alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Лазар

Лазар е мъжко име с библейски произход по еврейското име Елеазар (Eli'azar) и означава Бог помага или Божия помощ. Гръцкият вариант на името е Λαζαροσ (Лазарос), а латинският е Lazarus (Лазарус). Първоизточникът на името е Лазар от Витания (свети Лазар).

Други светци 
 Лазар Български
 Лазар Иконописец (наричан още Константинополски)
 Лазар Хребелянович

Българи 
 Лазар Алексиев
 Лазар Ангелов
 Лазар Аргиров
 Лазар Ашлаков
 Лазар Балабанов
 Лазар Банянски
 Лазар Беглер
 Лазар Белишки
 Лазар Белухов
 Лазар Бицанов
 Лазар Божинов
 Лазар Ванков
 Лазар Велеганов
 Лазар Велков (Дивлянец)
 Лазар Вишин
 Лазар Въчков
 Лазар Герман
 Лазар Груев
 Лазар Гълъбов
 Лазар Гюров
 Лазар Делев
 Лазар Делов
 Лазар Димитров (Дренок)
 Лазар Димитров (Родиво)
 Лазар Динолов
 Лазар Добрич
 Лазар Донков
 Лазар Дончев
 Лазар Драганов
 Лазар Евхаитски
 Лазар Замфиров
 Лазар Йовчев (Екзарх Йосиф)
 Лазар Кльонков
 Лазар Киселинчев
 Лазар Козаров
 Лазар Колчагов
 Лазар Копринаров
 Лазар Корчев
 Лазар Костов
 Лазар Кунгалов
 Лазар Лазаров (офицер)
 Лазар Лазаров (художник, 1889)
 Лазар Лазаров (художник, 1941)
 Лазар Маджаров
 Лазар Максимов
 Лазар Марин
 Лазар Младенов
 Лазар Минтов
 Лазар Мишев
 Лазар Москов
 Лазар Нанчев
 Лазар Николов
 Лазар Нишков
 Лазар Палчев
 Лазар Парашкеванов
 Лазар Паяков
 Лазар Петров
 Лазар Петров (политик)
 Лазар Плавев (Спартак)
 Лазар Поповски
 Лазар Поптомов
 Лазар Поптрайков
 Лазар Причкапов
 Лазар Проданов
 Лазар Ридов
 Лазар Серафимов
 Лазар Симидчиев
 Лазар Станев
 Лазар Стефанов (военен)
 Лазар Стефанов (революционер)
 Лазар Стоев
 Лазар Теофанов
 Лазар Тодев
 Лазар Тодоров (Фертика)
 Лазар Топалов
 Лазар Томов
 Лазар Ханджиев
 Лазар Христов
 Лазар Христов (революционер)
 Лазар Цириов
 Лазар Читкушев

Литературни герои 
 Лазар Глаушев

Други личности 
 Лазар Апостолов
 Лазар Бранкович
 Лазар Бранкович (деспот)
 Лазар Гиновски
 Лазар Дамов
 Лазар Доямов
 Лазар Еленовски
 Лазар Йовишич
 Лазар Калайджийски
 Лазар Календероглу
 Лазар Карно
 Лазар Киров
 Лазар Китановски
 Лазар Колишевски
 Лазар Куюнджич
 Лазар Личеноски
 Лазар Маркович
 Лазар Миеда
 Лазар Мойсов
 Лазар Ош
 Лазар Петрович
 Лазар Поплазаров
 Лазар Соколов
 Лазар Танев
 Лазар Търповски
 Лазар Цунев

Фамилно име 
 Боб Лазар

Вижте също 
 Лазара Златарева (кака Лара)
 Драгана Лазаревич
 Мара Лазаревич
 Лазарци – село в община Елена, област Велико Търново
 Лазар Станево (дн. Торос) – село в община Луковит, област Ловеч
 Лазаревац – град в Сърбия
 Лазаровци – село в Северна Македония
 Свети Лазар (Бегнище) – църква в Северна Македония
 Свети Лазар (Солун) – църква в Гърция
 Орден на Свети Лазар
 Лазарет
 Лазарето
 Лазаровден
 Лазаруване

Български имена
Мъжки имена
Множество

В математиката множеството представлява съвкупност от различни обекти, наричани още елементи, която се разглежда като едно цяло. Елементите в множествата не могат да се повтарят и не са подредени по специален ред. Множествата са едни от най-важните обекти в математиката, въпреки че са въведени за първи път едва в края на XIX век. Математическата дисциплина, която разглежда изучаването на тяхната структура и свойства, се нарича теория на множествата. Цялата съвременна математика се изгражда логически на нейна основа.

Дефиниции 
Интуитивно, множеството представлява съвкупност от обекти. Обектите се наричат негови елементи и се казва, че принадлежат на множеството. Например, числото 1 е елемент на множеството на естествените числа, София принадлежи на множеството на всички световни столици.

Наредбата на елементите и броят на срещанията на даден елемент в множеството са без значение. Две множества A и B са равни, когато имат едни и същи елементи (тоест всеки елемент на A е елемент и на B и обратно). С теоретично значение се въвежда понятието празно множество, което представлява множество без елементи.

Горната дефиниция не е напълно коректна, защото използва понятието съвкупност, без да го дефинира. Всеки опит за точно дефиниране на съвкупност би довел до кръгова дефиниция. Поради това в математиката понятията множество и принадлежи се приемат за първични и не се дефинират строго. Всички други математически понятия могат да бъдат строго дефинирани, използвайки само тези два термина. Например елемент на множеството A се дефинира като всяко множество B, което принадлежи на A.

Подмножество 

Множеството  се нарича подмножество на множеството , когато всеки елемент на  е елемент и на . Това означава, че от  следва , както и че от  следва . Когато  е подмножество на , се пише  или .

Празно множество 

Празното множество  въобще няма елементи и поради това е ясно, че за всеки обект  е в сила . Празното множество е подмножество на всяко множество – изпълнено е включването  за всяко множество .

Описание 

Едно множество се описва по два начина – с изброяване на елементите му или със задаване на условие, което те удовлетворяват.

Свойства

Равенство 
Две множества са равни тогава и само тогава, когато всеки елемент на едното е елемент и на другото.

Крайност и безкрайност 
Едно множество се нарича крайно, ако то съдържа n на брой елемента, където n е естествено число (може да бъде и 0). В противен случай, множеството се нарича безкрайно (виж. също дефиниция на безкрайно множество по Дедекинд).

