alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Згалево

Зга̀лево е село в Северна България. То се намира в община Пордим, област Плевен.

География 
Селото се намира на територията на община Пордим, на 18 км от областния център Плевен и на 4 км от общинския център Пордим. Разположено е на неравна местност, известна под наименованието Згалевският баир. В близост до селото приблизително на 3 км северно минава жп линията София-Варна. На запад от селото се намира най-високата точка на Северна България – Средния връх (303 м надморска височина). Згалевското землище е богато на подземни и изворни води.

История 
През Руско-турската война 1877 – 1878 г. край селото са разположени значителни руски сили. На 19 август 1877 г. Осман паша напуска Плевен с голяма част от войските си и прави опит за пробив при селото. Проведена е битката при Пелишат-Згалево, завършила с отблъскването на турските войски обратно в Плевен. Във връзка с тази битка в селото има издигнати няколко паметника на загинали войници и офицери.

Паметници

Редовни събития 
 Згалевският събор. Една седмица преди този на Пордим, т.е. последната събота или неделя на месец октомври.
 Майски празници (първата или втората седмица на май месец)

Други 

 В местността на с. Згалево е зажънал първият съветски комбайн в България

Литература 
 Освободителната война – Цонко Генов, София, 1978 г.
 Сборник материалов по Русско-Турецкой войне 1877 – 78 гг. на Балканском полуострове, Санкт-Петербург, 1898 – 1911, Вып. 1 – 97

Източници

Външни препратки 

Села в област Плевен
Населени места в община Пордим
Катерица (село)

Катѐрица е село в Северна България. То се намира в община Пордим, област Плевен.

География 
Село Катерица е разположено в средната част на Дунавската равнина, близо до град Плевен. Релефът е хълмисто- равнинен. Близо до селото минава малка рекичка, в горната част на която е построен микро-язовир. Землището се отличава с богата почва и благоприятен климат, които са предпоставка за голямото разнообразие от растителни и животински видове.

Археологически разкопки доказават съществуването на антично селище, датиращо от старогрцъкия период. През Средновековието е известно още като Мезра Катарица./„Разрушена“;„Катари“-последователи на поп Богомил/

Редовни събития 
На 24 май се провежда ежегоден събор.

Външни препратки 

Села в област Плевен
Населени места в община Пордим
Горник

Го̀рник е село в Северна България. То се намира в община Червен бряг, област Плевен.

География 
Горник се намира на 35 км югоизточно от Бяла Слатина. Разположено е по склоновете на голям дол по течението на р. Барата, който пресича пряко левия долинен склон на р. Искър. Село е било част от административно-териториална единица каза Орехово преди Освобождението, в периода 1880 – 1882 г. е включено към околия Камено поле, в периода От 1882 – 1952 г. е попадало в границите на околия Бяла Слатина и от 1952 г. е част от окръг Плевен и община Червен бряг.

Съседни населени места са Червен бряг (на изток), Реселец (на югоизток), Бресте (на юг), Габаре (на югозапад), Сухаче и Лепица (на запад), и Чомаковци (на север).

История 
Към 1893 година в селото са живели 286 помаци.

В землището на Горник има няколко неизследвани праисторически, тракийски, късноримски и средновековни селища и укрепления. Открити са също така 5 или 6 тракийски надгробни могили, датиращи вероятно от периода преди завладяването на земите от им.

По всичко изглежда, че жителите на с. Горник са участвали в бунта против султанската власт в Бялослатинско през 1766 г.

На Димитровден през 1877 г. е Освобождението на с. Горник от руските воини, водени от генерал-майор Клод Владимир, включващи гренадири и драгуни с четири оръдия и гвардейска конна артилерия. Горник е родно място на двама българи опълченци в Освободителната война.

По диалект село Горник принадлежи към т.нар. западномизийски говор. Диалектът се отразява и на наименованията на селищата и географските обекти, от които наименования е видно, че селото е образувано много преди края на XIV в. и че е трайно обитавано, без продължителни прекъсвания.

Обществени институции 
Не е известна точната година, в която е основано първото училище в Горник; предполага се, че неговата начална дата би трябвало да е около средата на XIX в.

Културни и природни забележителности 
На Великден – „Селски празник на Самодейците“.

Селски оброк
 На 7 май – на св. Иван Летни
 На 10 юли – на св. Троица
 На 20 юли – на св. Илия

Родови оброци
 В местността Томанец на рода Станю Стоянов и на родовете Вутовци, Тодоринци и Христо Петков на Димитровден
 В местността Върбовец на рода Кърджалиите (курбан правен от Георги Даскалов) на Гергьовден
 В местността Гераните на рода Диковски на св. Иван Летни

Редовни събития 
Съборът на селото е на 7 май, след Гергьовден – 6 май. Кошията – надбягване с коне и магарета, се провежда на Тодоровден.

Други 
Географска ширина 24 градуса 02 минути 35 секунди, в часово време – 1 час 37 минути 21 секунди, географска дължина 43 градуса 17 минути 29 секунди.

Линейна скорост на точка от земната повърхност за с. Горник е 338,88 метра/секунда.

Скоростта на въртенето на Земята – Запад към Изток за с. Горник е 342,26 метра/секунда, за София-340 метра/секунда.

Отместване за 1 час за с. Горник е 10 градуса 27 минути 20 секунди по окръжността.

Бележки 

Села в област Плевен
Населени места в община Червен бряг
Девенци

Дѐвенци е село в Северозападна България. То се намира в община Червен бряг, област Плевен.

География 
Село Девенци отстои на 12 км от Червен бряг и 45 км от Плевен. До селото има железопътен прелез, югоизточно от него се намира пътят Е83. От селото започва северозападният говор.

История 
Селото е основано около 1850 г. от преселници от врачанското село Девене, които първоначално се заселват в днешната местност „Селището“, но поради факта, че река Искър често го е заливала, се преместват на сегашното място. По-късно се заселват пришълци от Тетевенския Балкан, както и от село Добревци (Ябланица). В началото на 20 век се заселват и няколко десетки родове от Западните покрайнини, Босилеградско.

Религии 
Православният храм „Св. Николай Мирликийски“ е построен през 1935 г. ремонтиран е и е добре стопанисван. Има свещеник. Храмов празник – 6 декември.

Към 1893 година в селото са живели 20 помаци.

