alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Трапище

Трапище е село в Североизточна България. То се намира в община Лозница, област Разград.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
През 2002 г. е започнат и през 2010 е завършен строеж на първия православен храм в селото, който носи името „Успение Богородично“. На 17 октомври 2010 г. русенският митрополит Неофит извършва чин на полагане на св. антиминс в църквата.

Спорт 
В селото има новосформиран футболен отбор ФК „Трапище“, който участва в ОФГ Разград сезон 2006/2007. Стадионът, на който играят срещите си, е с аматьорски размери 50/25 и с дървени врати. Отборът е съставен главно от млади състезатели.

Източници 

Села в област Разград
Населени места в община Лозница
Тръбач

Тръба̀ч е село в Североизточна България. То се намира в община Лозница, област Разград.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Разград
Населени места в община Лозница
Чудомир (село)

Чудомир е село в Североизточна България. То се намира в община Лозница, област Разград.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Източници 

Села в област Разград
Населени места в община Лозница
Дянково

За добруджанското село Дянково вижте Фелдфебел Дянково. 

Дя̀нково е село в Североизточна България. То се намира в община Разград, област Разград и е едно от най-красивите села в района.

География

История 
Старото име на селото е Калово, а след 1945 г. е преименувано на Дянково – по името на активиста на Българската комунистическа партия Дянко Стефанов (1915-1943), паметник на който има в центъра на селото.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
В селото се намират две училища – ОУ „Отец Паисий“ и една детска градина. Селото е ислямско, но има и християни. Има две джамии.

Редовни събития 
Общоселски сбор на Св. Дух – 50 дни след Великден. Всяка година се организират конни надбягвания.

Други 
 Мустафа Четев (р. 1936) – писател
 Ислям Хамдиев – световен шампион за младежи и юноши до 68 kg за 1975 година

Източници 

Села в област Разград
Населени места в община Разград
Киченица

Кѝченица е село в Североизточна България. То се намира в община Разград, област Разград.

География 
Киченица се намира на 9 km по Републикански път II-49 от областния център Разград и на 278 km от държавната столица София. Селото има редовна автобусна връзка с градовете Разград и Кубрат. Землището му граничи с тези на Разград, и селата Раковски, Просторно и Липник.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религии 
Православната църква в селото е основана през 1959 и е наречена Свети Димитър. В нея се извършват периодични служби само на големи религиозни празници.

В северната по-ниска част на селото е изграден мюсюлмански молитвен храм.

Стопанство 
В селото работи птицеферма със седем производствени халета, която предлага яйца за консумация на българския и европейския пазар.

Обществени институции 
 Основно училище „Кирил и Методий“. НЧ "Прозрение-1927г.

Личности 
Родени в селото са:
 Ибрахим Касимов (1938–2007) – български агроном, професор

Източници 

Села в област Разград
Населени места в община Разград
Липник

Лѝпник е село в Североизточна България. То се намира в община Разград, област Разград.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Обществени институции 
В селото има 2 магазина, 3 фурни, джамия, читалище, библиотека и др.

Източници 

Села в област Разград
Населени места в община Разград
Недоклан

Недокла̀н е село в Североизточна България. То се намира в община Разград, област Разград.

История 
По сведения на Анание Явашов край село Недоклан има праисторчиеска погребална могила.
  
Едно от най-старите села в Област Разград със смесено население (българи и турци), където двете етнически общности живеят в пълно съгласие повече от 200 години.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религии 
Източно православие и ислям. В селото има джамия, която се посещава от по-голямата част от турското малцинство по време на мюслюманските празници, а местният ходжа произнася своята молитва от издигнато минаре без сграда. В селото няма църква, а религиозните нужди на християните се посрещат от Разградската църква.

Други 
Селото е заобиколено от всички страни с гори. Има невероятни изгледи към зелените гори и е едно спокойно, и тихо селце. Също така има два магазина, лекарски кабинет и кафене. В селото има две чешми, които се вливат в едно и оттам се вливат във водите на река Бели Лом. Селото е в близост до град Разград, на разстояние 7 км.

Източници 

Села в област Разград
Населени места в община Разград
Просторно

Просто̀рно е село в Североизточна България. То се намира в община Разград, област Разград.

История 
Просторно възниква като гара на съседното село Топчии, по жп линията Русе—Варна. На 14 ноември 1961 г. Гара Топчии е обявена за село Просторно.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Икономика 
Основен поминък на селото е селското стопанство.

В селото се намира и голям склад за зърнени храни(зърнобаза Просторно), и то на самата гара.

Религии 
Населението изповядва предимно източноправославното християнство.

Обществени институции 
В селото се намира Дом за деца и младежи с умствена изостаналост ДДМУИ.

Бележки 

Села в област Разград
Населени места в община Разград
Топчии

Топчѝи е село в Североизточна България. То се намира в община Разград, област Разград.

География 
Селото е разположено в речната долина на някога пълноводната Топчийска река. Основата на долината е равна и оградена от скалите и склоновете на околните хълмове. Областният център Разград се намира на 18 km на юг по Републикански път II-49.

История 
Първите сведения за селото като населено място датират от 7 век. Според изследователи южно от селото в местността Чаирлъка до пещерата Юртлука има останки от средновековна крепост. В по-новата история селото е споменато от пътешественика Феликс Каниц през 1870.

Според данни от Централния военен архив във Велико Търново по време на войните за национално обединение около 70% от жителите на Топчии воюват под знамето на Деветнадесети пехотен шуменски полк. През 1915 г. полкът е дислоциран южно от селото в местността, днес известна като Лагера. През пролетта на 1916 г. войници родом от Опака построяват селската чешма с каменните корита. На видно място върху чешмата, на мраморна плоча е изписано: „Не забравяй Добруджа. 1916 г.“.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 

В селото от края на XIX век функционира Народно читалище „Просвета-1895“. То е основано на 21 януари 1895 от свещеника Симеон Петров, а през 1970 претърпява последната си реконструкция под ръководството на архитектите Петър Попов и Камен Георгиев.

