-малките села на региона и лежи в най-западната му част. Граничи със селата: Ракево, Градешница, Бели бряг, Охрид, Палилула и Липен. Разположено е върху склоновете на скалиста карстова местност и 600–700 m от десния бряг на река Ботуня, на осем километра от град Бойчиновци, където тя се влива в река Огоста. Югозападно на 564 m надморска височина се намира местността „Пъстрина“. Самото поречие на река Ботуня е на 50 m надморска височина. На североизток е възвишението, наречено „Бауренска могила“.

Редовни събития 
Традиционният събор на селото се провежда всяка предпоследна седмица на месец май.

Села в област Враца
Населени места в община Криводол
Лесура

Лѐсура е село в Северозападна България. То се намира в община Криводол, област Враца.

География 
 Село Лесура се намира на 35 км северно от гр. Враца, по пътя за Чирен, Девене, Три Кладенци, Лесура. Село Лесура граничи със селата Три Кладенци, Галатин, Градешница, Фурени с. Баурене.

История 
Халколитно укрепено селище „Голата могила“ се намира на 3.33 km западно по права линия от центъра на село Лесура. На площ от около 4 дка на естествено укрепено място, скалист конусообразен хълм, заобиколен от север,запад и юг от река Галатинска бара, се намират останки от края на халколита. Крепостта е имала приблизително правоъгълен план. Входът е от изток. Антична крепост „Градище“/”Калето” се намира на 0.79 km югоизточно по права линия от центъра на село Лесура. Крепостта се простира на площ около 3 дка. От запад, север и юг е оградена със стръмни скални скатове, а от изток със землен вал. Вероятно крепостта е завладяна по време на османското нашествие в региона. Тази крепост е била част от Видинското царство което е завладяно през 1396 година, но по нови изследвания през 1422 година, когато умира сина на Иван Срацимир, Константин II Асен в Белград на 53 годишна възраст. Крепостта е в близост до крепостта при село Чирен крепост Градище, която е от римско време, тя запада след като се образува крепост при прохода Вратцата.

Културни и природни забележителности 
 Калето.
 Пуров чукар.
 Манастира, язовир Гайтан.
 Ръсовец, Чълкова дрънка, Врълото, Зли дол, Ливагето
 Голата могила.

Обществени институции 
В селото има читалище с действащ любителски певчески хор, детска градина, голямо училище то носи името на националния герой Васил Левски, стадион и бензиностанция.

Редовни събития 
 Селски събор – последната събота и неделя на месец октомври.
 Селски пазар – всеки вторник

Други 
През 80-те години футболния отбор с име „Червено знаме“ воден от легендата на ФК „Ботев“ Враца Николай Пенков с помощник-треньор Кирко Кирков достига до 2-ро място в „А“ окръжна футболна група. Поради липса на парични средства отбора се отказва от участие в първенството на Северозападната „В“ група.

Външни препратки 
facebook Lesura

Официален сайт на село Лесура

Села в област Враца
Населени места в община Криводол
Осен

Името Осен носят три български села:

 Осен (Област Враца)
 Осен (Област Силистра)
 Осен (Област Търговище)
Уровене

Уро̀вене или У̀рвене е село в Северозападна България. То се намира в община Криводол, област Враца.

География 
Село Уровене се намира на 25 км северозападно от Враца и на 5 км южно от Криводол. Релефът е равнинен. През селото тече малка река, която е ляв приток на Ботуня. Съседни села са Големо Бабино (на изток), Сумер и Стубел (на юг), Липен (на запад) и Ракево (на север). Според данните от последното преброяване в селото живеят 171 души.

История 
На запад от селото са открити останки от тракийско селище от желязната епоха, а на север – римски гробници и мавзолей от II в. Мавзолеят е уникален за България – единственият открит мавзолей от римската епоха в нашите земи. Представлява осмоъгълна каменна постройка с крипта, която има полусферичен свод и три полуцилиндрични погребални ниши. Наблизо в местността Росненец са открити и развалини на голяма римска вила рустика, съществувала между II и IV в.

На запад от днешното село е имало и раннобългарско селище в периода преди османските завоевания.

Според изследователя Богдан Николов името на селото е жителско име, т.е. показва, че това са жителите на Урвен (от старобългарската дума „оуръв“). Със същия произход е името на крепостите с име Урвич.

През 2013 г. е открит първият параклис в селото, построен изцяло с дарителски средства.

Източници 

Села в област Враца
Населени места в община Криводол
Брусен

Името Брусен носят две български села:

 Брусен, област Враца
 Брусен, област София
Горна Бешовица

Го̀рна Бешовѝца е село в Северозападна България, област Враца, община Мездра

География 
Село Горна Бешовица е разположено в източната част на територията на община Мездра. Характеризира се с пресечено-хълмист терен и надморска височина 400 м.

Намира се на 30 км източно от Враца. До селото тече рекичката Косматица, ляв приток на р. Искър. Съседни села са Долна Бешовица (на изток), Старо село и Царевец (на юг), Кален (на запад) и Цаконица (на север).

Климатът е умерено-континентален със средна годишна температура от 43С, 811 литра на квадратен метър годишна сума на валежите и 72% относителна влажност на въздуха. Преобладават северозападни ветрове.

Почвите са с различен състав-кафяви и сиви горски. Почвените и климатичните условия позволяват отглеждането на царевица, пшеница, слънчоглед, ечемик. Обработваемите земи са около 11 000 дка.

Населението е в предимно пенсионна възраст – над 70%, учащи – 10%.