Обществени институции 
В бившата сградата на училището се помещава и ЦДГ „Зорница“.

Културни и природни забележителности 
 м. „Скок с пещера“
 пещера „Хайдушката“
 гората „Пипра“
 местността „Калето“

Редовни събития 
Събор на селото 23 май.

Други 
През 2007 година в района на селото започва разработването на находище от нефт и природен газ.

Източници 

Села в област Плевен
Населени места в община Червен бряг
Лепица

Лепѝца е село в Северна България. То се намира в Община Червен бряг, област Плевен.

География 
Село Лепица се намира на 8 км от гр. Червен бряг и на 133 км от София. Самото селце е разположено върху южен скат на границата на дунавската хълмиста равнина и предбалкана, обърнато на югоизток. Добре изложено на слънце и на благоприятни въздушни течения по поречието на близката река Марла. Лепица се отличава със здравословен климат.

История 
В началото на османското владичество, а вероятно и по време на Втората българска държава, селото е влизало в каза (област) Мроморнича (бълг. Мраморница). Първоначално селото се е намирало в местността Кленовит (на около 2 километра от сегашното му местоположение), известна в района в много богат извор на прочута студена кленовитска вода. Там са намирани останки от зидана чешма от най-стари времена, както и на керамика, насочваща към древно поселище – може би от римско време. През 1881 г. е имало население 613 души, а през 2004 г. населението по постоянен адрес наброява 533 души, от които мъже – 278 и жени – 254.

Не е установено кога е строено първото училище в Лепица, но през 1872 г. е имало такова с 20 момчета-ученици. Имало е и църква-плетарка

Сега основното училище „Св. св. Кирил и Методий“ е закрито.

Православният храм „Св. Богородица“ е построен през 1925 г. Реконструиран.

Читалището „Хр. Ботев“ е създадено през 1926 г. Сега се помещава в удобна и красива сграда, разположена непосредствено до сградата на кметството.

Селото е освободено от османска власт на 27 октомври 1877 г. Казаците на ген. Леонов построяват мост да преминат оръдията. Местността е наречена Казашки мост.

На този ден е сборът на селото.

Паметници и исторически места:

•3 надгробни могили
•праисторическо и антично селище в м. Кленовит
•паметник на загиналите от с. Лепица във войните т ХХ в.
•чешма, построена в м. Кленовит /1921 г./

Забележителности 
Селото е оградено от възвишения: Голият връх, Късият връх, Върхът с Дончовото и Цонковото бранище и каменистата Стражица с карстовата Меча дупка – обект на многобройни легенди.

Природни забележителности:
 Местността „Кленовит“
 Летен дъб край фурната в селто
 Поречието на река Марла (наричана Барата)
 Язовир „Еница“
Земеделската земя на селото е 10 988 дка.

Има потребителска кооперация „Стражица 95“.

Връх Lepitsa Peak на Антарктида е наименуван в чест на селото.

Редовни събития 
Възстановен е оброк на Спасовден, който се прави в местността „Кленовит“.

Втори оброк се прави на Св. Троица при църквата.

Съборът на селото се чества последната седмица на октомври.

Бележки

Външни препратки 

Села в област Плевен
Населени места в община Червен бряг
Радомирци

Радомѝрци е село в Северна България. То се намира в община Червен бряг, област Плевен. Кмет на селото е Петьо Димитров Йотов.

География 
Селото се намира в равнинна област на 130 km североизточно от столицата София, на 45 km от областния център Плевен по главен път София – Русе и на 10 km от общинския център Червен бряг. В близост до Радомирци протича река Панега.

История 
Селото е споменато в Османски данъчен регистър от 1639 г. като Радумирджа, Радумирча.

Религии 
 Християнство

Мероприятия 
 Селото разполага с танцов състав, който участва в представления из цяла България.
 Оформеният рибарски клуб „Амур“, кръстен на една от най-отглежданите риби в язовира, бързо набира членове и вече се организират риболовни състезания.

Редовни събития 
 Всяка година на 1 май се провежда събор, провеждат се концерти.
 Всяка година на Тодоровден се провеждат конни надбягвания и се раздават награди.

Личности 
 Митка Гръбчева (1916 – 1993), комунистка, политически деец.

Външни препратки 
 Официален сайт на Радомирци

Села в област Плевен
Населени места в община Червен бряг
Ракита (пояснение)

Ракита може да се отнася за:

 Ракита, вид храстовидно растение;
 Ракита, село в Област Плевен, България;
 Ракита, село в Област София, България;
 Ракита, село в Община Бабушница, Сърбия;
 Ракита, днес Олимпиада, село в дем Еордея, Гърция;
 Ракита, река в Северна Македония.
Сухаче

Суха̀че (до 1966 г. името на селото е Сухатче) е село в Северна България. То се намира в община Червен бряг, област Плевен.

История 
Землището на селото е населявано още от Античността, за което свидетелстват археологически находки и по-специално римска военна диплома от 2 век (понастоящем в Регионален исторически музей - Враца). Районът и изследван от екипи от НАИМ-БАН, УниБИТ и Фондация Арете-Фол.

В началото на османското владичество, а вероятно и по време на Втората българска държава, е влизало в каза (област) Мроморнича (бълг. Мраморница). В миналото в селото са живели помаци, които се изселват на юг след 1876 г. Към 1893 г. в селото са останали само 13 помаци.

През лятото на 1950 година, в разгара на колективизацията, горянска група в селото подпалва кооперативните кошари, а след това и училището, където по това време се намира младежка бригада, произвеждаща тухли за местното трудово кооперативно земеделско стопанство.

Културни и природни забележителности 
 Читалище „Асен Златаров 1921“ с танцов състав и хор
 Пенсионерски клуб „Старият дъб“
 Църква „Свети Архангел Михаил“, построена през 1922 г. Иконостасът е дело на дебърски майстори от рода Филипови,
 Паметник на партизански отряд „Дядо Вълко“ в м. Голия връх
 Римска вила рустика в м. Селището.
 Екопътека в м. Голия връх

Редовни събития 
 Празник на труда и веселието, организиран ежегодно на 11 октомври.
 Годишен събор на селото през последната седмица на ноември.