Местният православен храм е посветен на Свети Георги Победоносец. На 28 ноември 1981 г. в селото е открит етнографски комплекс, чиято експозиция показва традициите, бита и културата на капанците.

Скални пещери 
Най-популярните природни забележителности на селото са осемте скални пещери:
 „Дочоулите пещери“ – (с дължина 305 метра)
 „Маргели“ – (с дължина 196 метра)
 „Думчелката 3“ – (с дължина 50 метра)
 „Драганова дупка“ – (с дължина 34 метра)
 „Горното Маргели“ – (с дължина 30 метра)
 „Юртлука“ – (с дължина 23 метра)
 „Малката Думчелка“ – (с дължина 16 метра)
 „Герековата пещера“ – (с дължина 14 метра)

Редовни събития 
Традиционният годишен събор се провежда на 6 май Гергьовден.

Личности 
Родени
 Иван Донев (1941 – 2011), хореограф
 Петко Петров, революционер от ВМОРО, четник на Тале Кръстев

Източници

Външни препратки 

 Страница за Топчии на selo.bg 
 Страница за Топчии на journey.bg
 Читалище Просвета-1895 г. и Етнографски капански комплекс с. Топчии
 Кметство Tопчии

Села в област Разград
Населени места в община Разград
Ушинци

Ушѝнци е село в Североизточна България. То се намира в община Разград, област Разград и има 277 постоянни жители, което го прави единственото село с ръст в броя на населението към 2017 в общината.

География 
Село Ушинци се намира на 7 км източно от град Разград на Европейски път Е70 в долината на река Бели Лом. Отстои на 360 км югоизточно от столицата София. До селото има редовен автобусен транспорт. Климатът се характеризира с горещо и сухо лято и студена зима. Пролетта настъпва рано и е по-студена от есента.

История 
Въпреки че липсват конкретни сведения има основание да се предполага, че районът на селото е населяван от древността, защото е разположен недалеч от важния укрепен военен лагер и град Абритус. Могилите, разположени източно и западно от селото са с вероятен тракийски произход – гробници, пътепоказатели или селищни могили, но въпреки това не са провеждани сериозни археологически проучвания в района.

През османския период селото се нарича Каба кулак. През 1810-1811 г. по време на Руско-турската война е опожарен Разград и много местни българи се изселват в Бесарабия.

Войнишкият паметник в селото е издигнат в чест на загиналите във войните за национално единение местни жители.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Обществени институции 
 Кметство Ушинци – ул. „Бузлуджа“ №15, тел.084726232
 Клон на Български пощи – ул. „Бузлуджа“№2, ПК-7244, тел.084726222
 Библиотека и читалище „Нов живот“ – ул. „Бузлуджа“ №1.

Културни и природни забележителности 

Стария Хамбар в центъра на селото е с над 100-годишна история, а в селото работи и православната църква „Св. Архангел Михаил“. Вилната зона „Белите манастири“ и разположеният недалеч язовир Бели Лом предлагат възможност за туризъм и развлечение.

Редовни събития 
 Гергьовден – Чеверме в местността „Дядовото Паново чеирче“,
 24 май – Празник на селото /сбор/,
 Архангеловден - курбан на селото.

Личности 
 Стоян Тодоров Стоянов- професор по психиатрия,
 Христо Илиев Маринов – професор по география,
 Илия Тодоров Карагеоргиев- доцент по биология.
 Пенко Николов Пенев – доцент к. м. н.
 Йорданка Христова Данева – биохимик.
 Христо Данев – литератор.
 Димо Пенев – литератор.
 Петър Тончев – поет, автор на стиховата поредица „На синора“, издадена в сборник „Север“.

Източници

Външни препратки 

Села в област Разград
Населени места в община Разград
Ясеновец

Я̀сеновец е село в Североизточна България. То се намира в община Разград, област Разград.

География 
Намира се на 10 км път от Разград и на 24 км от Исперих. Най-близките села са Черковна на 5 км в посока североизток и Недоклан на 4 км в южна посока.

История 
Старото име на селото е Дущубак.

В селото се намира историческа жп. гара, част от първата железопътна линия в България – Русе – Варна. Името на селото е променено през 1937 година, като старото име Дущубак е преведено от турски на български.

Според легендата за селото, един селянин си загубва конете и ги намира около извора, където сега е построена голяма каменна чешма (Коджа чешме). По-късно около този извор се появява и самото село Дущубак, а името на селото е свързано с факта, че около извора, и в цялата местност наоколо е имало ясенова (дущубак) гора. Първите данни за селото датират от около средата на XIX век. (1845 – 1860 г.)

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Обществени институции 
 Читалище „Кирил и Методий“
 компютърни зали, детски градини, основно училище, джамия и др.

Културни и природни забележителности 
 Извор с построена голяма каменна чешма.

Известни личности 
Ненко Метев (р. 1939), скулптор, директор на Разградската художествена галерия „Проф. Илия Петров“ от създаването и на 11.05.1972 г. и до 2001 година. Една от най-известните му скулптури е „Момичето с гълъбите“, която може да се види в градината до ГПЧЕ „Екзарх Йосиф“ – Разград.

Източници

Външни препратки 
sever.bg

Села в област Разград
Населени места в община Разград
Богданци

Богданци може да се отнася за:

 Богданци, село в област Разград, България;
 Богданци, село в област Силистра, България;
 Богданци, малък град в Югоизточна Северна Македония.
Богомилци

Богомилци е село в Североизточна България. То се намира в община Самуил, област Разград.

