alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Селиминово

Селиминово е село в Югоизточна България. То се намира в община Сливен, област Сливен.

География 
Село Селиминово се намира в ниските части на Стара планина. На юг граничи със Средна гора. Селиминово е отдалечено на 18 км от областния град Сливен.
Провинцията разполага с ЖП перон по 3-та главна ЖП линия-София-Карлово-Зимница-Карнобат-Варна.
На спирката спират ПВ по направленията – Карлово-Зимница/Сливен(Тулово-Дъбово).
Край селото преминава река Тунджа, а на 15 км на запад от него се намира язовир Жребчево.

История 
Преобладаваща религия е християнска.

 
В селото има читалище отпреди 80 години.
Има и паметник на загиналите от II световна война.
По време на османската власт селото се е наричало „Карасалии“ в превод от тур. език – „Черна гарга“.
Село Селиминово /Карасарлии/ е разположено западно от с. Гавраилово на около 300 м надморска височина. Според преданието селото възниква върху развалини от старо селище. Някои смятат, че името му произлиза от думата карасулук /мочурливо място/. Други го свързват с карасър /говеда, добитък/. Гара е на жп линия София-Карлово-Бургас. Землището му е в Долината на прасковите. Освен праскови тук се произвежда хубаво грозде, череши, ябълки.
Училището е открито през 1878 г., а черквата му е от 1904 г. Читалището е основано през 1926 г. Самодейният танцов състав към читалището е един от най-представителните не само в региона, но и в страната. Тук играят всички – стари, млади и децата. В Селиминово е роден народният певец Йовчо Караиванов.

Културни и природни забележителности 
Селото се слави с най-хубавите праскови. На около 1 км на юг от селото преминава р. Тунджа. Място за развлечение и отдих. Край реката са разположени големи площи засадени с праскови, лозя и ябълки.

Редовни събития 
Днес в село Селиминово, Сливенско се провежда конкурс за млади изпълнители на народни песни – „С песните на Йовчо Караиванов“.

Личности 
 Йовчо Караиванов – народен певец, роден на 18 март 1926 г. в село Селиминово. Семейството му са потомствени народни певци и свирачи. През 1947 г. завършва гимназиалното си образование в Сливен, а по-късно – Юридическия факултет на Софийски университет. Ученици на Караиванов са Красимир Станев, Слави Бойчев, Тодор Кожухаров, Славка Бойчева, Бинка Добрева, Данислав Кехайов.

На 31 март 1996 г. в НДК с голям фолклорен концерт е отбелязан 70-годишния юбилей на Караиванов. Поздрави към певеца отправят негови колеги и ученици. Часове след концерта Йовчо Караиванов умира. По негово желание е погребан в родното му село.

Външни препратки 
 Конкурс-надпяване „С песните на Йовчо Караиванов“

Села в област Сливен
Населени места в община Сливен
Сотиря

Сотиря е село в Югоизточна България. То се намира в Община Сливен, област Сливен.

География 
Село Сотиря се намира в Югоизточна България, на 7-8 км от град Сливен. Селото е разположено в подножието на Стара планина. Селото се намира на  106 км западно от град Бургас и 308 км източно от столицата София. Има редовен автобусен транспорт от Сливен.

Сотиря е разположено на надморска височина от 294 м, в подножието на природен парк "Сините камъни".

Климатът се  характеризира с прохладно лято, докато зимата е кратка и мека. Есента обикновено е по-продължителна от пролетта. За района са типични силните ветрове.

Селото е добре благоустроено - разполага с кметство, основно училище и целодневна детска градина. Медицинксото обслужване е поето от трима общопрактикуващи лекари. Най-близката многопрофилна болница е в областния град Сливен.

История 
Името му е с гръцки произход и е във връзка със значението на думата „σωτήρας“ – „спасител“. Краеведът Симеон Табаков предполага, че средновековното българско име на селището е Спасово. 

Според преданието селото е основано от царете на Второто Българско царство, едновременно с манастира Св. Петка, който е бил главен на Сливенската Света гора за времето си. Сред местните има твърдения, че църквата на селото е построена от българския цар Иван Асен II.

Твърди се че манастирът е основан през 13-14в., понастоящем не съществува. Днес от него е останала само черквата носеща името на св. Петка. Местността около черквата е павирана, вече има чешма, която е свързана с аязмото. Изграден е навес с огнище, пейки и малка цветна градина.

Името на близкия хълм (в землището на Сливен) Атаната произлиза от Атон /Света гора в Гърция/. В близост до селото е съществувало средновековно заселище – Юрта.

Културни и природни забележителности 
Природен парк „Сините камъни“

В селото има детска градина "Перуника" основана 1972 година.

Основното училище „П. Хилендарски”  е създадено през 1882 год. в частна къща от будни и заможни жители на селото, по-късно е създадена сграда в която се помещава и до днес. До 2009 год. е начално училище , а от 01.06.2009 г. е преобразувано в основно училище.

Външни препратки 

Села в област Сливен
Населени места в община Сливен
Трапоклово

Трапоклово е село в Югоизточна България. То се намира в община Сливен, област Сливен.

Трапоклово се намира в полите на Стара планина на подбалканския път между селата Калояново и Горно Александрово.

История 
Преди Освобождението селото е било известно също като Трапокло, Терке болу и Търкоплова.

В разкопки на старо укрепление край селото са намерени римски монети на императорите Проб и Лициний.

По време на Руско-турската война 1828 – 1829 г. в подготовката за превземането на Сливен в селото са разположени щабът на руската 6-а пехотна дивизия и обозите на руската пехота. След войната много семейства от Трапоклово и околните села се изселват в Бесарабия с оттеглящите се руски войски в 1830 г. Мнозинството от преселниците (53 семейства от Трапоклово) са настанени пъровначално в село Золокары (дн. Лиман, Татарбунарски район, Одеска област, Украйна) а после основават съседното село Тропокло (дн. Траповка/Трапiвка). Някои от тях се връщат няколко години по-късно и се заселват в Алфатар, Силистренско.

През Руско-турската освободителна война селото е отбелязано като чисто българско и наброява 60 къщи.