Личности 
Вълко Димитров (дядо Вълко) (06.04.1885 – 07.06.1944) – деец на БЗНС и участник в партизанското движение в България през 1941 – 1944. 
Мишо Коцов – партизанин от отряд „Дядо Вълко“.

Велика Дакова – партизанка от отряд „Георги Бенковски“ (Червен бряг), загинала на 26 юни 1944 г. в битката при Черни дол край с. Брусен.

Димитрина Вълкова – партизанка от отряд „Дядо Вълко“.

Източници 

Села в област Плевен
Населени места в община Червен бряг
Бреница

Бреница може да се отнася за:

 село Бреница (Област Плевен), България;
 село Бреница (Област Силистра), България;
 село Бреница (Нишавски окръг), Сърбия.
Бачково

Бачково е село в Южна България. То се намира в община Асеновград, област Пловдив.

География 
Село Бачково се намира на 27 км от Пловдив и на 9 км южно от Асеновград и е разположено по двата бряга на река Чепеларска.

История 
Село Бачково е създадено през 1062 г. Недалеч от Бачково е и местността Черньовица, в която по времето на цар Иван Шишман е съществувала крепостта Черновица.

Културни и природни забележителности 
 Бачковски манастир, който е едно от възможните места, където Баязид I Светкавицата изпраща патриарх Евтимий след падането на Търново през 1393 година.

Редовни събития 
Всяка година на втория ден на Великден в местността Клувията (от гръцката дума κλουβί – клетка), разположена на югоизток от селото, се провежда събиране на селските родове. В чест на покровителката на Бачковския манастир Света Богородица, миряните пренасят чудотворната икона на Божията майка от манастирския храм до скалите при Клувията, за поклонение. Смята се, че след преминаване под иконата, Божията майка ще бди над здравето на божия раб.

Галерия

Външни препратки 
 Снимки от Бачково
 Снимки от Бачковски манастир
 Радио и телевизия в Бачково 
 Две чудотворни икони в Бачково, филм на Л. Върбанов

Бележки 

Села в област Пловдив
Населени места в община Асеновград
Боянци

Боянци е село в Южна България. То се намира в община Асеновград, област Пловдив.

География 
Село Боянци се намира на 7 км североизточно от Асеновград.

История 
Старото име на село Боянци е Катарлий. В миналото в селото е имало само няколко семейства българи, но впоследствие са се приселили много роми. Сега селото е населено с около 800 роми и 600 българи. Легенда в миналото гласи, че Боянци е било блато и след като е пресъхнало тук са се разположили цигански катуни, които отглеждали катъри. Друга легенда разказва за турски земевладелец, който отглеждал катъри в земите на Катарлий (Боянци). Дъщеря му била много красива, но се разболява от неизлечима болест. Тогава един богомолец от Бачковксия манастир излекува дъщеря му и за благодарност турският земевладелец дарява всичките земи от с. Боянци на Бачковския манастир. Местните хора вярват, че Св. Богородица закриля селото и правят голям събор на 15 август успоредно със събора на Бачковския манастир.

Религии 
Християнска - Православна; Батуханска

Обществени институции 
В с. Боянци има две църкви – „Св. Атанас“ и „Св. Богородица“. Всяка година на 15 август се прави събор в чест на празника „Света Богородица“.

Други 
Боянци има футболен отбор – „Космос-Боянци“. За стадиона на селото се грижат кметът на селото и треньорът на отбора.

Бележки 

Села в област Пловдив
Населени места в община Асеновград
Бор (село)

Бор е село в Южна България. То се намира в община Асеновград, област Пловдив.

География 
Село Бор е на 40 km югоизточно от Асеновград. То се намира в планински район, на десетина километра от скалния феномен Белинташ. В близост е Изворово, което за известно време е със статут на отделно село, но понастоящем е махала на Бор. На северозапад от селото се намира Сини връх, висок 1537 m.

През 1979 г. село Бор се образува от сливането на махалите Кокез, Гуня, Дормуш и Онбаши, всичките от с. Три могили.

Някога селото е имало около 60 къщи. Към 1985 г. жителите му наброяват 139 души. Населението е било изключително турско, като основният поминък са били отглеждането на тютюн и скотовъдството. През годините повечето жители се преселват в Асеновград и околните села. Старата джамия е в порутен вид.

Културни и природни забележителности 
Наблизо се намира ловното стопанство „Кормисош“, срещат се диви прасета и мечки.

Източници 

Села в област Пловдив
Населени места в община Асеновград
Врата (село)

Врата е родопско село в Южна България. То се намира в община Асеновград, област Пловдив.

География 
Село Врата се намира в планински район. Западно от селото, на 1020 м надморска височина, извира река Голяма сушица.

Културни и природни забележителности 
Непосредствено над селото е „надвиснал“ скалният монолит и тракийско светилище Белинташ 1225 м., откъдето се открива гледка отвисоко на 360 градуса на тази част на Родопите.

Редовни събития 
Всяка втора събота на месец юли се организира традиционен събор. През 2008 година в събора участва Росица Пейчева.

Бележки 

Села в област Пловдив
Населени места в община Асеновград
Добростан

Добростан е село в Южна България. То се намира в община Асеновград, област Пловдив. До 14 август 1934 г. селото се казва Чаушово.

География 
Село Добростан се намира в планински район, на около 26 километра югоизточно от Асеновград и на 4 km от село Орешец.

Около селото се намират над 10 върха: Долни Пазлак – 1251 m, Пожарик – 1292 m, Св. Арахангел – 1218 m, Св. Спас – 1382 m, Св. Христ – 1431 m, Св. Елена – 1425 m, Червената стена – 1500 m, Коритарска чука – 1500 m, Стария бунар – 1517 m, Анкина скала – 1395 m, Катраница – 1354 m и др.