География 
Селото се намира на Лудогорското плато на около 300 метра надморска височина сред Самуиловските височини. Свързва се с пътната мрежа чрез Републикански път III-2005.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Културни и природни забележителности 
На 20 септември 2010 г. след редовно заседание на общинския съвет в Самуил е закрита детската градина в Богомилци поради липса на деца. Намерението на ръководството на общината е сградата да се преустрои на защитено жилище за възрастни с умствена изостаналост. Такова отваря врати на 26 април 2011 г. със съдействието на Регионалната дирекция за социално подпомагане и приема десет души, изведени от домовете в Хърсово и Самуил.

На ул. „Гео Милев“ № 17 в селото работи читалище „Васил Левски – 1937 г.“, регистрирано под номер 2587 в Министерство на Културата на Република България. Библиотеката му разполага с 3915 библиотечни единици.

В Богомилци има постоянно действаща джамия в добро състояние.

Източници 

Села в област Разград
Населени места в община Самуил
Владимировци

Владимировци е село в Североизточна България. То се намира в община Самуил, област Разград.

История

Легенда за името на селото 
Цар Борис покръстил своя народ и скъсал със старата езическа вяра в Слънцето, за да свърже на ведно българи и славяни. След това сам се покаял и помонашил и се оттеглил в манастир, като оставил за цар сина си Владимир. Княз Владимир обаче намислил да върне старата езическа вяра и започнал да гони християните. Научил се за това бащата, излязъл от манастира, уловил сина си и сурово го наказал. Ослепил го и го затворил в крепостта, която била най-високия рид, над пресъхналата сега река Паламара, при село Владимировци. В крепостта живеели верни на свети цар Борис хора. Камбаните в нея приканвали сутрин и вечер новопокръстените за молитва и покаяние. Светият цар поръчал за издигнат голям каменен кръст пред портата на крепостта и под него да погребат ослепения му син, ако се покае до края на дните си, а ако не стори това, да го заровят извън крепостта без знак и без следа, за да не се запази никакъв спомен за него.

Скръбно минавали дните на последните години на Владимир. Тежко изкупувал той провинението си. С тъга посрещал изгревите, с тъга изпращал залезите на Слънцето и колчем минел покрай каменния кръст, заплаквал, а от безжизнените му очи потичали кървави сълзи. Едничката му радост била да слиза опипом от крепостта до изворчето, което се намирало под крепостта Извора на слепия. А крепостта и селото били наречени Владимировци.

Личности 
 Осман Дуралиев (р. 1939) – български борец, олимпийски медалист

Редовни събития 
Пазарен ден за Владимировци е вторник.

Други 
Старото му име е Хабип.

Външни препратки 
 официален сайт на селото: www.hebibkoy.com

Села в област Разград
Населени места в община Самуил
Кара Михал (село)

Кара Михал е село в Североизточна България. То се намира в община Самуил, област Разград.

Външни препратки 

Села в област Разград
Населени места в община Самуил
Ножарово

Ножарово е село в Североизточна България. То се намира в община Самуил, област Разград.

География 
Ножарово се намира на 22 км югозападно от Исперих на участъка Исперих – Хърсово – Самуил на Републикански път III-2005. Разположено е на равнинно високо място, а в близост е изграден язовир Богданци. Запаздно от селото преминава Железопътна линия 9 (България).

История 
В землището са регистрирани две тракийски археологически находки. За първи път селото е записано в регистъра на овцевъдите през 1573 г. под името Кълъджълар. Запазва прозиводното име Кълъч кьой докато не е преименувано на Ножарово на 7 декември 1934 г.

Според местни устни предания, първото село на това място се е наричало Бакаджък и е било поразено от чумна епидемия. Една майка се преселила в съседното село Богданци, след известно време синовете ѝ от рода Гoр Али построили колиби, които дали начало на съвременното село. В западния край на селото, известно като Къшлата имало османски военни складове. След Кримската война в селото се настаняват черкези. В местността „Мезарлъка“, където са старите гробища, се твърди, че има еничарски гробове.

Обществени институции 
 Читалище „Бъдещност“, регистрирано под номер 2589 в Министерство на Културата на Република България, aдрес:„Христо Смирненски“ № 6
 ЦДГ „Бъдеще“, aдрес: „Хр. Смирненски“ No 4 Телефон/факс: +359 (0)8375 410
 Начално училище „Г.С. Раковски“, aдрес:„Христо Смирненски“ № 6
 Джамия Ножарово

Източници 

Села в област Разград
Населени места в община Самуил
Пчелина

Пчелина може да се отнася за:
 Пчелина, село в община Самуил, област Разград
 Пчелина, връх в Централния рилски резерват, Средна Рила, Софийска област
 Пчелина, възвишение в община Петрич, област Благоевград
 Пчелина, група от Побитите камъни край град Белослав, област Варна
 Пчелина, поляни в Сърнена Средна гора, община Стара Загора, област Стара Загора
 „Пчелина“, лесопарк в община Разград, област Разград
 „Пчелина“, 2 язовира на Пчелинска река в лесопарк „Пчелина“, община Разград, област Разград
 „Пчелина“, язовир на река Струма в община Ковачевци, област Перник
 „Пчелина“, улица в с. Бусманци, район Искър, Област София

Вижте също 
 Пчелин
Самуил (село)

Самуѝл е село в Североизточна България, област Разград, административен център на община Самуил, железопътен възел.

География 
Селото е разположено в Лудогорското плато сред Самуилските възвишения. През него преминава Железопътна линия 9, Републикански път III-2005 и река Война. В Самуил живеят българи, турци и цигани.