Редовни събития 
Всяка година през месец февруари се провеждат традиционни кукерски игри.
В продължение на два дни кукерски хлопки огласят селото, като вечерта на втория ден (неделя) кукерите извършват преораване на селския мегдан.

Религия 
Единствена религия е християнската.

В телевизията 
Селото се споменава в сериала на bTV „Домашен арест“. Във филма роднини на Костадин (Филип Аврамов), зетя на мама Еми (Татяна Лолова), живеят там.

Източници 

Села в област Сливен
Населени места в община Сливен
Чинтулово

Чинтулово е село в Югоизточна България. То се намира в община Сливен, област Сливен.

География 
Намира се в подножието на Източна Стара планина.

История 
Старото име на селото е Касъмово.

Религии 
Източно православие.

На 20 юли 1905 г., Илинден, Сливенският митрополит Гервасий освещава гробницата и я нарича параклис „Св. Пророк Илия“.

След смъртта на жените, които го поддържали, манастирът започва да се руши и до 1965 г. рухва напълно. През 1999 г. започват възстановителни работи и от 2006 г. е възстановен.

Културни и природни забележителности 
В околностите на селото се намира манастирът „Св. Пророк Илия“, построен през 1830 г. През 2006 г. е възстановен.

Редовни събития 
На 20 юли има събор в селото – чества се Св. Пророк Илия.

Други 
Селото носи името на великия българин, поета, композитор и педагог Добри Чинтулов.

Външни препратки 

Села в област Сливен
Населени места в община Сливен
Чокоба

Чокоба е село в Югоизточна България. То се намира в община Сливен, област Сливен.

География 
Селото няма стари наименования. На пътя на Юг се намира местността „Юрта“. На запад има географска забележителност, наречена от местното население „Острия камък“. За тази забележителност има легенда, че Крали Марко замерил с камък от Ямбол сестра си и този камък е „Острия камък“. Малка част от камъка паднала и сега се намира в края на селото.

Редовни събития 
В селото има народен асамбъл, наречен „Панайот Хитов“. В клуба има около 50 члена (предимно пенсионери). Той е участвал в много фестивали и в предаването по ТВ „Скат“ „От българско – по-българско“.

История 
Няма конкретни данни кога е създадено селото. На негово място е имало тракийско селище – „Юрта“. В края на селото има местност със същото име. След Римската инвазия селото се превръща в римско селище. Предимно населението е било от римски легионери. Не може да се отрече, че по-голямата част от населението е било тракийско. След разпадането на Римската империя селото остава във Византия. При управлението на хан Крум селото отива в Първата българска държава. Има сведения от по-възрастното население на селото, че при нашествие на татарите се избиват 70 булки и се заравят в общ гроб в южните лозя в местността Шеклара. В селото, по време на османската власт, се заражда и съпротивата срещу поробителя, а именно хайдутлъка. Към края на владичеството няколко хайдути от селото вземат от поробителите наложените от тях данъци върху българското население от Сливенско и Ямболско. Има легенда, че го заравят до чешмата, на юг от селото. Турците ги откриват и пращат армия да ги хване и убие. Когато хайдутите разбират за това се укриват в един двор. Турците ги обкръжават и започват да стрелят и хайдутите им отвръщат. Няма сведения колко са били. Предполага се, че са били не повече от 5. С последните патрони се самоубиват, за да не бъдат заловени живи и измъчвани. По време на Първата световна война загиват 40 войника от Чокоба и сега има мраморна паметна плоча в центъра на селото.

Външни препратки 

Села в област Сливен
Населени места в община Сливен
Близнец

Близнец е село в Югоизточна България. То се намира в община Твърдица, област Сливен.

География 
Село Близнец е разположено върху полите на рида Кара баир, и в южните склонове на планината Меджерлик. През зимата Стара планина спира студените ветрове от север, а през лятото по течението на река Тунджа, която отстои само на 1 километър в южна посока, се носи прохладата на дъбовите гори на Средна гора. Релефът е полупланински, почвите песъкливо-глинести, климатът е умерено континентален.

Намира се на около 200 метра надморска височина. Средната годишна температура е 15 градуса, зимата 1 градус, а лятото е 25 градуса. Землището на селото обхваща 6000 декара. Около 3000 декара е гора. Обработваемата земя е 2500 декара. Около 200 декара са прасковените градини.

История

Селото днес 
Днес селото наброява 90 души. Има самостоятелно кметство и поща. Земеделска кооперация, която отглежда жито, ечемик, овошки (праскови, лозя и др.).

В центъра на селото има шадраван и спирка за автобусите. Площадът е ограден с декоративна ограда. Между кметството и читалището има малък, но красив парк, а в долната му част има и футболно игрище.

Редовни събития 
Ежегодно на 12 май на лобното място на Стоил войвода, източно от селото се организира поклонение в негова памет и в памет на четата му.

Личности 
 Родени в Близнец
 Стайко Неделчев (1914 – ?), дипломат и бивш кмет на Бургас

Източници 

Села в област Сливен
Населени места в община Твърдица
Боров дол

Боров дол е село в Югоизточна България, област Сливен, община Твърдица.

География 
Боров дол се намира в полите на Стара планина. През него минава река, която се влива в река Беленска. По време на османското владичество селото е наричано Чам-дере.

Боров дол се намира на 9 км от гара Чумерна. Пътят е много живописен и с прекрасни места за снимки, върви по течението на красива бърза река. През Боров дол минава пътят за Шешкин град. От селото започва пътят за връх Чумерна, както и за много други върхове, опасващи селото. Част от имената от околните върхове са Кавака, Саркъжъ, Каракьотук, Чамборун, от където извира минерална вода с много добър вкус и качества. Има цех за бутилиране на тази вода и се изнася за Италия.

Население 
В селото живеят българи, турци, каракачани и цигани.

Забележителности 
 Красива природа, голямо разнообразие от диви животни. Селото е обградено от големи планини и иглолистни гори.
 Част от землището на селото попада в защитена зона „Твърдишка планина“ по директива за местообитанията от Натура 2000.
 На 2 – 3 километра южно от селото тече Беленската река, където във вир се събира водата от реката. Дълбок е около 7 м, подходящ за скачане и плуване. Много красиво място, местните го наричат Баликларито.

