alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Пъстроок

Пъстроок (, Алагьозлер) е село в Южна България. То се намира в община Ивайловград, област Хасково.

Външни препратки 

Села в област Хасково
Населени места в община Ивайловград
Розино

Името Розино носят две български села:

 Розино (Област Пловдив)
 Розино (Област Хасково)

Вижте също 
 Розово
Сборино

Сборино е село в Южна България. То се намира в община Ивайловград, област Хасково.

География 
Село Сборино се намира в планински район.

Села в област Хасково
Населени места в община Ивайловград
Горно Кобиле

Горно Кобиле е село в Западна България. То се намира в община Трекляно, област Кюстендил.

География 
Село Горно Кобиле (диалектно произношение Кобилье) се намира в планински район, северозападно от град Кюстендил, в Кюстендилското Краище, в източните склонове на Милевска планина по поречието на Кобилска река.

Селото е образувано от 5 махали: Дойчиновци, Чавдарци, Паршанова, Матеинци и Станци.

Население

История 
Няма запазени писмени данни за времето на възникване на селото. Останките от антично и средновековно селище и следите от рудодобив свидетелстват, че районът е населяван от дълбока древност.

Село Горно Кобиле е старо средновековно селище, регистрирано в турски данъчни документи от 1570-1572 г. под името Горна Кобила като тимар към нахия Сирищник на Кюстендилския санджак с 20 домакинства, 14 ергени и 1 бащина. В списъка на джелепкешаните от 1576-77 г. е записано селище Горне Кобиле към кааза Ълъджа (Кюстендил) с 1 данъкоплатец. Съществуването на селището и през XVII век е засвидетелствано в турски документ от 1626-1627 г. за събиране на данъка джизие от войнуците, където фигурира с името Горне Кобила и 2 данъкоплатци.

В края на XIX век селото има 1426 декара землище, от които 639 дка гори, 141 дка ниви, 73 дка естествени ливади и се отглеждат 516 овце, 105 кози и 10 коня. Основен поминък на селяните са земеделието (основно овес, ръж, тютюн, царевица, цвекло, тикви и картофи) и животновъдството. Развиват се домашните занаяти. Част от мъжете са сезонни строителни работници.

През 1930 г. е построено училище.

През 1956 г. е учредено ТКЗС, което от 1961 г. преминава в ДЗС – Трекляно, от 1979 г. в АПК „Краище“, което от 1983 г. е в състава на ЦКС. Селото е електрифицирано (1962) и водоснабдено (1976).

През последните десетилетия се наблюдават активни миграционни процеси.

Религии 
Село Горно Кобиле принадлежи в църковно-административно отношение към Софийска епархия, архиерейско наместничество Кюстендил. Населението изповядва източното православие.

Културни и природни забележителности 
 Оброк. Намира се на 650 м. западно от гробищата, в местността „Градините“, до вековен изсъхнал орех с диаметър на дънера 1,5 м.

Литература 
 Захариев, Йордан. Сборник за народни умотворения и народопис. книга XXXII. Кюстендилско Краище, София, 1918 г., изд. БАН., с.472-475;
 Стойков, Руси – Селищни имена в западната половина на България през XVI век (по турски регистър за данъци от 984 г. (1576-77 г.) – В: Езиковедско-етнографски изследвания в памет на академик Стоян Романски. София, 1960 г., с.442;
 Соколоски, Методија. Турски документи за историјата на македонскиот народ. Опширни пописни дефтери от XVI век за Ќустендилскиот санџак. т.V, кн.I, Скопије, 1983 г., с.764-765;
 Чолева-Димитрова, Анна М. – Селищни имена от Югозападна България: Изследване. Речник. София, 2002, изд. Пенсофт.
 Генадиева, Венета и Чохаджиев, Стефан – Археологически паметници от Кюстендилско. Част I. Археологически паметници от Кюстендилското Краище., Велико Търново, изд. Фабер, 2002 г., с.19-20;

Бележки 

Села в област Кюстендил
Сив кладенец

Сив кладенец е село в Южна България. То се намира в община Ивайловград, област Хасково. До 1934 година името на селото е Гьокче бунар.

География 
През него минава Луда река, разделяща Гърция и България. Върхът „Свети Илия“ се намира в близост до селото. В наши дни е почти напълно обезлюдено, а от повечето сгради са останали само развалини.

История 
В миналото основен поминък на селото са бубарството и тютюнопроизводството. При избухването на Балканската война 5 души от Гьокче бунар са доброволци в Македоно-одринското опълчение.

Къщите през 1940 година наброяват 200. Имало е училище до 4-ти клас. Понастоящем църквата е с рухнал покрив и подът и е обрасъл с дървета. До храма има запазен паметник с имената на героите от войните и с имената на жертвите от 27 септември 1913 година, когато башибозуците опожаряват читалището.

Личности 
 Родени
 Александър Александров (1876 – 1965), войвода на ВМОРО
 Стойчо Дачев (1872 – 1971?), войвода на ВМОРО

Външни препратки 
 Галерия със снимки от Сив кладенец
 Снимки от Сив кладенец

Бележки 

Села в област Хасково
Населени места в община Ивайловград
Соколенци

Соколенци е село в Южна България. То се намира в община Ивайловград, област Хасково.

Външни препратки 

Села в област Хасково
Населени места в община Ивайловград
Хухла

Хухла е село в Южна България. То се намира в община Ивайловград, област Хасково.

География 
Село Хухла се намира в планински район.

История 
Преди Хухла да бъде освободено и присъединено към България през 1912 г., селото принадлежи административно към Ортакьойска (Ивайловградска) кааза на Османската империя. Според статистиката на професор Любомир Милетич в 1912 година в Хохла живеят 50 екзархийски български семейства или 325 души.
На 28 септември 1913 г. от турска войска е извършено клане на българите в село Хохла (Хухла) Ивайловградско, избити са 41 мъже и 1 жена, останалите жени и девойки са отвлечени от башибозука.

Културни и природни забележителности 
Наново построен параклис „Свети Илия“ навръх Илинден над селото.