Културни и природни забележителности 
 На 3 km се намира хижа „Марциганица“ (1412 m н.в.).
 В района има много пещери: „Топчика“ с дьлжина 727 m, „Иванова дупка“ – 695 m, „Хралупата“ – 311 m, „Ямата“ – 183 m, „Бисерна“ – 123 m, „Олимпийската“ – 98 m, „Хайдушка пещера“, „Ледницата“ и др.
 В близост са местностите Белинташ и Кръстова гора, както и биосферният резерват Червената стена, защитена зона Добростан – BG0002073.
 Църквата „Света Богородица“ в селото първоначално е строена като християнски храм. По-късно е превърната в джамия, пристроено е минаре. Легендата гласи, че то е било ударено от мълния, след което мюсюлманите връщат храма на християните, които ремонтират минарето и го превръщат в камбанария.
 За пещерата „Ахметьова дупка“ („Добростански бисер“) има легенда, която гласи: „По време на турското владичество, Ахмед ага местният турски гавазин събирал данъци от околните села. В едно от селата поискал да му сготвят нещо вкусно и местните му сготвили свинско със зеле. Ахмед ага си облизал пръстите – толкова му харесало. Отивайки в съседното село поискал да му сготвят същото и като разбрал, че са го гощавали със свинско побеснял и решил да запали селото. Тръгвайки по обратния път местни момчета юнаци го причакали и го убили, а тялото пуснали в пещерата...“.

В пещерата е открит човешки скелет със счупен крак, но в никакъв случай не може да се каже дали е на Ахмет ага.

Редовни събития 
 Всяка година около Петровден в селото става голям събор.

Бележки 

Села в област Пловдив
Населени места в община Асеновград
Орнитологично важни места в България
Жълт камък

Жълт камък е село в Южна България. То се намира в община Асеновград, област Пловдив.

География 
Жълт камък се намира на 38 км югоизточно от Асеновград.

Бележки 

Села в област Пловдив
Населени места в община Асеновград
Златовръх

Златовръх е село в Южна България. То се намира в община Асеновград, област Пловдив.

География 
Намира се на 8 км източно от Асеновград. Съседни села са: Козаново на 2 км (първо на север и след това на запад), Избеглии на 3 км (на север), Патриарх Евтимово на 5 км (първо на север и след това на изток), Нови извор на 7 км (на югоизток) и Стоево на 3 км (на югозапад).

История 
До 1934 г. село Златовръх се нарича Арапово.

При избухването на Балканската война в 1912 година двама души от Арапово са доброволци в Македоно-одринското опълчение.

Забележителности 
На 800 м северозападно от селото се намира Араповският манастир „Св. Неделя“ – единственият построен в равнината през османското владичество.

В покрайнините на селото има следи от старо тракийско селище, доказателство за което са няколкото тракийски могили, разположени на юг от селото.

През юли се провежда ежегодният традиционен празник на с. Златовръх.

Други 
Издадена е книга за историята на селото и за Араповския манастир, чийто автор е Живко Колев.

Личности 
 Родени в Арапово
  Иван Арапов, македоно-одрински опълченец, 30-годишен, бакалин, III отделение, Скеченска чета на Никола Андреев
  Иван Николов, македоно-одрински опълченец, 30-годишен, земеделец, I клас, Скеченска чета на Никола Андреев, 2 рота на 13 кукушка дружина, 15 щипска дружина
 Йордан Матев – артист.

Бележки 

Села в област Пловдив
Населени места в община Асеновград
Нови извор

Нови извор е село в Южна България. То се намира в община Асеновград, област Пловдив.

География 
Село Нови Извор се намира на 18 км източно от Асеновград.

История 
През 1906 г. – преименува с. Игилер на с. Нови Извор.
В селото се изповядва християнство и ислям.В центъра на селото се намира църквата „Св. Георги“. Недалеч от нея има аязмо с лековита вода за очни болести.
През селото минава река на име Чинардере.На 7 км от селото се намира Араповският манастир „Св. Неделя“ – единственият построен в равнината през османското владичество.
В селото има още паметник на загиналите в Балканската, Първата световна и Втората световна война.
Тук се намира защитена местност „Дъбето“ обявена със Заповед № 650 от 23.11.2000 г. на Министъра на околната среда и водите. Местността представлява вековна благуново-летен дъбова гора, единствената равнинна естествена дъбова гора в област Пловдив. Площта на гората е 10,34 хектара.

Личности 
 Ангел Йорданов (р. 1921), български политик, член на БЗНС
 Христо Колев- Бащата- бивш футболист на Локомотив Пловдив. Има 38 гола в 83 мача за Локомотив (Пловдив), с което заема деветото място във вечната клубна ранглиста.Участва в националния отбор, където вкарва 8 гола за 20 мача. Играе на СП Мексико'86; В олимпийския национален отбор играе 3 мача, а в младежкия национален отбор – 4 мача, при които вкарва два гола.

Други 
В Нови извор се намира най-големият в Област Пловдив лозов масив на сорта грозде Мавруд. Голяма част от населението се занимава с отглеждането на най-стария сорт грозде в България.
В селото почти няма безработица. По-голямата част от населението е заето в строителството и шивашката промишленост. Голяма част от жителите работят в Асеновград и Пловдив. В Нови Извор има няколко фирми занимаващи се със селскостопанска продукция и био земеделие. Малка част от населението е заето в селското стопанство. Отглеждат се едър рогат добитък и овце. От растениевъдството е застъпено отглеждането на пъпеши, пипер, домати, патладжани, краставици, тютюн и пшеница и др. Също така в селото се намира и Хотелски Комплекс Нови Извор които, разполага с 4 басейна, спортна зала, детска площадка, ресторант, барбекюта и др.

В с. Нови извор има детска градина, читалище и библиотека.
Селото има стадион в който домакинства местни футболен клуб „Тракия“-с. Нови извор. Клубът се състезава в „А“ регионална футболна група Юг, като две предходни поредни сезона 2017-2018 и 2018-2019 е първенец е „Б“ регионална група Юг.

Села в област Пловдив
Населени места в община Асеновград
Козаново

Козаново е село в Южна България. То се намира в община Асеновград, област Пловдив.

География 
Село Козаново е разположено на едва 7 км източно от Асеновград и планината Родопи и на около 30 км от Пловдив. Близо до селото се намират няколко манастира (Араповският манастир „Света Неделя“ -на 1-2 км, манастирът „Света Петка“ – на 8-9 км, манастирът „Свети Кирик“ – на 8-9 км), както и три язовира. Най-голям от тях е язовирът 40-те извора, често използван и като гребна база на отборите по кану-каяк от Пловдив и региона.