Редовни събития 
Всяка година има събор, който се провежда през първата неделя на юни. В селото има танцов състав от млади самодейци.

През октомври всяка година през селото минава автомобилното рали „Твърдица“ – кръг от републиканския шампионат. През 1976 – 1988 г. същото трасе е използвано от рали „Златни пясъци“. Представлява скоростен етап с дължина 9,91 км. Трасето е по много тесен път, широк само 3 метра, с обратни завои и бързи пасажи, преминаващи покрай река.

Източници 

Села в област Сливен
Населени места в община Твърдица
Бяла паланка

Бяла паланка е село в Югоизточна България. То се намира в Община Твърдица, област Сливен.

География 
Село Бяла паланка се намира в планински район. Крие се в южните склонове на Елено-Твърдишкия дял на Стара планина. Намира се на 32 км северозападно от гр. Сливен и на около 30 км североизточно от гр. Твърдица. През него минава един от ръкавите на р. Беленска. Включено е в селищата мрежа на общ. Твърдица, Сливенска област. В близост до селото се намират връх Чумерна (1536 м.н.в.) и връх Българка (1181 м.н.в.), като връх Чумерна е най-високият в Елено-Твърдишкия дял. Високопланинското било оказва добра ветрозащита за равнините на Сливенско, Твърдишко и Шивачевското поле, но същевременно Твърдишкият проход и проходът Вратник, множеството синклинали и речни долини създават условия за силни ветрови течения и бури. Климатът е повече с континентални белези. Преобладаващият пренос на въздушни маси е от Атлантическия океан, но много често се срещат далечни континентални и средиземноморски нахлувания. Голямо значение за формирането на климата имат местните физикогеографски условия и острият профил, както и характерът на подложната повърхност. Зимата тук е студена, продължителна и снежна, докато на юг в Шивачевското поле е мека, по-кратка и безснежна, тъй като Стара планина спира по-слабите континентални нахлувания на студен въздух.

Забележителности 
В селото има пощенска станция, библиотека, училище, детска градина. Има и дървопреработващ цех.

Редовни събития 

Ежегодно се провежда внушителен събор в края на май и началото на юни, когато се изпълнява богата фолклорна програма и спортни мероприятия.

Други 

Климатът е планински и умерено континентален. Средната годишна температура е 8-10 градуса. Природните условия благоприятстват за отглеждането на фуражни култури, картофи, тютюн, малини. Горите и поляните са богати на гъби и планински ягоди. В миналите векове хората от Бяла паланка са се препитавали основно с дърводобив и знахарство. И сега още значителна част от населението е заето в дърводобива, дървообработването и залесяването, а през летните месеци много от хората събират диворастящи билки и гъби за прехрана.

Външни препратки 
 за Бяла паланка
 Снимка от реката покрай Бяла паланка 
 Снимка от скалите покрай Бяла паланка 

Села в област Сливен
Населени места в община Твърдица
Жълт бряг

Жълт бряг е село в Югоизточна България. То се намира в община Твърдица, област Сливен.

География 
Село Жълт бряг се намира в планински район.

Външни препратки 

Села в област Сливен
Населени места в община Твърдица
Сборище

Сбо̀рище (до 1906 г. Джумалии) е село в Югоизточна България. То се намира в община Твърдица, област Сливен.

География 
Село Сборище е разположено в южните склонове на Елено-Твърдишката планина, Средна Стара планина, на 300 метра надморска височина. През селото текат две реки – Долап Дере и Маймун Дере.

История 
Известно е с големите уранови залежи, експлоатирани приблизително до 1990 г. В този период са наемани работници от всички околни населени места, включително гр. Сливен. Впоследствие по различни проекти, всичко това е ликвидирано и основен поминък е земеделието и животновъдството.

В миналото селото е било турски чифлик и е носело името на чифликчията – Джумая, който по-късно, в знак на благодарност, го е дал на българина-основател, чиято кръв тече и сега из местните селяни. След време идват българи от други места – Конаре, Козарево, Твърдица и махалите от Балкана, т. нар. „Дрента“. Българите построяват храма „Възкресение Христово“ и на деня, в който е храмовият празник на селото, от околностите идват хора на сбор и оттам идва сегашното име на селото – Сборище.

Дори и в сегашно време много хора от съседните населени места наричат селото със старото му име – Джумалии, често от което произлиза и нарицателното за местните селяни – джумалийци.

Религии 
Основната религия е християнството, много малка част от населението изповядва ислям и това са представители на ромския етнос.

Обществени институции 
 Кметство
 Църква „Свето Възнесение Господне"
 Читалище „Просвета 1910
 Библиотека към Читалището
 Основно училище „Никола Прокопиев“
 Детска градина „Брезичка“
 Дневен център за стари хора „Д-р Карл Шонфелд Брунер“

Културни и природни забележителности 
 Парк „Стойчо Недков“
 Парк „Казашки орех“
 „Водопадът“

Редовни събития 
Всяка година на Спасовден се организират тържества по случай празника на селото.

Други 
 Отбелязване на традиционни празници и обичаи – Коледа, Лазаровден, Великден, 24 май и др.

Източници 

 „Село Сборище“, съставители Желева П, Стоянова Д. НЧ „Просвета 1910“ с. Сборище, ИК „КОТА“ Стара Загора, 2013 г. ISBN 978-954-305-360-5

Села в област Сливен
Населени места в община Твърдица
Сърцево

Сърцево е село в Югоизточна България. То се намира в община Твърдица, област Сливен.

География 
Селото е разположено върху най-северните склонове на Средна гора. Северно от него на километър минава река Тунджа.

Външни препратки 

Села в област Сливен
Населени места в община Твърдица
Червенаково

Червенаково е село в Югоизточна България. То се намира в югоизточната част на община Твърдица, в Област Сливен, на 4 километра от община Нова Загора.

География 
Селото е разположено в малка котловина в Средна гора, като южно от селото минава една от най-дългите реки в България – Тунджа.