Преобладават хората с основно и начално образование. Възрастта предопределя и поминъка на селото – полевъдство и животновъдство. В селото има една регистрирана кооперация със засети площи ечемик – 350 дка., ръж – 170 дка, жито – 1000 дка.

В землището на селото се намира язовир с площ от 57,512 дка.

История 
Западно от селото са открити останките на селище от неолита, разкрити съвсем случайно при изкопни работи за язовирната стена. Намерени са кремъчни и каменни оръдия на труда и глинени съдове, рисувани с многоцветна земна охра. Центърът на днешното село Горна Бешовица лежи върху културен пласт от многовековно тракийско селище. През епохата на римското владичество някои от тракийските жители на това селище са служили като наемници в римската войска. Южно от селото върху височината Градището са развалините на антична крепост, която е използвана и през времето на българското средновековие.

В един османски документ от средата на XV в. е отразено, че част от жителите на селото са войнугани. Те са записани като войнугани в османските регистри от 1548 г., от втората половина на XVI в. и от началото на XVIII в. Интерес представляват старинните лични имена, които свидетелстват, че в селото още през XVI в. е имало църква и свещеник. Днешната църква на Горна Бешовица, строена през 1863 г., има оригинални каменни релефи, с които е украсена камената ѝ фасада, а иконостаса и иконите са рисувани от местен самобитен майстор зограф.

И двете села Горна и Долна Бешовица са образувани преди XIV в. и с тези имена са заварени от османските нашественици, но изследователите не са определили кое от тях е възникнало по-рано през българското средновековие.

Култура 
В центъра на селото се намира църквата „Св. Димитър“, построена още преди Освобождението на България и обявена за архитектурен паметник на културата.

На югозапад от селото се намира праисторическо селище, обявено за паметник на културата.

Личности 
 Родени в селото
 Иван Фунев (1900 – 1983), скулптор и художник
Йонислав Йотов, рапър

Източници 

Села в област Враца
Населени места в община Мездра
Горна Кремена

Го̀рна Кремѐна е село в Северозападна България. То се намира в община Мездра, област Враца.

География 
Селото се намира на 17 км източно от Враца, по склоновете на стръмен каменист дол около голям карстов извор. В съседство са селата Долна Кремена (на изток), Крапец и Върбешница (на запад), на юг е гр. Мездра, а на север – рид Веслец.

История 
В района на селото са разкрити останки от праисторическо селище, датиращо от новокаменната епоха. Чрез археологически разкопки през 1973 г. е проучено укрепеното селище в местността Заминец – западно от с. Горна Кремена. От богатия археологически материал, намерен при разкопките, се установява, че праисторическото селище в Заминец е заселвано на три пъти през края на медно-каменната епоха и три пъти е било опожарявано. 

При археологически разкопки през 1981 г. е проучена и Сенюва могила до селото. В могилата е разкрита зидана от камък тракийска гробница, която е празна (кенотаф). Това показва, че тракиецът е загинал на война и трупът не е бил намерен. Но като аристократ му се е полагала гробница и могила и тя му е била издигната.

Двете села Горна и Долна Кремена са заварени от османските нашественици в края на XIV век с днешните си имена, което свидетелства, че са съществували като населени места през Средновековието. Във вековете на робството поради чумни епидемии, бедствия и липса на обществена сигурност горнокременчени са живели временно в пещерата Диненица, в местностите Селището и Шумака. В края на XVIII в. селото е опожарено от кърджалийски банди и дълго време жителите му се укривали в пущинаците и из горите на рид Веслец.

През 1876 г. в селото е образуван таен революционен комитет  и членовете му сами изработили черешово топче.

По време на терора, последвал Деветосептемврийския преврат от 1944 година, в близост до селото комунистите извършват масово избиване на свои противници от цяло Врачанско.

Личности 
 Родени в Горна Кремена
 Никола Вълчев – четник в Ботевата чета; осъден от турския извънреден съд на заточение в окови за 5 години и починал в тъмницата на Истанбул.
 Иван Тодоров – Горуня

Бележки 

Села в област Враца
Населени места в община Мездра
Дърманци

Дърмàнци е село в Северозападна България, община Мездра, област Враца.

География 
Село Дърманци се намира на около 16 km югоизточно от областния център Враца и около 2 km южно от общинския център Мездра. Разположено е в Западния Предбалкан, в подножието на северозападните разклонения на планинския рид Гола глава и прехода към Мездренската хълмиста област, откъм десния бряг на река Искър при излизането ѝ от Искърския пролом, на около километър източно и южно от реката, която на това място прави десен завой на изток. Надморската височина при църквата в селото е около 233 m и нараства към възвишенията на изток.

Климатът е умереноконтинентален, почвите в землището са предимно алувиално-ливадни и сиви горски.

Общински път свързва Дърманци с минаващия западно покрай селото първокласен републикански път I-1 (част от Европейски път Е79) и по него на север – с Мездра, а на изток води към селата Лик, Ослен Криводол, Синьо бърдо и други.

Землището на село Дърманци граничи със землищата на: град Мездра на север; село Брусен на изток; село Лик на югоизток; село Типченица на юг; село Ребърково на югозапад; село Крета на запад.

Населението на село Дърманци наброява 802 души при преброяването към 1934 г., 489 – към 1985 г. и 316 (по текущата демографска статистика за населението) – към 2020 г.

При преброяването на населението към 1 февруари 2011 г., от обща численост 356 лица, за 337 лица е посочена принадлежност към „българска“ етническа група, а за останалите не е даден отговор.