История 
Писмени сведения от създаването на село Козаново няма. От разкази на стари хора от селото живели през ХIXв. то е съществувало като малка махала, но не на същото място на което е сега, а на юг по поречието на долното дере. Какво е било другото име не се знае. На около повече от километър по поречието на долното дере, където сега се намира язовира „Циганката“ от западната страна на язовира се намирало турско село също с неизвестно име. През този период в селото имало един козар, който си е направил къшла на козите на така наречената „Великденска каба“ – сегашното футболно игрище. И понеже турците често са нападали българската махала, се наложило българите да се преместят и живеят на сегашната долна махала на селото, като по този начин са избягвали нападенията на турците, защото не можели да ги видят. Жителите на селото се занимавали със земеделие, животновъдство и най-вече с отглеждане на буби за коприна. Поради това са произвеждали голямо количество пашкули, което е турско наименование, а българското е козан и незнайно кога през ХIXв. селото възприема името Козаново. Сега вече селото е нараснало на триста къщи и около хиляда души жители. Не е известно да е имало друго име.

Религии 
Източно православни. Един от свещениците в православния храм е бил свещеноиконом Пенчо Антов, който е погребан в двора му.

Културни и природни забележителности 
Село Козаново предлага няколко маршрута за разходки – до близките два микроязовира разстоянието е незначително (15-30 мин.), на ок. 40-45 мин. е по-големият 40-те извора. И трите язовира предлагат прекрасна гледка към ширналите се между Асеновград и Кърджали Родопи. Коларските пътчета до тях, както и до съседния Араповски манастир, не са маркирани, но всеки в селото би могъл да ви упъти.

Личности 
Родени в Козаново
  Славчо Тодоров, български революционер от ВМОРО, четник на Иван Наумов Алябака

Бележки 

Села в област Пловдив
Населени места в община Асеновград
Леново (село)

Лѐново е село в Южна България. То се намира в община Асеновград, област Пловдив.

География 
Село Леново се намира на 25 km югоизточно от Асеновград, на 287 m надморска височина в североизточните Родопи. Климатът се характеризира с прохладно лято и мека зима.

Край селото има два язовира с обща водна площ 2000 дка: „Леново“ (на река Чинардере, западно от селото) и „Мечка“ (на река Мечка, югоизточно от селото. Подходящи са за отдих и риболов.

В Леново има четири минерални извора. В бъдеще това може да се окаже ценна възможност за развитие на балнеолечение, а екологично чистият климат и красивата природа са предпоставка за развитие на екотуризъм.

История 
Знае се, че селото е образувано през 1722 г. Най-напред е била заселена местността „Горния Караюрт“, впоследствие „Юртищата“, а когато пламнала чумна епидемия – е преместено на сегашното си място – по-близо до гората.

От централните Родопи тук са се заселили много фамилии, предимно от селата Петково и Момчиловци, както и няколко от село Манастир. Предполага се, че поп Манол Тенев, който е дал къщата си за училище, е преселник от Петково. По спомени на местното население, последният преселнически род от Родопите, е бил на Кольо Калайджията.

До 1905 г. селото се е наричало Китенлък, а след това е преименувано на Леново, затова че се е отглеждал много лен.

До 2000 г. е било в община Първомай. Указ № 32 / обн. в Държавен вестник от 14 февруари 2000 г. отделя село Леново и неговото землище от община Първомай и го присъединява към община Асеновград;

В съседство със селото е могилата Текето, наричана още Тепето. Тук са открити остатъци от кюпове и отломки от мрамор. Личат основи от зидове, вероятно от тракийско и по-късно християнско светилище, превърнато от турците в теке, макар че турци в миналото е имало малко. Намерена е оброчна плоча с тракийски конник и златни прибори и накити.

Културни и природни забележителности 
В селото има четири минерални извора с топла и студена вода. Добиваната от тях минерална вода извира от дълбочина 180 m. и е с температура 19 – 21 °C, което я превръща в една от най-хладните изворни води в България. Минералният ѝ състав е подходящ за стомашно-чревни и бъбречни заболявания. Водата се бутилира под марката „ЛеновО“ от бутилираща компания „Леновекс“.

Редовни събития 
През 2006 г. е възобновена традицията в селото да се провежда ежегоден събор, които се състои на 8 септември в местността, наречена от жителите „Аязмото“.

Личности 
Родени в Леново
  Чавдар Манолчев (р. 1925), български контраадмирал

Външни препратки 
 За минерална вода „Леново“

Бележки 

Села в област Пловдив
Населени места в община Асеновград
Мостово

Мостово е село в Южна България. То се намира в община Асеновград, област Пловдив.

География 
Село Мостово е разположено в планински район и лежи в родопския рид Добростан. Намира се на 27 km от град Асеновград. Тръгва се в посока Кърджали и след с. Червен се отбива вдясно. Следват селата Горнослав и Орешец. Насред местността Юрта има указателна табела, сочеща живописен асфалтиран път. След около 1 km се стига до местността Лошата тикла. Оттам се открива прекрасна гледка към Кръстова гора 1418 m (3 km на югозапад) и с. Мостово. Село Мостово се намира в средата на енергиен триъгълник – Кръстова гора (1418 m), Белинташ (1226 m) и Караджов камък (1448 m). Около селото има 6 махали. Едни от тях вече не са населени, а други са се превърнали в атрактивни дестинации за селски туризъм. Имената на махалите са: Чуката, Курджувци, Кабата (село), Ряката, Врата (село) и Чотровци.

През селото минава река Сушица(Мостовска Сушица). През годините реката си е направила естествен мост, през който минава пътят към селото.

Около селото има и няколко големи пещери: Гаргина дупка (с дължина 524 m), Водната пещера (455 m), Троицата (141 m) и др.

От село Мостово до манастир Кръстова гора и Караджов камък има горски път за офроуд автомобили.

История 

Светият Кръст, който е поставен през 1936 година на Кръстова гора, минава по маршрута Асеновград – Червен – Горнослав – Орешец – Мостово, на 30 април 1936 г. кръстът пренощува в село Мостово. На другия ден (1 май 1936 г.) го носят до Кръстова гора и го поставят на най-високия връх. Има поверие, че пътят, по който минава кръстът, е най-силен и благодатен за поклонничество на Кръстова гора.

От село Мостово доста войници участват във войните за освобождение и няма нито един загинал, поверието е, че всички хора в района са под закрила на свещените места – Кръстова гора, Белинташ и Караджов камък.

