alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Държаница

Държа̀ница е село в Северозападна България. То се намира в община Димово, област Видин.

География 
Селото е разположено на река Арчар на изхода на живописен каньон, прокопан през хилядолетията от реката в Дунавската равнина.

История

Религии 
Почти 100% от населението са православни християни. По идея на последния учител от Държаница в селото бе изграден малък храм, носещ името „Св. Архангел Михаил“.

Културни и природни забележителности 
През първата половина на XX век пещерите на запад са били взривени за камък за строителство на къщи. Но една от тях е останала все още под сипея. За нея старите хора от селото казват, че е много дълбока, минава под река Дунав и излиза в Румъния. На няколко десетки метра навътре тя преминава в пропаст.

На около 2,5 км. на запад срещу течението на реката на северния склон на каньона горе във високото се намира пещерата „Опушената дупка“. Тя е дълбока около 20 – 30 метра и от нея се открива прекрасна гледка към южния склон на каньона, където някога е имало каменна кариера.

На около 4 км от селото срещу течението на реката се намира пещерата „Сакулица“. Името произхожда от думата 'сокол', защото там са наблюдавани много соколи в миналото, но хората от Държаница го произнасят по този начин. Входът ѝ се намира след следващия ляв завой на реката на южния склон на каньона. На пръв поглед пещерата изглежда плитка – няколко метра, но зад стената се чува отчетливо, че тече вода и се предполага, че е по-дълбока.

На юг от село Държаница, като се премине през южния мост може да се открие малък закътан водопад, висок няколко метра. До него може да се стигне като се върви срещу течението на поточето „Бобъка“. Водопадът образува малко езеро, около 20 м. в диаметър. Водата пада от хоризонтална скална плоча, под която има малка пещера.

По северните склонове на селото е минавал древен римски акведукт, снабдявал с вода град Рациария. Останки от него са открити в дворовете на някои от къщите в селото.

На югозапад от село Държаница съвсем близо до село Лагошевци се намира пещерата „Студената дупка“.

Флора и фауна 
От животинските видове се срещат дива свиня, чакал, лисица, заек, прилеп, пор и невестулка. От насекомите се срещат майски бръмбар, бръмбар рогач, скорци и дори скорпиони. От змиите се срещат пепелянка, усойница, смок, слепок, обикновена водна змия и воден смок.

Редовни събития 
По традиция всяка година на 2 юни или най-близката събота и неделя след 2 юни се провежда съборът на селото.

Кухня 
 Кавърма – специфично приготвена за региона с повече постно свинско месо, по-малко кромид и домати и съвсем малко олио;
 Покрекло – яхния от свински дреболийки;
 Кисело – лятна студена супа от краставици, кисели сливи, чесън, пипер, копър и сол във вода, местна опростена версия на таратор;
 Яйца на хартия – яйца, разстлани върху амбалажна хартия и запечени върху печка на дърва, пекат се едностранно, без да се обръщат;

Източници 

Села в област Видин
Населени места в община Димово
Карбинци

Ка̀рбинци е село в Северозападна България. То се намира в община Димово, област Видин.

География 
Село Карбинци се намира на 5 км от Воднянци и Медовница, на 6 км от Дълго поле и Скомля, на 7 км от Бело поле и Дражинци, на 8 км от Роглец и Ружинци, на 12 км от Костичовци.

Махалите в Карбинци са: Голямата махала (в Поп Николаево), Горния край, Долния край, Средния край, Фулинската махала.

През селото минава Медовнишка река (Луда Медовница; Барата), която извира от подножието на Венеца при местността Топилото. Минава през землищата на Медовница, Карбинци, Воднянци и при Дреновец се влива в р. Лом.

Оброците в близост до селото са: Кириметодията, Комкалницата, Мишови млаки, Панковия цер, Ранополията, Света Русаля, Свети Илия, Свети Никола, Свети Петър и Павел, Свети Спас

История 
През 1455 г. село Карбинци представлява тимар (ленно владение с доход до 19999 акчета) на диздаря (комендант на крепост) Яхши. Името, което носи тогава, е Карбинче. През 1620 г. името на селото е Карболофча. В документи от 1632 г. името се среща като Карбокофча.

През 1878 Карбинци (Карабинци) наброява 786 жители През 1924 се споменава Карбинска енория, която се състои от с. Карбинци 125 къщи и с. Мехмедовци 55 къщи

Източници от 1930 г.  посочват, че населението през 1926 г. е 961 жители, домакинствата – 140, а орната земя е 10000 дка. Къщите са едноетажни, направени от дърво, камък и кирпич, покрити с обикновени и марсилски керемиди. Като главен поминък на населението е посочено земеделието и в по-малка степен скотовъдството. В този момент в селото има основно училище и прогимназия, църква, община, медицинска участъкова амбулатория, кредитна кооперация, читалище, младежки „Червен Кръст“ и четири малки бакалници.

Името на селото има патронимичен произход. Карбинци е образувано от отдавна изчезнало лично име Каръба, производно от карам, коря, с прилагателната наставка -ин и субстантивизирано с -ци.

По време на колективизацията в селото е създадено Трудово кооперативно земеделско стопанство „Ленин“ по името на съветския диктатор Владимир Ленин.

Личности 
 Илия Станков (р. 1947), български офицер, генерал-майор

Литература 
 „Село Карбинци“, Миладин Михайлов, Младен Рачев, Тодор Стоянов. 1990.

Източници

Външни препратки 
 „Не може без либе“ – народна песен от с. Карбинци

Села в област Видин
Населени места в община Димово
Кладоруб

Кла̀доруб е село в Северозападна България. То се намира в община Димово, област Видин.

География 
Селото е разположено на река Арчар.

История 
Село Кладоруб лежи върху останките на древно антично селище. Името на това селище – CONBUSTICA, е отбелязано в римската пътна карта Tabula Peutengiriana като точка, разположена на пътя от Ratiaria (дн. с. Арчар) към Naisos (съвременен Ниш).