Личности 
  Ивайло Балабанов – роден през 1945 г. и израснал в селото. Понастоящем живее в Свиленград. Автор е на няколко поетични книги.
  Ангел Петров Ангелов – народен музикант, кларинетист. Роден на 7 ноември 1917 г. в с. Куманич, Гръцка Македония. Преселил се със семейството си в Хухла през 1923 г. Живял до 8 ноември 1992 г. в Ивайловград.

Източници 

Села в област Хасково
Населени места в община Ивайловград
Киселица (област Кюстендил)

Киселица е село в Западна България. То се намира в община Трекляно, област Кюстендил.

География 
Село Киселица се намира в планински район, в Кюстендилското Краище, в югоизточните склонове на Милевска планина, от двете страни на Киселички поток. През 1971 г. към селото е присъединена Гелчина махала.

Селото е разпръснат тип, образувано от 8 махали:

История 
Няма запазени писмени данни за времето на възникване на селото. Останките от късноантично и късносредновековно селище и некропол свидетелстват, че района е населяван от дълбока древност.

Село Киселица е старо средновековно селище, регистрирано в турски документи от средата на XV век под името Киселица като тимар с 54 домакинства и 5 вдовици. Вписано е в регистър на доганджиите от началото на последната четвърт на XV век с името Киселиче като тимар към нахия Ълъджа (Кюстендил). В данъчен регистър от 1570 – 1572 г. е посочено под името Киселица като тимар към нахия Горно Краище на Кюстендилския санджак с 35 домакинства, 26 ергени и 1 вдовица. В списъка на джелепкешаните от 1576 – 77 г. е записано под името Киселче дол към кааза Ълъджа (Кюстендил) с 5 данъкоплатци.

Религии 
Село Киселица принадлежи в църковно-административно отношение към Софийска епархия, архиерейско наместничество Кюстендил. Населението изповядва източното православие.

Исторически, културни и природни забележителности 
 Чешма с паметна плоча на загиналите от с. Киселица във войните през 1912 – 1913 г., 1915 – 1918 г. и 1941 – 1945 г.

Личности 
 Михаил Захариев (1889 – ?), български офицер, генерал-майор
 Стойо Асенов – род.1937 г. по образование зооинженер, по призвание – краевед, писател, журналист, кореспондент. Човек обичащ безкрайно своето село и своя край. Автор на много книги и десетки материали публикувани в регионалния и националния печат.

Литература 
 Захариев, Йордан. Сборник за народни умотворения и народопис. книга XXXII. Кюстендилско Краище, София, 1918 г., изд. БАН., с.477 – 479;
 Стойков, Руси – Селищни имена в западната половина на България през XVI век (по турски регистър за данъци от 984 г. (1576 – 77 г.) – В: Езиковедско-етнографски изследвания в памет на академик Стоян Романски. София, 1960 г., с.442;
 Соколоски, Методија. Турски документи за историјата на македонскиот народ. Опширни пописни дефтери от XVI век за Ќустендилскиот санџак. т.V, кн.I, Скопије, 1983 г., с.793 – 794;
 Чолева-Димитрова, Анна М. – Селищни имена от Югозападна България: Изследване. Речник. София, 2002, изд. Пенсофт.
 Генадиева, Венета и Чохаджиев, Стефан – Археологически паметници от Кюстендилско. Част I. Археологически паметници от Кюстендилското Краище., Велико Търново, изд. Фабер, 2002 г., с.31;

Бележки 

Села в област Кюстендил
Населени места в община Трекляно
Черни рид

Черни рид е село в Южна България. То се намира в община Ивайловград, област Хасково. Старото му име е Кара тепе.

География 
Село Черни рид се намира в планински район. Намира се на 15 км от Ивайловград и 42 км от Крумовград

История

Културни и природни забележителности 
Има паметник построен през 1918 г. за падналите бойци през Балканската война.

Села в област Хасково
Населени места в община Ивайловград
Черничино

Черничино е село в Южна България. То се намира в община Ивайловград, област Хасково.

География 
Село Черничино се намира в планински район.

История

Външни препратки 

Села в област Хасково
Населени места в община Ивайловград
Метохия (село)

Метохѝя е село в Западна България. То се намира в община Трекляно, област Кюстендил.

География 
Село Метохия се намира в планински район в Кюстендилското Краище, в източните склонове на Милевска планина, по поречието на река Метохийска. Селото е разпръснат тип, образувано от 10 махали: Тошкина, Бабагюринци, Възчукар (присъединена към селото през 1971 г.), Джокинци, Пауновци, Долня маала, Баздрачка маала, Велимировци, Спасичовци, Циганьете.
Преди Освобождението селото е било значително по-голямо и е включвало и махали от съседните села Чешлянци и Божица.

История 
Няма запазени писмени данни за времето на възникване на селото. Останките от късноантични селища и некропол свидетелстват, че района е населяван от дълбока древност.

Село Метохия е старо средновековно селище, регистрирано в турски данъчен регистър от 1570-1572 г. под името Метохино като тимар към нахия Сирищник на Кюстендилския санджак с 21 домакинства, 14 ергени, 4 бащини и 1 вдовица.

Името Метохия, както само подсказва, идва от това, че в землището на селото е имало метох – клон на Милевския манастир (сега в Сърбия) Св. Рангел или Св. св. Петър и Павел(виж Йордан Захариев). И в днешно време личат останки от каменни и тухлени зидове (зидини), при това на голям периметър. Според Йордан Захариев този метох или манастир е бил разтурен след нелеп произвол на калугерите, които са го обитавали и са опозорили една невеста от с. Извор. Пак според същия автор Шатковица е била махала на Метохия, но е отделена като отделно село след една делба на двама братя-турци, които са владеели землището.

Намирани са монети със знак М от едната и кръст от другата страна.

Село Шатковица е заличено от списъка на населените места в България през 1978 г., а землището му е присъединено към това на Метохия. 

Активни миграционни процеси.

Религии 
Село Метохия принадлежи в църковно-административно отношение към Софийска епархия, архиерейско наместничество Кюстендил. Населението изповядва източното православие.

Културни и природни забележителности 
 Оброк. Намира се на около 600 метра югозападно от кметството, в местността „Света вода“.
 Паметник-чешма на загиналите във войните за национално обединение през 1912-1913 г., 1915-1918 г. и 1941-1945 г.