Личности 
 Родени в Мостово
  Димитър Чобанов (р.1961) български художник – скулптор

Външни препратки 
 Радио и телевизия в Мостово и Белица

Бележки 

Села в област Пловдив
Населени места в община Асеновград
Стоево

Стоево е село в Южна България. То се намира в община Асеновград, област Пловдив.

География 
Село Стоево е малко китно селце. Намира се на 13 km от Асеновград в югоизточна посока. Съседни населени места са с. Златовръх – на 2 km, и с. Мулдава на 6 km.

Надморската височина е 283 m. Климатът е мек, умерено континентален. Почвата е канелено-горска. Релефът е почти равнинен, като на отделни места има леки възвишения.

Добрите почвени и климатични условия дават възможност да се отглеждат почти всички земеделски култури. Южно от селото започва сравнително млад горски масив на площ от 1700 декара.

През селото преминава река Луда Яна, а река Голяма Сушица е границата със землището на с. Златовръх.

В землището на селото са изградени 5 водоема, които се използвали за напояване, а сега са наети от арендатори за отглеждане на риба.

Населението наброява 720 жители.

История 
По данни на местните жители селото е основано около 1700 г. Първоначално е било населено изцяло с турци, които до 1900 година се изселват в Турция и Гърция. Първите нови заселници са от съседните села Долнослав и Горнослав.

До 1934 г. селото носи името Дурат-Нова махала, което произлиза от турското „дур“, в превод „стой“.

От 1957 г. започва изселване на българското население в градовете. Почти оттогава започват да пристигат и първите нови заселници – мюсюлмани, основно от селата Средска, Кадънка и други попадащи в чашата на язовир „Боровица“ в община Черноочене.

Сега в селото живеят 53 християни и 677 мюсюлмани.

Религии 
В селото се изповядва християнство и ислям.

Обществени институции 
Първото училище в селото е открито през 1911 г. То се е помещавало в стара джамия. През 1941 г. отваря врати новото училище.

Детската градина е открита през 1980 г.

Църквата е сравнително нова. Строена е през 1941 г. Носи името „Св. Архангел Михаил“.

През 1994 г. започва строеж на мюсюлманска джамия, който приключва през 2005 г.

Икономика 
В селото почти няма безработица. По-голямата част от населението е заета в строителството и шивашката промишленост. Голяма част от жителите работят в Асеновград и Пловдив. В Стоево има фирма за производство на чорапи, шивашки цех и цех за производство на изделия от стъклопласти. Изграждат се и 15 дка оранжерии за целогодишно производство на домати и краставици. Малка част от населението е заето в селското стопанство. Отглеждат се 440 броя едър рогат добитък и 580 овце. От растениевъдството е застъпено отглеждането на пъпеши, фасул, краставици, тютюн и пшеница.

В Стоево сьщо така отвори врати изцяло обновената хлебопекарна „Тракийски клас – Богданови-ООД“, която е оборудвана с изцяло нова техника за производство на хляб и хлебни изделия.

Културни и природни забележителности 
Интерес представляват двете тракийски могили.

Села в област Пловдив
Населени места в община Асеновград
Сини връх

Сини връх е село в Южна България. То се намира в община Асеновград, област Пловдив.

География 
Село Сини връх се намира в планински район в Родопите, на около 30 km югоизточно от Асеновград, между селата Врата и Изворово. Западно от връх Сини връх, на 1425 м.н.в., извира река Сушица (Мостовска Сушица). На северозапад от върха, на високия десен бряг се намира природната забележителност – платото Белинташ.

История

Културни и природни забележителности 
В непосредствена близост до селото се намира тракийското светилище Беланташ.

Села в област Пловдив
Населени места в община Асеновград
Узуново

Узуново е село в Южна България. То се намира в община Асеновград, област Пловдив.

География 
Село Узуново се намира в планински район.

История 
През 1979 г. село Узуново се образува от сливането на махалите Узунова и Карабекир, и двете от с. Три могили. Населението му към 1985 г. наброява 112 души.

Източници 

Села в област Пловдив
Населени места в община Асеновград
Червен (пояснение)

Червен може да се отнася за:

 червен цвят;
 Червен – село в област Пловдив;
 Червен – село в област Русе;
 Червен – средновековна крепост край село Червен, Русенско;
 Червен – връх в Антарктика;
 Червен – връх в Родопите;
 Червен – град в Беларус;
 Червено – село и община в Северна Италия.

Също като част от името на:
 Червен бряг - град в България;
 Червен кръст - международно хуманитарно движение;
Бабек (село)

Бабек е село в Южна България. То се намира в община Брезово, област Пловдив.

География 
Село Бабек се намира в подножието на Сърнена Средна гора. Граничи на север със село Свежен, на изток – село Розовец, на юг – село Зелениково, на запад-село Златосел.

Географските и почвено-климатичните условия са благодатни за развитието и отглеждането на маслодайна роза и други етерично-маслени култури.

История 
При избухването на Балканската война в 1912 година Митьо Г. Пиронков от Бабек е доброволец в Македоно-одринското опълчение.

Религии 
Населението е с източноправославна религия. Останали са само възрастни хора. Както във всяко малко или голямо българско селище в обращение са различни легенди за наименованието и възникването на селото. Безспорно верни са две неща:1/ В периметър от 5 до 7 километра селото се местило най-малко 3 пъти – от равнината в планината заради турски набези и обратно на сегашното си място поради стихиен пожар; 2/ Името Бабек няма нищо общо с арабския корен „бабек...“, много разпространен например в Азербайджан. Легендата разказва, че преди векове основателка на селото е една баба дошла по тези места с порасналите си синове и дала името на селото.

Културни и природни забележителности 
Селото има действащо читалище с добре поддържана библиотека.

Личности 
 Родени в Бабек
  Митьо Г. Пиронков (1882 – ?), македоно-одрински опълченец, 3 рота на 14 воденска дружина

Бележки 

Села в област Пловдив
Населени места в община Брезово
Златосел

Златосел е село в Южна България. То се намира в община Брезово, област Пловдив.

География 
Селото е полупланинско, разположено е в южните склонове на Сърнена Средна гора. Намира се в район, известен с масовото отглеждане на рози.

През селото преминава р. Златоселска, която извира от билата на Сърнена Средна гора северно от селото. В горното си течение реката е със стръмни, високи брегове и голям наклон на речното легло. Захранва язовир Дондуково и се влива в река Марица. През лятото губи част от водите си.