Равномощност 
Две множества се наричат равномощни, когато съществува взаимноеднозначно изображение между тях. Например в случая на множества с краен брой елементи това означава те да съдържат равен брой елементи.

Изброимост 
Едно безкрайно множество се нарича изброимо, когато е равномощно на множеството на естествените числа.

Вижте също 
 Размито множество
 Дискретна математика

Източници 

Теория на множествата
Топология
Банкрут

Банкрутът е законно обявена невъзможност на дадена организация или лице да се изплати пред своите кредитори. Декларирано състояние на банкрут може да бъде поискано или заведено от банкрутиралото лице или организация, или поискано от кредиторите с цел обезщетение на част от дължимото им.

Банкрутът позволява на длъжника (дебитора) да погаси дълговете си чрез разпределяне на своите авоари между кредиторите. В допълнение, декларацията за банкрут може да освободи дебиторите от финансовите им задължения, след като авоарите им са разпределени, дори ако и така дълговете не са платени изцяло. Тяхната покупателна способност често е ограничена за период от време.

Думата банкрут произлиза от banca rotta и означава „счупен тезгях“. Произлиза от някогашната практика тезгясите на провалили се банкери и сарафи да бъдат начупвани. В българския думата е заета от френския език: banqueroutte.

Според българските закони управителите и собствениците на дружествата, обявени в несъстоятелност, не могат да учредяват нови акционерни дружества, както и еднолични търговци. Освен това търговец, който изпадне в неплатежоспособност и в 30-дневен срок от спирането на плащанията не заяви това в съда, се наказва с лишаване от свобода до 3 години и глоба до 5000 лв. От НАП препоръчват, при затруднения фирмите да търсят контакт с приходната администрация.

Законът предвиждат редица възможности, чрез които фирмите в затруднения могат да обслужват своите дългове към държавата и да продължат да работят. Така например всяко дружество може да поиска получаване на разрешение за неотложни плащания. То позволява част от постъпващите по запорираната сметка на длъжника суми да останат на негово разположение, за да се разплати със своите контрагенти. Най-често между 10 и 20% от всички постъпления по банковата сметка на дружеството в затруднение отиват за погасяване на данъчни или осигурителните дългове, а останалите пари се използват за основната дейност на фирмата.

Източници 

 
Корпоративни финанси
Търговско право
Джава

Джава (Java) може да се отнася за:
 Ява - най-гъсто населения остров в Индонезия.
 Java – обектно-ориентиран език за програмиране.
 Джава (Йордания) - област в Република Йордания
 Джава (кафе) - разновидност на растението кафе, отглеждано на острова.
 Джава (игра)
 Джава (Ню Йорк) - град в окръг Уайоми, Ню Йорк, САЩ.
 Джава (Южна Дакота) - град в окръг Уолуорт, Южна Дакота.
Бартер

Разменната търговия, известна още като бартер, е най-простата форма на търговия, при която стоките или услугите се разменят за известно количество други стоки или услуги, т.е. парите не се използват при размяната. Бартерът става популярен сред обществата, в които не съществуват парични системи, или в които парите са в много нестабилно положение, или просто липсват такива.

Неудобството при този вид търговия е, че тя зависи от взаимното съвпадение на необходимости. Преди размяната да бъде осъществена, необходимостите на един човек трябва да са отражение на тези на друг. Ако някой има излишък от овце, но се нуждае от брашно, то той трябва да намери някого с излишък от брашно и необходимост от повече овце. За да се преодолее проблемът със съвпадението се създали посредничества, където се складирало и търгувало с различни стоки.

Вижте също 
 Натурална размяна

Бележки 

Търговия
Международна търговия
Албедо

Албедото характеризира отражателната способност на повърхността на телата и представлява отношението на количеството отразена слънчева радиация от естествена или изкуствена повърхност към количеството радиация, постъпваща към нея.

Албедото зависи от вида и състоянието на отразяващата повърхност (вода, растителност, облаци и др.) и от изменението на слънчевия спектър и ъгълът на падане на слънчевите лъчи. То се променя през деня и в различни периоди на годината. Албедото на планетата Земя е отношението на слънчевата радиация отразената от Земното кълбо, заедно с атмосферата обратно в пространството към слънчевата радиация, постъпваща на горната граница на атмосферата.

Различават се два вида албедо – интегрално и спектрално. Интегралното албедо е за целия поток слънчева радиация, а спектралното – за отделни участъци от слънчевия спектър.

Стойностите на албедото са от 0 до 1 или се представят в проценти. Например: албедото на короните на дърветата съставлява 10 – 15%, тревата – 20 – 25%, пясъка – 30 – 35%, снежната покривка – 50 – 75% и повече. Като цяло отражателната способност на Земята е близка до 40%.

Източници 

Физикогеографски термини
Астрономия
Климатология
Безразмерни величини
Село

Сѐлото е вид селище, населено място, което обикновено е по-малко от града. До началото на Индустриалната революция и усилената урбанизация селата са били най-популярните форми на местожителство на почти всички места по света.

Въпреки че има много видове и организационни различия по отношение на селския начин на живот, често селото е малко и включва от 5 до 30 семейства, но има и села с по няколко хиляди жители. Къщите са разположени близко една до друга за по-голяма общителност и защита, а заобикалящата селото земя се обработва. Основният поминък на жителите му е селското стопанство.

В исторически план, селата са били обичайната форма на общност при народите, които практикували земеделие за самоизхранване, а също и за някои неземеделски общества. Във Великобритания, махалите и колибите са имали право да се наричат села, когато си построели църква. При повечето народи, градовете са били малко на брой и живеещите там са били малцинство.

Вижте също 
 Списък на селата в България
 Селски район

Бележки
Бекасови

Бекасовите (Scolopacidae) са семейство блатни птици с дълга и остра човка.

Те търсят безгръбначни животни в тинята, като ги ловят със своя клюн подобно на шевна машина.

Любовният сезон на бекасите е през март.

