alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Чилнов

Чилно̀в е село в Северна България, община Две могили, област Русе.

География 
Село Чилнов се намира в източната част на Дунавската равнина, на около 36 km на юг от областния град Русе, 10 km на изток-североизток от град Борово, 32 km на северозапад от град Попово и 8 km на юг-югоизток от общинския център град Две могили. Климатът е умереноконтинентален. Разположено е по склона край левия, западния, бряг на река Баниски Лом. Общински пътища го свързват с близките населени места – на запад през село Батишница с третокласния Републикански път III-501 и по него на север – с Две могили, на юг – със селата Баниска и Бъзовец и град Борово, а на север – със село Широково.

Надморската височина на площада при читалището е около 107 m, в югозападния край на селото достига до около 160 m, а на североизток около 103 – 104 m.

Населението на село Чилнов към 1946 г. наброява 1554 души, а към 2018 г. – 370 души.

При преброяването на населението към 1 февруари 2011 г., от обща численост 451 лица, за 174 лица е посочена принадлежност към „българска“ етническа група, за 170 – към „турска“, за 99 – към ромска, а за останалите не е даден отговор.

История 
През 1914 г. в Чилнов е създадено Народно основно училище „Отец Паисий“ – от 1997 г. начално училище – действало до 2002 г., документите на/за което от периода 1914 – 2002 г. се съхраняват в Държавен архив – Русе.

През 1927 г. в село Чилнов е създадено читалище „Светлина“. От 2000 г. читалището ползва общинска сграда, дадена му за безвъзмездно ползване с акт № 146/20.03.2000 г.

През 1948 г. е учредено Трудово кооперативно земеделско стопанство (ТКЗС) „Бъдъщност“ – с. Чилнов, Русенско. През следващите години то преминава през няколко промени на организацията и наименованието и приключва – вероятно, през 1995 г. отново като Трудово кооперативно земеделско стопанство „Бъдъщност“, документите на/за което от периода 1991 – 1995 г. се съхраняват от Държавен архив – Русе.

Религии 
Изповядваните в селото религии са православие и ислям.

Обществени институции 
Село Чилнов към 2019 г. е център на кметство Чилнов.

В село Чилнов към 2019 г. има:
 действащо читалище „Светлина 1927“;
 действаща само на големи религиозни празници православна църква „Свети Георги“;
 постоянно действаща джамия;
 пощенска станция.

Културни и природни забележителности 
Селото от години се слави със своя фолклорен състав „Чилновски баби“, който е носител на награди от фолклорни фестивали в Албена, Царево и другаде.

Източници и бележки 

Села в област Русе
Населени места в община Две могили
Широково

Широ̀ково е село в Северна България, община Две могили, област Русе.

География 
Село Широково се намира в източната част на Дунавската равнина, на около 33 km на юг от областния град Русе, 13 km на североизток от град Борово, 32 km на северозапад от град Попово и 7 km на югоизток от общинския център град Две могили. Климатът е умереноконтинентален. Широково е разположено в област с варовикови скали и каньоновиден характер, източната му част е край река Черни Лом, а югоизточната – край река Баниски Лом до вливането ѝ в Черни Лом. През източния край на селото минава в направление север – юг третокласният Републикански път III-5001, който на север води покрай река Черни Лом и село Пепелина към град Две могили, а на югоизток – през село Острица към връзка с третокласния Републикански път III-202 и по него към град Попово. Общински път свързва Широково на юг със село Чилнов.

Надморската височина на моста на Черни Лом е около 98 m, в центъра на селото – около 116 m, а на югозапад от центъра достига около 160 m.

Населението на село Широково, наброявало 917 души към 1946 г., намалява до 70 души към 2018 г.

При преброяването на населението към 1 февруари 2011 г., от обща численост 82 лица, за 81 лица е посочена принадлежност към „българска“ етническа група.

История

Редовни събития 
Всяка година в последната седмица от месец ноември се състои сборът на селото.

Природни и културни забележителности 
 На 900 м югоизточно от центъра на селото в местността „Кръстовица“ или „Кале борун“ се намира късноантичната крепост „Кале бурун“.
 Преди влизане в селото, в горната част на огромен скален масив се намира скалната пещераа „Двете дупки“.

Източници 

Села в област Русе
Населени места в община Две могили
Божичен

Божѝчен е село в Северна България. То се намира в община Иваново, област Русе.

География 
Селото е разположено на около 19 км южно от град Русе, в красива местност, заобиколена от скали и през която преминава река Русенски Лом.

Спирка на железопътната линия Русе – Горна Оряховица, на около 5 – 6 минути от железопътна гара Иваново по пътя за Бяла и Горна Оряховица.

История

Население 
Динамика на населението:

Преобладават възрастните жители, но има и много нови съвременни къщи, в които се ползват постоянно, а други се ползват за вили.

Забележителности 
Екопътека с въжен мост над реката и панорамна гледка към скалите.

Читалище 
Читалището е създадено е през 1927 година и носи името на поета Петко Рачев Славейков. Регистрирано е под №956 в Министерството на културата.

Източници 

Села в област Русе
Населени места в община Иваново
Табачка

Табàчка е село в Северна България. То се намира в община Иваново, област Русе.

География 
Селото е разположено в един от живописните меандри на река Черни Лом, между селата Пепелина и Червен. Отстои на 30 км от Русе. До селото има асфалтов път, който е в прилично състояние. ЖП спирка „Табачка“ е разположена на разстояние от 7 км от селото. Бивша гара.

История 
Село Табачка е основано от балканджии, които са се заселили покрай реката в края на XVIII век. Носи името си от името на колибите Табач кая (Табашки камък), сега – Сечен камък, Тревненско, откъдето са първите му заселници.