През 2008 г. бяха извършени първите археологически проучвания на това място от археоложката Красимира Лука от Българско археологическо сдружение. Предварителните резултати показват, че на това място лежат останките от древен лагер на римски помощни войски (auxilia). Тук, още в първите години на римската окупация, е било построено каменно укрепление с правоъгълен план и площ над 2 хектара.

Находките на вносна римска керамика и метални предмети показват, че това е станало през I в. След Дакийските войни на император Траян, когато към Римската империя са присъединени земите на съвременна Румъния, военната част, стануваща на това място е била преместена и укреплението се превръща в цивилно укрепено селище. Разположението му на пътя, свързващ големия град Colonia Ulpia Traiana Ratiaria и Naisos го характеризира като оживен търговски център, доказателство за което са и богатите находки от римския период, достигащи до времето след началото на V в.

Римското селище, съществувало преди близо близо две хиляди години, е заемало място, по-голямо от съвременното село. И най-важното – в близост до него не е съществувала граница (административна, държавна или каквато и да е била), която да възпира неговото развитие, както в настоящето.

По време на колективизацията в селото е създадено Трудово кооперативно земеделско стопанство „Георги Димитров“ по името на комунистическия диктатор Георги Димитров.

На 25 срещу 26 март 1951 година горянска група напада поделението на Трудови войски в Кладоруб, при което един офицер е убит, завзема селото и арестува местните комунистически функционери, след което се оттегля с престрелки през границата. Тези събития предизвикват паника в няколкото поделения на Трудови войски в района, където през следващите седмици редовно има инциденти с безпричинна стрелба.

Културни и природни забележителности 
На шест километра, в посока село Рабиша, се намира световноизвестната със своите скални рисунки пещера Магура.

Осемнадесет километра е разстоянието до друга природна забележителност – Белоградчишките скали.

И двата обекта са включени в българското национално туристическо движение Опознай България – 100 национални туристически обекта.

Личности 

 Благой Георгиев (1902  – 1984), комунист, историк, специалист по история на комунистическото движение в България

Бележки 

 Цитирани източници

Външни препратки 
 Снимки от село Кладоруб 
 Разкопки край с. Кладоруб, в. Димово, бр. 5, 2008 г.
 Крепости в България – Конбустика 

Села в област Видин
Населени места в община Димово
Лагошевци

Ла̀гошевци е село в Северозападна България. То се намира в община Димово, област Видин.

История 
Според османски документи, през ХVІІІ век жителите на Лагошевци водят съдебни дела срещу няколко мюсюлмани от Арчар, които заграбили общоселската мера̀, служила дотогава за пасище на селския добитък и за водопой. От жалба от 1773 година става ясно, че селяните били спечелили две съдебни дела, получили и султански ферман, но нарушителите продължават да владеят пасищата на Лагошевци, които превърнали в орна земя.

По време на колективизацията в селото е създадено Трудово кооперативно земеделско стопанство „Ленин“ по името на съветския диктатор Владимир Ленин. По това време 2 семейства (10 души) от селото са принудително изселени от комунистическия режим.

Културни и природни забележителности 
Липовините, Джидивец(Жидовец)

Редовни събития 
Всяка година на 24 май се провежда събор.

Всяка година на 14-15 юни се прави курбан.

Други 
В настоящо време бившето училище се преустроява на почивна станция.

Бележки

Външни препратки 

Села в област Видин
Населени места в община Димово
Мали Дреновец

Ма̀ли Дрено̀вец е село в Северозападна България. То се намира в община Димово, област Видин.

География 
Село Мали Дреновец е разположено в Северозападна България и влиза в пределите на община Димово. Отстои на 12.88 km североизточно от общинския център град Димово и на 7 km от главния път Видин - Лом. Съседни на Мали Дреновец са селата Владиченци, Държаница и Арчар. На 7 km на север е река Дунав, подходяща за риболов.

История 
По време на колективизацията в селото е създадено Трудово кооперативно земеделско стопанство „Девети септември“ в чест на Деветосептемврийския преврат от 1944 година.

Външни препратки 

Села в област Видин
Населени места в община Димово
Медовница

Мѐдовница е село в Северозападна България. То се намира в община Димово, област Видин.

История 
Медовница е основано около 1740 г.

През лятото на 1950 година, в разгара на колективизацията, горянска група в селото подпалва кооперативните кошари. През зимата на 1950 – 1951 година, по време на довелата до Кулските събития насилствена кампания за „масовизация“ на колективизацията, жители на селото са затваряни при селския бик, за да бъдат принудени да влязат в ТКЗС. Практиката е прекратена, след като при подобно затваряне загива гледачът на бика. По-късно председателят на ТКЗС Владимир Петков, който е неин инициатор, е убит, вероятно от някой от жертвите си.

Външни препратки 
 Страница за село Медовница на Vidin-online.com

Села в област Видин
Населени места в община Димово
Орешец

Орешец може да се отнася за:
 Села в България
 Орешец (Област Видин)
 Орешец (Област Пловдив)
 Орешец (Област Смолян)
 Орешец (Област Хасково)
 Гара Орешец, област Видин

 Други
 Орешец (Костурско), бивше село в Егейска Македония, Гърция
Острокапци

Острока̀пци е село в Северозападна България. То се намира в община Димово, област Видин.

География 
Селото е разположено в малка долина по поречието на река Арчар, върху стар римски път. Според местни името на селото идва от това, че мъжете носили изострени капи (калпаци).

Редовни събития 
 Местният селски събор се провежда всяка година на 1 май.

Външни препратки 

Села в област Видин
Населени места в община Димово
Септемврийци

Септемврийци може да се отнася за:

 Септемврийци, село в Област Видин, България;
 Септемврийци, село в Област Добрич, България;
 Септемврийци, село в Област Монтана, България;
 „Септемврийци“, български филм от 1954 г.
Скомля

Ско̀мля е село в Северозападна България. То се намира в община Димово, област Видин. Близо до Скомля минава жп линията Мездра-Видин с железопътна спирка Скомля (кантон 43), която понястоящем е закрита за пътнически превози.