История 
Дърманци е средновековно българско селище; споменава се в турски документи от 15 век (1435 г.). През годините селото сменя местоположението си три пъти. Преди Освобождението в селото е открито килийно училище в къщата на учителя Тодор Николчов. През 1952 г. се построява сграда на читалището. През 1961 г. в селото се създава женски народен хор..

На 10 март 2013 г. в Дърманци се открива храм „Свети Софроний – Епископ Врачански“.

Обществени институции 
Село Дърманци към 2022 г. е център на кметство Дърманци.

В село Дърманци към 2022 г. има:
 действащо читалище „Подем – 1926 – Дърманци“;
 православна църква „Свети Софроний – Епископ Врачански“;

Редовни събития 
Всяка година се провежда празник на селото в последната събота от месец юни.

Личности 
 Родени в Дърманци
  Веселка Янкова, основателка на женската фолклорна група, печелила редица награди
  Димитър Македонски (1914 – 1993), български художник, по произход от Костурско
  Иван Вутов (р. 1944), български футболист

 Починали в Дърманци
  Димитър Иванов Николов, наречен Македонски (1861/62 – 1917), български революционер и строител
  Иракли Димитров Николов Македонски (11 юли 1885 – 5 март 1954), български просветен деец, учител и училищен инспектор в Искърския край, кмет на Дърманци и на Рашково

Източници

Външни препратки 
 Топографска карта, мащаб 1:100000 Картен лист: K-34-036

Села в област Враца
Населени места в община Мездра
Злидол

Злѝдол е село в Северозападна България, община Мездра, област Враца.

География 
Село Злидол се намира на около 14 km юг-югозападно от областния център Враца и около 17 km запад-югозападно от общинския център Мездра. Разположено е в северната част на Искърския пролом в Стара планина, южно от река Искър, в долината на малък неин десен приток. Надморската височина в селото при моста над Искър е около 304 m и нараства на юг по пътя в долината на притока до около 390 m.

Отвъд Искър, откъм левия бряг на реката минават второкласният републикански път II-16 и железопътната линия София – Горна Оряховица – Варна.

Землището на село Злидол граничи със землищата на: село Елисейна на запад и север; село Зверино на североизток; село Оселна на изток и югоизток; село Еленов дол на юг; село Габровница на югозапад и запад.

Населението на село Злидол, наброявало 196 души при преброяването към 1934 г., нараства до 280 към 1965 г. и през следващите години намалява до 81 (по текущата демографска статистика за населението) към 2020 г.

При преброяването на населението към 1 февруари 2011 г., от обща численост 121 лица, за 119 лица е посочена принадлежност към „българска“ етническа група..

История 
В Зли дол се е състояла последната битка на част от разбитата Ботева чета.

Редовни събития 
Празник на селото септември. Курбан за здраве.

Бележки

Външни препратки 
 Топографска карта, мащаб 1:100000 Картен лист: K-34-036
 Радио и телевизия в Злидол 

Села в област Враца
Населени места в община Мездра
Игнатица

Игна̀тица е село в Северозападна България. То се намира в община Мездра, област Враца.

География 
Село Игнатица се намира в планински район, южно от река Искър. Единственият официален път до него е от Зверино. Неотбелязаното на картите продължение на този път пресича вододелния хребет между реките Искър и Бебреш и излиза в близост до село Рашково. Този път, макар и асфалтов, не е винаги проходим, отделни участъци се нуждаят от възстановяване след поройни валежи.

История 
Според легендите, името на селото идва от името на отдавна живял там ковач – Игнат. Според преданието, съпругата на Игнат била изключително красива жена и когато съселяните отивали при ковача, те казвали, че отиват при Игнатица, т.е. при жената на Игнат, и оттам дошло и името на селото.

Религии 
 Църква „Св. Игнатий Богоносец“, вдигната с дарения на местни жители и фирми. Строителните дейности се извършват предимно с доброволния труд на жителите на селото и наетите по програмата за временна заетост в Игнатица. Осветена и открита на 20.12.2007 година.

Редовни събития 
Както всяко село, така и Игнатица има своите празници, оброци и събори. Почитат се много от църковните празнаци.
 Почита се началото на пролетта.
 Оброк в местността Ливадище, в края на юни. Съпроводен е от музика, веселба и гощавка.
 В първата събота от август има събор на планината Ржана. На този събор се изкачва много високо в планината, за няколко дни на палатки, и се палят огньове.
 Местните зачитат оброчището в местността Преслоп.

Личности 
 Илия Ненчев, юрист, кмет на Битоля по време на българското управление през Втората световна война

Външни препратки 

Села в област Враца
Населени места в община Мездра
Кален

Ка̀лен е село в Северозападна България, община Мездра, област Враца.

География 
Село Кален се намира на около 18 km източно от областния център Враца, около 9 km североизточно от общинския център Мездра и около 14 km северозападно от град Роман. Разположено е в Западния Предбалкан, планинския рид Веслец, предимно по северния склон на плитката долина, в която в източния край на селото има началото си река Косматица, ляв приток на река Искър. Надморската височина в центъра на селото е около 493 m, нараства на север до около 540 – 560 m, намалява в източната част на долинното дъно до около 460 m и на югоизток по южния долинен склон отново нараства – до около 510 m.

През село Кален минава третокласният републикански път III-103, водещ на югозапад през селата Горна Кремена и Долна Кремена до Мездра, а на изток през селата Горна Бешовица и Долна Бешовица – към град Роман. В центъра на селото от него се отклонява на североизток общински път до село Цаконица.