Класификация 
Семейство Бекасови
 Род Actitis
 Род Aphriza
 Род Arenaria
 Род Bartramia
 Род Calidris
 Род Coenocorypha
 Род Eurynorhynchus
 Род Gallinago
 Род Limicola – Блатобегачи
 Род Limnodromus
 Род Limosa – Крайбрежни бекаси
 Род Lymnocryptes – Малки бекасини
 Род Numenius
 Род Phalaropus – Листокраки
 Род Philomachus – Бойници
 Род Prosobonia
 Род Scolopax
 Род Tringa
 Род Tryngites – Ръждивогръди брегобегачи
 Род Xenus – Пепеляви брегобегачи
Агностицизъм

Aгностицизъм ( – „не, без“, и  – „знание“) е виждането, че съществуването или несъществуването на свръхестествени същества, в частност Бог, е нещо, което остава завинаги неизвестно и непознаваемо. Счита се, че термините агностицизъм и агностик са въведени от английския биолог и професор Томас Хъксли през 1869 г. в Лондон по време на основаването на Метафизичното общество. Понятието обаче съществува от дълго време и има различни определения в зависимост от сферата на употреба, но общо казано се използва, за да означи скептицизъм и съмнение по отношение на дадено твърдение. Във философски и теологичен смисъл съществуването на Бог, богове или божества е или неизвестно, или е поначало непознаваемо.

Видове агностицизъм 
 Агностичен атеизъм – схващането на тези, които не претендират, че познават съществуването на дадено божество, но и не вярват в такова съществуване.
 Агностичен теизъм – схващането на тези, които не претендират, че познават съществуването на дадено божество, но вярват (изцяло или частично) в неговото съществуване.
 Прагматичен агностицизъм
 Игностицизъм
 Силен агностицизъм (също наричан „твърд агностицизъм“, „затворен агностицизъм“, „стриктен агностицизъм“ или „абсолютен агностицизъм“) се отнася до схващането, че въпросът за съществуването или несъществуването на Господ или божества и естеството на крайната реалност е неизвестна поради нашата естествена невъзможност да докажем каквото и да е преживяване без използването на друго субективно преживяване. Силен агностик би казал „Аз не мога да знам дали Господ съществува или не, но ти също не знаеш“.

 Слаб агностицизъм (също наричан „мек агностицизъм“, „отворен агностицизъм“, „емпиричен агностицизъм“ или „темпорален агностицизъм“) – схващането, че съществуването или несъществуването на което и да е божество е неизвестно, но не е непременно неузнаваемо, затова човек трябва да се въздържа от заключение, докато/ако не се появи доказателство. Слаб агностик би казал: „Аз не знам дали някое божество съществува, или не, но може би някога, когато разполагаме с повече доказателства, ние може да открием нещо“.

Агностицизъм и атеизъм 

Атеист е човек, който не вярва в никоя религия или божество. Той може да е агностичен атеист („не вярвам, но няма как да знам, че Бог съществува“) или гностичен („знам, че Бог не съществува“).

Агностик е човек, който не твърди, че има или няма Бог или богове. Агностицизмът е философско течение, което твърди, че не знаем каква точно е истината за Бог, боговете и живота след смъртта.

Известни агностици 
 Блез Сандрар, Емил Дюркем, Томас Едисън, Чарлз Дарвин, Карл Сейгън, Мари Кюри, Емануел Кант, Бертран Ръсел, Стивън Джей Гулд, Алберт Айнщайн, Артър Конан Дойл, Уорън Бъфет, Бил Гейтс, Илон Мъск

Вижте също 
 Ирационализъм
 Скептицизъм
 Релативизъм

Източници 

 
Критика на религията
Секуларизъм
Езотеризъм

Езотеризъм (от гр. ἐσωτερικός „вътрешен“ или вътрешно познание) в най-общ смисъл е всяко учение, предназначено за определен кръг хора (т.е. забраняващо разкриването пред непосветени). Такова учение изучава тайно и предава на поколенията знание от всякакво естество, например за изворите на вярата. Докато знанието е по принцип философско или етическо и мистично, то може на теория да бъде разнородно. Езотеричните учения не се намират само на определено географско място, а по своята идейна същност представляват ядро на дадена духовна традиция.

Счита се, че езотеризма като вътрешно познание търсят хора, които търсят основата на ценностната си система в духовното развитие. Според тях това е познание, към което всеки трябва да подходи индивидуално, според степента на собственото си развитие. Според езотеризма всеки сам е отговорен за собствената си съдба, което може да го определи като силно себичен (индивидуалистичен).

Езотеризмът в различните му прояви: окултизъм, херметизъм, тайни общества, неоплатонизъм, гностицизъм, алхимия, християнска кабала, парапсихология, теософия, от много векове е отхвърлян от ортодоксалната Християнска Църква, тъй като, според както учи, той не представлява нищо друго, освен влизане във връзка и общуване със света на падналите ангели (бесовете), което от своя страна има пагубни последствия върху духовния живот на човека. Поради това предприема редица мерки, особено срещу магьосничеството. Въпреки тези мерки обаче, през средните векове той продължава да се развива успоредно с християнството и през последните 20 века се е проявявал в теологията (отсъстват примери), философията, (отсъстват примери) най-видимо, в литературата и в изкуството (отсъстват примери).

Езотеризъм и масова култура 
Повишеният интерес към тайните общества и езотеричните традиции, датиращ от края на XIX век, превръща езотеризма, поне на повърхностно ниво, в присъщ елемент на масовата култура.

Астрологията, геомансията, нумерологията, лечителството, екстрасензориката, магията или таро са примери за изконно езотерични елементи, които са намерили място на пазара и станали част от ежедневието на човека. Някои обществени групи, като научната общност и Църквата, наричат това явление „супермаркетът на Новата ера“, имайки предвид, че той се е превърнал в търговски продукт и мода сред широки слоеве от населението, използвайки чисто търговски методи за своето разпространение.

Езотеризмът е във всякакви продукти от рода на И-Чинг, обредни свещи, парфюми, благовония, в образи на Буда и дори на Христос, книги с молитви и мантри, мандали, вегетариански рецепти, гривни, аудиовизуални продукти с уроци за лечение и освобождение, хипнотични сеанси, всякакъв вид психотерапия, упражнения за разпознаване на кармата и т.нар. „минали животи“, духовни учители, духове-водачи, ангели и записване и изпълняване на техните послания и заповеди, всякакъв вид привличащи вниманието предмети и т.н.

Вижте също 
 Евангелие от Тома
 Евангелие от Юда
 Тайната доктрина

Външни препратки 
 Гностиците, из „Джобна енциклопедия на мистериите“ Милен Русков, liternet.bg
 Розенкройцерите, из „Джобна енциклопедия на мистериите“ Милен Русков, liternet.bg
Мистицизъм

Мистицизмът е схващане, според което познанието за Бог може да бъде придобито (само) чрез пряк личен опит.

Според него тази мистична връзка е осъществима за всеки човек, за което единственото изискване е „пречистване“ на сърцето, което в началото на човешкия живот е изпълнено с неприемливи чувства като невежество, смут, омраза, завист и т.н. За тази цел и за метода има обяснения в свещените книги.