Културни и природни забележителности 
Църква „Свето Успение Богородично“, издигната през 1868 г.
„Водна“ пещера – култов обект с лековит извор от праисторически времена (4300 г. пр. Хр.), антично светилище с надписи по стените на гръцки и латински (III век).
„Тъмна“ пещера – скален скит на монах от XIII-XIV век.
„Църквата“ – скална църква, XIII-XV век.
Руски паметник в двора на църквата, XIX век.
Войнишки паметник, камък, оцветен, майстор М. Косатов, открит 1926 г., построен с дарение от коледарите.

Външни препратки 
 Проучвания за Табачка

Села в област Русе
Населени места в община Иваново
Тръстеник (област Русе)

Тръстенѝк е село в Северна България. То се намира в община Иваново, област Русе.

География 
Село Тръстеник се намира на около 25 km от град Русе.

Край селото преминава главен път Е 85, свързващ Централна Европа и държавите от ОНД с Гърция и Турция, както и със Северна Македония. В селото добре е развито земеделието, като преобладаващ отрасъл е растениевъдството – основно производство на зърнени култури. От животновъдството добре са развити говедовъдство и овцевъдство. В землището на селото има благоприятни условия за развитие на пчеларството – разнообразна медоносна растителност. Липсата на промишлени предприятия в района на селото създава предпоставки за развитие на биологично производство на земеделска продукция.

История 
Най-известното историческо събитие е Тръстенишкият бунт през 1900 г. срещу възстановяването на натуралния десятък от правителството на Тодор Иванчов .

Население 
Численост на населението според преброяванията в периода от 1934 до 2021 г.:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Към 2008 г. по оценки в селото има около 200 кримски татари.

Религии 
В селото преобладават християнството и ислямът, като мюсюлманите са татари и турци.

Обществени институции 

 Православна църква „Света Параскева“, построена през 1885 г.
 Основно училище „Васил Левски“

Културни и природни забележителности 
На територията на селото има четири паметника, свързани с Руско-турската освободителна война, както и два паметника, свързани с Тръстенишкия бунт против десятъка и един паметник на загиналите във войните за национално обединение. В сградата на старото кметство има исторически музей.

Събития 
Всяка година през месец октомври се провежда сбор. 

В края на лятото в читалище „Христо Ботев“ децата на село Тръстеник организират концерт.

На 31 декември хора от селото се събират на центъра, за да посрещнат заедно Новата година.

Личности 
 Исмаил Тръстениклиоглу (1780 – 1806), османски аянин, управлявал в Русе през 1795 – 1806 година.
 Юсеин Чакъров Юсеинов – редник от Българската армия, убит на 1 септември 1917 година край село Беранци, Северна Македония.

Източници

Външни препратки 
 „Тръстеник: Етнографско изследване“, Георги Цанев и Станимира Цанева, Русе: изд. Авангард принт", 1999.  
 „Тръстеник Русенско. През вековете“, Трифон Трифонов, изд. Авангард принт, ISBN 978-954-337-141-9

Села в област Русе
Населени места в община Иваново
Церовец

Цéровец е село в Северна България. То се намира в община Иваново, област Русе.
Името на селото идва от цер (бял дъб), с който и до днес местността изобилства.

Културни и природни забележителности 
 Възстановеният православен храм „Св. Архангел Михаил“ в с. Церовец

Редовни събития 
 Традиционен селски събор през ноември.

Външни препратки 

Села в област Русе
Населени места в община Иваново
Долно Абланово

Дòлно Аблàново е село в Северна България. То се намира в община Русе, област Русе.

География 
Намира се на 18 км от град Русе. През центъра на селото минава река „Барата“.

История 
Наблизо има слабо проучен римски кастел „Скаидава“.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
Паметник на загиналите в Балканската и Първата световна война 1912 г.

Читалище „Напредък“ е действащо читалище, регистрирано под номер 364 в Министерство на културата. Има група за автентичен фолклор, група за стари градски песни и шлагери, и библиотека с 5624 тома.

Редовни събития 
Сборът на селото – третият уикенд на месец ноември.

Източници 

Села в област Русе
Населени места в община Русе
Мартен

Мàртен е град в Северна България. Той се намира в община Русе, област Русе.

География 
Градът се намира на брега на река Дунав на надморска височина 20 метра. Въпреки че местните вярват, че понижението в местността „Ямата“ е може би единственият в България метеоритен кратер, няма приложени доказателства, че това е истина, като по-правдоподобно обяснение е, че понижението е продукт на карстови или суфозионни процеси. Има и кариера за добив на пясък.

На последното преброяване на селището са изброени 3809 души.

История 
Градът е основан с името Тегра (Тегрис, Тигрис) през I век като крепост, която е част от римския крайдунавски лимес.

Вероятно съществува и по време на Второто българско царство (XII – XIV век).

Министерският съвет на Република България обявява село Мартен за град с решение 591 от 7 август 2006 г.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Обществени институции 
 Кметство
 Основно училище „Отец Паисий“, основано през 1870 г., в което се обучават и децата от съседното село Сандрово.
 Обединено детско заведение с целодневна детска градина „Райна Княгиня“.

Забележителности 
 Църква „Свети Георги“, построена през 1896 г.
 Народно Читалище „Просвета 1928 г.“
 Крайбрежието на река Дунав

Редовни събития 
 Съборът на Мартен е на 6 май
 Чардак – обредно палене на огън на Сирни заговезни

Личности 
 Васил Казанджиев – български композитор (р. 1934)
 Георги Ачев – треньор по спортна борба (р. 1937)

Източници

Външни препратки 
  
 Народно Читалище „Просвета 1928 г.“
Сандрово

Сáндрово е село в Северна България. То се намира в община Русе, област Русе.