Бележки

Литература 
 Захариев, Йордан. Сборник за народни умотворения и народопис. книга XXXII. Кюстендилско Краище, София, 1918 г., изд. БАН., с.455-460;
 Дремсизова-Нелчинова, Цв. и Слокоска, Л. – Археологически паметници от Кюстендилски окръг, София, 1978 г., с.23;
 Соколоски, Методија. Турски документи за историјата на македонскиот народ. Опширни пописни дефтери от XVI век за Ќустендилскиот санџак. т.V, кн.I, Скопије, 1983 г., с.789-790;
 Чолева-Димитрова, Анна М. – Селищни имена от Югозападна България: Изследване. Речник. София, 2002, изд. Пенсофт.
 Генадиева, Венета и Чохаджиев, Стефан — Археологически паметници от Кюстендилско. Част I. Археологически паметници от Кюстендилското Краище., Велико Търново, изд. Фабер, 2002 г., с.32-33;

Села в област Кюстендил
Населени места в община Трекляно
Побит камък

Името Побит камък носят четири български села:

 Побит камък, област Кюстендил.
 Побит камък, област Пазарджик.
 Побит камък, област Разград.
 Побит камък, вилна зона край с. Нови хан, Софийска област.

Може да се отнася и за
 Побити камъни - скални образувания близо до гр. Девня, Варненско
Чучулига (село)

Чучулига е село в Южна България. То се намира в община Ивайловград, област Хасково.

География 
Село Чучулига се намира в планински район.

Външни препратки 

Села в област Хасково
Населени места в община Ивайловград
Средорек

Средорек може да се отнася за:

 Средорек, село в област Кюстендил, България;
 Средорек, село в област Сливен, България;
 Средорек, село в община Долнени, Северна Македония;
 Средорек, котловина в Северна Македония.
Васково

Васково е село в Южна България. То се намира в община Любимец, област Хасково.

География 
Село Васково е най-отдалеченото село в източна посока от общинския център Любимец.

История 
Археологически и исторически данни сочат, че тук са открити следи от времето на траките. В древността, в съседство със селото, се е намирал византийския град Агатоники. В района на землището историците доказват, че е минавала границата на държавата на хан Крум.

Старото име на селото е Ишебеглии и до изселването им след Балканската война през 1912 година жителите му са главно турци. Селото е възстановено от бежанци от одринското село Чопово, които се установяват встрани от старото турско селище, разположено в местността, наричана днес „Юртулук“.

През 1934 година селото е преименувано на Зафирово по името на местността „Зафирова могила“. Днешното си име Васково получава през 1937 година в памет на тракийския войвода Петър Васков, ръководител на Одринския революционен комитет на ВМОРО през 1904 – 1907 г. През 1956 г. Васково има 650 жители, но след колективизацията бързо се обезлюдява и днес населението му е предимно циганско.

Редовни събития 
Празникът на селото е на 24 май.

Бележки 

Села в област Хасково
Населени места в община Любимец
Чешлянци

Чешлянци е село в Западна България. То се намира в община Трекляно, област Кюстендил.

География 
Село Чешлянци се намира в планински район Краище, по северозападните склонове на Милевската планина по долината на Драгойчинска река, на 15 км северозападно от общинския център - село Трекляно.

Селото е разпръснат тип, образувано от махали: Село(центъра), Буковица, Бара, Радоина орница, Ясикаре, Милчанци, Вишурци, Ябуковица.

Допуска се, че името на селото произхожда от думата „чешъль“, което на местния диалект означава гребен.

История 
Няма запазени писмени данни за времето на възникване на селото. Останките от късноантично и късносредновековно селище свидетелстват, че района е населяван от дълбока древност.

Село Чешлянци е старо средновековно селище. В турски документ от 1626-1627 г. за събиране на данъка джизие от войнуците в Кюстендилския санджак, са записани селата Горна чешне с 24 ханета и Долна чешне – с 8 ханета.

в където фигурира с името Обри дол и 9 данъкоплатци.

Религии 
Село Чешлянци принадлежи в църковно-административно отношение към Софийска епархия, архиерейско наместничество Кюстендил. Населението изповядва източното православие.

Исторически, културни и природни забележителности 
 Късносредновековна църква. Намира се на 2 км северозападзно от кметството, в гробищата на махала Вишорица. Малка еднокорабна и едноапсидна църква с вътрешни размери 8 Х 4 м. с дебелина на зидовете – 60 см. Стените са градени от ломени камъни и кал. Запазената им височина е около 0,60 – 0,80 м.

Литература 
 Захариев, Йордан. Сборник за народни умотворения и народопис. книга XXXII. Кюстендилско Краище, София, 1918 г., изд. БАН., с.466-472;
 Чолева-Димитрова, Анна М. – Селищни имена от Югозападна България: Изследване. Речник. София, 2002, изд. Пенсофт.
 Генадиева, Венета и Чохаджиев, Стефан – Археологически паметници от Кюстендилско. Част I. Археологически паметници от Кюстендилското Краище., Велико Търново, изд. Фабер, 2002 г., с.44;

Бележки 

Села в област Кюстендил
Населени места в община Трекляно
Георги Добрево

Георги Добрево е село в Южна България, област Хасково, община Любимец.

История 
Старото име на селото е Бунаклии, а през 1906 година е преименувано на Кирилово. През 1944 година получава името на партизанина Георги Добрев, чичо на родения в селото комунистически функционер Кръстю Добрев.

Културни и природни забележителности 
Селската църква „Свети апостоли Петър и Павел“ е построена през 1869 година.

Редовни събития 
Празникът на село Георги Добрево е по време на панаира, всяка година около Петровден (29 юни).

Известни личности 
 Родени в Георги Добрево
 Кръстю Добрев (1903–1976), икономист и политик
 Игнатий Плевенски (1938), духовник

Бележки 

Села в област Хасково
Населени места в община Любимец
Дъбовец

Дъбовец е село в Южна България. То се намира в община Любимец, област Хасково.

География 
Село Дъбовец се намира в планински район в Източните Родопи, на 30 км от гр. Любимец и на 33 км от гр. Ивайловград. Селото се намира на живописно място, обградено от всички страни от хълмове. Отдалечено е на около 4 – 5 км от горната част на язовир Ивайловград. Край от селото тече маловодна река има и няколко микроязовира.