Мистицизмът е понятие, което най-често се свързва с религията и окултизма.

Терминът „мистицизъм“ има древногръцки произход, произлиза от гръцката дума μυω, което означава „да се скрие“. В по-новите времена, започва да се свързва с „извънредни преживявания и състояния на ума“.

Бележки
Карандила

Карандила е местност в Стара планина, близо до град Сливен.

Местоположение 
Разположена е в природен парк „Сините камъни“ и е достъпна с въжена линия или с автомобил (33 км), има и туристически пътеки (най-популярна е „Хайдушката пътека“ – време за изкачване – около час).

Произход на името 
Предполага се, че през османското владичество в България, по време на чума, жителите на града са се изнасяли в местността, тъй като тя е сравнително изолирана и разполага с няколко извора. Поради нейното използване в „черни времена“ се е наложило името „Карандила“ (от турската дума „кара“ – черно).

Според други по-вероятно е произходът на името да е свързан с турската дума „кар“ (сняг). Втората част на името може да е от арабски или персийски произход и да означава планина или връх.

Пътническа въжена линия „Сливен – Карандила“ 
Изграденият през 1974 година лифт „Сливен – Карандила“ свързва град Сливен с местността „Карандила“. Лифтът е активен както през лятото, така и през зимата. Стопанисва се от „Пътнически превози“ ЕООД.

Лифтът е проектиран от българо-унгарско дружество „Интрансмаш“ – София.

Информация 
 Дължина по наклона – 1895 м;
 Превишение – 597 м; кота на долна станция – 390 м; кота на горна станция – 987 м;
 Превозоспособност във всяка посока – 270 души/час;
 Скорост – 1,6 м/сек;
 Времетраене на пътуването ~ 20 минути.

Изходи

От долна лифтена станция 
От информационен център на природния парк „Сините камъни“ – 10 мин.

От град Сливен – с градски автобус или пеша.

От горна лифтена станция 
От хижа „Карандила“ и хотел „Карандила“ – 30 мин.

ТВ кула (гледка към Сливен) – 10 мин.

Работно време 
Пътническа въжена линия /ПВЛ/ работи всеки ден от 8.30 часа до 16.00 часа, като качването в 15.30 часа е еднопосочно.

Работното време варира според сезона - през летния сезон ПВЛ работи до 18.00 часа с последно качване в 17:30 часа.

В понеделник ПВЛ работи от 12.00 до 16.00 часа, поради профилактика до обяд.

Статут 
Местността „Карандила“ е част от Природен парк „Сините камъни“, който включва още: Архангела, Бармук баир, Бостанлъка, Българка (връх), Гаговец, „Гунчов извор“, „Даула“, „Джендем дере“, „Долапите“, Драгиева чешма, Драгойка, Еньова булка, Змееви дупки, Ловджийска чешма, Калето, Манастирска река, „Кутелка“ (резерват), „Кушбунар“, Кушбунарска река, „Лесков рът“, Ломените, Меча дупка, „Моллова кория“, „Мочурите“, Новоселска река, Обсерваторията, Орлови дупки, Орта баир, Тефтера (лифт), „Предела“, Сипеите, „Черно камене“, Хайдушка пътека, „Халката“, „Харамията“.

Външни препратки 

 Сайт на Пътническо-въжена линия „Сливен-Карандила“ 

Курорти в България
100 национални туристически обекта
Икономика на Сливен
Адолф Адам

Адо̀лф Шарл Ада̀м () е френски композитор и критик.

Биография 
Той е роден на 24 юли 1803 година в Париж. Баща му Йохан Лудвиг Адам, познат във Франция под името Жан-Луи Адам, елзасец по произход, е композитор и професор по пиано. На 14-годишна възраст Адам постъпва в Парижката консерватория, а на 25 години написва операта „Пиер и Катерина“. Тя е поставена на сцената на Опера комик през 1829 година.

През следващите няколко години Адам пише над 10 опери, между които „Пощальонът от Лонжумо“ (1836), „Кралят на Ивто“ („Le Roi d'Yvetôt“, 1842) и „Розата на Перона“ („La Rose de Péronne“, 1840). През 1841 година пише балета „Жизел“. През 1848 година Адам е вече професор в Парижката консерватория. През последните години от своя живот написва едни от най-известните си произведения: оперите „Ако бях цар“ (1852), „Нюрнбергската кукла“ („La Poupée de Nuremberg“, 1852), „Фалстаф“ (1856) и балета „Корсар“ (1856).

Той създава над 50 оперни и балетни произведения.

Умира на 3 май 1856 година в Париж.

Бележки 

Френски композитори
Класически композитори
Оперни композитори
Балетни композитори
Композитори на Романтизма
Носители на ордена на Почетния легион
Родени в Париж
Починали в Париж
Погребани на Монмартър
Ойген д'Албер

Ойген д'Албер () е шотландско-германски композитор, диригент и пианист.

Биография 

Роден е на 10 април 1864 г. в Глазгоу, Шотландия, Обединено кралство Великобритания и Ирландия. На 16 години е вече известен пианист. Негови учители са Ернст Пауер и Ханс Рихтер, а по-късно и Ференц Лист.

Първата си опера „Рубинът“ написва през 1893 г. През следващите 10 години пише още 6 опери – сред тях е „Каин“. Най-голямата си слава като оперен композитор постига с операта „В долината“, която е написана през 1903 г. с либрето на Рудолф Лотар по драмата Terra baixa (1896) на писателя Àngel Guimerà от Каталония. Тя е представена за пръв път през същата година в Прага.

През 1907 г. става директор на Висшето училище по музика в Берлин, поради което има широко влияние върху музикалното образование в Германия. Заема също длъжността капелмайстор в Двора на Ваймар. Приема швейцарско гражданство през 1914 г.

Автор е на повече от 20 опери, сред които по-известни са „Мъртвите очи“, „Революционна сватба“, „Черната орхидея“ и „Голем“.

Има 11 деца от 6 брака. В процес на развод в Рига с последната си съпруга умира на 3 март 1932 г. Погребан е край езерото Лугано в Моркоте, кантон Тичино, на 10 км от гр. Лугано, Швейцария.