Религии 
Православно християнската църква „Свети Свети Константин и Елена“ е построена през 1893 година и е част от Старозагорската епархия. Намира се в центъра на селото.

Храмовият празник е в деня на Светите равноапостоли Константин и Елена – 21 май. Празникът е в памет на император Константин и неговата майка Елена.

Села в област Сливен
Населени места в община Твърдица
Вишнево

Вишнево е село в Южна България. То се намира в община Баните, област Смолян.

География 
Село Вишнево се намира в планински район. Разположено в Южния Централен регион.

Бележки 

Села в област Смолян
Населени места в община Баните
Вълчан дол

Вълчан дол е село в Южна България. То се намира в община Баните, област Смолян.

География 
Село Вълчан дол се намира в планински район.

Бележки 

Села в област Смолян
Населени места в община Баните
Тук е сниман филма "Радиограмофон"
Глогино

Гло̀гино е село в Южна България, община Баните, област Смолян.

География 

Село Глогино се намира в Западните Родопи, на около 3 km запад-югозападно от село Загражден. Разположено е на югоизточния склон на разклонение на Преспанския рид.

Надморската височина при Творческия дом (Почивната станция) на БАН в селото е около 1160 m.

История 
Селото – тогава с име Дюле дере, Догла – е в България от 1912 г. Преименувано е на Глогина с министерска заповед № 2820, обнародвана на 14 август 1934 г., а през 1966 г. – на Глогино с указ № 960, обнародван на 4 януари 1966 г. 

Към 31 декември 1934 г.  към село Глогина спада махала Кирково.

Религии 
В село Глогино се изповядва ислям.

Обществени институции 
Село Глогино е било център на кметство Глогино от 1995 до 2000 г. 

Молитвеният дом в село Глогино е джамия.

Културни и природни забележителности 
На около 4 – 5 км на запад от селото е връх Свобода .

Източници и бележки

Външни препратки 

Села в област Смолян
Населени места в община Баните
Две тополи

Две топо̀ли е село в Южна България, община Баните, област Смолян.

География 

Село Две тополи се намира в Западните Родопи . Разположено е в неголяма котловина, отворена на юг-югоизток и с наклон в същата посока, както и по склона на западното от заобикалящите котловината гористи възвишения, повечето високи над 1000 – 1200 м и снижаващи се на юг.

История 
Селото – тогава с име Ахатлар кебир – е в България от 1912 г. Преименувано е на Две тополи с министерска заповед № 3775, обнародвана на 7 декември 1934 г.

Към 31 декември 1934 г. към село Две тополи спадат махалите Желъд (Пелит бурун), Клен (Алма гидик), Рибарка (Читак балък дере) и Тухла.

Религии 
В село Две тополи се изповядва ислям.

Обществени институции 
Молитвеният дом в село Две тополи е джамия.

Източници и бележки

Външни препратки 

Села в област Смолян
Населени места в община Баните
Дебеляново

Дебеля̀ново е село в Южна България, община Баните, област Смолян.

География 
Село Дебеляново се намира в Западните Родопи, край левия бряг на Давидковска река, на около 25 km изток-североизточно от град Смолян, 6 km север-северозападно от село Баните, 16 km северозападно от град Ардино и 1,5 km източно от село Давидково. При Давидково от минаващия през него третокласен републикански път III-8611 се отделя на изток пътят за Дебеляново. Надморската височина в центъра на Дебеляново е около 850 m.

Населението на село Дебеляново, наброявало 310 души при преброяването към 1934 г. и 104 към 1985 г., намалява до 21 души (по текущата демографска статистика за населението) към 2019 г.

История 
Селото – тогава с име Кабà ач – е в България от 1912 г. Преименувано е на Дебеляново с министерска заповед № 3775, обнародвана на 7 декември 1934 г.

Към 31 декември 1934 г. към село Дебеляново спадат махалите Гъровци, Кара баджаковци, Лисиче (Дели имамовци) и Оброчище (Ахматлар).

Обществени институции 
В село Дебеляново към 2020 г. има джамия.

Източници и бележки 

Села в област Смолян
Населени места в община Баните
Обекти, наречени на Димчо Дебелянов
Дрянка (село)

Дрянка е село в Южна България. То се намира в община Баните, област Смолян.

География 
Село Дрянка се намира в планински район, в община Баните област Смолян.
Селото се намира на 800 метра надморско равнище. Намира се на 4 км от общинския център – село Баните, и на 50 км от областния център Смолян.

История 
Има данни, че в района на селото е имало живот още от римско време. Това засвидетелстват римският мост в близост до селото и останките от римско селище в местността Караборум, намерени през 2007 година. Самото село е основано в края на 19 век от изселници от село Върбина.

Културни и природни забележителности 
В близост до селото се намира местността Самотното дърво, чието наименование произлиза от вековния бук, който стои сам повече от век.

Външни препратки 

Села в област Смолян
Населени места в община Баните
Кръстатица

Кръстатица е село в Южна България. То се намира в община Баните, област Смолян.

География 
Село Кръстатица се намира в планински район.

История 
Първите заселници по данни на предците ни са от съседното село Оряховец, което води от началото на 19 век. След което се разраства, като достига най-голямата си численост през 60-те 70-те години на 20 век. Поради липсата на препитание за жителите на село Кръстатица, голяма част от тях започват да се изселват. Най-многобройната група се ориентира в гр. Кърджали, друга голяма част от населението се изселва в Казанлъшко (селата Шейново, Ясеново, Крън). населението в селото. вече е под 50 души

Външни препратки 
 Еренджиковата къща  – официален сайт

Села в област Смолян
Населени места в община Баните
Баните

Ба̀ните е село в Южна България, административен център на община Баните, област Смолян.

География 
Село Баните се намира в източната част на Западните Родопи, на около 20 км от границата им с Източните Родопи. Разположено е в планински район в Смолянска област, по поречието на река Малка Арда, на 750 метра надморска височина. Селото е разположено между два областни центъра – Кърджали и Смолян (62 km от Кърджали и 45 km от Смолян). Баните е известно с минералната вода, чиято температура при извиране е 43 °C и е уникална по състав за България. Селото има стара и нова част. Новата част е изградена около минералните бани, за които има сведения, че са се използвали още по римско време.