География 
Село Скомля се намира в област Видин (Северозападна България) и е от съставните селища на община Димово. Отстои на 11.73 км южно от общинския център гр. Димово и на главния път Е79 Видин-Монтана. Съседни на с. Скомля са селата Бела, Медовница и Дълго поле. През селото преминава река Скомля, а само на 7 км източно е язовир Дреновец.

Край с. Скомля минава жп линията Мездра-Видин с железопътна спирка Скомля (кантон 43), на която спират почти всички бързи влакове по линията за Видин.

Разстояние до столицата: 126,373 km от София.

История 
Названието на селото произлиза от минаващата покрай него река Скомля. Селището се среща в описа на тимарския регистър от 1479 – 1480 г. Въз основа на описни регистри от XV век, според които има вълнения в селата Скомина (Скомля), Цибра и Рупча, Бистра Цветкова допуска, че тези движения са следствие на похода от 1444 г. и местното население взема участие в армията на Владислав III Варненчик и Янош Хуняди.

Училището е открито през 1900 г. Читалището е основано 1922 г.

Религии 
Християнство

Обществени институции 
Училище; Кметство

Редовни събития 
 Ежегоден събор на селото – всяка първа събота и неделя на май.

Личности 
 Лозан Стрелков – поет, драматург и публицист
 Веселин Борисов – специалист по обществено здраве

Кухня 
Качамак, Покрекло, Пача.

Бележки

Външни препратки 
 Официален сайт 

Села в област Видин
Населени места в община Димово
Шипот

Шѝпот е село в Северозападна България. То се намира в община Димово, област Видин.

История 
През 1945 година в селото е създадено едно от първите Трудови кооперативни земеделски стопанства във Видинско, в което първоначално се включват 50 семейства. По-късно то носи името на комунистическия диктатор Георги Димитров.

Бележки 

Села в област Видин
Населени места в община Димово
Яньовец

Я̀ньовец е село в Северозападна България, община Димово, област Видин.

География 
Село Яньовец се намира на около 7 км югоизточно от град Белоградчик, 1,5 км на юг-югозапад от село Върбовчец, 5 км на запад-югозапад от село Ружинци и 2 км на северозапад от устието на Стакевска река при вливането ѝ в река Лом. Разположено е в долината между две възвишения в най-южната част на планинския рид Венеца.

Надморската височина на площада в центъра на селото е около 336 м.

Пътната връзка на село Яньовец с общинския административен център град Димово започва по общинския път до село Ружинци, откъдето на север по Европейски път Е79 през селата Медовница, Скомля и Бела се стига до град Димово.

Населението на село Яньовец , имащо своя максимум към 1946 г. – 327 души, а към 1956 г. – 321, намалява бързо до 143 към 1975 г., по-бавно до 62 към 1992 г. и спада до 10 души към 2018 г.

Източници

Външни препратки 
 Радио и телевизия в Яньовец

Села в област Видин
Населени места в община Димово
Ярловица

Я̀рловица е село в Северозападна България. То се намира в община Димово, област Видин.

География 
Село Ярловица се намира в област Видин (Северозападна България) и е от съставните селища на община Димово. Отстои на 22.82 км източно от общинския център гр. Димово и на 9 км от главния път Видин-Лом. Съседни на с. Ярловица са селата Септемврийци, Извор и Воднянци. Малък планински дял пази селото от северни ветрове, а малката река Мечкобора носи прохлада през лятото. Покрай селото преминава и река Скомля, а на 3 км южно е яз. Дреновец, подходящи за риболов.

История 
Бог е благословил мястото, на което първите заселници на село Ярловица някога забили кол и вдигнали колиби. Намира се встрани от големия път от Видин за София. Малък планински дял го пази от северни ветрове, чистата рекичка Мечкобора го дарява с лятна прохлада. Потънало е в зеленина и упойваща тишина, пронизано от много слънце. Почитта към слънцето е закодирана и в името на селото. Ярло е древнославянски бог на слънцето, плодородието и любовта. Божествената красота на мястото не могли да прежалят и принудените да го напуснат през 1861 г. 40 семейства. По турско те потърсили спасение в Русия, но само след година до един отново се върнали в Ярловица. Преди 50 г. в селото живеели 700 души, имали и училище. Всички се прехранвали със земеделие и животновъдство – отглеждали 120 крави, пет стада овце, из баирите пъплели 700 кози. Днес са останали само 86 души, половината от които над 75-годишни. Крави никой не отглежда, по-държеливите въдят 30 овце и 150 кози.

Културни и природни забележителности 
От 2009 г. Ярловица има нов храм – „Света Троица“. Вдигнат е на мястото на стария, граден през 1881 г., но рухнал преди 40 г. Имало е камбана, дарена от Санкт Петербург през 1885 г., която е била открадната.

Намира се на пътя, по който са бягали турските войски от северозапад, на около 4 – 5 километра от с. Ярловица, след язовир Скомля. Има две неестествено еднакви елипсовидни и плоски каменни плочи, една до друга с височина около 6 метра и разстояние между тях 1 метър, от което и произлиза името на местността.

Външни препратки 
 Село Ярловица

Села в област Видин
Населени места в община Димово
Големаново

Голема̀ново () е село в Северозападна България. То се намира в община Кула, област Видин.

География 
В близост до селото има два язовира, които са подходящи за риболов. В селото няма канализация и хората пият вода от кладенци. Има пет паметника, свързани със загинали във войните селяни. Две училища, читалище и църква, построена през 1886 г. Декорацията на църквата „Рождество Богородично“ е дело на дебърския зограф Кръсто Янков.

История 
В края на XVIII и началото на XIX век в селото се установяват преселници от Тетевенско, като и до днес местният диалект е силно повлиян от централния балкански говор, контрастирайки с околните преходни и северозападни говори.

