Henry Kissinger

Henry Alfred Kissinger (født Heinz Alfred Kissinger; 27. maj 1923) er en tyskfødt amerikansk politiker, diplomat og geopolitisk konsulent, der fungerede som USA's udenrigsminister og USA's nationale sikkerhedsrådgiver under præsidenterne Richard Nixon og Gerald Ford.

Baggrund 
Kissinger blev født i en jødisk familie i Fürth i Bayern. I 1938 flygtede hans familie til New York i USA på grund af nazisternes jødeforfølgelser i Tyskland. Kissinger blev amerikansk borger den 19. juni 1943 og blev samme år indkaldt til United States Army som militærtolk.

Akademisk karriere 

Kissinger studerede på Harvard University. Han fik en Bachelor of Arts i Statskundskab i 1950. Han var i top fem procent af sin afgangsklasse og dimitterede med summa cum laude, den højeste ros, der kunne gives. Kissinger fortsatte derefter med at studere statskundskab. Hans specialeafhandling, med titlen The Meaning of History: Reflections on Spengler, Toynbee and Kant, var på over 400 sider og var årsag til at der siden blev indført en grænse for længden af sådanne afhandlinger på 35.000 ord. Han modtog sine MA- og PhD-grader ved Harvard University i henholdsvis 1951 og 1954. I 1952, mens han stadig var kandidatstuderende ved Harvard, fungerede han som konsulent for direktøren for ’’Psychological Strategy Board’’, og grundlagde tidsskriftet Confluence. På det tidspunkt søgte han at arbejde som spion for FBI.

Hans ph.d.-afhandling havde titlen Peace, Legitimacy, and the Equilibrium (A Study of the Statesmanship of Castlereagh and Metternich). I sin afhandling introducerede Kissinger først begrebet "legitimitet", som han definerede som: "Legitimitet som brugt her må ikke forveksles med retfærdighed. Det betyder ikke mere end en international aftale om, hvordan forhold kan fungere i praksis og om udenrigspolitikkens tilladte mål og metoder". En international aftale accepteret af alle de store magter er således "legitim", hvorimod en international aftale, der ikke accepteres af en eller flere af stormagterne, er "revolutionær" og dermed farlig.

Kissinger blev en del af fakultetet på Harvards "Department of Government", hvor han fungerede som direktør for Harvard International Seminar mellem 1951 og 1971. I 1955 var han konsulent for USA's nationale sikkerhedsråd's Operations Coordinating Board. I løbet af 1955 og 1956 var han også studieleder i atomvåben og udenrigspolitik ved Council on Foreign Relations. Han udgav sin bog Atomvåben og udenrigspolitik året efter. Bogen, der kritiserede Eisenhower-administrationens "massive gengældelses"-kernekraftdoktrin, vakte megen kontrovers på det tidspunkt ved at foreslå brugen af taktiske atomkraftvåben for at vinde krige. Det samme år udgav han bogen A World Restored, en undersøgelse af magtbalancepolitikken i Europa efter Napoleon.

Fra 1956 til 1958 arbejdede han for Rockefeller Brothers Fund som direktør for dets Special Studies Program.

Udenrigspolitisk karriere 
Henry Kissinger blev national sikkerhedsrådgiver i 1969 udnævnt af Richard Nixon. Fra august 1973 til 1977 var han USA's udenrigsminister; først under præsident Richard Nixon og senere under præsident Gerald Ford.

Som udøver af realpolitik, spillede Kissinger en fremtrædende rolle i USA's udenrigspolitik mellem 1969 og 1977. I denne periode var han foregangsmand for détente-politikken med Sovjetunionen, for åbningen af USA’s forbindelser med Folkerepublikken Kina, og for at afslutte Yom Kippur-krigen i Mellemøsten etablerede han, hvad der blev kendt som et shuttle diplomati, hvor parterne i konflikten ikke mødtes personligt, men forhandlede via Kissinger som en formidler, der rejste frem og tilbage mellem parterne, og forhandlede fredsaftalen i Paris i 1973, der afsluttede USA’s involvering i Vietnamkrigen. Kissinger er også blevet forbundet med kontroversielle politikker som USA's involvering i militærkuppet i Chile i 1973, et "grønt lys" til Argentinas militærjunta for deres beskidte krig fra cirka 1974, og USA's støtte til Pakistan under Bangladesh’ Befrielseskrig i 1971 trods der blev begået folkedrab af Pakistan. Kissinger godkendte ved et møde med Suharto i december 1975 Indonesiens invasion af Østtimor. Dette skete, bl.a. fordi Indonesien var en vigtig handelspartner for USA, og fordi landet havde kontrol med strategiske farvande. Den efterfølgende invasion medførte en 24 år lang besættelse af Østtimor.

Efter at have forladt regeringen, dannede han Kissinger Associates, et internationalt geopolitisk konsulentfirma. Kissinger har skrevet over et dusin bøger om diplomatisk historie og international politik.

Eftermæle 
Kissinger er fortsat en kontroversiel og polariserende figur i amerikansk politik, både fordømt som en påstået krigsforbryder af mange journalister, politiske aktivister og menneskerettighedsforkæmpere,  og på samme tid æret af mange fremtrædende forskere i internationale relationer som en yderst effektiv amerikansk udenrigsminister.

For sin indsats i forbindelse med at forhandle en våbenhvile under Vietnamkrigen modtog Kissinger Nobels fredspris i 1973 under kontroversielle omstændigheder, hvor to medlemmer af komiteen trak sig i protest. Han delte Nobels fredspris med Le Duc Tho, der dog valgte ikke at modtage prisen med den begrundelse, at der på det pågældende tidspunkt endnu ikke var fred i Vietnam.

Med George Shultzs død i februar 2021 i en alder af 100 år blev Kissinger det ældste nulevende tidligere medlem af USA's kabinet og det sidste overlevende medlem af præsident Richard Nixons kabinet.

Litteratur 
 
 Henry Kissinger’s Documented Legacy. / : Washington, D.C., May 25, 2023 National Security Archive

Referencer

Eksterne henvisninger 

 , Officielt Website
 Henry Kissinger på Nobelprize.org 
 
 
 Dokumentarfilmen 

Politiske realister
International politik-teoretikere
Udenrigsministre fra USA
Modtagere af Nobels fredspris
Politologer fra USA
Nobelprismodtagere fra USA
Jøder fra Tyskland
Jøder fra USA