За него 
 Lederer, Josef-Horst. „Albert, Eugen d'“, В: Die Musik in Geschichte und Gegenwart (MGG), biographical part, vol. 1 (Kassel: Bärenreiter, 1999), cc. 336 – 339.
 Pangels, Charlotte. Eugen d'Albert: Wunderpianist und Komponist: eine Biographie (Zürich & Freiburg: Atlantis Musikbuch-Verlag, 1981), ISBN 3-7611-0595-9
 Raupp, Wilhelm. Eugen d'Albert. Ein Künstler- und Menschenschicksal (Leipzig: Koehler und Amelang, 1930).
 Sadie, Stanley (ed.). The New Grove Dictionary of Opera, 4 vols. (1992).
 Tyler, Luke. Eugen d'Albert (1864 – 1932) and His Piano Sonata, Op. 10: Its Use of Unifying Devices and Formal Structure (DA diss, Ball State University, 2014).

Източници 

Оперни композитори
Швейцарски композитори
Германски композитори
Композитори на Романтизма
Швейцарски диригенти
Германски диригенти
Швейцарски класически пианисти
Германски класически пианисти
Британски класически пианисти
Шотландски музиканти
Ректори на висши училища в Германия
Родени в Глазгоу
Починали в Рига
Търговия

Търговията е обмяната на стоки или услуги от търговец към купувач в замяна на платежно средство, като парични единици. Това най-често се извършва в търговски обекти като щандове, магазини, молове или дори онлайн (онлайн търговия). Обикновено под търговия се разбира размяна на стоки и услуги, която може да се осъществи между две (двустранна търговия) или повече (многостранна търговия) лица.

История 
При по-ранните форми на търговия има обмяна на стоки и услуги за други стоки и услуги, натурална размяна. В първоначалната си форма търговията е представлявала натурална размяна, при която се е осъществявал обмен на считани за равностойни, желани и от двете страни стоки. Откриването на парите изключително много опростява търговията и допринася за нейното развитие.

Международна търговия 

Международна търговия е обмяната на стоки и усулги между две или повече страни, при което тези стоки и услуги прекосяват националните граници. Когато става дума за услуги това е улеснено, благодарение на ползването на комуникационни средства като модерните сателити например, стоките обаче е необходимо да бъдат докарани и да се използват за това тирове, кораби и т.н.

Видове търговия 
 Вътрешна търговия
 Търговия на дребно
 Търговия на едро
 Външна търговия
 Международна търговия

Стопанска дейност 

В по-разширеното си значение терминът означава изобщо стопанска дейност, наричана днес също бизнес. В този обхват се използва предимно в сферата на търговското право.

Източници 
 Просперитет се постига чрез свободна търговия, а не протекционизъм
Карабина

Карабината () е огнестрелно оръжие, чиято цев и приклад са подобни на обикновената пушка или мускет, но обикновено карабината е по-късо и по-леко оръжие, но за сметка на това с по-малка ударна сила. Карабината първоначално е била създадена за нуждите на кавалерията, за които една пушка в пълен размер би била твърде тежка и неудобна за стрелба от кон. Карабините са били използвани и от второстепенни войници като например готвачи, техници и т.н., за които лекото оръжие е достатъчно и желателно. Много военни пушки са били произвеждани в два варианта: един в пълен размер и един като карабина. След Втората световна война щурмовата пушка (), която в основата си е смес от карабина и картечен пистолет, става стандартно оръжие за пехотата, а карабината като категория военни огнестрелни оръжия намира своето приложение в равнинна, планинска, градска среда или джунгла.

Днес терминът „карабина“ се използва за множество огнестрелни оръжия, които по същество варират от пистолет до пушка. Пистолетите с раменен приклад (), автоматите или по леки версии на щурмови пушки, например M4 или HK G36C както и пушки, предназначени за изстрелване на пистолетни патрони, могат да бъдат наименувани с това название.

Източници 

Огнестрелни оръжия
Лични оръжия
Покупателна способност

В икономиката покупателната способност се отнася до количеството стоки и услуги, които определено количество пари могат да купят.

Широко разпространеният метод за изчисляване на покупателната способност като обратното на нивото на цените посредством паричен индекс е противен на икономическата логика. Всеки индивид оценява субективно една парична единица спрямо благата, които той употребява. Напълно е възможно покупателната способност на парите за индивида А да спада, когато тя се покачва за индивида Б. Това просто означава, че паричните цени на различните блага, търсени от А и Б се променят в обратни посоки. А именно, паричните цени на благата, търсени от А, се покачват, а тези на благата, търсени от Б, спадат.

Единственото, което можем да твърдим с абсолютна сигурност, е, че покупателната способност на парите и паричните цени се променят обратно една на други. Това е разбираемо, тъй като по-високи парични цени означава че една парична единица е способна да купи по-малко блага.

Вижте също 
 Инфлация

Социоикономика
Орден на Свети Тома

Рицарите на Свети Тома са английски военен орден, основан от Питър от Роше, епископ на Уинчестър, около 1227 г. – по време на Третия кръстоносен поход. Според Папа Григорий IX, той е създаден благодарение на нехайството на съществуващите канони в Болницата на Св. Тома в Акра. Питър от Роше е бил епископ-воин, който дал своя принос за отбраната на Яфа и Сидон.

Тома
Тома
История на християнството в Англия
Сърбия и Черна гора

Държавен съюз Сърбия и Черна гора е бивша държава в централната част на Балканския полуостров, наследник на Съюзна република Югославия.

Представлява конфедеративна общност между републиките Сърбия и Черна гора. Съществува в периода 2003 – 2006 г.

История 
След образуването на Мала Югославия като федерация в рамките на Сърбия и Черна гора през 1992 г. , ООН и много отделни държави (особено САЩ) отказват да я признаят за правоприемник на СФРЮ, въпреки че са признати като отделни държави. Причината за това са югославските войни, които попречват на постигането на споразумение за федералната собственост и дългове, по-специално за националния дълг. Федерална република Югославия се присъединява към ООН през 2000 г. като нов член, а не като наследник на Югославия, основателка на ООН.

През 2002 г. Сърбия и Черна гора постигат ново споразумение за продължаване на сътрудничеството в рамките на конфедеративния съюз, което, наред с други промени, обещава край на използването на името „Югославия“. На 4 февруари 2003 г. федералният парламент провъзгласява създаването на нова конфедерална държава - Държавен съюз Сърбия и Черна гора.