История 
Към 31 декември 1934 г. към селото – тогава с името Лъджа, спадат махалите Кара Мурадовци, Лесичек, Малко треве, Мола Алиевска, Пергеловци, Присойка и Тревня.

Село Лъджа е в България от 1912 г. Преименувано е на Баните с указ № 1563, обнародван на 25 юли 1972 г.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Религии 
Изповядваните религии в село Баните са православие и ислям.

Обществени институции 
В селото е разположена общинската администрация на община Баните.

В село Баните има джамия и църква „Света Богородица“.

Средното общообразователно оздравително училище „Христо Ботев“ в Баните е с общинско финансиране.

Читалище „Просвета“ е действащо, регистрирано е под номер 567 в Министерство на Културата на Република България. Има танцов състав, битова група, библиотека.

Има специализирана болница за рехабилитация.

Редовни събития 
Ежегодно на 5 и 6 май се провежда „Празник на община Баните и минералната вода“.

Личности 
 Родени
 Румен Родопски (р. 1943), български народен певец

Източници 

Балнеологични курорти в България
Села в област Смолян
Населени места в община Баните
Малка Арда

Малка Арда (старо име: Кючук Арда) е село в Южна България. То се намира в община Баните, област Смолян. Отстои на 40 км североизточно от град Смолян, на 8 км западно от село Баните, на и на 240 км от София.

География 

Географският район е планински, с характерна борова гора, стигаща до малката лъкатушеща рекичка Малка Арда. На самата река има изградени няколко моста, някои от които са се превърнали в символ на селото. Един от тях е този, който е разположен на вира Юрте. Вирът е дълбок около 2m. На около 30m от него се откроява новоизградена беседка, направена от местните жители, която има чешма с изворна планинска вода, запазваща своята постоянна температура през цялата година. Има и римски мост, който свързва селата Малка Арда и Белев дол. Друго място за отдих е край водопада, както и в махалата Левочево.

История 
В това малко селце се предполага, че преди много години са живеели римляни, защото в по-късни години в местността Блатево са открити над 20 римски гроба.

Други 

традиционен качамак, клин, колаци, боб

Източници 

Села в област Смолян
Населени места в община Баните
Малко Крушево

Малко Крушево е село в Южна България. То се намира в община Баните, област Смолян.

География 
Село Малко Крушево се намира в планински район.

Културни и природни забележителности 
Всяка година в местността ``Guzle cayir`` на селото се събират изселниците от селото. Това се случва от една от последните недели на август, колят се курбани, четат се молитви, организират се спортни забави и роднински срещи които не са се виждали от много време. Също така в селото има и джамия която e в полуразрушен вид, но в най-скоро време се очаква да се съберат дарения и да се ремонтира. От южната страна на селото минава Давидковската река в която се намира прекрасен водопад, а от източната страна се намира още една малка рекичка която се нарича Малка арда. До 1980 г.жителите на селото са се изселили поради натиска на комунистическия режим и заради трудното географско положение на селото, което е изолирано в далечна точка. Но преди селото е било мирно и весело хората са живеели задружно и по братски и заради това, за да си спомнят за доброто старо време и затова се организира този събор

Други 
От 2011 година селото остава без хора.

Бележки

Външни препратки 

Села в област Смолян
Населени места в община Баните
Обезлюдени селища в България
Оряховец

Оряховец е село в Южна България. То се намира в община Баните, област Смолян.

География 
Село Оряховец се намира в планински район. Оряховец се намира в централните Родопи на едно от най-красивите и живописни места в планината. Запазената му старинна архитектура и невероятна природа привличат безброй туристи към него. Селото се намира на 36 км от курорта Пампорово и на 236 км от столицата София.

История 
Първоначално селото е било населено в днешната местност „Селище“, намираща се на изток от село Оряховец и на запад от село Баните. Поради това, че се получавали много свлачища в тази местност една част от хората са се заселили в днешното село Баните, което е със старо име „Лъджа“, като името
на арабски означава „баня“, друга част от населението се е заселила в днешното село Оряховец, което до 1935 г. се е казвало „Козлуджа“, което означава „горна баня“.

Преди няколко столетия в селото настъпва голям мор за хората – заразна болест чума и поради това, че нямало никакви наченки за медицинска помощ, част от хората на селото са били принудени да се изселят в местността „Хамбарища“. Има 5-6 гроба с каменни плочи и счупени глинени съдове, което означава, че са били погребвани по тракийски обичаи. След като преминава тази болест, част от хората се връщат в село Оряховец, а останалата част се заселват в „Колибите“ – днешното село Кръстатица. Името на тази местност „Хамбарища“ произлиза от „хамбар“. По време на османската власт в този край са се налагали големи данъци във вид на жито и поради това, че хората нямали достатъчно за ядене и трябвало да се прехранват, са направили подземни хамбари в тази местност и са скривали житото в тях. Бихме могли да изброим и други местности, които в корена си съдържат факти, че в този край се населявало християнско население, а именно връх „Костадин“, до него е по-голямата му сестра „Света Неделя“, по средата на върха се намира голяма поляна, която се казва „Тодорова поляна“. Под нея се намира местността „Солище“ там хората са слагали сол на поляната и са кърмили животните си. Други имена на местности можем да изброим, като например: връх „Вежката“, местностите „Димово“, „Станево“, „Чучурето“, „Кичукво“. Знае се, че в местността „Корията“, намираща се под връх „Киселка“, са били отвеждани непослушните и непокорни хора от селото и в дълбоката кория са били избивани от властимащите.

Други 
Мекият климат и средиземноморският полъх, идващ по река „Арда“ и оттам по река „Малка Арда“, минаваща през село Оряховец, благориятстват отглеждането на всякакъв вид плодове, зеленчуци и овощни дървета. Тук много добре вирее смокиня, кайсия и праскова. В последните години хората се насочват да отглеждат алтернативни на тютюна и картофите, растения – малини, ягоди, мурсалски чай, арония и други.

