Галиче

Га̀личе е село в северозападна България. То се намира в община Бяла Слатина, област Враца.

География 
Селото се намира в Дунавската равнина, в котловината от двете страни на река Скът. Разстоянието до общинския център град Бяла Слатина е 14 км, а до областния център град Враца е 55 км. Граничи със селата: на запад – Липница (7 км), на север – Крушовица и Селановци, на изток – Бърдарски Геран и Кнежа, и на юг – Търнава (7 км) и Алтимир.

История 
Районът на Галиче е обитаван още в праисторическо време от човешки общества. В различни местности около селото са намерени следи от селища от ранната и от късната медно-каменна епоха, както селище и некропол от ранния период на бронзовата епоха.

Изключително богати културни паметници са оставили траките в района на Галиче. Установени са девет тракийски селища, обитавани от тракийски общества през различни исторически епохи. Открити са и близо 40 тракийски надгробни могили, които допълнително свидетелстват, че районът на Галиче е бил голям тракийски център преди римската инвазия.

През 1918 г. в местността Гложеца (Чуката) Цанка Нешкова намира случайно изровени от пороя 24 кръгли сребърни апликации с позлата. 10 от тях тя раздава на свои близки, които впоследствие ги продали. Останалите 14 броя са изпратени от кмета в Археологическия музей в София, но за съжаление от там не пратили екип да посети на място находището.

По римско време селото е било кръстопът между: единият път е минавал от с. Гиген (Улпия Ескус – римски град, създаден по времето на император Траян през 106 г.), през Галиче (местностите „Сънтина бабка“ и „Тево дърво“) и продължавал през Бяла Слатина за Червен Бряг (тогавашен римски център), а другият път, минаващ през селото, е идвал от Лом и е минавал през местностите „Прапора“ и „Червената урва“, към Бяла Слатина и Червен бряг. Въпросните пътища са съпроводени на интервали с могили, запазени до наши дни, най-вероятно някогашни ориентири.

Днешното село Галиче е разположено върху развалините на две последователни по време средновековни български селища – едното от времето на Първото българско царство, а другото от Второто българско царство.

Писмени сведения, за населеното място Галиче, се появяват в турски документи от началото на XV век, от което следва, че селищата от Първото и Второто български царства са заварени от османските завоеватели в края на XIV в. През периода на османската власт в България, за селото е останало като предание, че турчин в селото не е замръквал или ако е, то на сутринта от селото излизал само конят му.

Религии 

Християни – Църковен храм „Св. Тройца“, намиращ се в центъра на селото, с енорийски протойерей Галин Каменов. Храмът е построен през 1892 г. със съпричастността на цялото село. Но още пре 1858г. в с. Галиче е ръкоположен за свещеник Георги Петков Крашигорски, който върху празен лист в едно евангелие записал собственоръчно следното: „Село Галиче, енорийски свещенник Георги Петковъ рукоположенъ на 1858 годинъ 17 майа хиляда и осамстотинъ и петдеся и осма годинъ“ и по-надолу „Това Евангелие купи го Влчо Цековъ 1879, 19 августъ за гроша 115. Подписахъ аз свещенникъ Георги Петковъ Крашигорски“. От 2011 г. в храма, всяка неделя и в празнични дни, се отслужва света литургия.
Мюсюлмани – Джамия от 2000 г., разположена в ромския квартал.

От 26.05.2003 г. е регистрирана Християнска евангелска/протестантска/домашна църква с около 30 членове.