География 
Сандрово е разположено в близост до река Дунав и се намира на 14,5 км от Русе в посока Тутракан. Има ежедневни автобусни направления до областния център, през град Мартен.

История 
Старото име на Сандрово е Табан. Името Сандрово се използва от 1934 г. насам и е в чест на Александър Батенберг, когото галено наричали Сандро.

През Античността земите на селото са населени от племената гети и скити. През I в. районът е подчинен на Римската империя, а десния бряг на река Дунав става част от обранителната система Дунавски лимес. През VII в. се заселват българите, които изтласкват старото население. В средновековната българска държава районът вече не е периферия на голяма империя, а част от най-населената и важна част от държавата. През османското владичество селището неколкократно сменя местоположението си в землището поради епидемии и в търсене на по-добра питейна вода. То постепенно се е премествало до съвременното си място. В този период в селото се населват турци. След Освобождението на България турското население напуска селото, а на тяхно място идват още българи от различни райони на страната.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Обществени институции 
Селото има читалище „Васил Левски“, кметство, здравна служба, детска градина, училище ОУ „Отец Паисий“, салон за борба, детски спортен център, стадион и игрище.

Икономика 
В селото има две птицеферми, ресторант и седем магазина. Недалеч от селото е имало свинеферма. Преди в селото е имало две шивачни фирми и фирма за бутилиране на слънчогледово олио, която е закрита през 2014 година.

Личности 
 Валентин Йорданов, златен медалист от олимпиадата в Атланта, също и седемкратен световен и европейски шампион по свободна борба.
 Кирил Обретенов (1899 – ?), подпредседател на Бюрото на XXVI ОНС
Илияна Спасова родена 1984

Културни и природни забележителности 
Крайбрежието на река Дунав е място за отдих на хора от селото и от Русе най-вече през почивните дни, когато риболовът също е едно от водещите занимания.

В центъра на селото е построен паметник в памет на загиналите българи през войните от Освобождението до Втората световна война.

Църквата „Св. Архангел Михаил“ е построена през 1935 г. На 1 юни се отбелязва Денят на детето с игри, песни и почерпка в центъра на селото.

Редовни събития 
Съборът на селото е на 8 ноември.

Източници 

Села в област Русе
Населени места в община Русе
Кутловица

Кутловица е село в Североизточна България. То се намира в община Алфатар, област Силистра.

География 
Кутловица е малко красиво село в Силистренска област, с население от 64души (01.02.2011 г. НСИ). Разположено е в котловина, откъдето идва и името му.

История 
Най-дългия кметски мандат е на Васил Андреев, който е бил на кметския стол над 40 години.

Религии 
 Източно православни християни

Културни и природни забележителности 
Кутловица е малко селце, екологично чисто. Девствена природа.

Редовни събития 
 Събор – 24 май

Външни препратки 

Села в област Силистра
Населени места в община Алфатар
Тетово (област Русе)

Тéтово е село в Северна България. То се намира в община Русе, област Русе.

География 
Разположено е на 32 km от областния център град Русе и на 60 km от град Разград.

История 
Селото за пръв път се споменава в историческите извори от 15 век. Вероятно, е основано от бежанци от Балкана. Фолклорът и местният бит все още са запазени и представляват поле за етнографски проучвания. Районът на селото, археологически не е проучен задълбочено. Открити са части от римско укрепление (кале), сред които остриета от стрели, монети и т.н.

 легендата за името на Тетово (из „Книгата на Тетово“)
„Където е Тръстенишката чешма – отгоре е било селото най-напред. Обаче как е станало с него село – не мога да зная. Един човек от него село отива ей тука, дет ти казах, гората сега – Остър меч. Отива и си направа някаква кошарка, за да храни свини вътре. Ний по право кочина му казваме... и той отива там и храни свини, а пък имал дете – момче на 12 години било него време. И го срещнали хора и го питали:

-Ти къде отиваш с тоз багаж? Къде носиш тъз храна?

Пък то казвало:

-На тетю.

-Къде е тетю?

-Там у гората, храни свини.

И от там е дошло име. Сега то село там се е унищожило – там няма нищо сега и се прехвърлило тука, където е сега. И оттам, от него дете, дето е казало, че отива да носи храна на тетю, е сложено името Тетово.“

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
 Църквата в селото е изографисана от съратник на Васил Левски, в двора и има гробове на опълченци, преселници след Освобождението.
 В близост до Тетово се намира голяма гора, предоставяща възможност за излети и лов.

Личности 
 Родени в Тетово
  Владимир Попов (1940 - 2023), български историк

Източници

Външни препратки 

 www.tetovo-bg.eu Страница на Тетово 
 Панорамна снимка от центъра на с. Тетово
 „Пил Богдан вино червено“, песен от Тетово, Сборник „Хайдушка смърт“, съставител Тодор Моллов

Села в област Русе
Населени места в община Русе
Хотанца

Хотàнца е село в Северна България. То се намира в община Русе, област Русе.

География 
Хотанца е малко село намиращо се на 26 км от Русе.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

В селото има общност на Евангелската методистка епископална църква.

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Русе
Населени места в община Русе
Ястребово

Името Ястребово носят две български села:

 Ястребово, област Русе
 Ястребово, област Стара Загора
Бабово

Бàбово е село в Северна България. То се намира в община Сливо поле, област Русе.

География 
Село Бабово се намира в североизточна България, на 2 км от брега на река Дунав, на високо плато, което защитава селото от пролетното пълноводие на реката.