История 
До 1934 година селото се нарича Хамзач. Според легендите така се е наричал стар турски чифлик, който е бил на мястото където по-късно се обособява селото.

През 20-те години на миналия век (най-вероятно 1925 – 1926, според други източници 1918 – 1923) в него се заселват български бежанци от Беломорска Тракия от Дедеагач, с. Домуздере и др., както и от с. Караклисе, Димотишка околия. Има преселници и от Мала Азия. Бежанците от Караклисе създават в селото две махали, а малоазийските българи се обособяват също в своя отделна махала.

Източници 

Села в област Хасково
 Население рибата
Йерусалимово

Йерусалимово е село в Южна България. То се намира в община Любимец, област Хасково.

География 
Селото е полупланинско – разположено е на южните склонове на Сакар планина. Землището му достига до левия бряг на р. Марица. Селището се намира на 20 км от ГКПП „Капитан Петко Войвода“ на границата с Гърция и на 30 км от ГКПП „Капитан Андреево“ на границата с Турция. На 6 км е от автомагистрала „Марица“ и пътен възел Любимец.

Културни и природни забележителности 
Близо до Йерусалимово има много скални образувания, част от които са вероятно древни тракийски светилища, непроучени. На левия бряг на р. Бакър дере се намира многовековен дъб, с обиколка на ствола 4.5 м. На входа на селото, през 2000 година е издигнат метален кръст, а през 2015 г. – параклисът „ВХОД ГОСПОДЕН В ЙЕРУСАЛИМ“ и красива беседка за отдих. Знаци за връзката между българското село Йерусалимово и светия град Йерусалим. Заради тази дружба, единствената асфалтирана улица в селото е улица „Палестина“, а извън селото има чешма, изградена благодарение на палестински дарения.

Част от землището на селото е включена в Защитена местност /ЗМ/ „Бакърлия“, която представлява интерес за орнитолози от цяла Европа.

Други 
Най-старите следи от живот в землището на с. Йерусалимово датират от III хил. пр. Христа. Следи от тракийското селище е имало на запад от местността „Хисаря“, „Юртя“ и „Ортаборун“, но най-внушителни са следите от периода на римското владичество, късната античност и българското средновековие. Заселването на селото на сегашното му място е станало в началото на 18 век, като първоначално то се е казвало Булдункьой (намерено село). По-късно турците го наричат Хаджикьой (хаджийско село), защото двама жители на селото хаджи Митьо Колев и хаджи Жельо Тенев, са ходили на поклонение на Божи гроб в гр. Йерусалим. От 1906 г. селото получава днешното си име Йерусалимово. Църквата „Св.вмч Димитрий“ е една от най-старите в околията. Не се знае кога е построена, но от исторически данни, с които се разполага е видно, че е осветена през 1837 г. от гръцки свещеник.

Оттогава храмът не е затварял врати. През 1994 г. по инициатива и ръководство на Димитър Георгиев Колев – учител, се проведе среща на Колю-Маневия род. Някои от участниците в срещата направиха дарение на храма и поставиха началото на изографисването му. В чест на 2000-та годишнина от Рождество Христово, по инициатива на тогавашния кметски наместник, църковното настоятелство и с активното участие на група жители на селото на 20 декември 2000 г., бе издигнат християнски кръст. Майстор по изработването на кръста е Кьнчо Желязков – правнук на хаджи Митьо. Кръстът символизира духовната връзка на с. Йерусалимово със светия град Йерусалим и изразява стремежа на йерусалимовци за духовно издигане и запазване на ценностите на християнството, символ на любовта и обичта между хората и нациите. Този кръст е осветен от Негово високопреосвещенство старозагорския митрополит Галактион.

Източници 

Села в област Хасково
Населени места в община Любимец
Голяма долина

Голяма долина е село в Южна България. То се намира в община Маджарово, област Хасково.

География 
Село Голяма долина се намира в планински район.

Източници 

Села в област Хасково
Населени места в община Маджарово
Горни Главанак

Горни Главанак е село в Южна България. То се намира в община Маджарово, област Хасково.

География 
Село Горни Главанак се намира в планински район.

Селото се намира на 30 км южно от Харманли, в близост до река Арда и яз. Ивайловград.

История 
При с. Горен Главанак по време на археологически разкопки през 1999 г. е открито интересно мегалитно съоръжение от V – IV век пр.н.е., наподобяващо по форма феномена Стоунхендж (Англия).

Други 

Потенциал за развитие на общината в сферата на туризма е и забележителното био-разнообразие от животински и растителни видове, както и особено уникалната колония от гнездящи грабливи птици.

Източници 

Села в област Хасково
Населени места в община Маджарово
Драшкова поляна

Дра̀шкова поля̀на е село в Северна България. То се намира в община Априлци, област Ловеч.

География 
Драшкова поляна е село в Северна България. То се намира в община Априлци, област Ловеч. На 13 км от селото се намира град Априлци, на 39 км е Ловеч.

Други 
Населението в селото е 89 жители.

Външни препратки 

Села в област Ловеч
Населени места в община Априлци
Горно поле

Горно поле е село в Южна България. То се намира в община Маджарово, област Хасково.

География 
Село Горно поле се намира в планински район.

Други 
За да помни родът български осветиха храма в село Горно поле. Негово Високопреосвещенство старозагорският митрополит Галактион освети новия храм „Свети Димитър“ в с. Горно поле. Архиерейският наместник на Харманлийска епархия Атанасий Странски също бе там. Стотици потомци на тракийските българи се стекоха в селцето близо до Маджарово за освещаването на параклиса, изграден в памет на избитите през 1913 година. Да помни родът български своята изстрадана история, бе и посланието в краткото обръщение към присъстващите на проф. Делчо Порязов. Многая и благая лета, да ви е честит храмът, каза Негово Високопреосвещенство митрополит Галактион, с построявянето му е изпълнен един православен и човеколюбив дълг. Той отслужи първата архиерейска служба за здраве, успех и благополучие, но и в памет и заупокойна молитва на предшествениците. Храмът е построен с дарения на Милко Армутлиев, Руси Милев, проф. Делчо Порязов, и редица други, помогнали кой с каквото може. С. Горно поле първо е приело гостоприемно оцелелите от голямата касапница в Маджарово на 4 октомври 1913 г., когато са избити над 2000 души. Изграждането на храм там е отколешна идея на потомците на тракийските българи, която най-после е реализирана. Храмът е съграден от основи от известния хасковски строителен предприемач Станимир Милев. Кръстен е на Свети Димитър, великомъченик Солунски, който е живял, страдал и изключително много работил за разпространението на християнството по тракийските земи.