Религии 
Мнозинството от жителите на селото са източноправославни.

Културни и природни забележителности 
 Хижа „Дондуково“ и язовир „Дондуково“.

През летния сезон язовир Дондуково предлага добри възможности за отдих и риболов. В местността „Градището“ – познато сред населението като „Царева къща“, могат да се видят останки от римска ловна вила.

През 2015 г. в близост до село Златосел, археолози откриха най-големия долмен в България. Според учените откритието над село Златосел е от много ранен период, поне от второто хилядолетие пр. Хр. и представлява фамилна гробница на тракийска царска фамилия или на местен аристократичен род.

Икономика 
Поради местния климат, селото предлага добри възможности за отглеждане на етерично-маслени култури.

През по-голямата част от годината селото се характеризира със слаба икономическа активност. Настъпва оживление през сезона на розобера.

Транспорт 
Златосел е добре свързан с областния град Пловдив чрез автобусна линия, два пъти дневно през цялата година.

Автобусната линия Златосел-Карлово е затворена от края на 2007 година.

Редовни събития 
Редовно събитие е ежегодният събор в селото.

Вилна зона в близост до селото 
На 4 km от село Златосел се намира вилна зона Дондуково и язовир „Дондуково“.

Външни препратки 
 Недостиг на розоберачи в Карловско
 Златосел на картата
 Снимки на във вилна зона Дондуково и язовир „Дондуково“ 
 Дондуково на картата

Села в област Пловдив
Населени места в община Брезово
Отец Кирилово

Отец Кирилово е село в Южна България. То носи името на отец Кирил Слепов от гр.Сопот. Селото се намира в община Брезово, област Пловдив.

Културни и природни забележителности 
Къщи-паметници на културата, в т.ч. и паметна плоча с барелеф на младши лейтенант Таньо Стоев Енчев, загинал при охрана на държавната граница на 06.05.1987 г.

Редовни събития 
Традиционен празничен събор на 24 май.

Външни препратки 

Села в област Пловдив
Населени места в община Брезово
Ерик Кантона

Ерѝк Даниѐл Пиѐр Кантона̀ () е френски футболист. Роден е в Марсилия на 24 май 1966 г.

Състезава се за редица френски клубове, след което се прехвърля в Англия. Приключва състезателната си кариера като футболист на отбора на Манчестър Юнайтед, с който печели четири титли за пет години, включително две Купи на Футболната асоциация. Кантона често е смятан за един от възродителите на отбора от Манчестър и през 2000 г. е избран за играч на столетието на клуба.

Кантона е един от най-ярките и запомнящи се футболни личности както във Франция и Англия, така и в световен мащаб. Известен със своята агресия, но също и с контрола си над топката и завършващия си удар. През 2003 г. е обявен от Футболната асоциация за най-добър чуждестранен играч в английската Висша лига за изминалото десетилетие. Понастоящем е треньор на националния отбор по плажен футбол на Франция.

Ранна кариера 
Кантона започва футболната си кариера в SO Caillolais, местен отбор, от който излизат играчи като Roger Jouve, Jean Tiganaand и Christophe Galtier. Първоначално Кантона започва да върви по стъпките на баща си и често играе като вратар, но по-късно започва да играе по-често на предни позиции. Кантона изиграва повече от 200 мача за SO Callioais.

Клубове

Външни препратки 

 Ерик Кантона на IMDB

Френски футболисти
Футболисти на Олимпик Марсилия
Футболисти на ФК Бордо
Футболисти на АЖ Оксер
Футболисти на Лийдс Юнайтед
Футболисти на Манчестър Юнайтед
ФИФА 100
Плажни футболисти
Треньори на национални отбори по плажен футбол
Френски треньори
Родени в Марсилия
Стрелци

Името Стрелци носят няколко села:

 Стрелци, село в Област Пловдив, България;
 Стрелци, село в Област Сливен, България;
 Стрелци, село в Община Кичево, Република Македония.

Вижте също 
 Стрелец
Сърнегор

Сърнегор е село в Южна България. То се намира в община Брезово, област Пловдив.

География 
Село Сърнегор се намира в полите на Средна гора.

Преобладаващ стръмен терен. Язовири.

История 
На 23 юни 1944 г. край с. Сухозем, Карловско, пада американски бомбардировач Б-17. Бордният стрелец сержант Харолд Джеймс от Чикаго (щ. Илиноис), е заловен край с. Сърнегор. Партизани от четата на Леваневски нападат кметството в селото и го освобождават. Джеймс прекарва известно време при тях и по-късно е прехвърлен в родината си. Известно е неговото писмо от 10 септември 1944 г. до неговите освободители.

Религии 
православни християни

Културни и природни забележителности 
Църква „Св. Димитър“, паметник на загиналите за национално освобождение, паметна плоча на американския пилот Харолд Джеймс.

Редовни събития 
Празник на розата.

Димитровден – празник на селото.

Личности 
 Динко Дерменджиев,
 Райко Стойнов,
 Александър Жибаров – художник,
 Фери Секулов-музикант,
 народната певица Желязка Бочукова

Села в област Пловдив
Населени места в община Брезово
Тюркмен

Тюркмен е село в Южна България. То се намира в област Пловдив, община Брезово.

История 
До Руско – турската освободителна война 1877 – 78 г. Тюркмен, както и съседните села Чоба, Гранит, Оризово, Братя Даскалови, Брезово са села населени предимно с турско население. След Освобождението имотите и земите им се изкупуват от бьлгари от близките средногорски села. Този процес не подминава и Тюркмен. Основен поминьк за онова време е скотовьдството-предимно овце и биволи, както и земеделие.

Религии 
Основна религия е християнството, в селото има само една жена, изповядваща ислям.

В селото има и християнска църква „Свети Иван Рилски“, която е реставрирана и предстои освещаването ѝ.

Културни и природни забележителности 
Тюркмен представлява малко селце с малко население. Притежава библиотека, но не и училище, поради малкият брой деца в селото. Малко след селото има язовир, благоприятен за улов на каракуда, червеноперка и шаран. От едната страна завършва с хълмове, използвани най-често за добив на камъни. Точно пред „лицето“ на селото минава шосе, водещо до Гранит, Оризово и както следва нататък. По черен път, отклоняващ се от шосето, се стига до така наречената „Стара река“, а малко след нея и до гората. „Старата река“ се използва за добив на чист и фин ситен пясък. Гората е наполовина изсечена. Подходяща е за лов на зайци и пъдпъдъци.