Личности 
 Младен Койнаров (р. 1945), народен певец от родопската фолклорна област

Външни препратки 
 Сайт на селото

Села в област Смолян
Населени места в община Баните
Планинско

Планинско е село в Южна България. То се намира в община Баните, област Смолян.

География 
Село Планинско се намира в планински район.

История

Редовни събития 

Села в област Смолян
Населени места в община Баните
Рибен дол

Рѝбен дол е село в Южна България, община Баните, област Смолян.

География

Разположение 
Село Рибен дол се намира в източната част на Западните Родопи , на границата между областите Смолян, Пловдив и Кърджали. Разположено е в ориентираната от запад на изток долина на река Рибен дол (ляв приток на Давидковска река), и по стръмните склоновете на двете съседни ѝ възвишения, на 2 – 3 км източно от село Планинско, в чиито околности реката има своето начало. Река Рибен дол навлиза в селото от запад при надморска височина около 1000 м и го напуска на изток при около 800 м. На около 4 км на изток-североизток от селото се издига връх Чиляка (Чилякая), първенеца на Източните Родопи, висок 1459 м. Освен село Планинско, близки до Рибен дол са и селата Безводно на около 6 км на изток, Две тополи на около 4 км на юг, като до тях се стига првминавайки по планински пътеки и Загражден на 9 км на югозапад. Отстои на 41 км. североизточно от с. Баните, на 88 км. в същата посока от град Смолян и на 230 км. югоизточно от столицата София. Общинският път за Рибен дол е 5-километрово отклонение на изток от пътя Загражден – Планинско.

Население 
При преброяването на населението в България през 2011 г., от общо 16 души население на Рибен дол, 13 лица са се самоопределили като българи . От данните за населението по населени места в Националния регистър на населените места  следва, че от 1934 г. (1140 души) до 1956 г. (1539 души) населението е нараснало с около 35%, а през 2018 г. (16 души) е намаляло спрямо 1934 г. с около 98,6% и спрямо 1956 г. – с около 99%, при което само за периода от 1956 г. до 1992 г. (32 души) спадът е бил около 98%.

История 
Селото – тогава с име Балъклъ̀ дере – е в България от 1912 г. Преименувано е на Рибни дол с министерска заповед № 2820, обнародвана на 14 август 1934 г. и на Рибен дол – с указ № 960, обнародван на 4 януари 1966 г.  Към 31 декември 1934 г.  към село Рибен дол спадат махалите Планина, Шарен нос (Ала борун) и Шипка.  През 1978 г. към село Рибен дол е присъединено село Хамбар (Хамбар дере) , като към 31 декември 1934 г. към село Хамбар спада махалата Мурва река. 

В село Рибен дол имало две начални училища, едното било в долната част на селото, непосредствено до река Рибен дол, а другото в махала Тухлата. Към момента същите са разрушени и могат да се видят само останки от тях. В селото е имало е също кметство, детска градина, здравен пункт, фурна, магазин, църква, джамия и воденица.

Културни и природни забележителности 
В близост до село Рибен дол се намира резерватът Кормисош. Той представлява голяма скална стена и е едно от местата, на които се срещат голям брой диви кози. На върха на Червения камък са открити останки от древнотракийско светилище.

Част от археологическото наследство в община Баните е една от регистрираните християнски църкви в местност Клисе чаир в село Рибен дол, която е унищожена по време на турското робство.

Редовни събития 
В първата събота и неделя на август се провежда родова среща на селото, като се прави и курбан за здраве.

Източници и бележки

Външни препратки 

Села в област Смолян
Населени места в община Баните
Траве (село)

Тра́ве (официално), или Треве, е село в Южна България. То се намира в община Баните, област Смолян.

География 
Село Траве е разположено в планински район.

Източници 

Села в област Смолян
Населени места в община Баните
Борино

Борино е село в Южна България. То е административен център на община Борино, област Смолян.

География 
Село Борино се намира в планински район. До него се намират селата Чала, Гьоврен и градовете Доспат и Девин.

История 
Старото име на селото е Карабулак. През 1872 година в селото има 100 къщи. От 1878 до 1912 година то попада в т. нар. Тъмръшка република. През 1920 година в селото живеят 859 души, през 1946 – 1457 души, а през 1965 – 2685 души.

Етнос и религии 
Основната част от населението се състои от етнически турци и малка част българи мохамедани и християни. Основната религия е ислям.

Културни и природни забележителности 

Село Борино е разположено в югозападните Родопи, в местност богата на природни забележителности. Някои от тях са дело на човешка ръка като Кемеров мост (Кемера), а други са природни феномени – Дяволският мост. Недалеч са Дяволското гърло, Ягодинската пещера, Триградското ждрело и Буйновското ждрело.

Редовни събития 
Всяка година през първата събота и неделя от месец август се организира футболно първенство, в което участват отбори от съседни общини. Присъстват специални гости от страната.

Личности 
 Мустафа Сали Карадайъ – председател на ДПС.
 Венцислав Димитров (Реджеп Даглъ), р.1954 г. – преподавател по физика
 Цветка Димитрова Такова – авторка на първата книга за историята на село Борино. „Село Борино в миналото и настоящето на Родопите“, издателство „Демакс“ 2010 г. и второ издание – продължение, със същото заглавие, издателство „ВУСИ“, гр. Пловдив, 2019 г.

Източници

Външни препратки 
 Борино
 Телевизия в Борино

Села в област Смолян
Населени места в община Борино
Кожари

Кожари е село в Южна България. То се намира в община Борино, област Смолян.

География 

Село Кожари се намира в Западните Родопи, на около 2 км от гръцката граница и на около 13 км от Ягодинската пещера.

Отстои на 3 км от село Буйново, на около 17 км от село Ягодина, а по планински път може да се стигне до село Триград, където се намира пещерата Дяволското гърло. На 36 км от селото се намира град Девин.

История 
Старото име на селото Демирджилери. Селото се е зародило като летни колиби на село Триград. Постепенно започнали да остават семейства и през зимата. През 1920 година в селото живеят 181 души, през 1946 – 231 души, а през 1965 – 328.