История 
В землището на селото в природен парк „Калимок-Бръшлен“ е разкритра антична гробница под форма на могилен насип с височина около 8 метра и диаметър, при основата 42 метра. Състои се от четири последователно свързани помещения – преддверие, дромос (коридор), второ преддверие и гробна камера. В северната страна е разположен входът на гробницата, който днес е запечатан, а гробницата е ограбена още в древността. Счита се за една от най-големите в днешните български земи, като вероятно е принадлежала на някой виден гражданин от тракийски произход и членовете на неговото семейство. По откритите находки след ограбването се предполага, че гробницата е използвана до IV век след Христа. Строителството е изпълнено от обработени каменни блокове за стените и тухли за полуцилиндричните сводове.

Местната легенда за историята на селото разказва, че то се заражда от намиращ се на пътя хан. Ханът е бил притежание на една баба, която е била много добра домакиня и готвачка. С годините започват да се заселват хора около хана и от там идва името на селото Бабово.

Селото е обновено през 1950-те години по време на индустриализацията на страната. Тогава населението е било над хиляда души, но постепенно намалява. Интересът към селото се възражда, заради спокойствието и красивата природа. През 2006 г. са предприети ремонтни работи с цел подобряване на инфраструктурата на селото.

Население 

В селото живеят 433 българи и 6 турци.

Икономика 
Дъскорезница, сушилня, магазини, ресторант и заведения. Най-много работни места дава местната ППК Задруга Бабово.

Културни и природни забележителности 
 От 2005 г. е започнал проект по възстановяване на блатата около селото. Мястото е обявено за природен парк „Калимок“ и обхваща обширна територия около селата Бабово и Бръшлен. В защитената зона може да се открие блатно кокиче, което е в червената книга на растителните видове. Преди години се е забелязвал и елен лопатар, който също е рядък вид, но няма скорошни сведения за появите му в областта.
 В селото има останки от тракийска гробница, която е ограбена по време на османската власт. Гробницата e запечатана.
 Паметник на загиналите бойци във Втората световна война.

Религия 
 Православно християнство

Обществени институции 
 Читалище и театрален салон, библиотека, ритуален дом.

Редовни събития 
Най-голямото събитие е селският събор, когато всички хора свързани със селото се връщат за да празнуват празника на селото. Той е на Свети Дух който се мени всяка година но е около началото на лятото.

Други големи празници за селото са Великден, Коледа, Нова Година, Гергьовден, Сирни заговезни, ден на Християнското семейство.

Фолклорният празник „Греяна ракия и зелева чорба от старовремската софра“ се провежда на 18 февруари всяка година...

Личности 
 Богдан Тодоров (р. 1946), български офицер, генерал-майор

Външни препратки 
  Информация за село Бабово

Източници 

Села в област Русе
Населени места в община Сливо поле
Вълкан

Вълкан е село в Североизточна България. То се намира в община Главиница, област Силистра.

География 
Село Вълкан се намира на 61,4 км от Силистра, на 11,3 км от Главиница, на 31,9 км от Дулово.

Селото се намира на 384 км от столицата София, на 151 км от град Букурещ.

Селото се намира на територията на историко-географската област Южна Добруджа.

Климатът е умереноконтинентален с много студена зима и горещо лято. Районът е широко отворен на север и на североизток. През зимните месеци духат силни, студени североизточни ветрове, които предизвикват снегонавявания. През лятото често явление е появата на силни сухи ветрове, които пораждат ерозия на почвата. Почвите са плодородни – черноземи. Отглежда се главно пшеница, царевица и слънчоглед. Надморската височина варира от 185 до 213 м.

История 
През Османския период, след Освобождението и през периода на румънско господство над Добруджа от 1919 до 1940 година селото се нарича Куртпалар (на турски език вълчи стълб). Думата палар означава дирек за покрив.

От 1913 до 1940 година, селото попада в границите на Румъния, която тогава окупира Южна Добруджа. По силата на Крайовската спогодба селото е върнато на България през 1940 г. и е преименувано на Вълкан със заповед МЗ № 2191/обн. 27 юни 1942 г.

Народно основно училище „Иван Вазов“ работи в селото от 1944 до 1975 г., а Народно читалище „Светлина“ – с. Вълкан е създадено през 1951 г. През периода 1944 – 1956 г. селото е част от селска община с управление и съвет в село Паисиево. Впоследствие селският общински съвет се установява в Зебил, а от 1970 г. управлението се мести в село Звенимир. От 1979 г. селото е включено в селищна система с център Главиница. От 1987 г. Вълкан е самостоятелно кметство към Община Главиница.

Религии и етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.

Кухня 
Основни ястия, характерни за местното население, дошло от Източните Родопи, са чевермето, капамата и баклавата.

Източници 

Села в област Силистра
Населени места в община Главиница
Бръшлен

Бръ̀шлен е село в Северна България. То се намира в община Сливо поле, област Русе.

География 
Селото се намира на 14 км от Сливо поле и на 38 км от Русе.

През 2005 година територията на селото влиза в проект за така наречените „влажни зони“. Целта е отново да се наводнят отводнените преди години ниви в близост до река Дунав и по този начин да се превърнат в местообитание на много птици. Влажната зона обхваща територията на блатото Калимок и Бръшлен.

История 

Основано е от преселници от Еленския балкан. Преди около 200 години човек на име Никола се заселил на територията на днешното село. Гонен от турска потеря и обвинен за убийство на турски управник, той стига дотук, където основава селото. Много години след това след ремонт в черквата са открити мощите му.

Селото е с преселници и от Боженци, махала Кметовци. На път за Бесарабия около 1840 година те са спрени от чифликчията в Кютюкли (сега Цар Самуил).