История 
 Имена
В чест на цар Самуил село Ашиклар е преименувано на Самуил (а гаровото село става Гара Самуил) с МЗ № 2820, обн. 14 август 1934 г.

Гаровото село Гара Самуил и село Самуил се сливат под името Самуил (като тяхната община Гара Самуил се преименува на Самуил) на 17.12.1955 г.

 Железница
С построяването на железопътната линия Варна – Русе през 1866 – 1867 г. малкото дотогава селище получава гара с голямо значение за околността. След Освобождението там се заселват много българи. В-к „Свободен гражданин“ съобщава за за некачествено ползване на железопътната линия, довело да застояване на стоки на Ишикларската гара през 1896 г. Възниква гарово селище.

След световните войни започва строежът на първата републиканска жп линия, като свързва гарата с градовете Исперих (1948), Дулово (1960), Алфатар (1969) и Силистра (1974). Тази линия допълнително усилва значението на селото за региона и икономическото му развитие. Така близките села Хърсово, Голяма вода и Богданци се сдобиват със спирки по новопостроената линия, а на гара Самуил се прави връзка с влаковете в 3 направления – Силистра, Варна и Русе.

Стопанство 
Основна икономическа роля за селото и общината играе транспортната инфраструктура.

Водещ отрасъл е селското стопанство с приблизително 54 % от площите в общината, засети със зърнени култури. Добивите от пшеница и ечемик са над средните за страната.

Водещи предприятия в селото и общината са: вагоноремонтен завод, предприятие за преработка на растително олио, маслобойна, мелничен цех и млекопреработвателни предприятия.

Приоритети за развитие на общината са подобряване на инфраструктурата, инвестиции в селското стопанство и качеството на живот в общината.

Религия 
Религиите, изповядвани в Самуил, са източноправославно християнство и ислям.

Забележителности 
 Статуя на патрона на селото цар Самуил, разположена в центъра на селото близо до гарата.
 Гора Колчакова кория.

Събития 
В селото се провежда ежегоден панаир, който е през първата седмица на септември.

Пазарен ден за Самуил е събота.

Личности 
Родени в Самуил
 Васил Карадимов (р. 1937), художник.

Работили в Самуил
 Аничка Бочева (1933 – 2012), хореографка
 Христо Килифаревски (1875 – 1973), биолог
 Върбан Килифарски (1879 – 1923), анархист

Външни препратки 
 Община Самуил
 ▷ Разписание на влакове от железопътна гара Самуил

Източници 

Села в област Разград
Населени места в община Самуил
Хума (област Разград)

Хума е село в Североизточна България. То се намира в община Самуил, област Разград.

Културни и природни забележителности 
Старобългарска крепост до с. Хума. Крепостта е разположена върху възвишение до самото село. Има форма на неправилен петоъгълник с площ 30 декара. Укрепителната ѝ система се състои от основна крепостна стена, изградена от ломени камъни, споени с глина, пред която е бил прокопан ров, предхождан от по-малка, външна стена. На отделни места по протежение на крепостната стена са били издигнати плътни кули. Вътрешността на крепостта е била заета от жилища – полуземлянки, отнасящи се към X в. (възможно и към части от IX и XI в). Предполага се, че крепостта е била изградена за защита на местното българско население след опустошителното унгарско нашествие от края на IX в.1

Източници 

1. Рашев, Р., С. Станилов, Старобългарско укрепено селище при с. Хума, Разградски окръг. София, 1987

Външни препратки 
 Старобългарската крепост до с. Хума

Външни препратки 

Села в област Разград
Населени места в община Самуил
Езерче

Езерче (изговаря се Езерчѐ и Ѐзерче, понякога Езерец, Езердже) е село в Североизточна България. То се намира в община Цар Калоян, област Разград.

География 
Езерче е второто по големина населено място в общината, построено между двата бряга на Хлебаровска, приток на река Бели Лом, която пременава през Цар Калоян и се влива при село Писанец.

История 
Селото датира от римско време, за това свидетелствуват могилите в селото, където са намерени останки от стенни орнаменти, надгробни камъни, предмети и монети от Римско време. Предполага се, че селото носи името си от това, че в района е имало много естествени водоизточници и от Изворец през Езерец е станало Езерче.

Втората версия за името на селото идва от турската дума „ezelce“ / езелдже /, която означава старовремски. В селото присъстват археологични находки от Римско време.

Образователното дело води началото си от 1863 г. Първото училище е построено през 1878/1879 г. и е започва обучението с 20 първокласници. Читалището е основано през 1894 г.

Селото е известно с битката при с. Езерче, която се води през Руско-турската освободителна война (1877 – 1878). На 14/26 юли 1877 г. 137-и Нежински Пехотен полк и 138-и Болховски Пехотен полк, подкрепени от артилерия и кавалерия, атакуват височините край селото. Битката прераства в уличен бой и завършва с руска победа.

Религии 
Селото днес е обитавано предимно от мюсюлманско население.

Културни и природни забележителности 
 До селото има кладенец в които на времето е била хвърлена шапката на Захари Стоянов. На 3 август 2006 кладенецът е реставриран. Намира се на 20 м от главния път Русе-Варна.
 Руският паметник в чест на битката при с. Езерче от Руско-турската освободителна война (1877 – 1878).

Личности 
 Димитър Добрев (1931 – 2019), български състезател по борба, олимпийски шампион, заслужил майстор на спорта, Герой на социалистическия труд, заслужил треньор
 Ради Неделчев (1938 – 2022), български художник

Икономика 
Земеделско производство, лека промишленост, строителство, зърнопроизводство, животновъдство (отглеждат се прасета, крави, овце и кози), пчеларство, 4 цеха за производство на обувки, рибовъдство.