В селото е имало училище до 4-ти клас, детска градина и тъкачен цех. След 1989 година започва изселване на част от населението в Устина, Кричим и Стамболийски за да остане към 2010 година с около 80 постоянни жители.

Редовни събития 
Ежегодно, на Гергьовден, се провежда празничен събор.

Религии 

На 24 ноември 1999 г. младите от селото правят освещаване на мястото за строителство на църква.

На 6 май 2000 г. пловдивският митрополит Арсений прави първата копка за строежа на храма Св. Георги Победоносец.

На 23 септември 2003 г. митрополит Арсений освещава храма и полага мощи на св. Марина в олтара.

Културни и природни забележителности 
Въпреки отдалечеността си селото е с красива природа. Тя е запазена чиста от макар и малкото население в него. До с. Кожари може да се достигне и по екопътеки, които са направени специално за туристите. По пътя има направени чешми за почивка и развлечение на посетителите. Културните и природните забележителности са привлекателно място за отдих от натовареното ежедневие в големия град.

Източници 

Села в област Смолян
Населени места в община Борино
Чала

Чала е село в Южна България. То се намира в община Борино, област Смолян.

География 
Село Чала се намира в планински район в Западните Родопи. Най-малкото населено място в община Борино. Средна надморска височина 1450 м.

История

Религии 
Населението е изцяло помашко и изповядва исляма.

Обществени институции 
Кметство с. Чала; Мюсюлманско джамийско настоятелство;

Културни и природни забележителности 
В близост до Чала са Скалният феномен-Природна забележителност Дяволски мост и Защитената територия Буйновско ждрело и Ягодинска пещера, както и първенеца на този район връх Виденица/Гьозтепе —1652 м намиращо се на 3—4 км от населеното място. На върха могат да се видят мегалити и старинни зидове, свидетелство за тракийски езически обичаи. По време на архологически разкопки през 1930 г. е намерена мраморна глава на императрица Юлия Паула-понастоящем изложена в Археологически музей Пловдив. От село Чала се открива прекрасна гледка към скалния венец връх Ушите (връх) – 502 м., на който са монтирани телевизионни антени, а от 4 – 5 години функционира туристическа атракция – Орлово око, бетонова площадка, надвесена на 700 м над живописното Буйновското ждрело. Гореизброените забележителности могат да посетят по маркирани екопътеки.

На 9 км в посока Гьоз тепе се намира бившата застава Чавдар на поляните Чирла. В района изобилстват манатарки и боровинки.

Бележки 

Села в област Смолян
Населени места в община Борино
Брезе

Името Брезе носят две български села:

 Брезе, област Смолян
 Брезе, област София
Водни пад

Водни пад е малко селище в община Девин, област Смолян. Принадлежи към кметство община Девин.

География 
Селото е разположено в Южната част на Родопите в непосредствена близост до границата с Гърция, на около 30km от град Девин. Преди това е било съставно селище към община Триград, намиращо се на 6km отстояние от общинския селищен център.

История 
Николай Хайтов пише в своя „Дневник“ за прекрасната земя и невероятните гледки, които се откриват, ако се пътува от село Кожари към село Водни пад. От пътя от с. Триград до с. Кестен за село Водни пад води тесен черен път. В съдебната практика от 1970-те години селото е известно с шумен процес на диверсанти, родом от това село.

От 1878 до 1886 г. то попада в т. нар. Тъмръшка република. През 1920 г. в селото живеят 117 души, през 1946 – 115 души, а през 1965 – 149 души.

В документ от главното мюфтийство в Истанбул, изброяващ вакъфите в Княжество България, допринасяли в полза на ислямските религиозни, образователни и благотворителни институции в периода 16 век – 1920 година, съставен в периода от 15.09.1920 до 03.09.1921 година, като вакъфско село се споменава и Водни пад (Düşükdere).

Селото е опожарено от Българската армия през 1913 година, след бунт на местните жители, инспириран от правителството на т. нар. Гюмюрджинска република.

Религии 
Населението до 1989 г. е било изцяло съставено от българи, а впоследствие и от новозаселили се етнически българи християни, които се заселват в селото след 2000 г. поради това, че са закупили имоти от бившите жители на селото, изселени в различни краища на страната.

Природни и културни забележителности 
По пътя, който води до село Водни пад, има множество чешми и заслони. В този край има поверие, че в памет на починали близки и роднини се издигат чешми с техните имена. 

В землището на Водни Пад се намира местността „Синапов камень“ и „Синапова ела“, където според местните предания в периода на османското владичество, там е станувала за 3 дни гладната и жадна армия от над 500 четници помаки на Мехмед Синап, които вдигат първото в Европа антифеодално социално-икономическо въстание срещу Султаната.

В самото село на най-високото има изоставена гранична застава. В миналото, когато е била действаща и е имало войници, и самото село е било доста оживено и по-голямо. Имало е автобус от село Триград до него. Имало е магазинче и много повече хора.

Преместването на граничната мрежа е разделило селото на 2. Много хора са останали на територията на Гърция. Разделени са били цели семейства.

Към 2007 г. там има само едно постоянно пребиваващо семейство от двама души. Към 2012 г. там няма постоянно пребиваващи хора.

Обществени личности – родени 
Никола Чуралски – публицист, писател, изследовател, журналист, краевед.

Източници 

Села в област Смолян
Населени места в община Девин
Грохотно

Грохотно е село в Южна България. То се намира в община Девин, област Смолян.

География 
Село Грохотно се намира в планински район.

История 
Името Грохотно е възникнало в миналото, когато река Въча се удряла в скалата и се чувало „грохот, грохот“. Затова старите хора нарекли тази красива местност „Грохотно“.

През 1872 година в селото има 50 къщи. От 1878 до 1886 година то попада в т. нар. Тъмръшка република. През 1920 година в селото живеят 468 души, през 1946 – 715 души, а през 1965 – 710 души.