Името Бръшлен идва от многото бръшлян, провиснал в миналото по вековни брястове с многобройни щъркелови гнезда. По времето на Ньойския договор границата с Румъния минава до селото. Сградата на митницата е запазена.

След 1944 година в землището е изградена напоителна система. Част от отводнителните канали, датиращи от времето на римляните, се използват и в съвременността.

Културни и природни забележителности 
 На централната улица е изграден паметник с поставена паметна плоча на жители на селото, участвали в Шипченската епопея.
 Православна църква „Свети Никола“.

Редовни събития 
 Всяка година на 7 ноември се провежда съборът на село Бръшлен.
 Честване на Великден, като се провежда църковна литургия. За двата празника се организира традиционното хоро в центъра на селото.

Читалище „Братство 1906“ 
Към читалището в селото има четири групи: „Бръшленски баби“, „Бръшленска китка“, „Коледарска група“ и ДТС „Хоп-Троп“. Самодейците към читалището са над 40, което е много като се има предвид, че населението на селото е около 300 души. Групите към читалището празнуват всеки един празник през годината.

Други

Галерия

Външни препратки 

 Туризъм в общините Тутракан и Сливо поле 

Села в област Русе
Населени места в община Сливо поле
Дичево

Дичево е село в Североизточна България. То се намира в община Главиница, област Силистра.

География 
Село Дичево се намира на 42 км от Силистра и на 9 км от Главиница. В Село Дичево живеят 715 души (01.02.2011 г. НСИ).

История 
Старото му име е Кемал кьой.

Личности 
 Писателят Латиф Алиев (1935 – 1999) е роден тук.

Източници 

Села в област Силистра
Населени места в община Главиница
Долно Ряхово

Долно Ряхово е село в Североизточна България. То се намира в община Главиница, област Силистра.

География 
Село Долно Ряхово се намира на 48 км от Силистра и на 23 км от Главиница. Населението на Долно Ряхово е 457жители (01.02.2011 г.НСИ).

История 
Крайбрежието на река Дунав е привличало хората още от най-древни времена. В района на с. Долно Ряхово са открити палеолитни находища още от 800 000 – 12 000 г. пр. н. ера – предимно кремъчни оръдия на труд – брадви, стъргалки и остриета за обработка на кожи, кост и дърво. Находките в местността Изворите между Долно Ряхово и Малък Преславец говорят за наличието на култура от среднокаменната епоха – епипалеолит (от 12000 до 7000 г. пр. н. ера). В местността Лясковица до селото са открити следи от тракийско селище на гетите. Римската империя също е оставила своя отпечатък – римски път и каменна крепост. Археологическият материал доказва, че от дълбока древност местността е била населена, и основният поминък на населението е бил земеделие, скотовъдство и риболов. Многобройните набези на печенези, узи, кумани и други варварски племена през 11 век принуждават местното население да изостави селището. То отново е възродено, според преданията – първоначално от турци. Предполага се, че първите българи са се заселили там през 1880 г., през същата година около 80 черкезки семейства се изселват. От същата година започва и Летописната книга на селото.

Културни и природни забележителности 
На север от селото близо до река Дунав по пътя за село Дунавец се намира паметник на четата на Панайот Хитов преминала Дунава със знаменосец Васил Левски

Редовни събития 
събор на селото е 28.08

Личности 
 Мария Минчева (р. 1952), световна шампионка по кану-каяк

Източници 

Села в област Силистра
Населени места в община Главиница
Голямо Враново

Голямо Врàново е село в Северна България. То се намира в община Сливо поле, област Русе.

История 
Населението е съставено от българи и турци. Живеят преселници от дунавски села, Добруджа и Котелско. Има също така и кримски татари.

Обществени институции 
В селото има действащо основно училище „Иван Вазов“ и действаща детска градина „Пролет“ с филиал в с. Малко Враново. Също така селото разполага и с голям свинекомплекс, който снабдява Русе и региона с месни изделия, както и дрогерия „Байтар“.

Културни и природни забележителности

Редовни събития 
Съборът на селото е на Гергьовден 6 май.

Други 
Имам – Али Сали Байтар е роден на 08.04.1926 година. Той е един от най-дълго служещите имами в България, служил е 38 години (1969 – 2007) в родното му село Голямо Враново. Във знак на уважение хората от селото след неговата кончина пожелали неговият гроб да бъде в двора на джамията. Това е един вид признание за светия от местно ниво за мюсюлманите от село Голямо Враново, починал на 28 август 2008 г. Неговият баща Сали Али е бил на същото поприще- имамин в селото, служил е 16 години (1953-1969).

Села в област Русе
Населени места в община Сливо поле
Кошарна

Кошàрна е село в Северна България. То се намира в община Сливо поле, област Русе.

История и забележителности 
Заселването района на селото е станало по време на каменно-медната епоха. От това време там са известни 4 селищни могили и едно височинно обиталище. Главни поминъци на хората от това време са земеделие, скотовъдство, лов и риболов, както и някои занаяти с домашен характер.