Землището на село Кален граничи със землищата на: село Тишевица на север; село Горна Бешовица на североизток и изток; село Цаконица на североизток; село Царевец на юг; село Горна Кремена на запад.

Населението на село Кален, наброявало 819 души при преброяването към 1934 г., намалява до 253 към 1985 г. и 84 (по текущата демографска статистика за населението) към 2020 г.

При преброяването на населението към 1 февруари 2011 г., от обща численост 107 лица, за 105 лица е посочена принадлежност към „българска“ етническа група.

Забележителности 
В селото има:
 паметник, построен край пътя за Горна Бешовица от местен дарител в чест на 26-те войници от селото, загинали през Балканската война. открит през 2006 г.
 действащ параклис „Свети Георги Победоносец“, построен на хълма Бахча, осветен през 2014 г.

На площада в селото се намират бившето кметство, пощенската станция, магазин. В селото има и действащо заведение за хранене.

Транспорт 
Всяка сутрин има автобуси до Мездра и до София; спирката се намира срещу паметника на пътя към Горна Бешовица.

Бележки

Външни препратки 
 Топографска карта, мащаб 1:100000 Картен лист: K-34-036
 Западна Стара планина. Географска карта

Села в област Враца
Населени места в община Мездра
Крапец

Името Крапец носят две български села:

 Крапец (Област Враца)
 Крапец (Област Добрич)
 Крапец, бивше село в Пернишко
Крета

Името Крета носят две български села:

 Крета, област Враца
 Крета, област Плевен
Лик (село)

Лик е село в Северозападна България, община Мездра, област Враца.

География 
Село Лик се намира на около 21 km югоизточно от областния център Враца и около 7 km юг-югоизточно от общинския център Мездра. Разположено е в Западния Предбалкан, в северните разклонения на планинския рид Гола глава. Надморската височина в центъра на селото при църквата е около 282 m. През източния край на село Лик протича в посока от юг към север Лишка река – десен приток на река Искър, която приема и водите на протичащ през селото от запад свой ляв приток (срещан с името Бреложнишка река).

Общинският път, минаващ през село Лик, води на северозапад през село Дърманци към връзка с първокласния републикански път I-1 (част от Европейски път Е79) и по него на север към Мездра, а на североизток към селата Ослен Криводол, Синьо бърдо и други.

Землището на село Лик граничи със землищата на: село Брусен на север; село Царевец на североизток; село Ослен Криводол на изток; село Липница на юг; село Типченица на югозапад; село Дърманци на запад.

Населението на село Лик, наброявало 1694 души при преброяването към 1934 г., намалява до 784 към 1985 г. и 278 (по текущата демографска статистика за населението) към 2020 г.

При преброяването на населението към 1 февруари 2011 г., от обща численост 391 лица, за 379 лица е посочена принадлежност към „българска“ етническа група.

История 
През 1873 г. Васил Левски основава революционен комитет. Това става в къщата на Нецо, която и до днес е запазена. На фасадата има надпис, удостоверяващ събитието. В близост до селото е местността Креща, през средновековието там е имало крепост, която е била разрушена от турците.

Килийно училище в село Лик е основано през 1866 г. Училищна сграда е построена през 1891 г. Учебните занимания са прекъснати по време на Балканската война. От 1921 г. училището става прогимназия. През 1951 г. започва строежът на ново училище, което действа от учебната 1954/1955 г. През 1962 г. към училището е открито общежитие за учениците от село Ослен Криводол. През 1965 – 1966 г. в селото е построена нова училищна сграда. През 1973 г. към училището е открит интернат за морално застрашени деца и училището е преобразувано на Основно училище – интернат „Климент Охридски“. Части от сградата са преустроени за спални и други помощни помещения. През 1989 г. Основно училище „Климент Охридски“ е преобразувано в Социално – педагогически интернат към Министерството на образованието и науката. В интерната се обучават 80 деца, включително деца от селото. През 2013 г. Социално – педагогическият интернат в село Лик е закрит.

Обществени институции 
Село Лик към 2022 г. е център на кметство Лик.

В село Лик към 2022 г. има:
 действащо читалище „Наука – 1919“;
 православна църква „Свети Атанасий Велики“;
 пощенска станция.

Редовни събития 
Съборът на селото е на 16 май. Всяка година се прави точно на деня.

Бележки

Външни препратки 
 Радио и телевизия в Лик
 Топографска карта, мащаб 1:100000 Картен лист: K-34-036

Села в област Враца
Населени места в община Мездра
Лютидол

Лю̀тидол е село в Северозападна България, община Мездра, област Враца.

География 
Село Лютидол се намира на около 20 km юг-югоизточно от областния център Враца, около 9 km юг-югозападно от общинския център Мездра и около 20 km север-северозападно от Ботевград. Разположено е северозападно от предбалканския планински рид Гола глава, по спускащите се на север разклонения на Ржана планина – част от Западна Стара планина – между долините на Малката река (десен приток на Искър) и на Клисурската река (ляв приток на Малката река). Надморската височина в Лютидол при сградата на пощенската станция край Клисурската река в западната част на селото е около 396 m, при църквата в гробищата на селото е около 440 m, а в долината на Малката река в източната част на селото намалява до около 370 m.

През източния край на селото минава в направление север – юг първокласният републикански път I-1 (част от Европейски път Е79), а през централната част минава също в направление север – юг третокласният републикански път III-161.

Землището на село Лютидол граничи със землищата на: село Ребърково на северозапад и север; село Типченица на изток; село Липница на югоизток; село Новачене на юг; село Рашково на юг; село Лютиброд на запад.