При избухването на Балканската война в 1912 година един жител на Големаново е доброволец в Македоно-одринското опълчение.

През лятото на 1950 година, по време на колективизацията, 197 души или повече от половината членове на новосъздаденото Трудово кооперативно земеделско стопанство (ТКЗС). Това предизвиква намесата на околийските власти и чистка сред местните комунистически активисти, като са уволнени председателят на ТКЗС, партийният секретар на селото, чиновници и бригадири, обявени за „хора, които не са били с нашата власт“.

През зимата на 1950 – 1951 година, по време на довелата до Кулските събития насилствена кампания за „масовизация“ на колективизацията, в селото е изпратен от Кула комунистическият функционер Желю Желев. Той арестува 24 души и след продължителни побоища част от тях приемат да постъпят в ТКЗС, а останалите 12 са принудени да подпишат декларации, че са „врагове на ТКЗС и народната власт“ и са изпратени на принудителна работа в кариерите при строежа на ВЕЦ „Китка“ над Горни Лом. През този период 18 семейства (69 души) от селото са принудително изселени от режима.

През лятото на 1952 година Държавна сигурност разкрива в Големаново горянска група, петима членове на която са осъдени на 12 до 20 години затвор. Малко по-късно кметът на селото, който свидетелства срещу тях и настоява за най-тежки присъди, малко по-късно е открит мъртъв, като според слуховете е убит от друга горянска група в селото, която след това успява да се прехвърли в Югославия.

Редовни събития 
Селският събор се провежда между 20 и 27 юли.

Бележки 

 Цитирани източници
 

Села в област Видин
Населени места в община Кула
Извор махала

Изво̀р махала̀ е село в Северозападна България. То се намира в община Кула, област Видин.

История 
Селото възниква с обособяването на отдалечена махала на голямото село Велики Извор, което от своя страна е основано в края на XVIII или началото на XIX век от преселници от тетевенското село Голям извор, като и до днес местният диалект е силно повлиян от централния балкански говор, контрастирайки с околните преходни и северозападни говори.

По време на колективизацията в селото е създадено Трудово кооперативно земеделско стопанство „Първи май“, именувано в чест на Деня на труда. През лятото на 1950 година 104 души подават заявления за напускане на ТКЗС. Това предизвиква намесата на околийските власти и чистка сред местните комунистически активисти, като е уволнено цялото ръководство на ТКЗС, партийния секретар на селото и общинските чиновници.

Новият партиен секретар Йончо Пуйков организира изселването от селото на собствените си родители, заможни селяни, обявени за „кулаци“. През зимата на 1950 – 1951 година, по време на довелата до Кулските събития насилствена кампания за „масовизация“ на колективизацията, жители на селото са изпращани на принудителна работа в кариерите при строежа на ВЕЦ „Китка“ над Горни Лом.

Жителите на Извор махала се включват особено масово в Кулските събития през март 1951 година. Както в повечето села в района, те нападат ТКЗС-то и си връщат събраните там животни и инвентар. В отговор властите вземат като заложници четирима старци, след което жени от селото провеждат седящи стачки с искане за освобождаването им. През следващите месеци десетки комунистически „агитатори“ от Кула и Видин се опитват да възстановят стопанството, принуждавайки хората да оттеглят молбите си за напускане. Двама от арестуваните старци са осъдени на показен процес и лежат половин година в затвора. През този период 7 семейства (19 души) от селото са принудително изселени, други 35 преминават през арести, затвори и лагери.

През лятото на 1952 година седем души от селото са осъдени за подпомагане на горяните.

Културни и природни забележителности 
В землището на селото се намира защитена местност „Връшка чука“.

Източници 

 Цитирани източници
 

Села в област Видин
Населени места в община Кула
Коста Перчево

Ко̀ста Пѐрчево е село в Северозападна България. То се намира в община Кула, област Видин.

География 
Намира се на 10 km от центъра на град Кула и на 6 km от центъра на Грамада.

История 
В селото е регистрирано едно от последните свидетелства за цялостно прилагане на обичая грамада – тук с него през 20-те години на XX век са прокълнати двама братя, които приемат като ратай в дома си бежанец от Русия, а по-късно го убиват, за да го ограбят.

Старото име на селото е Пседерци. При комунистическия режим е преименувано на Коста Перчево по името двама убити братя партизани Коста и Перчо. Те са синове на Йордан Костов, един от най-заможните хора в селото, който при комунистическия режим става кмет и председател на местното Трудово кооперативно земеделско стопанство (ТКЗС) и участва активно в терора срещу противниците на режима.

През 1950 година режимът изселва принудително от селото 9 семейства (37 души).

По време на Кулските събития през март 1951 година повечето хора от селото подават молби за напускане на ТКЗС. На проведено на площада общоселско събрание видинският партиен ръководител Нинко Стефанов се опитва да ги разубеди, но без никакъв успех и, както в повечето съседни села, хората тръгват оттам към стопанството, за да върнат имуществото си. Това е предотвратено от временно разквартируваното в селото военно поделение, като Стефанов се разпорежда то да действа с всички възможни средства, но до тежки сблъсъци не се стига. Въпреки това напрежението остава силно, селяните демонстративно отказват да участват в каквито и да е мероприятия на властите, включително организирана по това време национална подписка в защита на мира, а няколко комунисти напускат партията в знак на солидарност със съселяните си. Шестима души са осъдени на до 10 години затвор на проведени в селото публични процеси.

Към 2012 година в селото има около 60 – 80 жители.

Културни и природни забележителности 
На центъра на селото има 2 паметника на братята Коста и Перчо.

Редовни събития 
Селският събор се състои около 2 август на Свети Илия.

Бележки 

 Цитирани източници
 

Села в област Видин
Населени места в община Кула
Полетковци

Полѐтковци е село в Северозападна България. То се намира в община Кула, област Видин.