Едната от могилите с най-големи параметри е обект на археологическо проучване. Тя е разположена в местността „Кайнак дере“ на 3 км южно от с. Кошарна. Селищната могила е с форма на пресечен конус, гъсто обрасла по цялата повърхност с горска растителност. Намира се върху склон до извор, от който води началото си поток. Обектът има следните данни: горна площадка – 0,5 дка, периметър 83 м, основа /общата площ/ – 2,7 дка, периметър на основата – 188 м; Диаметри през централния репер: посока изток-запад – 54 м, посока север-юг – 57,5 м, посока север-юг – 57,5 м, най-големият диаметър е през сондажа – 66 м; денивелации на основата спрямо централния репер: от север – 8,50 м, от юг – 7 м, от изток – 9,70 м, от запад – 3,10 м. Изцяло проучен е първи строителен хоризонт, от който в рамките на сондажа са открити деструкции от постройка, върху пода на която е имало съоръжение, с неясно предназначение. Извън постройката е разкрита керамична пещ с два етапа на обмазване. Започнато e проучването на втория строителен хоризонт от могилата, от който е изчерпан финалният му етап – характеризира се с опожаряване на селището, маркирано от пласт сива пепел. Открити са многобройни находки – керамични фрагменти, животински кости, оръдия на труда от кремък, мед, кост, предмети, свързани с древни култове. Интерес измежду тях представляват една плоска костена антропоморфна фигура, почти изцяло запазена, керамичен фалос – свидетелство за свързване на мъжкото начало с благополучието на рода и племето, както и за доминиращата роля на мъжа в праисторическото общество, керамична антропоморфна фигура на мъж, фрагментирана. Находките датират финалната фаза от развитието на селището към втората половина на късния халколит (4300-4200 г. пр. н. е.) и са характерни за финала на каменно-медната епоха и културен комплекс Коджадермен-Гумелница-Караново VI.

Поминък 
Основни източници на месни храни и суровини от животински произход за хората от селището са домашните и дивите бозайници. Високият процент на домашни животни, който надхвърля 90 % е свидетелство за утвърдено и напреднало животновъдство. Ловът се очертава като второстепенен поминък. Говедата са най-многобройни по количество на костите и брой на индивидите. На второ място са дребните преживни, а свинете са трети. Дивите бозайници са елен, дива свиня, заек и лисица. Животните са убивани основно за храна и кожи.

Външни препратки 

Села в област Русе
Населени места в община Сливо поле
Малко Враново

Мàлко Врàново е село в Северна България. То се намира в община Сливо поле, област Русе.

География 
Селото се намира в североизточната част на Дунавската равнина, близо до река Дунав.

Външни препратки 

Села в област Русе
Населени места в община Сливо поле
Зебил

Зебил е село в Североизточна България. То се намира в община Главиница, област Силистра.

География 
Село Зебил се намира на 63,9 км от областния център Силистра, на 13,7 км от град Главиница, на 34,4 км от град Дулово, на 39,1 км от Тутракан и на 12,5 км от град Исперих. Селото се намира на 382 км от столицата София, на 153 км от град Букурещ. През него преминава Републикански път III-2305.

Селото се намира на територията на историко-географската област Южна Добруджа.

Климатът е умереноконтинентален с много студена зима и горещо лято. Районът е широко отворен на север и на североизток. През зимните месеци духат силни, студени североизточни ветрове, които предизвикват снегонавявания. През лятото често явление е появата на силни сухи ветрове, които пораждат ерозия на почвата. Средногодишната температура е около 11 градуса по Целзий.

Годишната сума на валежите е около 600 – 650 мм. Преобладаващата надморска височина е от 200 до 218 м.

Почвите са плодородни – черноземи. Отглежда се главно тютюн, пшеница, царевица и слънчоглед.

История 
През Османския период селото носи името Канипе. Учлище в селото има от 1769 година. Под името Народно основно училище „Христо Смирненски“, то функционира в периода 1945 – 2008 г., след което е закрито.

От 1913 до 1940 година селото попада в границите на Кралство Румъния, която тогава окупира Южна Добруджа. По силата на Крайовската спогодба селото е върнато на Царство България през 1940 г. Със заповед МЗ № 2191/обн. 27 юни 1942 г. селото се преименува на Зебил.

След 1944 г. Зебил е съставно село към общинско управление и съвет в Паисиево. От 1956 г. става съвет със съставни села Вълкан, Звенимир и Листец. През 1959 г. Зебил отново се администрира СОНС – Паисиево. От 1979 г. е кметство в община Главиница.

Народно читалище „Христо Ботев“ в селото е създадено през 1951 г., а ТКЗС „VII-ми конгрес“ – с. Зебил е учредено през 1955 г.

Религии и етнически състав 
Населението на село Зебил е съставено изцяло от етнически турци, проповядващи религията ислям.

Вижте също 
 Зебил (окръг Тулча)

Източници

Външни препратки 
 Джамия село Зебил

Села в област Силистра
Населени места в община Главиница
Ряхово

Ря̀хово е село в Северна България. То се намира в община Сливо поле, област Русе.

География 
Ряхово е разположено на десния бряг на река Дунав на 7 km на север от общинския център град Сливо поле и на 30 km на североизток от областния център град Русе. Има пристанище на река Дунав.

История 
Селото възниква по времето на римския император Веспасиян като крепост-кастел на брега на Дунав с името Апиария, част от Дунавския лимес. В голямата си част е тракийско, като има и гръцко малцинство. Произходът на името „Апиария“ е латински и се смята, че възниква от превода – „Пчелин“.

Известията за Апиария датират от 1 век след Христа. Селището се посочва в „Notitia Dignitatum“ през IV вече като кастел. През V век Апиария е епископски център. В 587 е подложен на варварско нападение от аварите и разрушен. По-късно градът-крепост е възобновен под името Скария, но скоро след това запада и е изоставен. При извършените на територията му археологически разкопки са открити ценна керамика, монети, две статуи на бог Дионис и др.

През октомври 1916 г. две румънски дивизии извършват тук десант. Срещу тях тръгват в атака 5-и опълченски полк и 17-а погранична дружина. Това е известната Битка при Ряхово. В памет на загиналите български герои е издигнат паметник в центъра на Ряхово.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

В етническо отношение населението е почти изцяло българско.

Религии 
Населението е българско, изповядващо православие.