В землището на Лютидол се намира язовир Острог

Населението на село Лютидол, наброявало 1359 души при преброяването към 1934 г., намалява до 514 към 1985 г. и 171 (по текущата демографска статистика за населението) към 2020 г.

При преброяването на населението към 1 февруари 2011 г., от обща численост 255 лица, за 251 лица е посочена българска етническа принадлежност.

История 

Смята се, че в землището на Люти дол е имало селище още преди н.е. В по-късен етап тези земи са населявани от трибалите, а след това-кутригурите. Първият писмен източник, където е споменато селото, са турски регистри от 1515 г., в които „Люти дол-тимар на местния владетел Пири; част от Врачанската кааза, включена в Никополския санджак.“

Културни и природни забележителности 
Намира се в карстов район с множество пещери и извори

Редовни събития 
Събор, Задушница

Събора на селото е около Архангеловден

В околностите на Люти дол има местност – ливади и гори, която се нарича „Мъртвите ливади“ и друга – „Селището“ – там, дето се намирало някога старото село Лаката. Тези имена са останали в народната памет като тъжен белег за нещастието, сполетяло хората от това село много отдавна.

Бележки

Външни препратки 
 Официален сайт на село Лютидол, към юли 2022 г.
 Радио и телевизия в Лютидол 
 „Историята на с. ЛЮТИ-ДОЛЪ (Врачанско)“ – Доно Ивановъ 1943 г.
 „Село ЛЮТИ-ДОЛ“ – Радко Дамянов 1990 г.
 „Историята на с. ЛЮТИ-ДОЛ“ – о.р.полк Атанасов 2005 г.
 Топографска карта, мащаб 1:100000 Картен лист: K-34-036
 Западна Стара планина. Географска карта

Села в област Враца
Населени места в община Мездра
Моравица

Моравица може да се отнася за:
 Моравица – село в Област Враца, община Мездра
 Моравица – село в Област Търговище, община Антоново
 Моравица – туристическа хижа в Пирин
 Моравица – манастир в Сърбия
 Моравица – селска гмина (община) в Полша, Швентокшиско войводство, Келецки окръг
 Голийска Моравица (или само Моравица) - река в Западна Сърбия, приток на Западна Морава
 Соколбанска Моравица – река в Източна Сърбия
 Стара Моравица – село във Войводина, Сърбия

Вижте също 
 Моравище (Моровиск) - средновековно българско селище на устието на река Морава в Дунав, седалище на епархия на Охридската архиепископия
Оселна

Името Оселна носят две български села:

 Оселна, област Враца
 Оселна, област София
Очиндол

За селото наричано до 1950 г. Учин дол, вижте Тодорово

Очѝндол (срещано и като Очин дол; към 1 януари 1881 г. – Очин-Дол)) е село в Северозападна България, община Мездра, област Враца.

География 
Село Очиндол се намира на около 13 km юг-югозападно от областния център Враца, около 20 km запад-югозападно от общинския център Мездра и около 3 km север-северозападно от село Елисейна. Разположено е в Западна Стара планина, в южните разклонения на Врачанската планина, на стръмен долинен терен с общ наклон на юг към Искърския пролом. Надморската височина в центъра на селото при сградата на кметството е около 596 m.

Общински път на юг свързва селото с второкласния републикански път II-16.

Землището на село Очиндол граничи със землищата на: село Миланово на север; село Згориград на север; село Челопек на североизток; село Зверино на североизток и изток; село Елисейна на югоизток; село Габровница на югозапад; село Оплетня на запад и северозапад.

Населението на село Очиндол, наброявало 874 души при преброяването към 1934 г. и намаляло до 296 към 1985 г., наброява 121 (по текущата демографска статистика за населението) към 2020 г.

При преброяването на населението към 1 февруари 2011 г., от обща численост 165 лица, за 165 лица е посочена принадлежност към „българска“ етническа група.

История 
В Късната Античност и Средновековието на мястото на днешното село съществува значително селище. Открити са останки от късноантична църква с особена кръстовидна форма.

Към юли 2022 г. село Очиндол е център на кметство Очиндол.

Културни и природни забележителности 
Паметник на Дядо Йоцо е открит през 2005 г. на скалите срещу жп линията в Искърския пролом.

От селото тръгват няколко екопътеки.

Други

Източници

Външни препратки 
Топографска карта, мащаб 1:100000 Картен лист: K-34-035
 Западна Стара планина. Географска карта

Села в област Враца
Населени места в община Мездра
Руска Бела

Ру̀ска Бѐла е село в Северозападна България. То се намира в община Мездра, област Враца.

География 

Село, което се намира на малък хълм по пътя между Мездра и Враца, с постоянни ЖП и автобусни връзки с градовете около него. Най-близкото село е Моравица. В Руска Бела се развива селскостопанска дейност.