История 
В края на XVIII и началото на XIX век в селото се установяват преселници от Тетевенско, като и до днес местният диалект е силно повлиян от централния балкански говор, контрастирайки с околните преходни и северозападни говори.

По време на колективизацията в града е създадено Трудово кооперативно земеделско стопанство „Ново време“.

Външни препратки 

Села в област Видин
Населени места в община Кула
Старопатица

Старопа̀тица е село в Северозападна България. То се намира в община Кула, област Видин.

География 
Като забележителност на селото може да се посочи фактът, че е разположено върху територията на коралов риф от някогашно море. Покрай реката могат да се открият вкаменени корали. През село Старопатица минава река Войнишка, която се влива в река Дунав. Има още две реки: Калчовец и Геранска бара.

История 
Отделно около селото е имало около пет или шест римски и турски селища и една римска крепост, където могат да се намерят различни археологични находки. Римската крепост се намира между с. Старопатица и с. Полетковци. На нейно място е яз. Полетковци.

Според една от версиите името на селото произлиза от думите „Старо“ и „падалище“, защото навремето тук е имало падалище (другата дума на падалище е падина, наричана по онова време с умалителна форма падица. Стара падица и впоследствие Старопатица), нещо като оазис в пустиня. Тук са спирали много търговски кервани.

В края на XVIII и началото на XIX век в селото се установяват значителен брой преселници от Тетевенско, но с времето характерният им централния балкански говор е изгубен. Според местни легенди първият заселник се казвал Тодор Руньовеца, който е дошъл със семейството си. Същият бягал за Сърбия, но като видял удобното място с река и много дървета и растителност, решил да остане и да построи свой дом.

От село Старопатица има много мъже и момчета, загинали в Балканската война. В центъра на селото има паметна плоча с имената на загиналите, на която се поставят венци и цветя в тяхна памет от населението на селото и техните потомци.

През зимата на 1950 – 1951 година, по време на довелата до Кулските събития насилствена кампания за „масовизация“ на колективизацията, в селото е създадено Трудово кооперативно земеделско стопанство, наречено на името на социалистическия активист Димитър Благоев. През този период 26 семейства (92 души) са принудително изселени от селото, а 41 души емигрират в Югославия.

В края на март 1951 година Държавна сигурност разкрива голяма горянска група в Старопатица, ръководена от Петко Конов. Част от участниците успяват да избягат в Югославия, а 14 души са арестувани. Те са съдени в Кула с голяма показност през октомври, а избягалите в Югославия планират акция по време на процеса, при която да ги освободят, но реализирането ѝ е осуетено от югославските власти. Шестима от арестуваните са осъдени на смърт, а другите осем – на 10 и повече години затвор.

Обществени институции 
В селото има Кметство, Читалище с много богата библиотека, Поща, Здравна служба, Клуб на пенсионера, Пчеларски клуб.

Редовни събития 
В селото редовно се отбелязват различни народни обичаи, като например Трифон Зарезан, Тодоровден, Лазаров ден и др.

 Събор през първата събота и неделя на месец септември.

Личности 
 Гено Тошков (р. 1938), български политик от БКП, първи секретар на ОК на БКП във Видин

Други 
Селото има футболен отбор, който от сезон 2009 – 2010 се състезава в А ОФГ и носи името „Пластик“.

Бележки 

 Цитирани източници
 

Села в област Видин
Населени места в община Кула
Цар-Петрово

Ца̀р-Петро̀во е село в Северозападна България. То се намира в община Кула, област Видин.

География 
Цар-Петрово е село в Северозападна България с разнообразен релеф. Намира се на 25 km от Видин и на 15 km от Кула.

История 
Легенда гласи, че накрая на селото е загинал цар Петър и оттам то носи името си.

Според други източници селото е възникнало през второта половина на 19век. Това е легенда. Съществуват сведения за селото от средата на 15 век. В османски регистър от 1454 – 1455 г. то присъства с името Турчин и в него живеят 9 домакинства и една вдовица. Друга легенда разказва, че там се били заселили бежанци от Тетевен, които били принудени да напуснат родните си места от османска орда, която опожарява непокорния Тетевен. Отказалите да приемат мюсюлманската вяра били прокуждани, а къщите им опожарявани. Група от тези бежанци потърсили убежище в земите северозападно от гр. Видин и получили разбиране и земя от тамошния турски владетел. В негова чест кръстили селото Турчин. По-късно след освобождението е прекръстено с родолюбивото българско име – Цар-Петрово.

През 1945 година в селото е създадено едно от първите Трудови кооперативни земеделски стопанства (ТКЗС) в Кулско, в което първоначално се включват 45 семейства. То получава името „5 партизани“, в чест на убитите петима партизани от селото. В нощта на 2 срещу 3 август 1950 година селото е засегнато от масирана акция на режима, при която хиляди хора във Видинско и Кулско са взети от домовете им и изселени в различни части на страната, а ръководителят на кампанията генерал Благой Иванов лично пребива селяни от Цар-Петрово, отказващи да влязат в ТКЗС. По това време и след Кулските събития през следващата година 5 семейства (17 души) от селото са принудително изселени.

Обществени институции 
Селото има читалище с библиотека, киносалон и основно училище.

Културни и природни забележителности 
В Цар-Петрово въздухът е чист. Селото е рядконаселено, а трафикът – нищожен. Селото е идеално за почивка през уикенда, а цените на имотите са ниски. В Цар-Петрово се намира и една от малкото ферми за калифорнийски червей (Eisenia foetida).

Личности 
Мика Петкова Стоянова (29.07.1912) – навършила 100 години на 29.07.2012 г.

Бележки 

Села в област Видин
Населени места в община Кула
Киреево

Кирѐево е село в Северозападна България. То се намира в община Макреш, област Видин.

История 
Селото е заселено през 1880 г.

Носи името на капитан Николай Алексеевич Киреев (1841 – 1876) – руски офицер, герой от Сръбско-турската война загинал на 6 юли 1876 г. край Раковица югозападно от град Видин, България. Капитан Киреев произхожда от стар руски дворянски род, получил титла и руски благороднически герб през 1629 година.