Източници 

Села в област Хасково
Населени места в община Маджарово
Скандалото

Ска̀ндалото е село в Северна България. То се намира в община Априлци, област Ловеч.

География 
Село Скандалото се намира в планински район на пътя между гр. Априлци (на 3 км от кв. „Зла Река“) и гр. Троян (на 17 км). Селото е разположено успоредно (от двете страни) на р. Видима.

Културни и природни забележителности 
Историческият каменен мост над реката оцелял от Възраждането е построен през 1872 г. от ученици на Колю Фичето и с труда на местните жители.
Църквата „Св. Архангел Михаил“ в селото също е от времето на османското владичество, като строежът й е започнат през 1870 г., а е завършена и осветена през месец ноември на 1873 г. Това е една от малкото църкви, построени преди Освобождението от османска власт. За да бъде построена има согласително писмо от турския валия в Севлиево след прошение на селяните. Желанието на хората е било да се построи в местността „Костина могила“, където са се провеждали религиозните обреди и тържества, но са им поставили някои ограничения. На първо място църквата да не бъде на високо място, за да не се вижда отдалеч, да няма куполи и да изглежда външно като обикновен дом и на края - да няма камбанария. Естествено, това е било изпълнено. Въпреки това, вътрешно църквата е с формата на трикорабна базилика, а отвън има рядко срещаните каменни барелефи. Селото се гордее и със своето килийно училище, открито през 1859 г., както и с многото природни забележителности, като дълбоките, сини и прохладни вирове на все още чистата река Видима и красивите, вековни гори под стожера на котловината - връх Ботев. Тезата за съществуването му като населено място, съставено от няколко махали е, че датира от преди около 200 години преди Освобождението. През 1883 г. Скандалото е обявено за община, като се обединяват околните махали с център Скандалото и причислените към нея съседни села. За името има две версии: първата и най-правдоподобна е, че турците казвали на шума от малкия водопад под моста "скандалон" -шум, шумлив, скандален, и от там идва името на селото. Втората е с по-хумористично съдържание: - заради наличието на много механи и кръчми в Скандалото /по онова време/, често от другите махали слизали мъже, момци, овчари от кошарите, редовно се посбивали и вдигали глъч, врява и скандали, заради хубавите скандалски моми и булки...

Туризъм 
Туризмът в селото през последните години се развива с бързи крачки.

Редовни събития 
Редовно събитие е съборът на селото, който става всяка неделя около Архангеловден (Св. Архангел Михаил).

Външни препратки 

Села в област Ловеч
Населени места в община Априлци
Долни Главанак

Долни Главанак е село в Южна България. То се намира в община Маджарово, област Хасково.

География 
Село Долни Главанак се намира в планински район.

Намира се на 35 км от град Харманли и 55 км от град Хасково.

Религии 
Преобладаваща част от населението изповядва ислямска религия. Малка част от жителите изповядват християнска религия.

В с. Долни Главанак, църквата „Св. Димитър“ е построена през 30-те години на 20 век от местното население.

Природни забележителности и паметници на културата 

В землището на с. Долни Главанак се намира тракийско култово мегалитно съоръжение кромлех от VIII – VII век пр.н.е., открито през 1998 година. Наречен е „Българският Стоунхендж“. Най-големият менхир се намира в Карнак (Бретан) и наброява 2813 камъка, подредени в 13 реда. В България е известен един менхир, намиращ се край село Овчарово, Хасковско и друг край с. Долни Главанак. Допреди няколко години много добре запазено подобно съоръжение съществуваше и до село Старо Железаре (южно от Хисаря). Сега то е разрушено.

Бележки 

Села в област Хасково
Населени места в община Маджарово
Черневото

Черневото е заличено село в Северна България, намирало се в община Априлци, област Ловеч. Разположено е на  и 502 m надморска височина.

Исторически села в област Ловеч
Община Априлци
Долно Съдиево

Долно Съдиево е село в Южна България. То се намира в община Маджарово, област Хасково.

География 
Село Долно Съдиево се намира в планински район.

Личности 
 Родени в Долно Съдиево
 Иван Радинчев (1887 – 1912), революционер, деец на ВМОРО

Източници 

Села в област Хасково
Населени места в община Маджарово
Крушуна

Крушу̀на е село в Северна България. То се намира в община Летница, област Ловеч, на 7 km южно от общинския център Летница.

История 
Селото е един от центровете на партизанското движение преди 1944 г. В центъра на Крушуна има паметник на загиналите антифашисти от селото.

Обществени институции 
В близост до село Крушуна е разположена първата фабрика за катерачни стени на българската фирма Walltopia.

Забележителности 
 Крушунски водопади – на 1 km южно от центъра на селото
 Природна забележителност „Маарата“
 Множество пещери – Урушка маара

Редовни събития 
 21 ноември – традиционен събор на селото.

Личности 
 Моньо Минев (Крачун) (1918 – 1944), първият партизанин от Ловешко, партизански отряд „Христо Кърпачев“
 Сава Ганчев (Адмирала), български морски офицер, партизанин от партизански отряд „Христо Кърпачев“
 Иван Петров (р. 1926), български офицер, генерал-лейтенант
 Емилия Евгениева, доцент доктор в Института по педагогика при Софийския университет.

Други

Източници 

Села в област Ловеч
Населени места в община Летница
Кърпачево

Кърпа̀чево е село в Северна България. То се намира в община Летница, област Ловеч.

История 
Заселването му е станало непосредствено след освободителната Руско-Турска война 1877 -1878 г.

Населението е дошло тук от габровските колиби със здрав дух и наследени от деди и прадеди честност, трудолюбие, гостоприемност.

След освобождението от османска власт от 1878 г. до 1923 г. е носело турското име Юруклери.