Земеделска кооперация ЗК „Златен клас“ с около 4500 дка обработваема земя.,

В землището на село Езерче се намират 2 язовира стопанисвани от Бирджан Карахасан и Ахмед Пюскюлю, и няколко малки рибарника стопанисвани от Мехмед Кьосев и Баки Сахлимов.

Източници 

Села в област Разград
Населени места в община Цар Калоян
Костанденец

Костанденец е село в Североизточна България. То се намира в община Цар Калоян, област Разград.

География 
Село Костанденец е разположено в Североизточна България, в Източната част на Дунавската равнина. Селото е разположено в обширна равнина на двата бряга на река Мали Лом. Село Костанденец се намира на 8 км от град Цар Калоян, 6 км от Захари Стояново, 6 км от Сваленик, 48 км от град Русе, на 35 км от град Разград, и на 28 км от град Попово.

История 
Разказват се две предания за името на селото. По-популярното гласи, че римският император Константин Велики за да укрепи северната граница на Римската империя от варварските племена, построил редица крепости по Дунав включително и на днешната река Мали Лом. Една от тях е крепостта, наричана днес Калето, която е естествено укрепена височина. Тя е разкрита и изследвана за първи път от Карел Шкорпил, който през 1914 г. в неговия „Опис на старините по течението на река Русенски Лом“ твърди, че в древността крепостта е наричана Констанца. От нея в действителност днес са останали само основи на зидове.

Етническият състав на селото е изцяло български, което контрастира със съседните населени места, в които преобладава население с турско самосъзнание. Според преданието, през XVIII век местни турци насилват българска девойка, след което братята ѝ отмъстили на насилниците. Тогава всички турци, които по това време живеели в селото, се изплашили и го напуснали.

По-голямата част от населението на селото принадлежи към етнографската група хърцои. Това название се свързва предимно с древния култ към божеството Хърс. Етнографската група е наричана и ерлии, което е турцизъм и означава „местни“ (йер-място.) Останалите жители на селото принадлежи към етнографската група капанци.

Религии 
Източно-православно християнство.

Обществени институции 
Кметство и читалище, разположени на селския площад „Освобождение“.

Културни и природни забележителности 
Църквата „Св. Димитрий Солунски“ е построена през 1860 г. от местното население, а през 1862 г. в две стаички в двора ѝ е открито килийно училище. През 1933 г. е построено и открито училище „Св. св. Кирил и Методий“. През 1918 година е основано и читалище „Паисий Хилендарски“.

Редовни събития 
 Димитровден – селски събор на 8 ноември (по стар стил)
 Младежки събор – първата седмица от месец август на местния стадион.

Вижте също 
 Русенски Лом (природен парк)

Външни препратки 
 Село Костанденец в bg.guide-bulgaria
 Етнографската група хърцои и култа към бог Хърс

Източници 

Села в област Разград
Населени места в община Цар Калоян
Батин

Батѝн е село в Северна България. То се намира в община Борово, област Русе.

География 
Намира се на близо километър от брега на река Дунав и е краен пункт на пътя от село Обретеник (разклон на главен път 5 от Русе за Велико Търново). Селото е разположено в ниската част на хълмиста местност, в близост до първа заливна тераса на река Дунав. Типичните за района варовикови скали са богати на водни каверни, което осигурява на селото непрекъснат достъп до изворна питейна вода дори в най-сухите периоди от годината.

История 
На 26 август 1810 година край селото се провежда битка между руските сили начело с генерал Николай Каменски и османските водени от сераскер Кушакчи, като част от Руско-турската война от 1806-1812 година. Руснаците излизат победители в битката. В 2019 година бива построен и паметник, който е в памет на героите водили умели битки от село Батин.

Религии 
В с. Батин преобладаващо е населението с турски произход. Има новопостроена джамия. Има и църква.

Културни и природни забележителности 
Точно срещу селото, в българска акватория, се намира едноименният остров Батин.

Личности 
 Иван Илиев (р.1946), български борец
 Атанас Атанасов (р.1959), политик, о.з. генерал
 Иван Чокоев (р.1935) музикант, ръководител на орк. „Чанове“

Други 
На арабски „батин“ означава таен, скрит.

Села в област Русе
Населени места в община Борово
Волово

Вóлово (старо име: Долна Манастирица) е село в Северна България. То се намира в община Борово, област Русе.

История 
Старото име на селото е Долна Манастирица – вероятно от съществувалия в миналото манастир на около един километър източно от селото.

Преди Освобождението през селото е минавал главният път от Русчук през Бяла (по моста на Кольо Фичето над река Янтра) за Търново. По време на Руско-турската освободителна война 1877/78 г., в селото е пребивавал щабът на Източния отряд на Руската армия.

След Освобождението, поради слабата централна и местна власти, в гористите райони на североизточна България се разраства разбойническо движение на смесени турско-български чети. В Беленския регион по това време е върлувала такава чета под ръководството на Чолак Пехливан. Причаквали са и са ограбвали пътуващите по пътя търговци, селата и др. Местното население се организира и създава т.нар. местни милиции за самозащита. По пътя между Русчук и Бяла се поставили постове за защита от разбойниците. Такъв пост е имало между село Долна Манастирица и село Обретеник на западния склон на един дол (наричан „Чолак дере“). В една студена дъждовна есенна нощ вратата на колибата, в която се топлели до огнището постовите, с трясък се отворила, появил се Чолакът с насочена пушка и им наредил да се предадат. От дъното на колибата, обаче, изтрещяла пушка и Чолакът изревал: „Аркадашлар, удариха ме. Не ме оставяйте на гяурите.“ Започнала престрелка, но накрая разбойниците се разбягали. На другия ден Чолакът бил закаран в Бяла и предаден на властите. Говори се, че по Чолака е стрелял дядо Бельо от село Брестовица, съседно на Волово. След ликвидирането на Чолака четата му прекратява набезите си в района. Тази история е предадена в пътеписите на Константин Иречек.