Религии 
Населението е съставено почти изцяло от турската (юруци) етническа общност и малка част от помаци, изповядващи исляма. Обновената джамия може да се посети не само от местното население, но и от преминаващи през селото туристи. Има малка част от смесени бракове между турци и християни и единични бракове между турци и помаци.

Обществени институции 
 Кметство село Грохотно с кмет Бейхан Дуран
 Основно училище „Гео Милев“;
 Народно читалище „Назъм Хикмет-1948“
 Детска градина „Катя Ванчева“;
 Джамийско настоятелство – Грохотно; Джамията в село Грохотно е построена през 1992 година. Това е новата джамия на Грохотно построена е на мястото на старата. Джамията е разположена на два етажа. На 1-вия се молят мъжете, а на 2-рия жените. Начело на джамията има ходжа. Най-много молещи се събират на празниците Рамазан и Курбан Байрям.

Културни и природни забележителности 
Близо до село Грохотно се намира природната забеложителност „Слона“. Представлява скално образувание, което наподобява слон.

Редовни събития 
Редовно в селото се почитат както официалните празници, така и традиционните, като двата байрамски празника – съответно Рамазан байрам и Курбан байрам. Втората седмица на месец май от 2006 година се чества традиционен празник на селото. На 6 май (Гергьовден) населението тук, бидейки съставено изцяло от мюсюлмани, празнува Хадърлез. Рано сутринта всички ходят на река за да се измият с чиста бистра вода. Казва се, че на този ден водата е лековита е всички болести се лекуват.

Външни препратки 
 Село Грохотно

Източници 

Села в област Смолян
Населени места в община Девин
Жребево

Жребево (вариант на името Жребово) е село в Южна България. То се намира в община Девин, област Смолян.

География 
Село Жребево се намира в планински район на около три километра южно от Триград и северно от Кестен, и на 5 километра от държавната граница с Гърция.

История 
От 1878 до 1886 година то попада в т. нар. Тъмръшка република. През 1920 година в селото живеят 85 души, през 1946 – 164 души, а през 1965 – 200 души. До август 1934 година селото се е наричало Айгър дере. Това идвало от „хайгар“, което означава „жребец“.

Религии 
 Християнство
 Ислям

Обществени институции 
 Кметство Жребово
 Читалище Жребово
 Мюсюлманско джамийско настоятелство Жребово

Бележки

Външни препратки 

 Село Жребево 

Села в област Смолян
Населени места в община Девин
Михалково

Михалково е село в Южна България. То се намира в община Девин, област Смолян.

География 

Село Михалково се намира в планински район. През него минава пътят за Девин.

История 

Михалково е старо българско селище, съществувало още преди падането на България под османска власт. Най-ранните сведения за селото се съдържат в подробния дефтер „Тахрир дефтер 77“ от 1516 г., съхраняван в Истанбулския османски архив към Генералната дирекция на държавните архиви на Република Турция. Споменава се под името „Михалкова“ (Istanbul – BOA, TD 77, s.768 – фотокопие от дефтера има и в ОО на НБКМ-София). Всички жители на селото, описани през 1516 г., са само българи-християни.

Сведения за селото има и в други османски документи от ХVІ-ХVІІв. В иджмал регистър от 1519 г. се среща като „Село Михалкова“ (BOA, TD 73, s.121 – истанбулски архив, няма го в България). В грамадния иджмал дефтер на цялата Османска империя от 1530 г. се среща като „Село Михалива“ (BOA, TD 370, s.93 – копие в НБКМ-София). През 1570 г. отново е описано под името „Михалкова“ (BOA, TD 494, s.563 – копие в НБКМ-София). Във втория джелекешански регистър от 1596 г. (BOA, MAD 14590), съхраняван в Истанбул, селото отново е посочено под името „Михалкова“.

През 1872 година в селото има 50 къщи. От 1878 до 1886 година то попада в т. нар. Тъмръшка република. През 1920 година в селото живеят 290 души, през 1946 – 434 души, а през 1965 – 987 души.

Според Любомир Милетич към 1912 година населението на село Михалково се състои от помаци.

Религии 

Населението е съставено от християни, изповядващи източно православие и от помаци, изповядващи сунитски ислям. В селото е издигнат православният храм „Свети Архангел Михаил“.

Обществени институции 

 Кметство на село Михалково
 Здравен пункт
 Читалище „Родопска обнова“

Културни и природни забележителности 

На 900 м източно от селото срещу течението на протичащата през селото река Чурековска извира единственият в България извор на естествено газирана минерална въглекисела вода „Михалково“. Минералният извор в Михалково е открит през 1936 г. като планински ручей, отличаващ се по вкус и мирис от обикновената вода. Температурата на водата при извора е около 28 градуса. Водата е благоприятна за лечение на заболявания на сърдечно-съдовата, храносмилателната, нервната система и на ендокринни-обменни заболявания. През 2008 г. „Михалково“ пуска на пазара нов продукт – изворна вода „Михалково“, за което притежава разрешително за водоползване на извор „Персенк“, от който се бутилира изворна вода „Михалково“. Водата от извор „Персенк“ е с много ниска минерализация, което я прави подходяща за ежедневна употреба от всички възрастови групи.

На 16 км от селото се намира хижа „Персенк“, а от нея има много планински маршрути към връх Персенк (2091 м.н.в.), връх Модър, Чудните мостове, курортен комплекс Пампорово, хижа „Изгрев“.

Северно от селото, непосредствено под къщите на новия квартал, започва чашката на язовир Въча, а стената му е на 17 км на север. Южно от селото се намира хидровъзел Цанков камък.

Източници 

Села в област Смолян
Населени места в община Девин
Тъмръш
Тешел

Тѐшел е село в Южна България. То се намира в община Девин, област Смолян. В административно онтошение принадлежи към кметство село Грохотно.

География 
Село Тешел се намира в планински район.

Културни и природни забележителности 
На около 7 км от селото се намира Ягодинската пещера, а на около 10 км — пещерата Дяволско гърло.

Други 
Залив Тешел на остров Лоу в Южни Шетландски острови, Антарктика е наименуван в чест на село Тешел.

Бележки

Външни препратки 

Села в област Смолян
Населени места в община Девин