От 01.05.1923 г., по заповед на министъра на вътрешните работи и народното здраве по онова време, се преименува в село Надежда.

От 1 януари 1950 г. носи днешното име Кърпачево.

Културни и природни забележителности 
Народно читалище „Христо Кърпачев“ – 1921 г. с Туристически информационен център и свободен Интернет.

Село Кърпачево е разположено в Деветашкото плато, известно с уникалната си природа. На 6 км е от Крушуна и прочутите Крушунски водопади. В землището на селото има две пещери „Стълбицата“ и „Футьова пещера“.

Личности 
 Христо Кърпачев – поет, публицист, партизанин

Кмет и управа 
Кметски наместник Ивета Петрова – телефон 069482270. Секретар на читалището – Нина Иванова.

Източници 

Села в област Ловеч
Населени места в община Летница
Златоустово

Златоустово е село в Южна България. То се намира в община Маджарово, област Хасково.

География 
Златоустово е село, което се намира в началото на Източните Родопи.

Културни и природни забележителности 
В последните години е истинска туристическа забележителност, заради близостта си до прочутия Перперикон. Някои учени предполагат, че на територията на селото има много ценни археологически паметници.

Други 
Основният поминък на хората е отглеждането на тютюн. Връзката на селото с цивилизацията е трудна – няма магазин, нито кметство, нито течаща вода.

Източници 

Села в област Хасково
Населени места в община Маджарово
Малки Воден

Малки Воден е село в Южна България. То се намира в община Маджарово, област Хасково.

Културни и природни забележителности 
 Църквата Свети Георги

Източници 

Села в област Хасково
Населени места в община Маджарово
Малко Брягово

Малко Брягово е село в Южна България. То се намира в община Маджарово, област Хасково.

География 
Село Малко Брягово се намира в планински район.

Източници 

Села в област Хасково
Населени места в община Маджарово
Малко Попово

Малко Попово е село в Южна България. То се намира в община Маджарово, област Хасково.

Религии 
Християнство

Източници 

Села в област Хасково
Населени места в община Маджарово
Румелия

Румелия може да се отнася за:

 Румелия, историческа област в Европа
 Източна Румелия, автономна провинция на Османската империя
 Румелия, село в Южна България
 Румели, османското наименование на Континентална Гърция, която е известна още и като Ливадия

Вижте също 
 Румелийски еялет
Българене

Името Българене носят три български села:

 Българене, област Ловеч
 Българене, област Плевен
 Българене, област Стара Загора
Ръженово

Ръженово е село в Южна България. То се намира в община Маджарово, област Хасково.

География 
Село Ръженово се намира в планински район.

Източници 

Села в област Хасково
Населени места в община Маджарово
Владиня

Владѝня е село в Северна България. То се намира в община Ловеч, област Ловеч.

География 
Селото се намира на двата бряга на река Величка.

Надморската височина е около 180 м, като района е хълмист, с много локални изворчета и няколко рекички (бари). В западната част на селото се наблюдава свлачище, което унищожи един масивен железобетонен мост. В землището на селото има четири микроязовира и един напоителен канал.

През 80-те години на 20 век са правени изследвания за наличие на нефт, но всичко е скрито от обществеността. Предполага се, че е открита топла вода при сондажа, а и на 20 км са нефтените полета на Долни Дъбник.

История 
Село Владиня е разположено на около 2 км източно от древния римски път от крепостта Ловеч (също и от прохода през Ст. Планина) към р. Дунав. В този район е имало станция за смяна на конете и вероятно място за почивка.

Произхода на името идва, според някои, от дъщерята на княз или средновековен благородник. На 2 км северно от селото има две местности (по течението на друга рекичка) наречени съответно Селище и Черковица. Там са откривани останки от глинени съдове, корозирали монети, части от стари инструменти. До 1980 в селското училище имаше малка изложба на предмети, но сега то не функционира. Предполага се, че вследствие на неизвестна причина населението е мигрирало в сегашното село.

На височините непосредствено над северната махала се забелязват окопи и военни съоръжения, които са
част от най-външния обръч на обсадата на гр. Плевен през Руско-Турската война 1877 – 1878 година. Местността е позната като Табята.

Преобладаващи са източноправославните жители.

Културни и природни забележителности 
По времето, когато населелението е било около 2000 души е имало Земеделско училище. Организирани са били библиотека, смесен хор, театрална група, две духови музикални групи, ловно дружество и др.

Масово са празнувани Трифон Зарезан, 1 май, 9 септември и селския събор.

Празнувани са още и Сурваки, Пьрва пролет, 8 март, Русаля (готви се ритуално храна при което се раздава за здраве).

Редовни събития 
Съборът на селото е на 13 ноември или през почивните дни които го следват. Жителите празнуват също така на 24 май, когато се прави курбан на центъра на селото. Празникът се нарича Русаля.

Личности 
 Асен Георгиев Илиев (Райко) (1924 – 2009), партизанин от Народна бойна дружина „Чавдар“ и Партизански отряд „Христо Кърпачев“, офицер от БНА, полковник.
 Никола Калчев (1926), политик от БКП

Външни препратки 
 Владиня в wikimapia.org

Села в област Ловеч
Населени места в община Ловеч
Селска поляна

Селска поляна е село в Южна България. То се намира в община Маджарово, област Хасково.

Културни и природни забележителности 
Крепостта Кале тепе се намира на едноименния връх на 2.57 км североизточно по права линия от центъра на селото

Източници 

Села в област Хасково
Населени места в община Маджарово
Сеноклас (село)

Сеноклас е село в Южна България. То се намира в община Маджарово, област Хасково.

География 
Село Сеноклас се намира в източната част на Родопите, в Южен централен регион, в близост до река Арда и турската и гръцката граници.

История 
В с. Сеноклас се намира най-старата църква в община Маджарово, построена 1858 година, от майстор Георги Борумсуза от с. Устово, Ахъчелебийско. През 1913 година, църквата е опожарена, възстановяването става през 1921 година, която е наречена от местното население „Св. Архангел Михаил“.

Религии 
 Православно християнство.

Културни и природни забележителности 
Селото се отличава с красива природа, чист въздух и благоприятни температури. В близост се намира Тепето, не много висок връх с невероятна гледка. На 2 километра се намира и Ивайловградският язовир, който предлага възможности за риболов.