В България следа оставя и друг дворянин – офицер от Киреевия род. Това е Иван Василиевич Киреев, роден през 1887 г., завършва юнкерското военно училище в Киев, воюва като офицер от руската армия в Първата световна война. Кавалер е на Георгиевски кръст за храброст 4-та степен и Георгиевски медал за храброст. Тежко ранен в главата на руско-германския фронт на 4 юли 1916 г., след лечение е преведен на служба в 6-а донска казашка дивизия. След отстъплението на дивизията от Крим в Турция и разпускането ѝ на 22 юли 1921 г. е демобилизиран. С лични документи, издадени от руската дипломатическа мисия в Константинопол, Киреев пристига в България и се установява първо в Търновско, а след това в Плевен. Женен е за българка и има дъщеря, която кръщава на леля си Маруся. Погребан е в гробищния парк в Плевен.

През 1950 – 1951 година, по време на колективизацията, 7 семейства (27 души) от селото са принудително изселени от комунистическия режим.

Бележки 

Села в област Видин
Населени места в община Макреш
Макреш

Ма̀креш е село в Северозападна България. То е административен център на община Макреш, област Видин.

История 
Няма доказани сведения кога е създадено селото. Има сведения, че църквата е създадена още преди османската власт.

Предполага се, че името на селото произлиза от латинската дума “macro" – голям. Носи се легенда, че това име е дадено на селото от италиански изследовател, преминал по тези земи: харесал селото и отседнал в него, нарекъл го „Макрес“ – дълго, голямо село.

Селото е сменяло 3 пъти местонахождението си, защото е било тормозено от турски бирници.

През Втората световна война Макреш, заедно със съседното село Урбабинци, е известно с големия брой комунисти, някои от които участват в Партизанския отряд „Георги Бенковски“. През януари 1944 година отрядът претърпява поражение в местността Вълчешки дол край селото като загиват 17 партизани. На 16 срещу 17 септември, след Деветосептемврийския преврат през същата година, на същото място партизани от отряда и други комунистически активисти избиват, някои от тях след жестоки мъчения, 298 души отвлечени от Видин и повечето села във Видинско и Кулско.

През 1945 година в Макреш е създадено едно от първите Трудови кооперативни земеделски стопанства в района, в което първоначално се включват 63 семейства. То получава името „17 партизани“, в чест на убитите край селото партизани. През 1950-1951 година, в разгара на кампаниите по колективизацията, 13 семейства (39 души) от селото са принудително изселени от комунистическия режим.

През пролетта на 1951 година в Макреш се сформира горянска група, повечето членове на която са доскорошни комунисти, а ръководителят ѝ Иван Монов преди това е комсомолски секретар в селото. На 25 срещу 26 март 1951 година тази група напада поделението на Трудови войски в Кладоруб, при което един офицер е убит, завзема селото и арестува местните комунистически функционери, след което се оттегля с престрелки през границата. Три дни по-късно групата напада граничното поделение в Раяновци, войници от което са участвали в предходните престрелки, като е убит един войник. Тези събития предизвикват паника в няколкото поделения на Трудови войски в района, където през следващите седмици редовно има инциденти с безпричинна стрелба.

Политика 
 2007 – Иван Каменов Вълчев (Коалиция „Българска социалистическа партия и партия Земеделски народен съюз“) печели на първи тур с 58,13%.
 2003 – Иван Каменов Вълчев (Нова левица) печели на първи тур с 52,39%.
 1999 – Иван Каменов Вълчев (Българска Евролевица) печели на втори тур с 59% срещу Митко Антов (БСП).
 1995 – Перо Василев (Предизборна коалиция БСП, БЗНС Александър Стамболийски, ПК Екогласност) печели на първи тур с 58% срещу Тодор Зурлов (независим).

Редовни събития 
Панаирът в селото се провежда на 9 септември.

Известни личности 
 Родени в Макреш
 Мими Виткова (р. 1950), лекар и политик

Бележки 

 Цитирани източници
 

Села в област Видин
Населени места в община Макреш
Подгоре

Подго̀ре е село в Северозападна България. То се намира в община Макреш, област Видин.

География 
Село Подгоре се намира в планински район. Характерно за селото е разположението му в ниската част на предбалкана, в падина, защитена от силни ветрове през зимата.

Името на селото само по себе си говори за разположението му.

През ранна пролет и късно лято е сравнително хладно (дори студено) особено надвечер и през нощта.

През лятото е сравнително горещо през деня. Утеха носи вечерното разхлаждане от преноса на по-студен въздух от Балкана.

Преобладаващите ветрове са приблизително изток-запад поради разположението на селото по дължината на падината разположена в същата посока.

В района рядко падат градушки.

Подземните води се откриват на сравнително малка дълбочина за този район, на около 9 – 11 м. предимно в ниската част на селото.

Кладенците, доколкото са останали такива са със сравнително висок дебит.

Почвите са сравнително плодородни.

Гората в подножието на Балкана е предимно от широколистни видове (дъб, цер, бук). Изключително красива през есента.

История 
Сегашното село Подгоре е продължител на селото Влахович, което е основано от двамата братя Влайхови някъде през 19 век. Първоначално селото се е намирало в близост до Влаховишка бара и се е разпростирало в посока сегашното село. Преименувано е на Подгоре през кампанията за българизиране на имена на селища след Деветнадесетомайския преврат от 1934 година.

До 9.09.1944 г. характерно за този район е масовото антифашистко движение, за което типичен пример е отряда Георги Бенковси с членове основно от село Макреш. Основател на комунистическото движение в селото е Михаил Здравков, убит от властта по онова време.

В началото на 1951 година, по време на колективизацията жителите на селото не успяват да изпълнят нарядите за мляко и масово заплашват, че ще избягат в Югославия, ако властите се опитат да ги събират принудително. Силно недоволство предизвиква и ангарията за изграждане на преградни съоръжения по границата. През февруари и март 5 души действително преминават югославската граница.