При избухването на Балканската война един човек от Долна Манастирица е доброволец в Македоно-одринското опълчение.

Бележки 

Села в област Русе
Населени места в община Борово
Горно Абланово

Гòрно Аблàново е село в Северна България. То се намира в община Борово, област Русе.

История 
Името на селото идва от турски и се превежда като „Какино село“. Горно Абланово се споменава в турски Регистър за поголовния данък (20 октомври 1656 г. до 8 октомври 1657) като село Абланова Мюслим – с население рая (неверници) и 5 ханета (къщи). Спомева се като село Аблано в пътепис на Симперт Нигеа, личен свещеник на граф Волфганг фон Егинген – водач на великото Австрийско посолство, които на път за Истанбул, на път от село Чауску за село Мечка – на 2 януари 1700 г. посещават село Аблано (едно голямо село), пренощуват в него и на 3 януари 1700 г. към 6 часа след прочитане на света литургия тръгват за село Мечка.

Културни и природни забележителности 
Селото е богато на подпочвени води и в много къщи има кладенци. Има много каменни чешми.

Редовни събития 
На 7 ноември е традиционния събор на селото.

Личности 
 Игнат Канев, бизнесмен
 Росен Иванов, кмет
 Борис Теодосиев, военен пилот

Села в област Русе
Населени места в община Борово
Екзарх Йосиф (село)

Екзарх Йосиф е село в Северна България. То се намира в община Борово, област Русе.

История 
В преданията на местните жители най-старото селище се е казвало Тенча и е от времето преди османската власт. Исторически данни за такова селище обаче още не са открити.

Село Екзарх Йосиф е старо българско селище, което е отбелязано в турските регистри още през 1680 г. с името „Кара Коджа Али" или „Каракоджалъ". В знак на признателност за отдадения живот в полза на българския народ селото е наречено на екзарх Йосиф. Наричали са хората от селото „арцои" („хърцой" – бълг.; „харцош" – унг. – войн; или „арциаш" – боец). Това е название на етнографска група – старо местно население с православно вероизповедание и българско самосъзнание. Има исторически и етимологични данни, че тази етнографска група произхожда от някогашното войнишко (войноклъци – хърсове) съсловие, което се образува като такова през втората половина на Второто българско царство. През XIX и XX век се употребява с отрицателен смисъл.

През XV век, след въстанието на Константин и Фружин, в турските регистри село Тенча се споменава вече като село Кара Коджа Али (Каракоджали). Настоящото християнско население се е появило в селото едва през 1800 г., като почти всички са преселници от различни арцойски селища от цяла България. Дотогава населението е било предимно турско, но сега почти не се среща такова. В средата на XIX век, след Кримската война, в селото се появяват татари и черкези, но в навечерието на Освобождението те са разгромени от въстаналите по това време българи от селото и са изтласкани в село Тръстеник, гр. Две могили и гр. Вятово. Оказало се е, че селото е единственото в региона, в което не са влизали руски войски, а освобождението е осъществено от местното българско население. В селото в частен имот, построен на място, където са се извършвали молебен за дъжд от местното население, се намира и гробът на Курт баба. Някои историци асоциират образа на Курт баба с образа на войводата Вълко, който е приобщен в двора на деспот Добротица през 1370 г. и е сочен от османските хронисти като един от последните тимариоти-християни в областта около крепостта Червен.

Религии 
 Християнство (100%)

Културни и природни забележителности 
В селото има музей на открито и зоологическа градина.

Литература 
Бившият кмет Илия Калинов има много исторически очерци за селото, църквата, името на селото, училището, проучил е почти всички родове, дошли в селото, които са около 55. През 2014 г. е издадена книгата „Село Екзарх Йосиф“ с автор Илия Калинов, ISBN 978-954-8633-42-0.

Села в област Русе
Населени места в община Борово
Обретеник

Обрéтеник е село в Северна България. То се намира в община Борово, област Русе.

География 
Обретеник е разположено югозападно от град Русе, вдясно от шосейната магистрала Русе-Велико Търново-София. То е от „събран-купов“ тип и заема 1553 дка от равнинната част на прилежащия му район, чиято обща площ е над 37 000 дка.

В далечното минало селото се е ползвало със славата на селище, разположено в пръстен от вековни гори, за които днес напомнят наименованията на редица местности. Горското му богатство сега включва няколко култивирани горски масиви, в които преобладаващи дървесни видове са липа, дъб, габър, бряст, клен, леска.

Районът е беден на повърхностно течащи и подземни води. Малко са и полезните изкопаеми.

Климатът е континентален, с ярко изразено горещо лято и студена зима.

Села в област Русе
Населени места в община Борово
Бистренци

Бѝстренци е село в Северна България. То се намира в община Бяла, област Русе. До 1934 година името на селото е Гьол бунар.

История 
При избухването на Балканската война 2 души от Гьол бунар са доброволци в Македоно-одринското опълчение.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Институции 
В селото функционира Дом за стари хора с капацитет 35 души. Директор на дома от 2002 г. е Анатоли Петров.

Бележки 

Села в област Русе
Населени места в община Бяла (област Русе)
Лом Черковна

Лом Черкóвна е село в Северна България. То се намира в община Бяла, област Русе.