Според резултатите от референдума за независимост на Черна гора на 21 май 2006 г. 55,5% от избирателите гласуват за излизането на държавата им от съюза. Поради това на 3 и 5 юни 2006 г. Черна гора и Сърбия съответно провъзгласяват независимост от Съюза, което означава прекратяване на съществуването на Държавното обединение на Сърбия и Черна гора. По-късно двете държави споделят общата собственост, армията и дипломацията на бившата конфедеративна държава. Въпреки това, на финалната групова фаза на Световното първенство по футбол 2006 по-късно същия месец, страните все още са представени от същия национален отбор на Сърбия и Черна гора, който преди това преминават квалификацията за шампионата.

Състав 

Сърбия и Черна гора се състои от 4 основни политически единици – 2 републики и 2 подчинени области:
 Сърбия (столица: Белград)
 Войводина – автономна област в Сърбия (столица: Нови Сад)
 Косово – област в Сърбия под управлението на ООН (столица: Прищина)
 Черна гора (столица: Подгорица)

Според Конституционната харта седалище на президента, парламента и правителството на Сърбия и Черна гора е Белград, а център на съдебната власт е Подгорица.

Природа

Стопанство 

Основни дялове в икономиката са промишлеността и селското стопанство. Най-плодороден земеделски край е Войводина.

Там се отглеждат жито, царевица и соя. В Шумадия е развито овощарството и лозарството. Животновъдството е развито в Рашка и Източна Сърбия. Хомолските планини са богати на медна руда. Северният дял на Банат е богат на нефт и земен газ.

Население

Култура

Други 
 Комуникации в Сърбия и Черна гора
 Транспорт в Сърбия и Черна гора
 Армия на Сърбия и Черна гора
 Външна политика на Сърбия и Черна гора

Външни препратки 
  Сърбия и Черна гора в BBC News.
  Проект Растко, уебсайт за Сръбската православна църква в Сърбия и Черна гора.
Патрис Лумумба

Патрис Лумумба е антиколониален водач и първият законно избран министър-председател на Демократична република Конго (тогава Република Конго-Леополдвил).

Той е роден на 2 юли 1925 г. в провинцията Касаи в Белгийско Конго. Учи в мисионерско училище и работи като журналист в Леополдвил (днешна Киншаса), също така е бил чиновник в една минна компания в Стенливил (днешен Кисангани).

В току-що станалата независима, но обхваната от хаос Република Конго, Съветският съюз и КГБ се намесват в полза на избрания министър-председател Патрис Лумумба. Антикомунизмът се превръща в значителна част от политиката на САЩ и ЦРУ предоставя оръжия и тайна подкрепа на прозападния Жозеф Касавубу и неговия подчинен Жозеф Мобуту. Междуособните борби приключват през 1960 г. когато Касавубу и Мобуту отстраняват Лумумба и превръщат страната (по-късно позната като Заир) в автокрация, която остава нестабилна дълго време след приключването на мандата на Айзенхауер. Мобуту убива Лумумба малко след отстраняването му от власт и мнозина считат, че ЦРУ (в лицето на тогавашния директор Алън Дълес и Сидни Готлиб – главен химик и специалист по отровите в ЦРУ) е подпомогнало Мобуту в планирането и изпълнението на убийството. След разсекретяване на редица файлове на ЦРУ се установява, че тогавашният президент на САЩ Айзенхауер дава нареждане на директора на ЦРУ да се ликвидира Лумумба.

Основен източник на това твърдение е разсекретено интервю (от август 2000 г.) с Робърт Джонсън – протоколчик на Съвета за Национална сигурност на САЩ по времето на президента Айзенхауер. Интервюто е официално оповестено след разследване на Сенатската комисия по разузнаване върху тайните операции на САЩ.

Лумумба е убит при неизвестни обстоятелства на 17 януари 1961 г.

Неговото име за периода 1961 – 1992 носи Руският университет за дружба на народите в Москва.

Жертви на политически убийства в ДР Конго
Политици от ДР Конго
Министър-председатели
Сикера

Сикера (Sicera) е ранносредновековна крепост в Сливенския балкан, от тракийски или римски произход.

Отбелязана е на картите от 4 – 5 век. Намирала се е точно на мястото на днешното село Ичера. Предполага се, че днешното село Ичера води началото си и името си именно от тази крепост Сикера.

Българските земи през Древността
Крепости в област Сливен
Община Сливен
В долината

„В долината“ () е опера в пролог и три действия на немския композитор Ойген д'Албер по либрето на Рудолф Лотар на основата на пиесата от 1896 година „Terra baixa“ от Анжел Гимера.

Д'Албер започва да пише през 1902 г., като използва теми и мотиви от испански народни песни, които му дава музиковедът Джузепе Бернини.

Завършва операта през юли, а първото изпълнение е на 15 ноември 1903 г. в Пражката опера под диригентството на Лео Блех. След премиерата авторът я преработва и за първи път се изпълнява на 6 януари 1905 в Магдебург. В България е поставена в София през 1928 г. от диригента Исай Добровен и режисьорите П. К. Стойчев и Х. Попов.

Действието се развива високо в Пиренеите и в долината на Каталония през последните години на XIX век. Либретото е написано от Рудолф Лотар – залегнал е сюжета на едноименната пиеса на Анхел Гимера.

Действащи лица 
 Себастиано – богат земевладелец /баритон/,
 Томазо – старейшина на селото /бас/,
 Моручо – слуга в мелницата /баритон/,
 Марта – /сопран/,
 Пепа – /сопран/,
 Антония – /сопран/,
 Розалия – /алт/,
 Нури – /сопран/,
 Педро и Нандо – /овчари-тенор/.

Източници 

Опери
Опера в Германия
Нико Попов

Нико Николов Попов е български общественик, първи кмет на Бургас.

Биография 
Нико Попов е роден на 12 октомври 1836 година в Бургас, тогава в Османската империя. Брат е на митрополит Симеон Варненски и Преславски, а негов син е видният историк Петър Ников. На 7 февруари 1878 година, ден след освобождението на града, встъпва в длъжността на кмет на първото градско общинско управление. Негов заместник е Панайот Русалиев, а секретари са Стоян Шивачев и Мавруди Стойчев. В периода 15 януари 1879 година и 29 август 1880 година е председател на Бургаска община. За време на управлението си активно подпомага местното население и руските войници за което е награден с бронзов медал от Сливенския губернатор. Нико Попов умира на 5 септември 1905 година във Варна.