Големият язовир над селото – „Дългъна“ е с естествени извори. От него тръгва Тюркменската река, преминаваща през с. Гранит, Оризово и вливаща се в р. Марица.

Редовни събития 
На 1 февруари се провежда традиционен празник на лозето. На полето се зарязват лози и се заливат с червено вино, за да бъде реколката по-богата.

Традиционния събор на селото се провежда на 20 октомври.

Личности 
Родени в Тюркмен
  Атанас Тошев, български революционер от ВМОРО, четник на Иван Наумов Алябака
|Гергана Троева Пловдивска общинска личност използван многократно в селските общини 

Села в област Пловдив
Населени места в община Брезово
Чоба

Чоба е село в Южна България. То се намира в община Брезово, област Пловдив.

История 
За пръв път името на селото се споменава в джелепкешанския регистър от 1576 г., където за него е записано дословно следното:
„Каза Филибе, нахия Караджа даг. ...Село Чока обалъ/Чоба/. Ферхад, син на Абдуллах, нов – 30; Яхши, циганин, нов – 30“.

В периода XVI-XVII в. е било с напълно мюсюлманско население. Предишното име е било Турска Чоба.

Името на селото се споменава още и в съкратен (иджмал) регистър на извънредния данък „авариз“ за Пловдивско от 1622 г., като въпросният документ се съхранява в Генералния държавен архив на Република Турция в Истанбул, под сигнатура BOA MAD 3398, s. 4 – 15 (с описите на общо 222 пловдивски села от петте нахии на казата Филибе, които са следните: Конуш, Караджа даг, Гьопса, Рупчос и Коюн тепеси. В този данъчен регистър по същество за пръв път се споменава за съществуването на нахията Рупчос. Вероятно тя е била създадена непосредствено преди съставянето на разглеждания от нас документ, който не е публикуван и обнародван на български език, б.а. – Л.В.) В този регистър за Чоба е записано дословно следното:

Фактически обаче реалният брой на къщите в селото е всъщност 11, но 1 от тях е била оглавявана от неженен младеж, и според османския данъчен закон се е брояла за половина къща, като обитателите ѝ плащали само половината от годишния дължим данък към султанската хазна, докато всички останали 10 къщи плащали цялата дължима сума за наличните събираеми суми данъци.

В последните години се увеличи много числеността на ромското население.

Редовни събития 
 Традиционен събор на 11 август всяка година.

Източници 

 Посочените по-горе османски документи са от личния архив на историка Любомир Василев от село Кочево, Пловдивско.
 Istanbul – Arsiv Genel Mudurlugu Malyieden Mudevver Defterler – BOA MAD 3398, s. 4 – 15.

Села в област Пловдив
Населени места в община Брезово
Бегово

Бегово е село в Южна България. То се намира в община Калояново, област Пловдив.

География

История 
Селото носи името на турския бей – Якуб бег, който е бил владетел на спахилъка, около който възниква и селището. Под това име – Якуб бег, селото е споменато в един османски дежелепски регистър от 1576 г. До Освобождението е чисто турско село, но след това и особено след Съединението в 1885 г., в него започват да се преселват българи от съседните села и от Войнягово, които изкупуват имотите на изселващите се турци и му дават името Бегово – така селото става българско, но името му остава да напомня за Якуб бег.

Културни и природни забележителности 
Намира се в подножието на Средна гора. Отглеждат се рози.

Редовни събития 
В селото се състои ежегоден събор на 28 август – Голяма Богородица.

Бележки 

Села в област Пловдив
Населени места в община Калояново
Главатар (село)

Главатар е село в Южна България, в община Калояново, област Пловдив. До 1934 година името на селото е Реиз кьой.

Бележки 

Села в област Пловдив
Населени места в община Калояново
Горна махала

Горна махала е село в Южна България. То се намира в община Калояново, област Пловдив.

История 
Годината на основаването на селото не се помни и не е документирана, но определено е по време на османската власт. Според местното предание селото е основано от бегълци от низината, спасяващи се от погромите на кърджалии и даалии. Това дава основание да се предположи, че става дума за 17-и-18 век. Награбили покъщнина и всичко преносимо, българите се втурнали за спасение към Средна гора. По-голямата част останала на равното – и там сега е село Долна махала. Другите, по-непримиримите, продължили още 3-4 километра нагоре и основали Горна махала в самите поли на Средна гора. За да си осигурят защита, вдигнали високи дувари около новите си къщи, които са типични за селото.

При избухването на Балканската война един човек от Горна махала е доброволец в Македоно-одринското опълчение.

Културни и природни забележителности 
Горна махала няма много забележителности. Над селото е местността Воден камък, наречена така заради една скала, върху която сълзи изворче. Там има и едноименна хижа. По черния път от Горна махала към Воден камък може да се стигне и до Хисаря.

Селото е дало много жертви в Балканската, Междусъюзническата и Първата световна война. За тях напомня войнишки паметник. Друг паметник е на участниците в съпротивата. В селото е имал явки легендарният Леваневски.

От Горна махала е Дража Вълчева, бивш първи секретар на ОК на БКП, министър на просветата и член на политбюро по времето на Тодор Живков. Неин зет е депутатът от „Коалиция за България“ Захари Георгиев, който поддържа фамилната къща.

Редовни събития 
Всяка година в края на месец септември в селото се провежда голям събор с участието на оркестри и танцови състави от цялата страна.

Личности 
 Матю Минков, делегат на Оборищенско събрание
 Христо Лилков (1896 – 1971), български военен деец, генерал-майор
 Дража Вълчева (1930 – 2016) – политик от БКП

Други 
В Горна махала има дом за възрастни хора, където са заети няколко жени от селото. Освен него, селото има поща, жп спирка по линията за Карлово, и кметство. В селото няма друг поминък освен земеделието. Има една кръчма. Още и земеделска кооперация, която постоянно е на ръба на заличаването. Земите се гледат от външни арендатори.

Бележки 

Села в област Пловдив
Населени места в община Калояново