География 
Село Лом Черковна е заобиколено от гори, в близост има 3 язовира, а центърът на селото е пресечен от малка рекичка.

История 
Селото се нарича Лом Черковна защото в миналото е имало 7 черкви на река Лом. По времето на социализма това село се казва Бойка заради партизанката Кина Василева - Бойка, която е омъжена в това село за партизанския ръководител Васил Петков Василев.

Забележителности 
На територията на селото се намират 2 паметника – в парка в центъра на селото е на партизанката Кина Василева-Бойка, а на хълма е увековечен подвигът на руските освободители.

Редовни събития 
Много тържествено се отбелязва националният празник 3 март – с програма, шествие и поднасяне на венци на паметника.

Празникът на село Лом Черковна е през ноември на Св. Архангел Михаил – светията, чието име носи местната църква.

През август се прави курбан за здраве и берекет, на който агнешкото е задължително.

Личности 
Кина Василева-Бойка – партизанка в Горнооряховския партизански отряд.

Външни препратки 

Села в област Русе
Населени места в община Бяла (област Русе)
Пет кладенци

Пет клàденци е село в Северна България. То се намира в община Бяла, област Русе.

География, културни и природни забележителности 
Селото се намира на 9 км от гр. Бяла по посока за Варна и вляво от главния път. Разположено е в ниско място, защитено от ветрове. През зимата падат дебели снегове.

Въпреки ниската надморска височина, климатът в с. Пет Кладенци е планински. Въздухът е чист и прохладен и през лятото. Благодарение на въздушните течения той се сменя над 400 пъти в денонощие. Липсва преминаващ път, което оправдава липсата на шум и прах в самото село. Пет Кладенци е заобиколено от широколистни и иглолистни гори, разполага и с микроязовир.

История 
Името на селото идва от турски – Беш бунар, което означава пет кладенци. Според легендата в селото е имало пет кладенеца за вода. В днешно време видими са само три от тях.

При референдума през 1946 г. селото е едно от малкото населени места в България, чиито жители гласуват изцяло за монархия. Това дава повод впоследствие селото да е наречено „царско село“.

Редовни събития 
Сборът на селото се провежда всяка година на Димитровден – 26 октомври.В селото е развит селски и риболовен туризъм. Наличието на къща за гости /Къща за гости "Кабакчиев/ го прави удобен за отдих и продължителен престой.

Села в област Русе
Населени места в община Бяла (област Русе)
Стърмен

Стъ̀рмен е село в Северна България. То се намира в община Бяла, област Русе.

История 
Северно от селото на стръмния рид има останки от средновековна крепост от Първото българско царство, изследвана през XX век от българо-полски археологически екип. Тя е с площ от 58 декара и се обитава до зимата на 1242-1243 г., когато я унищожават при набезите си татарите.

География 
Село Стърмен се намира на десния бряг по поречието на река Янтра, на 4 км северозападно от град Бяла. Селото е малко, но носи духа на гордите си жители. Част от селото е построено на скала, а другата му част е равнинна. Заобиколено е от коритото на река Янтра, окичено по бреговете с издигащи се до небето каваци и увиснали над бързащата вода плачещи върби.

В западната част на селото има спирка на ж. п. линията Русе – Горна Оряховица.

Етнос 
Населението е изцяло българско. Част от него не е постоянно, а живее в близкия град Бяла.

Редовни събития 
Традиционният панаир е на 17 октомври.

Бележки 

Села в област Русе
Населени места в община Бяла (област Русе)
Бъзън

Бъзъ̀н е село в Северна България. То се намира в община Русе, област Русе.

География 
Село Бъзън се намира на 17 км югооизточно от гр. Русе. Разстоянието до столицата е 325.173 км. Площта на землището на селото е 26.856 км2 (НСИ). С указ на президента Георги Първанов бяха утвърдени нови граници на общините Русе и Ветово и с. Бъзън от Община Ветово премина към община Русе.

История 
При избухването на Балканската война в 1912 година 3 души от Бъзън са доброволци в Македоно-одринското опълчение.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Бележки 

Села в област Русе
Населени места в община Русе
Писанец

Пѝсанец е село в Северна България. То се намира в община Ветово, област Русе и е разположено в границите на природен парк „Русенски Лом“.

География и геология 
Селото е разположено в северната и по-ниска част на Разградските височини. На 1,6 km югоизточно от Писанец се намира устието на Хлебаровска река в Бели Лом. През Писанец преминава Европейски път Е70 в участъка му I-2.

В своето геоложко развитие землището на село Писанец преминава няколко етапа. В процеса на развитието на земната кора то е било дъно на голям воден басейн, който след това се оттегля, за да остане днес само река Бели Лом. Свидетелство за това са откритите вкаменелости от праисторически морски животни.

История 
В района на природния парк са разкрити редица праисторически пещери, обитавани от човека още от каменната епоха. Следи от по-късната история има от:
 VI век пр.н.е. – тракийско селище; археологически находки – сребърни монети, бронз, керамика.
 I век пр.н.е. до V в. – римско селище; археологически находки – гръцки амфори.
 XII – XIV в. – железодобив; монетни находки в местностите Голямо и Малко Градище; останки от пещи за топене на желязна руда и находки от шлака.
 Славянско селище — останки от амуниции на славянски воини, колчани, върхове на стрели – намерени в две местности „Градището“ и край днешната помпена станция.
 Четири години след Освобождението полковникът от руската армия Григориев изпраща подарък на селото – камбана, която е поставена в камбанария в двора на църквата, построена през 1868 година от италиански майстори, които правят и стенописите.
 На 30 септември 1901 година е основано Писанското Народно читалище „Просвета 1901“.
 През 1902 година е основано Кредитно и спестовно дружество „Надежда“, преименувано на Потребителна кооперация „Надежда“.
 През 1910 във Валя Драгулуй, Румъния се преселват няколко семейства от Писанец.
 След 9 септември 1944 в гората край селото действат активисти на Горянското движение.