На връх Тепето има поставен кръст който гледа към селото и цялата местност. Може да се отиде с кола до там.

Друга забележителност са намиращите се наблизо тракийски гробници.

Редовни събития 
Всяка година на 24 май се провежда събор на селото. Почита се и празникът на Света Богородица на 28 август, когато по стара традиция задължително всяко семейство коли агне за гощавката.

Източници

Външни препратки 
 Снимки от селото

Села в област Хасково
Населени места в община Маджарово
Тополово

Тополово може да се отнася за:

 Тополово, село в Област Пловдив, България;
 Тополово, село в Област Хасково, България;
 Тополово, село в Община Козе, Словения;
 Тополово, село във Вуковарско-Сремска жупания, Хърватия.

 Вижте също
 Топалово
Ангел войвода (село)

А̀нгел войво̀да е село в Южна България, община Минерални бани, област Хасково.

География 
Селото е разположено върху терен с хълмист релеф. Надморската височина при джамията в източния му квартал е около 435 м.

На запад през около 300 – 350 м един от друг има още два квартала на селото, между които тече малка река (Алачам дере), десен приток на Харманлийска река.

Населението на селото по данни в Националния регистър на населените места е било: към 31 декември 1946 г. – 509 души, към 31 декември 1994 г. – 675 души, към 31 декември 2018 г. – 445 души.

История 
Старото име на селото е Кумрулар/Кумбурлар. Намира се на територията на България от 1885 до 1886 г. и след 1912 г. Преименувано е на Ангел войвода с министерска заповед 3775, обнародвана на 7 декември 1934 г. .

Населението на селото се състои от турци.

Религия 
Изповядваната религия в село Ангел войвода е ислям. Молитвеният дом в селото е джамия .

Културни и природни забележителности 
На около 500 м западно от селото, върху скалист връх‚ известен под името Асара, има останки от предполагаемо тракийско светилище .

Източници и бележки

Външни препратки 

Села в област Хасково
Населени места в община Минерални бани
Боян Ботево

Боян Ботево е село в Южна България. То се намира в община Минерални бани, област Хасково.

Културни и природни забележителности 
В селото има джамия.

Бележки 

Села в област Хасково
Населени места в община Минерални бани
Дренов

Дрено̀в е село в Северна България. То се намира в Община Ловеч, област Ловеч.

География 
Селото се намира в хълмиста област, в долината на полупресъхнала река, на 24 km. североизточно от гр. Ловеч.

История 
Предполага се, че е основано през 18 век от овчари българи и турци, аргатуващи в съседните големи села. Преди и след Освобождението през 1878 г. те живеят в религиозна търпимост.

В околностите на селото преди много години са открити основи на каменни постройки. При разкопаването им са намерени много старинни монети от тракийско и римско време.

Религии 
Православно село с една малка църква. Населението му не е много религиозно, но се честват всички религиозни празници.

Обществени институции 
Първото училище е открито през 1863 г. Многократно е преустройвано и доизграждано. Запустява поради обезлюдяване на селото.

Кметове на с. Дренов от Освобождението до 9 септември 1944 г.
1.	Митю Христов-Даскала от 1876 г.-1894 г.
2.	Атанас Крачунов Конов от 1894 г. -1898 г.
- за периода от 1898 до 1908 г. кметове са били: Хинко Влайков Чапанов, Марин Нанов, Колю Нанов и Торню Генов
3.	Хито Иванов Макавеев-Джоана 1908 г.
4.	Стоян Денчев-Тонката – 1909 г.
5.	Петко Генов Пелтеков-1910 г.-1911 г.
6.	Йордан Илиев-Доктора-1911 г. – 1914 г.
7.	Петко Генов Пелтеков-1914 г.-1918 г.
8.	Русан Крачунов Конов-Софика 1918 г.-1919 г.
9.	Митю Петков Русанов – 1920 г.-1921 г.
10.	Стоян Пелтеков-Течето – 1922 г.-1923 г.
11.	Иван Цвятков-Шумата от юни 1923 г.-1925 г.
12.	Иван Стоянов-Барона – 1925 г.
13.	Матея Русанов -1925 г. – 1928 г.
14.	Марин Митов 1928 г.
15.	Хинко Влайков Чапанов
16.	Русан Денчев Пеев – 1929 г. – 1931 г.
17.	Борис Митев Шишков – 1931 г.
18.	Нанко Колев
19.	Матея Русанов
20.	Стоян Атанасов Конов – 1934 г.
21.	Петко Генов – 1941 г.-1942 г.
22.	Бою Цоков Дянков – 1942 г.-1943 г.
23.	Слави Александров и Георги Цалов Лалов до 09.09.1944 г.

Културни и природни забележителности 
По-известни родове са Чапанята, Бързилите, Караивановският, Комитите, Дочевите, Сяровите, Начевите, Караконите, Гранчарите и др.

На няколко километра източно от селото се намира любимата гора на Тодор Живков известна като Шумата.

Редовни събития 

с. Дренов – исторически бележки Дечо Димитров 1988 г.

Кухня 
Преди всичко вегетарианска. Месо само за Коледа и Георгьовден.

Външни препратки 

Села в област Ловеч
Населени места в община Ловеч
Изворче

Ѝзворче е село в Северна България. То се намира в община Ловеч, област Ловеч.

Бележки

Външни препратки 

Села в област Ловеч
Населени места в община Ловеч
Винево

Винево е село в Южна България. То се намира в община Минерални бани, област Хасково.

Бележки 

Села в област Хасково
Населени места в община Минерални бани
Йоглав

Йо̀глав е село в Северна България. То се намира в община Ловеч, област Ловеч.

География 
Селото е разположено по поречието на река Осъм. Намира се на 12 km от Ловеч (в посока към Левски). Има около 270 постоянно живеещи и около 160 временно пребиваващи жители.

История 
След освобождението на България от османско владичество много къщи на турци биват давани на много ниски цени на българи.

Обществени обекти 
 Кметство на с. Йоглав
 Народно читалище „Пробуда 1926“
 Експозиция към читалище „Пробуда 1926“ на историко-етнографската музейна колекция
 Футболен отбор „Ботев“ Йоглав.
 Селищен парк с лятна естрада
 Магазини и местни заведения за обществено хранене.