По време на социализма е имало развито селско стопанство и животновъдство. През 1978 г. Подгоре е отделено от община Макреш и е присъединено към община Раковица.

След промените през 90-те години на 20 век селото започва бавно да се обезлюдява и към момента броя на жителите едва ли надхвърля 300 души.

Религии 
Жителите на селото са източноправославни.

Михаил Здравков-местен деятел на БКП, убит през септемврийските бунтове 1923 г.

Йоло Гергов-местен полицай и деятел на БКП. Осъден на смърт и обесен през 1944 г.

Стоян Милков-партизанин, укривал се в собствената си къща. Осъден на смърт и екзекутиран през 1944 г.

Никола Перков-кметски наместник преди 9 септември 1944 г. Убит от партизаните през август 1944 г.

поп Никола-осъден на смърт от „народния съд“ и екзекутиран през 1945 г.

Културни и природни забележителности 
Съборът на селото е на 24 май.

Бележки 

 Цитирани източници

Външни препратки 
 Снимки на село Подгоре
 Снимки на село Подгоре

Села в област Видин
Населени места в община Макреш
Цар Шишманово

Ца̀р Шишма̀ново е село в Северозападна България. То се намира в община Макреш, област Видин.

История 
До 1883 г. селото се е казвало Малък Турчин или Горни Турчин, след което е преименувано на Цар Шишманово. От 1951 г. – Шишманово, а след падането на тоталитарния режим името Цар Шишманово е възстановено.

През зимата на 1950 – 1951 година, по време на довелата до Кулските събития насилствена кампания за „масовизация“ на колективизацията, в селото е създадено Трудово кооперативно земеделско стопанство, наречено на името на съветския външен министър Вячеслав Молотов.

Редовни събития 
 Събор на 24 май

Външни препратки 
 Снимки на село Шишманово

Бележки 

Села в област Видин
Населени места в община Макреш
Винарово

Името Винарово носят две български села:

 Винарово (Област Видин)
 Винарово (Област Стара Загора)
Ясен (пояснение)

Ясен може да се отнася за:

 Ясен, род широколистни дървета;
 Ясен, българско мъжко име;
 Ясен, село в област Видин, България;
 Ясен, село в област Плевен, България;
 Ясен, село в община Власеница, Република Сръбска, Босна и Херцеговина;
 Ясен, село в община Илиджа, Република Сръбска, Босна и Херцеговина;
 Ясен, село в община Требине, Република Сръбска, Босна и Херцеговина;
 Ясен, село в община Плевля, Черна гора.
Бело поле

Бело поле може да се отнася за някой от следните топоними.
 Бело поле – село в България, област Благоевград, община Благоевград
 Бело поле – село в България, област Видин, община Ружинци
 Бело поле – село в Северна Македония, община Долнени
 Бело поле – село в Сърбия, Пиротски окръг, община Пирот
 Бело поле – град в Сърбия, Пчински окръг, община Сурдулица
 Бело поле – село в Сърбия, Топлишки окръг, община Куршумлия

Вижте също 
 Биело поле
 Биело поле – село в Босна и Херцеговина, Република Сръбска, община Миличи
 Биело поле – град в Черна гора, община Биело поле
 Биело поле – община в Черна гора

 Бяло поле
 Бяло поле – село в България, област Стара Загора, община Опан
Гюргич

Гюргѝч е село в Северозападна България, в община Ружинци, област Видин.

География 

На запад на 2 км от селото се намира скалист връх, наречен Бабу, на който е имало крепост. Северно от селото в скалистия рид са върховете Косера и Калето. Южно от селото е разположен скалист рид, част от широка планина – Ошли гръб. От север е опасан с венец от скали: Бъчвата, Сокола, Викалеца, Типъц, Дудов камък, Силовит връх. Реката, която минава през селото, се нарича Гюргичка бара. След като се слее с Карачица се нарича Нечинска бара. Това е едно съхранено живописно кътче в Северозападна България. Всеки, който отиде там, може да се наслади на чистия планински въздух и красивата гледка.

История 
В края на 40-те години, по време на колективизацията, селото е местна база на Горянското движение, а на изборите през 1949 година, след забраната на опозицията, гласуват едва 50% от избирателите. В началото на 1951 година на Държавна сигурност са известни 67 горянски ятаци в Гюргич.

Редовни събития 
Съборът на с. Гюргич е на 24 

 Втората събота на месец август събор – Среща на три поколения
 В средата на месец Август се провежда младежки събор на язовир с. Гюргич в близост до връх „БАБУ“

Личности 
 Боринка Цветкова (р. 1941), българска шивачка, герой на социалистическия труд

Бележки 

Села в област Видин
Населени места в община Ружинци
Динково

Дѝнково е село в Северозападна България. То се намира в община Ружинци, област Видин.

География 
Село Динково е разположено на река Лом, на 19 km североизточно от Ружинци и на 20 km югозападно от град Лом. То е най-източната точка на Област Видин.

История 
Селото възниква с името Хасанова махала През 1881 година е преименувано на Борисово, а през 1950 година с Указ № 45 е преименувано на Динково в чест на комунистическия деец Господин Райков - Динко.

По време на колективизацията в селото е създадено Трудово кооперативно земеделско стопанство „Лисенко“ по името на съветския псевдоучен Трофим Лисенко.

Личности 
Господин Иванов Райков по прякор Динко е роден на 7 март 1899 г. в с. Хасанова махала (сега Динково). Поради липса на средства напуска училището в Лом и става кожухарски работник. Дружи с прогресивни младежи и през 1912 г. става член на БРСДП (т.с).