Културни и природни забележителности 
 Църквата „Св. Архангел Михаил“

Редовни събития 
 Събор на селото – 20 ноември;
 Патронен празник на църква „Св. Архангел Михаил“ – 8 ноември (Архангеловден)

Личности 
 Асен Босев, автор на детско-юношеска литература и преводач (1913 – 1997)
 Никола Нанов Стоянов, четник от Ботевата чета според паметна плоча в селото, но нефигуриращ в списъка на ботевите четници на Захари Стоянов
 Асен Пешков (р. 1936), български офицер, генерал-майор от Държавна сигурност

Източници

Външни препратки 
 с.Руска Бела

Села в област Враца
Населени места в община Мездра
Старо село

Старо село може да се отнася за няколко села:

България 
 Старо село, област Враца;
 Старо село, област Ловеч;
 Старо село, област Перник;
 Старо село, област Силистра;
 Старо село, област Сливен;

Вижте също:
 Старосел, област Пловдив;

Босна и Херцеговина 
 Старо село, община Гламоч;
 Старо село, община Долни Вакуф;
 Старо село, община Калесия;

Република Македония 

 Старо село, община Брод;
 Старо село, община Йегуновце;

Сърбия 

 Старо село, община Велика Плана;
 Старо село, община Ягодина;
 Старо село, община Прокупле;

Хърватия 

 Старо село, Оточац;
 Старо село, Сисак;

Черна гора 

 Старо село, община Никшич.

Вижте също 
 Ново село
 Старое село
Царевец (пояснение)

Името Царевец може да се отнася за някой от следните географски обекти в България.

 Царевец – известен хълм във Велико Търново, някога главна крепост и столица на Втората българска държава

Села 
 Царевец (Област Велико Търново)
 Царевец (Област Враца)
 Царевец (Област Добрич)
 Царевец (Област Кърджали)
Войводово

Името Войводово носят две български села:

 Войводово, област Враца
 Войводово, област Хасково
Крушовица (пояснение)

Името Крушовица носят три български села:

 Крушовица, област Враца
 Крушовица, област Плевен
 Крушовица, Софийска област
Липница

Липница може да се отнася за:

 Село Липница (област Враца), България
 Село Липница (Софийска област), България
 Село Липница (община Книч), Сърбия
 Село Липница (община Лозница), Сърбия
 Село Липница (община Чачак), Сърбия
 Село Липница (окръг Кюстенджа), Румъния
Сараево (село)

Сара̀ево е село в Северозападна България. То се намира в община Мизия, област Враца.

География 
Разполага с жп спирка на вече закритата и демонтирана теснолинейка Червен бряг-Оряхово.

История

Личности 
 Янко Янкулов (р. 1934), български офицер, генерал-майор

Източници 

Села в област Враца
Населени места в община Мизия
Галово

Га̀лово е село в Северозападна България. То се намира в община Оряхово, област Враца.

География 
Село Галово се намира на 5 – 6 км.на юг от река Дунав, на 18 км югоизточно от гр. Оряхово. Разположено е на височина 100 – 150 м. по склоновете на голям дол. Климатът е умерено континентален, преобладават черноземните почви. Характерни ястия за селото са: пиле саламура, пиле лютика и сукана баница със сирене залята със сироп. Обредите и обичайте са: Коледуване и Лазаруване. Празнуване на Зарезан, Великден и Гергьовден. Характерни земеделски дейности – животновъдство и растениевъдство. Характерни занаяти – метларство.

История 
През античността тук е имало тракийско селище, в който живеят семействата на войската (на римския град и крепост Вариана). Из дворовете на селото постоянно се изравят предмети на изкуството и римски монети. В началото на Първото българско царство източно от днешното Галово е прокопан Островският окоп. На мястото на римската канаба се заселват със семействата си български войници, който охраняват окопа.

През Второто българско царство селото се е наричало Галово. Това е старобългарско лично име на човек, който се наричал Гало – „възчерен – черничък“ и суфиксът за селищно име – ОВО. При Окопа срещу Галово е намерен отлично запазен меч с бронзово кръстовище. Турските поробители в края на ХІV век са заварили селото с името Галово, през ХІV век селото е обезлюдена по неизвестни за сега причини. В следващите векове мястото на запустялото с. Галово останало да се нарича „Совата Галово“.

В 1865 година турската власт заселила в „Совата Галово“ татарски колонисти от полуостров Крим, и селото било наречено "Галово Татарлар. Но татарите избягали завинаги през есента на 1877 г.като чули, че руска войска обсажда Плевен. В 1880 г. в Совата Галово дошли първите семейства от българи от припланинските села. Скоро след тях идват още заселници от Белослатинско и Врачанско и селото бързо нараснало. С височайши царски указ в 1881 година се разрешава заселването на с. Галово и в същата година се открива първото училище с пръв учител Ставри Атанасов от Македония.

При избухването на Балканската война през 1912 година трима души от Галово са доброволци в Македоно-одринското опълчение.

Историческа забележителност в селото е паметника на Петруш Климентов Петрушев – син на дядо Климо Опълченеца. Като природна даденост са и четирите броя чешми с чиста изворна вода. Селото е обградено с акациеви дървета, богато е на много билки като липа, базовина, бял равнец, жълт кантарион, маточина, мащерка и много други. Ловните полета се обитават от диви свине, заек, фазан, пъдпъдък, яребица и гривяк.

Население 
Според преброяването през 2021 година селото има 160 жители.

Бележки 

Села в област Враца
Населени места в община Оряхово
Горни Вадин

Го̀рни Вадѝн е село в северозападна България. Намира се в община Оряхово, област Враца.

География 
Селото е разположено в пресечена местност на брега на река Дунав. Отстои на 134 km североизточно от София и на 34 km югоизточно от Оряхово. Съседни населени места са Долни Вадин (на изток), Ставерци и Кнежа (на юг) и Остров (на запад). Отглеждат се зърнени култури и лозя, развива се животновъдство и пчеларство.

История 
До Освобождението селото е било част от днешното село Долни Вадин под името Вадин. С разрастването на селото двете махали (Горна и Долна) на Вадин се обособяват като две села.