Бележки 

 Първият кмет на Бургас - Нико Попов, morskivestnik.com

Попов, Нико
Кметове на Бургас
Родени в Бургас
Починали във Варна
Йоан Костадинов

Йоан Костадинов е български политик роден на 2 октомври 1947 г. в град Бургас. Женен е има две дъщери, син и три внучки. Завършва Техникум по строителство, архитектура и геодезия „Колю Фичето“ — гр. Бургас. След това следва в ЮФ на СУ „Св. Климент Охридски“ ВИИ „Карл Макс“ — София. Той е кмет на Бургас от 1995 г., избран като кандидат на Българската социалистическа партия. През 1999 г. е преизбран за такъв, този път като независим кандидат, като получава подкрепата на 61% от гласувалите. През 2003 г. е избран за трети мандат. На местните избори през октомври 2007 г. той остава трети и с това приключва кариерата му на кмет на гр. Бургас.

Български политици след 1989
Кметове на Бургас
Родени в Бургас
Кючуккайнарджийски мирен договор

Договорът от Кючук Кайнарджа е мирен договор от 21 юли 1774 г., сключен между Руската империя и Османската империя след Руско-турската война от 1768–1774 г.

Този договор е подписан в края на петата поредна Руско-турска война, предприета от султан Мустафа III срещу руската императрица Екатерина II. Споразумението е сключено в селото Кючук Кайнарджа, днес Кайнарджа, Североизточна България, в Добруджа, близо до Дунав и на югоизток от Силистра. За Османската империя подписа полага великият везир Мухсинзаде Мехмед паша, а за Руската империя – Пьотър Румянцев.

Договорът отстъпва Керч и няколко други черноморски пристанища на Кримския полуостров на Русия и обявява останалата част от Кримското ханство за независимо. Позволено е на руски търговски кораби да плават в турски води. Молдова и Влашко са възстановени под сюзеренната власт на султана, но Русия придобива правото си на намесване във Високата порта (съдът на султана) от името на тези две княжества. Освен това, Русия придобива определени права върху Представителството от името на гръцките православни поданици на султана.

В отделен договор (1775 г.) Турция отстъпва Буковина на Австрия. Договорът от Кючук Кайнарджа улеснява анексията на Крим от Русия (1783 г.) и лежи в основата на по-късните претенции на Русия като защитник на християните и християнството в Османската империя. Договорът е признак за надмощието на Русия над Турция и също така изостря силно Източния въпрос.

Бележки

Вижте също 
 Нишки договор

Мирни договори
Договори на Руската империя
История на Добруджа
Кримско ханство
Договори на Османската империя
Община Кайнарджа
Руско-турска война (1768 – 1774)
1774 година в Османската империя
Ако бях цар

„Ако бях цар“ () е името на опера от френския композитор Адолф Адам. Либретото е от Адолф д'Енери и Жак Брезил.

Действието се развива в Гоа през 1520 г., като в центъра на сюжета са патриотични рибари, които отблъскват нападението на португалците, действащи в сговор с изменник благородник, който се опитва да се ожени с измама за наследницата на престола.

Адам започва композирането на 28 май, репетициите започват на 15 юли, а партитурата е завършена на 31 юли. Премиерата се състои на 4 септември 1852 г. В България е поставена от Софийската народна опера през 1930 г. от Н. Д. Веков под диригентството на Тодор Хаджиев.

Действащи лица 
 Моцул – цар на Гоа (баритон);
 Принцеса Немея – негова племенница (сопран);
 Принц Кадор – братовчед на царя, министър (бас);
 Зефорис – рибар (тенор);
 Зелида – негова сестра (сопран);
 Пифеар – рибар (тенор);
 Зизел – бирник (бас);
 Атар – военен министър (тенор);
 Исалим – придворен лекар (баритон).

Източници 
Опери
Опера във Франция
Хъмфри Дейви

Сър Хъмфри Дейви () е английски химик. Става известен благодарение на заниманията си с физиологичното действие на някои газове, включително райския газ.

Биография 
Роден е на 17 декември 1778 г. в Пензанс, Великобритания. През 1801 г. той става професор в Кралската институция на Великобритания, както и член на Кралското общество, на което по-късно става председател.

През 1800 г., когато Алесандро Волта въвежда първата електрическа батерия, Дейви я използва, за да разложи соли по начин, днес известен като електролиза. С помощта на много последователни батерии, той успява да отдели калий и натрий от техните хидроксиди през 1807 г. и калция, стронция, бария и магнезия през 1808 г. Той също така показва, че кислородът не може да се получи от веществото, познато дотогава като оксисолна киселина, и доказва, че веществото е отделен химичен елемент, наречен от него хлор. Дейви проучва енергията, която била включена в процеса на разделяне на солите, като това днес се изучава от науката електрохимия.

През 1812 г. той е посветен в рицарство, изнася прощална лекция пред Кралската институция и се жени за заможна вдовица. След завръщането си от кратка почивка в Европа той изобретява миньорската лампа (известна още като руднична лампа), използвана и до днес в мините.

Неговият лаборант Майкъл Фарадей подобрява работите на Дейви и в крайна сметка става по-известен и влиятелен от него.

Умира на 29 май 1829 г. в Женева на 50-годишна възраст.

Библиография 
 
 
 
  (за рудничната лампа на Дейви)

Източници 

 Могилевский Б. Л. Гемфри Деви. Серия „Жизнь замечательных людей“ (Выпуск 112). — Журнально-газетное объединение, Москва, 1937, 168 с.
 Волков В. А., Вонский Е. В., Кузнецова Г. И. Выдающиеся химики мира. Москва: Высшая школа, 1991, 656 с.
 Дэви Хэмфри, сэр, баронет // Иностранные члены Российской академии наук. XVIII—XXI в.: Геология и горные науки. Москва: Наука, 2012, с. 74-77.

Английски химици
Английски изобретатели
Британска аристокрация
Членове на Британското кралско научно дружество
Членове на Кралската шведска академия на науките
Англичани в Швейцария
Починали в Женева
1778



Събития 
 Джеймс Кук открива Хавайските острови

Родени 
 Джоузеф Ланкастър, английски учител
 9 (20) септември – Фадей Белингсхаузен, руски мореплавател и откривател
 4 февруари – Огюстен Пирам дьо Кандол, швейцарски ботаник
 25 февруари – Хосе де Сан Мартин, Южноамерикански генерал, революционер и държавник
 23 август – Хьоне Вронски, полски философ и математик
 9 септември – Клеменс Брентано, немски поет
 14 ноември – Йохан Непомук Хумел, именит музикант от епоха на преход
 17 декември – сър Хъмфри Дейви, английски химик
 19 декември – Мари Терез Шарлот, френска принцеса

Починали 
 10 януари – Карл Линей, шведски ботаник, създател на съвременната биологическа таксономия
 11 май – Уилям Пит-старши, британски политик
 30 май – Волтер, френски писател и философ
 2 юли – Жан-Жак Русо, френски философ
 9 ноември – Джовани Пиранези, италиански художник и архитект
Карл Циглер

Карл Валдемар Циглер () е немски химик органик, носител на Нобелова награда за химия през 1963 година заедно с Джулио Ната заради работата си с високи полимери.