Религии 
 Православно християнство

Обществени институции 
 Читалище
 Библиотека

Културни и природни забележителности 
 Писански мост – намира се на пътя Русе – Варна, над река Бели Лом, един от най-високите на Балканския полуостров. Там се провеждат състезания по бънджи скокове.(Снимка на моста)
 Река Бели Лом
 Природен парк „Русенски Лом“ с местностите Батаклията и Бакаджика"
 Мамула – скален колос, обявен за природна забележителност. Подобни скални образувания са Пробития камък и Кралимаркова стъпка.

Редовни събития 
 1 май – сбор
 Храмов празник – Свето възнесение, курбан за здраве и плодородие – Св. Дух

Личности 
 Константин Попов, полковник от пехотата
 Мишо Николов, диригент
 Валентин Гецов, вицеолимпийски шампион по свободна борба
 Дилян Хубанов, скулптор

Външни препратки 
 Панорамна снимка

Източници 

Села в област Русе
Населени места в община Ветово
Могилино

Могѝлино е село в Северна България. То се намира в община Две могили, област Русе.

История 
Могилино е селище в Северна България, което преди освобождението е било заселено само с турско население. Някъде в началото на 19 век, от махалите в Балкана идват първите български заселници и по-точно Кенар-Колю със семейството си. Домът му се намирал на края на селото и затова турците дават нему и на семейството му прозвището „кенарята“. То се запазва като фамилно име на една от най-големите фамилии в Могилино.

В селото за кратък период от време е пребивавал Захари Стоянов. Престоят му там е съпроводен с преподаване в местното училище. През селището преминава и Червеноводската чета. При селската чешма е бил разположен щаба на руския княз за кратко през 1877 г.

Тук е живял и опълченецът Байчо Душков Петков, който преди Руско-Турската освободителна война е бил четник в четата на Филип Тотю (все още не е напълно ясно за коя чета става дума). Седем години преди това се подвизава като хъш в Румъния. Неговият брат Петко Душков Петков
също се включва в българското опълчение, но след Освобождението този факт не е отчетен от
българските историци. Двамата участват в боевете при Стара Загора и Шипка.

За един от зетьовете на Байчо Душков – Дачо Цанев е известно, че е участвал в боевете при Лозенград.
Името на селото преди 1934 г. е Хюджекии, когато е преименувано на Могилино. От 1955 г. до 1988 г. селото се е казвало Захари Стояново. Заради факта, че няколко села носят това име, след 1989 г. селището отново си възвръща названието Могилино.

Обществени институции 
В село Могилино най-редовно се празнува сбора на селото който е на 7 ноември по стар стил Димитров ден.тогава селото се напълва с хора които идват при родители и приятели. Също така традиционно се празнува празника на лозаря Св. Трифон зарезан.прави се общо селско празненство като всяка година се избира Цар на лозята и се започва една веселба с музика и хора до късна вечер.

От селото са излезли много видни личности които са работили на отговорни длъжности в икономиката на Р.България. Но най-популярната личност е Ангел Димитров, който е последният в историята на българската държавност Първи заместник-председател на Държавния съвет през 1989 г. – 1990 г. до закриване на институцията на 3 април 1990 г. от IX народно събрание на НРБ.

Бележки

Външни препратки 

Села в област Русе
Населени места в община Две могили
Острица

Името Острица може да се отнася до:

 Острица, връх във Витоша
 Острица, хижа във Витоша
 Острица, връх в планина Голо бърдо
 Острица, животински вид
 Острица, резерват в планина Голо бърдо
 село Острица (Област Русе),
 село Острица (Област Смолян),
 Острица е и вилна зона до село Миролюбово на 20 км от Бургас
 Острица (род) - род растения от семейство Острицови
Пепелина

Пепелина̀ е село в Северна България. То се намира в община Две могили, област Русе. Край селото се намира пещерата Орлова чука.

География 
Селото се намира в живописен каньон на река Черни Лом, в природен парк Русенски Лом.

История 
Вариантите за името на селото са няколко.

Романтичният, разказва за девойката Пепелина. Тя била дъщеря на местния болярин, а красотата и била легендарна. Когато турците нахлули по тези земи, бащата се загрижил за красивата Пепелина. Решил, че за нищо на света няма да позволи да му я отнемат. Затова наредил високо в скалите да бъде издълбана пещера, до която се стигало по тесни стъпала отсечени в каменния отвес. В това убежище била скрита Пепелина, далеч от кръвожадните поробители. За нещастие на болярина, природно бедствие затрупало входа на пещерата и така Пепелина останала завинаги в своето скривалище, далеч от очите на всички.

Втората версия е свързана с намиращия се наблизо крепостен град Червен. В Средновековието, когато там са ковали ризници и мечове, в Пепелина са се произвеждали дървените въглища за ковачниците. Оставащата пепел е дала име на образувалото се селище.

Третата хипотеза е заради това, че в района на селото има доста голяма популация на Vipera ammodytes, известна като пепелянка.

Религии 
В селото се намира православен храм на името на Свети Димитър, построен на мястото на стар параклис. Храмът е завършен през 1925 година. В него е открита рядка икона на Света Богородица - Млекопитателница.

Културни и природни забележителности 
В близост до селото се намира пещерата Орлова чука, трета по големина в България с обща дължина на галериите 13 437 м.

Източници

Външни препратки 
 Информация за селото, за метеорологичната обстановка, новини и др.

Села в област Русе
Населени места в община Две могили