На запад от Горни Вадин има останки от тракийско селище от бронзовата епоха. В района са открити две запазени тракийски могили, както и отделни предмети – две бронзови закопчалки за дрехи (фибули) и сребърни римски монети.

По време на турското робство жители на тогавашното село Вадин няколко пъти преминават в Румъния, където пребивават продължително. Връщането им в селото води до неговото внезапно нарастване и обособяване на нова махала (Нови, впоследствие Горни Вадин), която след Освобождението става самостоятелна административна единица.

Религии 
Православно християнство.

Обществени институции 
 Кметство „село Горни Вадин“

Културни и природни забележителности 
 На самия бряг на Дунав съществува дига, на която е издигнат паметник.
 На километър от селото се намира осветен каменен блок, наречен „кятра корбанули“ (оброчен камък), свързан със стара местна традиция.
 Няколко минерални извора и чешми. Има изоставено пристанище, превърнато в рибарски кей.
 На запад от селото в посока село Остров се намира местността Леденика с лозя и градини.

Редовни събития 
 Всяка година се празнува събор на 10 септември, който продължава няколко дни. На това събитие присъстват множество гости от други краища на България и света.
 Ивановден и Йордановден са известни с това, че млади хора обличат кукерски костюми и обикалят селото за здраве.

Личности 
 Мария Иванова Възланова

Кухня 
Жителите на селото се гордеят с традиционните „влашка саламура“ или „моричика“ (прави се от риба или от пиле), „мамалига“, домашни питки „лютика“. Обичайни гозби са също каша от коприва, рибени ястия, кюфтета от дунавски миди („скойки“).

Източници

Външни препратки 
 Официален сайт на селото

Села в област Враца
Населени места в община Оряхово
Лесковец

Лесковец може да се отнася за:

 село Лесковец (област Враца), България
 село Лесковец (област Монтана), България
 село Лесковец (област Перник), България
 село Лесковец (дем Лерин), Гърция (на гръцки Лептокариес)
 село Лесковец, Словения

Вижте също 
 Лескоец
 Лесковац
 Лясковец
Остров (област Враца)

Остро̀в е село в Северозападна България. То се намира на брега на р. Дунав в община Оряхово, област Враца.

География 
Село Остров се намира в северозападния регион на България, на брега на река Дунав. Разделено е на няколко махали: влашка, българска, шопска и циганска. Разстоянието до Оряхово е 22 km, до Враца е 97 km, до Плевен – 65 km.

История 
От намерените на територията на селото антични предмети е установено, че от 1900 г. до 800 г. пр.н.е. там е съществувало тракийско селище.

През 1-ви в. сл. Хр. римляните построили много пътища и крепости. Крепостта при с. Остров римляните наричали Педонионе или Педоланис.

По времето на хан Тервел (701 – 718 г.) е изграден окоп като западна граница на Българската държава с Аварската държава. Той има дължина около 60 km, ширина 6 m и дълбочина около 4 m. Започва от река Дунав при село Остров и завършва между селата Габаре и Тлачене. След преместване на границите на запад по времето на траките заселниците са се преместили на острова и са се нарекли островчани. Името се е запазило и след падането на България под османска власт. Намерена е плоча със старобългарски надпис, от която става ясно, че преди падането на България под османска власт Остров е бил „град“ (крепост) и е носил днешното си име. По време на османската власт, след потушаването на въстанията, островчани се прехвърлят в румънското село Дъбулене и живеят там около 80 години. След това се връщат и водят битки с османлии, черкези, кърджалии, татари.

След подписването на Ньойския мирен договор поток от бежанци от откъснатите Западни покрайнини, отказали да търпят сръбския терор, се установява в селото и образува Шопската махала.

Религии 
Християнска.

Обществени институции 
Читалище „Просвета“ е основано през 1907 г. от учителя Вълчо Иванов и други учители (по данни на ЦДА).

Редовни събития 
 18 – 19 август – международна регата ТИД по поречието на река Дунав
 Фестивала на рибката и рибаря – последната събота от месец юли
 Последните събота и неделя на месец септември – събор

Личности 
 Родени в Остров
 Радослав Спасов (р. 1943), български кинооператор и кинорежисьор
 Борис Крумов (1928 – 2015), български писател

Литература 
През 1987 г. излиза от печат книга „Село Остров“ на издателство на Отечествения фронт с автори Петър Нинов и Коцо Петров

Други

Кухня 
Известна е местна рецепта за пълнен шаран.

Външни препратки 

Села в област Враца
Населени места в община Оряхово
Камено поле

Ка̀мено по̀ле е село в Северозападна България. То се намира в община Роман, област Враца.

География 
Село Камено поле се намира в Предбалкана на Северозападна България. То е разположено точно по средата между Червен бряг и Мездра. Добивът на мед и желязна руда е характерен за подобни скалисти места. През селото минава река Ръчене, която по пътя си образува много проломи и живописни образувания. Има много лечебни карстови извори. Към северния му край има много тракийски могили, и до днес обект на иманярски нашествия. В близост до селото има скални образувания, обявени за природни забележителности, и уникални пещери. Богатата природа на Камено поле има своите 3500 вида билки и стотиците квадратни метри борови гори.

История 
Според някои учени село Камено поле е селище от около 40 000 години. От древни времена е пазарен център. Става околия официално на 26 юни 1880 г. с Указ № 317. В селото най-известни родове са тези на Катираните и Ходжовците, които направили много за него, построявайки училище, здравен дом, библиотека и много чешми. Друг известен род са Тарилите.