Обществени институции 

Ряховското читалище е основано през 1911 г. по инициатива на учителите и с участието на някои по-будни селяни. То приема за свое име мисълта на древногръцкия философ Сократ „Познай себе си – 1911“ Определя се и патронен празник на читалището – 8 ноември, Димитровден. това съвпада с началото на активния културно-просветен живот на селото, когато вече селскостопанската работа приключва.

Забележителности 
Местни забележителности са църквата „Св. Георги“, построена през 1887 г. и Паметникът на загиналите воини. Река Дунав предоставя възможности за речен и риболовен туризъм. Местността около пристанището е с привлекателната природа на българските острови в тази част.

В село Ряхово се намира античният кастел „Апиария“ – разположен върху висока част на дунавския бряг, известен под името „Калето“ или „Хисаря“.

При извършените на територията археологически разкопки са открити ценна керамика, монети, две статуи на бог Дионис и др.

Редовни събития 
Често се изпълняват народни обичаи, характерни за тази част на България като: „Чукане на коноп“, „Нептун“, „Засевки“, „Коледуване“, „Кукери“. Освен това всяка година се провежда народен събор на 24 май.

Използвана литература 
 Иван Радков, „История на Ряхово“, изд. „Държавен архив“

Източници

Външни препратки 
 Читалищна дейност 2017 година
 Герб на РЯХОВО 

Села в област Русе
Населени места в община Сливо поле
Зарица

Зарица е село в Североизточна България. То се намира в община Главиница, област Силистра.

География 
Село Зарица се намира на 67 км от град Силистра, на 16,9 км от град Главиница и на 31,5 км от град Дулово.

Селото се намира на 390 км от столицата София и на 157 км от град Букурещ.

Селото се намира на територията на историко-географската област Южна Добруджа.

Климатът е умереноконтинентален с много студена зима и горещо лято. Районът е широко отворен на север и на североизток. През зимните месеци духат силни, студени североизточни ветрове, които предизвикват снегонавявания. През лятото често явление е появата на силни сухи ветрове, които пораждат ерозия на почвата. Преобладаващата надморска височина е от 192 до 210 м. Почвите са плодородни – черноземи. Отглежда се главно пшеница, царевица и слънчоглед.

Селото е заобиколено от обширни и много гъсти гори, в които животинският свят е много богат. Срещат се благороден елен, елен лопатар, дива свиня, сърна, чакал, дива котка, лисица, муфлон и много други видове.

История 
Старото наименование на село Зарица е било Камерлер (Camerler). От 1913 до 1940 година, село Зарица попада в границите на Румъния, която тогава окупира Южна Добруджа. По силата на Крайовската спогодба село Зарица е върнато на България през 1940 г.

Религии и етнически състав 
Населението на Зарица е съставено от етнически турци, изповядващи религията ислям.

Според преброяването, проведено през 1930 г., населението на Камерлер е било 519 жители, главно турци (81,31%), румънци (11,94%) и цигани (6,35%).

Личности 
 Сафет Халид, който придобива световноизвестна популярност спасявайки щъркели от измръзване и сигурна смърт през 2018 г. Подвизите му достигат и до британския всекидневник Гардиън, който коментира постъпката му като героична и достойна.
 Мехмед Музеккя Джон

Източници 

Села в област Силистра
Населени места в община Главиница
Калугерене

Калугерене е село в Североизточна България. То се намира в община Главиница, област Силистра.

География 
Калугерене се намира на 47 км от Силистра и на 1 км от Главиница. Населението на Калугерене е 611 души (01.02.2011 г.НСИ).

Редовни събития 
Празник на село Калугерене – първа събота от месец юни

Източници 

Села в област Силистра
Населени места в община Главиница
Косара (село)

Косара е село в Североизточна България. То се намира в община Главиница, област Силистра.

География 
В селото има язовир. Селото се намира на 42 км от Силистра и на 16 км от Главиница. В селото живеят 219жители (01.02.2011 г.НСИ). Населението на селото е съставено от: 100% турци.

История

Културни и природни забележителности 
Неизследвана могила „Демирджилер Мезаръ“

Източници 

Села в област Силистра
Населени места в община Главиница
Белцов

Белцóв е село в Северна България. То се намира в община Ценово, област Русе.

География 
Белцов се намира на 4 км от общинския център Ценово. Кметът на с. Белцов е Боряна Георгиева. То е разположено на десния бряг на р. Янтра, почти на 10 км от устието ѝ. Белцов е по-близо до Свищов, отколкото до Русе. От Свищов го делят 36 км, а до Русе са почти 60 км.

История 
Има няколко версии за произхода на името на село Белцов. Някои смятат, че селото е получило името си благодарение на една билка, наричаща се „белизма“. Тя е рядко срещано растение, природен халюциноген, описано в Червената книга на България за редки представители на нашата флора и фауна. Недалеч от селото има поляна, където расте „белизма“ или „сладко биле“, както я наричат местните хора. Тази поляна е оградена, за да не могат да влизат тревопасни животни.

Според друга версия селото е наречено на един от първооснователите си – Белчо. Той е бил балканджия, избягал от турците с целия си род и заселил се по поречието на р. Янтра.

На карти от края на XIX век името на селището е изписано "Бѣлцово" с брой домакинства 140.

От таблица 1 може да се заключи, че селото има значително по-малко население (583) от средното за околията (838) или на 26-о място от 41 селища. Това класифицира селището като едно от малките села в околията.

Религия 
Религията на местните жители е източно православие. Селото е едно от малкото населени места в област Русе, където няма присъствие на малцинства.