След Първата световна война се завръща от фронта в родното си село, създава партийна организация и е избран за неин секретар. Участва дейно в Септемврийското въстание през 1923 г. Въстаническата група, в която е и Господин Иванов – Динко, завзема селото и отива на помощ на с. Дреновец. Там той застава начело на въстаническия отряд и се отправя за с. Дъбова махала и гара Макреш. След завземането на Брусарци Динко заминава за Лом. Въстанието е потушено. Макар и тежко ранен, с помощта на други въстаници емигрира в Югославия. През пролетта на 1924 г. се завръща в България с Никола Аврамов – секретар на ОК на БКП в Лом. Цялото лято живеят в селото. Тук възстановяват партийната организация, заздравяват връзките между земеделци и комунисти. През ноември 1924 г. Динко и Никола Аврамов са принудени отново да заминат за Югославия, като носят със себе си сведения, писма и други материали. На 25 ноември осъмват над с. Раковица. Снегът ги издава и полицията ги обгражда. И двамата са тежко ранени, но старателно пазят последните куршуми за себе си. Динко със собствената си кръв написва на снега: „Да живее комунизма“, след което и двамата се самоубиват. Полицаите закачват телата им с куки и ги завличат в с. Раковица, за да всеят страх сред населението.

Редовни събития 
 Съборът на селото се провежда на 1 май.

Източници

Външни препратки 

www.facebook.com

Села в област Видин
Населени места в община Ружинци
Плешивец

Плешѝвец е село в Северозападна България. То се намира в община Ружинци, област Видин. Населението му е 218 души. Отстои на 4.93 км южно от общинския център с.Ружинци. Съседни на с. Плешивец са селата Ружинци и Гюргич. Покрай селото преминава река Лом, а на 5 км северно е яз. Дражинци, подходящи за любителите на риболова.
Късноантична крепост „Калето“ се намира на височината „Кайце“/“Косер“, на 3.7 km югоизточно по права линия от центъра на село Плешивец. Крепостта е изградена на скалист връх наклонен на север. Крепостна стена има само от запад, север и изток. От юг се спуска отвесен скален скат. Крепостната стена е дебела до 3 m.

Източници 

Села в област Видин
Населени места в община Ружинци
Роглец

Роглѐц е село в Северозападна България.
То се намира в община Ружинци, област Видин.

Бележки

Външни препратки 

Села в област Видин
Населени места в община Ружинци
Бостаните

Боста̀ните е заличено село в Северозападна България. То се намира в община Чупрене, област Видин.

География 
Бостаните се намира на пътя между с. Върбово и Белоградчик. То е разтеглено на около 1 km и е разположено около самия път. Днес от Бостаните могат да се видят единствено стари къщи, обори и развалини от такива.

История 
При първото преброяване на населените места след освобождението, Бостаните е записано под тогавашното си име Бостан махла. Това име махалата носи до 1934 г., когато придобива днешното си наименование. Бостаните остава махала до 18 юли 1995 г., когато официално е обявено за село. Към тази дата в селото живее само един жител. Така продължава да е до 2004 г., когато Бостаните остава без постоянно население. На 23 август 2012 г. Министерският Съвет официално обявява закриването на населеното място, след предварително одобрение от местните власти в община Чупрене и областната управа на Видин.

Инфраструктура 
В селото няма електричество, водоподаване и нито една асфалтирана улица.

Религии 
В селото няма църква. Има малко гробище.

Обществени институции 
В Бостаните няма обществени институции. Най-близките подобни са разположени в село Върбово.

Бележки

Външни препратки 
 Бостаните – едно вече несъществуващо село (btvnews.bg)

Исторически села в област Видин
Населени места в община Чупрене
Върбово

Върбово може да се отнася за:

България 
 село Върбово (Област Видин)
 село Върбово (Област Смолян)
 село Върбово (Област Хасково)

Сърбия 

 село Върбово (Община Владичин хан), Пчински окръг
 село Върбово (Община Приеполе), Пчински окръг
Горни Лом

Го̀рни Лом е село в Северозападна България, най-голямото по население в Община Чупрене, област Видин. Населението му е около .

География 
Село Горни Лом се намира на 427 метра надморска всичони на североизточните склонове на Западна Стара планина. Разположено е в горното течение на река Лом.

В землището на селото попадат части от резерват „Чупрене“, защитена местност „Чупренски буки“ и защитена местност „Миджур“. Горни Лом е изходен пункт към най-високия връх в Северозападна Стара планина – Миджур (2168 m). Всяка година през месец август се организира масово туристическо изкачване на върха. Освен Миджур има и други атрактивни маршути като Объл връх и Зебръц. Също така не много тежък, но за сметка на това изключително красив е маршутът по туристическа пътека Жълта тинтява.

История 
Землището на село Горни Лом е обитавано от античността. При разкопки са намерин оброчни плочки и сгур от преработване на железни и медни руди.

Жители на селото взимат участие в Чипровското въстание от 1688 година.

По време на колективизацията в селото са изпращани принудително хора, отказващи да участват в нея, за да работят в строителството на Водноелектрическа централа „Китка“. През 1949 – 1950 година в района на селото действа малка горянска група, противопоставяща се на комунистическия режим. На 10 ноември 1951 година друга горянска група прави опит да взриви току-що завършената централа „Китка“, но обектът е добре охраняван от Държавна сигурност и при последвалата престрелка четирима горяни са убити.

На 1 октомври 2014 г. в завода за обработка на боеприпаси „Mиджур“ става тежка промишлена авария в резултат на взрив, при която загиват 15 души, други трима са ранени, а сградите са напълно унищожени.

Население 
Броят на жителите на селото е с тенденция на намаляване.

Икономика 
Голяма част от населението работи в завода за взривни вещества или във водно-електрическите централи, които са 5 на брой и се намират по течението на река Лом, в близост до самото подножие на връх Миджур.

Култура 
Ежегодният събор на селото се провежда в последната неделя на месец май.

Известни личности 
 Родени в Горни Лом
 Лъчезар Еленков (р. 1936), български поет

Източници

Външни препратки 
 Горни Лом, община Чупрене 

Села в област Видин
Населени места в община Чупрене