В края на селището се намира старинна църква, сега полуразрушена, наричана „Пустата църква“. Селяните говорят, че някога Иван Асен II я е построил, и се разнасят легенди, че под основите ѝ е заровено прокълнато злато.

Училището е построено през 1835 г., има малка библиотека. Новата църква отваря врати през следващата 1836 година.

Камено поле се слави с пъстрите си носии, многобройните си танци и специфичните си песни. Най-известните народни танци са изпълнявани на селския площад чак до средата на 20 век. Селото се слави със своите хорà – Ганкино и Каменополско, които се съхраняват в Музея на народното творчество.

По Коледа обикалят селото коледарите, а на Еньовден се изпълняват по залез слънце обреди за здраве и плодородие. В селото съществува легенда за господарката на реката, която взима на всеки 100 години жертва от скалистия си нос.

На 15 януари 2007 се провежда референдум за отделяне на селото от Община Роман и присъединяване към Община Мездра.

Редовни събития 
Съборът на селото е на 22 март. Това е първият за годината събор в Северозападна България.

Галерия

Източници 

Села в област Враца
Населени места в община Роман
Курново

Курно̀во е село в Северозападна България. То се намира в община Роман, област Враца.

География

История 

Села в област Враца
Населени места в община Роман
Марково равнище

Ма̀рково равн̀ище е село в Северозападна България. То се намира в община Роман, област Враца.

География 
Село Марково равнище се намира в планински район. През него преминава малката рекичка Свин дол.

История 

Села в област Враца
Населени места в община Роман
Радовене

Ра̀довене е село в Северозападна България. То се намира в община Роман, област Враца.

География 
Село Радовене наброява около 400 жители и се намира на 5 км от общинския център – гр. Роман. Селото е разположено по поречието на река Беленска и на около 1 км от десния бряг на река Искър.

На около 1 km от селото е ЖП линията София – Варна, на която има ЖП спирка. С общинския център има и автобусна връзка.

История 
На северозапад от Радовене в местността Селището са останките от голямо средновековно селище. Според местното предание то е основано от Радо Войвода. Разкрити са средновековни християнски погребения от XIV в., (Миятев, К., Български могилни погребения от XIV в. при с. Радовене, Врачанско, ИАИ, т. V, 1928/29, с. 341).

Село Радовене се споменава с днешното си име в османски документ от средата на XV в. като ленно владение с 26 домакинства (ИБИ, т. XIII, с. 271). В османските регистри за войнагани от 1548 г. до първата половина на XVIII в. са вписани и имената на войнаганите от село Радовен. Срещат се и лични имена, които са вече изчезнали от употреба като Тервели, Батулин, Койно, Бодриян и др. (ИБИ, т. XX, с. 40 и 292). Името на село Радовене е жителско име. Жителите на село Радово са радовене, така, както жителите на Роман са романчене, на Бешовица – бешовичене и пр. Изглежда, че Радово се е наричало средновековното село в местността Селището, откъдето са дошли жителите на днешното село и те са го нарекли с жителското име Радовене.

В Освободителната война 1877 – 1878 г. от Радовене са опълченците Павел Дичев (1842 – 1901) и Филип Йолов (1851 – 1940).

Радовене е основано по време на османската власт и е разположено върху останките на римския град Мъньов. Непосредствено до селото са открити пещи за печене на керамика от римско време. В близост до пещите се намират могили, които не са проучени.

В землището на Радовене са били земите на врачанския възрожденец Димитраки Хаджитошев.

Културни и природни забележителности 
Пещерата „Пясъчница“ – 12 метра дължина.

Редовни събития 
 Петров ден – 12 юли
 Пролетен бал - 
 събор - 31 октомври и 1 ноември

Други 
Селото разполага с целодневна детска градина и училищна сграда. 
Има читалище с библиотека и киносалон.

Населението се занимава със земеделие, пчеларство, бране на билки и гъби.

Личности 
Починали в Радовене
 Йото Курташев (1911 – 1944), български партизанин

Литература 
 Хитов, Христо. Речник на говора на село Радовене, Врачанско, Българска диалектология, кн. IX, София 1979, с. 223 – 342

Източници 

Села в област Враца
Населени места в община Роман
Синьо бърдо

Сѝньо бъ̀рдо е село в Северозападна България. То се намира в община Роман, област Враца.

География 
Село Синьо бърдо се намира на около 20 километра от град Мездра и на около 22 километра от град Роман.

История 
В 1800 година е построена църквата „Свети Архангел Михаил“. Иконописта в храма е била дело на дебърския майстор Велко Илиев. Църквата е разрушена в 1964 година за построяване на училището.

Съборът на селото  е на  21 ноември.

Бележки 

Села в област Враца
Населени места в община Роман
Средни рът

Срѐдни ръ̀т е село в Северозападна България. То се намира в община Роман, област Враца. Намира се на около 90 км североизточно от град София и на около 35 км североизточно от град Ботевград.

География 
Село Средни рът се намира в планински район. Разположено е по поречието на река Малък Искър. Съседните села до село Средни рът са село Своде и село Караш. Разположен е на 15 км от град Роман, който е общински център.

История 
Селото е образувано от махалите Средни рът, Подлес, Скръвенското, Кондурите, Койчовци, Момчово тръне, Куманица и Бочовското, които до 7 април 1949 г. са част от село Караш.

Източници 

Села в област Враца
Населени места в община Роман
Стояновци

Името Стояновци носят две български села:

 Стояновци, област Велико Търново
 Стояновци, област Враца
Струпец

Името Струпец носят две български села:

 Струпец (Област Враца)
 Струпец (Област Сливен)