Обществени институции 
Читалище „Пробуда-1922 г.“ е обществената институция, грижеща се за духовния живот в селото. То организира честването на повечето християнски празници и обичаите, характерни за тях – коледуване; изгонване на злите духове от къщите с помощта на „бразаи“ – това са местните кукери; лазаруване и др.

Читалището разполага с библиотека и читалня.

Културни и природни забележителности 
Природни забележителности:

 Дядо Старчовата пещера
 Живописни меандри по поречието на р. Янтра - подходящи за пускане с каяк.

Културни забележителности:

 Паметник на загиналите във войните белцовчани - намира се на площада.

Редовни събития 
Ежегоден селски събор – всяка първа неделя на месец Ноември

Личности 
 Родени в Белцов
 Мария Димитрова, акробатка (р. 1955)
Починали в Белцов
 Вълчо Атанасов Тюркеджиев (1875 – 1920), български революционер от ВМОРО

Източници 

Села в област Русе
Населени места в община Ценово
Беляново

Беля̀ново е село в Северна България. То се намира в община Ценово, област Русе.

Културни и природни забележителности 
Скална църква от 12 век на брега на река Янтра. Преданията представят църквата като Църква на Поп Мартин, местен хайдутин. В скалите над нея е стъпката на Крали Марко.
На 50 метра северно от църквата започва селското гробище, в което има надгробия от 17-18 век.

Външни препратки 
 Д-р Николай Ненов, „Летописът на Свещеник Кирил и фолклорът на село Беляново“, ИИК „РОД“, София 2006.
 Село Беляново

Бележки 

Села в област Русе
Населени места в община Ценово
Малък Преславец

Малък Преславец е село в Североизточна България. То се намира в община Главиница, област Силистра.

География 
Село Малък Преславец се намира на 9 km северно от село Зафирово, община Главиница и на 49 km западно от град Силистра. То е разположено в източната част на Дунавската хълмиста равнина, на надморска височина 100 – 150 m.

История 
По отвесния бряг на реката между Малък Преславец и Ветрен са откриват и керамични оръдия на труда, свързани с първобитните обитатели (Новокаменна епоха).

Селото е основано през турско време. Жителите му са преселници от Котелския край. Първоначално населението е смесено – християни и мохамедани, като християните преобладават, а в по-късен период мюсюлманите се изселват. Първото име на Малък Преславец е Несчесънца, а по-късно е преименувано на Кадъкьой (съдийско село). След присъединяването на Южна Добруджа към България се преименува на Малък Преславец.

В 1867 година при преминаването на четата на Панайот Хитов на българския бряг Мош (от румънски - дядо) Никола от Кадъкьой доставя оръжията ѝ.

В Кадъкьой през 1925 г. е роден архимандрит Севастиан Преображенски.

Други 
Защитена местност Блатото край Малък Преславец.

Бележки 

Села в област Силистра
Населени места в община Главиница
Ножарево

Ножарево е село в Североизточна България. То се намира в община Главиница, област Силистра. До 1942 г. носи официалното име Масутлар.

География 
В непосредствена близост е до град Главиница, там е училището, където се учат и децата.

История 
В началото на 1947 годин край селото е организиран концлагер на комунистическия режим, който за известно време е най-големият в страната – с близо 2000 лагеристи през 1949 година. Той функционира самостоятелно до средата на 1952 година, когато става последният лагер, присъединен към системата „Белене“. Очевидци твърдят че, там е най-строгият женски концлагер в страната през 70-те години.

Други 
Основна религия е Ислям

Източници 

Села в област Силистра
Населени места в община Главиница
Долна Студена

Долна Студена е село в Северна България. То се намира в община Ценово, област Русе.

География 
В близост протича река Янтра. От едната страна на реката е селото, а от другата се издигат красиви възвишения, покрити с гори и ниви.

История 
По време на наводненията през 2005 г. се срутва мостът свързващ селото със село Ботров и град Бяла. На 22 септември 2007 г. е направено откриване на вече възстановения мост.

При избухването на Балканската война един човек от Долна Студена е доброволец в Македоно-одринското опълчение.

Селището е разположено на левия бряг на река Янтра при един от големите и меандри. Археологическите останки дават основание възникването му да се отнесе към 3 – 4 век на новата ера. Най-силно впечатление прави римският водопровод. Той води началото си от местността „Извора“, минава по полите на възвишението „Гидиклията“, училищния и читалищен двор и завършва с две каменни чешми в дворовете на братя Залъмови и Петко И. Чернев, днес напълно разрушени. При съвременното строителство голяма част от водопроводните тръби са извадени, а в миналото са използвани за направа на комини.

В документи, запазени в Окръжния архив по краезнание днешното селище се споменава през 1433 г. във връзка с данъка джизие с името Истудена заедно със с. Кривина, с. Красен и с. Кацелово. Фактът че селището е назовано със славянско име около 35 г. след падането на страната под османско владичество дава основание да се предположи, че то е съществувало и по време на Втората българска държава.

От 16 век то е включено в Никополския санджак. Българската част от населението е определена да изпълнява специални задължения към Османската държава- да служи в обоза на войската, да коси султанските ливади и да копае окопи. Носителите на тези задължения се наричали войнугани, а селищата-войнугански. Такива били Долна Студена, Ботров, Полско Косово. Раздавали им земя, за която не плащали данъци. Днес тези участъци в село Долна Студена още носят названието „Войнушко“.

Културни и природни забележителности 
 Паметник от пражкото въстание и паметник в местността Азмака няма такива

Редовни събития 
 11 ноември – събор на селото

Други 
Нос Студена на остров Анвер в Антарктика е наименуван в чест на село Долна Студена.

Бележки 

Села в област Русе
Населени места в община Ценово