Биография 
Роден е на 26 ноември в малкото градче Хелса, близо до Касел, Германия. Следва в Марбургския университет. Работи върху полимеризацията на олефини (бутадиен, етилен, полиетилен), органометални съединения, анса съединения.

Умира на 12 август 1973 година в Мюлхайм ан дер Рур, Германия.

За него 
 Günther Wilke, Das Portrait: Karl Ziegler 70 Jahre. In: Chemie in unserer Zeit. 2, 1968, S. 194–200, .
 Kurt Unbehau, Die Ehrenbürger der Stadt Mülheim an der Ruhr. Mülheim an der Ruhr, 1974, S. 80–84.
 Heinz Martin, Polymere & Patente – Karl Ziegler, das Team, 1953–1998. Wiley-VCH, Weinheim 2001, ISBN 978-3-527-30498-1.
 Matthias W. Haenel, Historische Stätten der Chemie: Karl Ziegler. Max-Planck-Institut für Kohlenforschung, Mülheim 2009. PDF; 3,1 MB.
 Manfred Rasch, Karl Ziegler – Chemie-Nobelpreisträger, Institutsdirektor und Wissenschaftsmanager. In: Horst A. Wessel (Hrsg.): Mülheimer Unternehmer und Pioniere im 19. und 20. Jahrhundert. Klartext Verlag, Essen 2012, S. 328–337.

Източници

Външни препратки 
  Биография на Карл Циглер при nobel.se

Германски химици
Носители на Нобелова награда за химия
Германски нобелови лауреати
Франкфуртски университет
Хайделбергски университет
Чуждестранни членове на Британското кралско научно дружество
Почетни доктори в Германия
Почетни граждани в Германия
Родени в Касел
Починали в Северен Рейн-Вестфалия
Фалстаф (Джузепе Верди)

„Фалстаф“ е опера, композирана от италианския композитор Джузепе Верди.

Действащи лица 
 Сър Джон Фалстаф – /баритон/,
 Форд – /баритон/,
 Алиса – негова жена /сопран/
 Нанета (Енхен) – тяхна дъщеря /сопран/,
 Фентон – /тенор/,
 Доктор Каюс – /тенор/,
 Бардолф и Пистол – прислужници на Фалстаф /тенор и бас/,
 Мисис Мег Пейдж – /мецосопран/,
 Мисис Квикли – /мецосопран/,
 Робин – паж на Форд.

Действие 
Дейстието се развива в Уиндзор, Англия, по време на царуването на Хенри IV в началото XV век.

История около операта 
През 1890 г. Верди се запознава с либретото на Ариго Бойто „Фалстаф“ по сюжет на Шекспировата комедия „Веселите уиндзорки“. Премиерата е на 9 февруари 1893 г. в миланския театър „Ла Скала“.
Това преставление става едно импровизирано честване на 80-годишния творец.

Външни препратки 

Опери на Джузепе Верди
1774



Събития 
 Джозеф Кристли открива кислорода.
 21 юли – Подписан е Кючуккайнарджийският договор, с който се прекратява Руско-турската война от 1768 – 1774 г.

Родени 
 Лазар Български, български светец
 25 март – Франсоа Мари Доден, френски зоолог
 21 април – Жан-Батист Био, френски физик
 20 юли – Огюст Мармон, френски маршал
 5 септември – Каспар Давид Фридрих, немски художник

Починали 
 30 март – Каролина фон Пфалц-Цвайбрюкен, ландграфиня на Хесен-Дармщат
 8 май – Хенри Бейкър, английски естестволог (р. 1698)
 16 декември – Франсоа Кене, френски икономист, физиократ
Windows 98

Windows 98 (първоначално с кодово име Memphis) е графична операционна система, издадена на 25 юни, 1998 г. от Microsoft.

Първо издание, 1998 
Тази нова операционна система всъщност първоначално е подобрен Windows 95 и, както предхождащата я версия, е хибриден 16-битов/32-битов продукт. Windows 98 има подобрена поддръжка на AGP и функционалност за USB-драйвъри. Други функции са възможността за използване на няколко монитора и WebTV. Internet Explorer е още по-вграден в кода на Windows, а дори и в графичния потребителски интерфейс (тази промяна е наречена Active Desktop, буквално 'активно бюро').

Windows 98 е по-голям и по-бавен от Windows 95, а първият издаден вариант има множество проблеми със съвместимостта и стабилността. Въпреки че системата се продава добре, компютърните професионалисти се опасяват, че тя е само по добра на външен вид.

Второ издание, 1999 
Windows 98 SE (SE означава Second Edition, от английски: „второ издание“) е издаден на 10 юни 1999 г. Той включва значителен брой подобрения на оригинала, особено поправката на много малки проблеми и замяната на Internet Explorer 4 с подобрения Internet Explorer 5. Освен това са добавени и Netmeeting 3, елементарна подялба на интернет връзка и поддръжка на DVD-ROM.

Windows 98 е критикуван за това, че не е достатъчно новаторски. Въпреки това той става много успешен продукт. Второто издание е критикувано за това, че не е безплатен ъпгрейд за потребителите, купили първото издание.

Windows 98 е последван от Windows Me, а той от Windows XP Home Edition.

Windows 99 
Смята се че Windows 99 е първоначално замислен, но на пазара вместо него се е появил 98 SE. Windows 99 има подобни подобрения и поправки както Windows 98 SE. На практика двете операционни системи са еднакви.

Поддръжка 
През 2003 г. и в началото на 2004 г. възникват спорове, тъй като Microsoft планират да прекратят „разширената поддръжка“ за Windows 98 на 16 януари 2004 г. Все пак, поради голямата популярност на операционната система (27% от прегледите на страници в търсачката Google са от Windows 98 през октомври-ноември 2003 г.), Microsoft решават да удължат периода на поддръжка до 30 юни 2006 г. На тази дата приключва и поддръжката за Windows Me, въпреки че първоначалният срок беше 31 декември 2004 г.

Вижте също 
 Син екран на смъртта

Външни препратки 
 Официален сайт към Microsoft
 Windows Update
 Windows 98/98SE UpgradePack

Microsoft Windows