Културни и природни забележителности 

 Паметник на героите, загинали във войните за освобождение на България.
 В околностите на с. Галиче, през 1918 г. е открито сребърно тракийско съкровище, състоящо се от 14 сребърни фалери, с изображения на жена, конник и розети. Изкусно изработено и позлатено. Съкровището датира от II–I век пр.н.е., малка част от което било видяно във Виена през 1970 г. в музей. Също така в околностите на селото има много могили и тракийски гробници. Някои от тях са: „Батова могила“, „Ценкова могила“, „Разкопана могила“. И трите се намират в най-високите точки в околията. Също така интересни забележителности са местностите: „Червената урва“, „Дулеца“, „Пищова падина“, „Меча дупка“, „Тево дърво“, „Обретен“.
 Има пет действащи чешми с изворна вода:чешмата в парка, в центърът на селото; „Пишурата“; „Пиката“; „Стублата“ и чешмата в областта „Манастира“, която от предания се знае, че в околностите ѝ е имало манастир по времето на османската власт, водата от чийто извор се е смятала за лековита в древността
 Дървото „Данфоров горун“, намиращо се в землището „Прапора“, носещо името на момък от селото Данфор по времето на османската власт. 
 През 2023 г. е извършен цялостен ремонт на площта около паметника на геройте и църквата, заслуга за което има кметът Страхил Стоянов със сътрудничеството на община Бяла Слатина, което допринася за промяна цялостния облик на площада и централната част на селото.
 През 2023 г. е извършен и цялостен ремонт на една от старите изворни чешми „Пишурата“, осъществен от сдружение „Роден двор“.

Образование 

 Средно училище СУ „Христо Ботев“, „основите“ на което са поставени през далечната 1937 г., като наследява още по-старото училище, построено през 1847 г., в което през 1857 г. бащата на революционера Лукан Галишки, довежда от Враца учителя поп Ангелаки. След Овобождението – 1878 г., ентусиазмът на галичани е толкова голям, че те събарят построеното през 1847 г. училище и построяват ново с четири класни стаи и учителска стая. През 1919 г. е направена пристройка и е открита Галишката народна прогимназия. За начало на образователно дело в с. Галиче обаче може да се говори още от 1835 г., когато поп Симеон, ученик на Софроний Врачански, събира пет – шест момчета и открива първото училище в селото. В началото той обучава учениците в дома си, но по-късно за класна стая е приспособена землянка. Делото на поп Симеон продължават учителите Сава Данов и Георги Петков Крашигорски, който идва от с. Долна Кремена през 1854 г. и учителствува в Галиче до Кримската война, по времето на която училището е закрито. През 1858 г. Крашигорски е ръкоположен за свещеник в с. Галиче под името поп Гешо. Този „благ учител“, както го наричали, през 1851 г. открива училището в с. Липница, но преди това учителства и в с. Борован. През 1871 г. в Галиче се установява учителят Петър П. Пъргов от гр. Лясковец, който въвежда светско обучение, а неговият брат Димитър П. Пъргов учителства по същото време в Бяла Слатина.
 Детска градина

Редовни събития 
 Всяка година през втора събота и неделя от месец юни се провежда селски събор
 Всеки вторник се провежда стоков пазар на центъра на селото
 Всяка година през месец май се провежда фолклорният фестивал „Данфорови ритми“ 
 Фолклорен фестивал „На мегдана край чешмата“

Други 
На селото е кръстено скално образувание на нос Сомовит на източния бряг на остров Робърт от групата на южните Шетландски острови, Антарктида.

Личности 
 Георги Савов – революционер от ВМОРО, четник на Лука Иванов
 Цоньо Василев Неделкин – поет
 Лукан Игнатов Тодоров – станал известен като Лукан Галишки (1845 – 1876 г.). Отявлен съратник в освободителния период. Изпълнява „етапно куриерство“ от Влашко през Оряхово за Враца. Предание гласи, че бил страшилище за турския войник. Също така в дома на Лукан Галишки е пренощувал Васил Левски. По-късно той бил заловен и вкаран в затвора в гр. Русе, където и умира. Говори се, че бил отровен от турски готвач и че бил погребан след това от баба Тонка.
 Георги Петков Кръшигорски – роден в с. Горна Кремена, дошъл в с. Галиче за учител през 1854 г., през 1858 г. е ръкоположен за свещеник в селото
 Тодор Симеонов Тупанкьов – четник в четата на Хаджи Димитър и Стефан Караджа през 1868 г.

Бележки 

Села в област Враца
Населени места в община Бяла Слатина