Религии 
Населението на селото е православни българи

Културни и природни забележителности 
Селото е сред живописна природа, от него горски пътеки през мост над река Осъм извеждат до известните хълмове „Камъка“ и „Смочанския камък“. В центъра е създаден озеленен парк с открита сцена с места за зрители, зона за детски игри и беседка. Тук се намират пещерите – „Кънчова вършина“ с дълбочина 120 метра и „Иванчова вършина“ с дълбочина 78 метра, също така и „Дядовите дупки“, в които според местната легенда българския Цар Константин когато бил на лов загубил кучето си и то се е появило след 9 дни живо и здраво в недалечната „Деветашка пещера“. Наблизо са и Куршунските водопади.

 Паметник на загиналите във войните

Редовни събития 
 „Камилата“ – фолклорен празник-обичай, който се провежда на Ивановден.

Личности 
 Георги Мишев (р. 1935), писател и сценарист
 проф. д-р Пламен Митев, историк, от 2007 г. Декан на Историческия факултет на СУ 
 Димитър Митев, краевед, баща на проф. Пламен Митев
 Илия Мишев (1929 – 2014), физик

Други 
 Българските филми „Матриархат“, „Селянинът с колелото“ и „Преброяване на дивите зайци“ на режисьора Георги Мишев са снимани в Йоглав и неговите околности с псевдонима – „Югла“.

Външни препратки 

Села в област Ловеч
Населени места в община Ловеч
Караманци

Караманци е село в Южна България. То се намира в община Минерални бани, област Хасково.

География 
Село Караманци се намира в северните склонове на Източните Родопи, на север от рида Чуката, по горното течение на Харманлийска река. Населението се занимава предимно със земеделие и животновъдство. Климатичните условия са подходящи за отглеждането на технически и житни култури.

По данни от 2005 г. населението на Караманци възлиза на 1018 души. Езикът който се говори предимно е турски.

История 
Караман е вилает в Южна Турция. Основано е от турци-тюркмени и датира около 1466-71 година, когато Фатих Султан Мехмед разгромява Караманския бейлик и разпръсква на различни места из Анадола жителите му, а една част изселва към Балканите.

Бележки 

Села в област Хасково
Населени места в община Минерални бани
Колец

Колец е село в Южна България. То се намира в община Минерални бани, област Хасково.

Бележки 

Села в област Хасково
Населени места в община Минерални бани
Минерални бани

Минерални бани е село в Южна България, Хасковска област, административен център на община Минерални бани.

География 
Село Минерални бани е разположено по северните склонове на Източните Родопи, в подножието на рида Мечковец от запад.

Забележителности 

Връх Мечковец е висок 860 м. Югозападно от Мечковец е Иримийски връх – висок 724 м. На юг от връх Мечковец е Калоянов връх. В миналото връх Мечковец е носел името Айдаа (Меча планина). Ако се тръгне от с. Минерални бани за връх Мечковец, пътят минава през Аврамов камък в местността „Шарапаните“. Отдясно се виждат Ушестата чука и хълмът „Гарваница“. От двете страни на този хълм има скални маси, които приличат на заешки уши. Зад него са Голямото градище (557 м надморска височина) и Малкото градище (472 м н.в.). До алпийския заслон има чешма, над която се виждат интересни скали, наречени Сфинкса и Сляпото куче. Заслонът някога е бил параклис. На запад е местността „Пожарището“ с известната Момина скала. След тази местност се намира кладенецът Танти бунар – творение на природата в скалния масив. Непосредствено до скалата се издига връх Калето (757 м н.в.), на който има тракийска крепост. На запад от село Горно Брястово се намират връх Света гора – 533 м, и връх Чала – 782 м.

За връх Мечковец може да се тръгне и от село Горно Брястово, като се минава покрай големия дъб, Камения кладенец, местностите Караджовица и Мараница. Продължавайки към връх Мечковец, се преминава през Мандра чешма и Дилянкина чешма.

В южната част на рида Мечковец се намира интересен скален феномен. Той прилича на средновековен замък със здрави и стабилни кули. Там се намират останки от старо тракийско селище. На съседните скали се виждат трапецовидни култови ниши. Най-ярко се очертава скалата Заека. Други скали могат да бъдат оприличени на орел, куче и на човешки фигури.

При изкачването на в. Мечковец се разкрива огромна панорама – контурите на Хасково и Димитровград. На юг е язовир Тракиец. Над язовира се очертава верига от Източните Родопи. На склон срещу село Тракиец, близо до язовира се вижда куполът на Текето, строено през втората половина на 15 век. (1478 г.). Текето е гробница мавзолей на Осман баба, който е бил водач на Джемаат (духовна мюсюлманска секта).

Южно от връх Мечковец е Черната скала и връх Купена, на който като шапка стои скалата Калпак кая. На половин час път от връх Купена е Пробитият камък, а северно от него са Шилата – скали, чийто ръбове се издигат над околния горист терен.

През 1950-те и 1970-те години са направени масови залесявания с черен и бял бор, които на това място се развиват добре. Горите в района на Минерални бани са голямо богатство и определят екологията на района, като го предпазват от порои. Но с годините отстъпват пред нашествието на хората и се превръщат в ниви и пасища.

В района на Минерални бани са запазени останките на античната и средновековна крепост „Свети Дух“ от II – XIV в.

Тук е и Ангелов камък, откъдето войводата Ангел Кариотов е защитил българското население с прочутата си точност в стрелбата и вяра в справедливостта.

Галерия

Бележки

Външни препратки 
 Сайт на Община Минерални бани

 
Балнеологични курорти в България
Спахиево

Спахиево е село в Южна България. То се намира в община Минерални бани, област Хасково.

География

История 
Името на селото идва от времето на Османската империя. Спахия или сипах (на Османско турски: سپاهی) е конник във феодалната войска на империята.

През 40-те години на XX век в селото има влиятелна комунистическа група и то е сред опорните точки на местния Партизански отряд „Асен Златаров“.

Религии 
Християнство.

Бележки 

Села в област Хасково
Населени места в община Минерални бани
Татарево

Името Татарево носят две български села:

 Татарево, област Пловдив
 Татарево, област Хасково