alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Бистроглед

Бистроглѐд е село в Южна България, община Ардино, област Кърджали.

География 

Село Бистроглед се намира в източната част на Западните Родопи, на 5 – 10 km западно от границата им с Източните Родопи.

Селото отстои на около километър южно от град Ардино.

История 
Селото – тогава с име Мехмед кьой – е в България от 1912 г. Преименувано е на Бистроглед с министерска заповед № 3775, обнародвана на 7 декември 1934 г.

Религии 
Изповядваната религия в село Бистроглед е ислям.

Обществени институции 
Село Бистроглед към 2020 г. е център на кметство Бистроглед.

Източници и бележки

Външни препратки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Ардино
Бял извор

Името Бял извор носят две български села:

 Бял извор, област Кърджали
 Бял извор, област Стара Загора
Байчево

Ба̀йчево е закрито село в община Ардино, област Кърджали.

История 
Селото е създадено на 14 април 1981 г. след като се отделя от село Падина. От 1 август 2000 г. е закрито при присъединяване към село Падина.

Население

Източници 

Исторически села в област Кърджали
Община Ардино
Богатино

Бога̀тино е село в Южна България, община Ардино, област Кърджали.

География 

Село Богатино се намира в най-източната част на Западните Родопи, на 4 – 5 км западно от границата им  с Източните Родопи, на около 16 km западно от центъра на град Кърджали и 7 km североизточно от град Ардино.

Селото е застроено на около километър дължина по ориентираното в направление североизток – югозапад възвишение между реките с местни наименования Чаидере от северозапад и Дермендереси от югоизток. Близо до североизточния край на селото на Дермендереси има малък язовир с площ около 0,5 ha (поземлен имот с кадастрален идентификатор 07925.12.504, данни към 1 юни 2023). На запад от Богатино през около километър разстояние, по съседни успоредни възвишения, са разположени селата Млечино и Искра. На югоизток се намира село Хромица, по пътя през което Богатино се свързва със село Кобиляне, а от него по третокласния републикански път III-865 на запад – с общинския център Ардино и на изток – с областния център Кърджали.

Надморската височина при джамията в село Богатино е около 648 m.

История 
Село Богатино е създадено при отделяне от село Млечино през 1986 г. на дотогавашната махала Богатино (Чорбаджилар).

Във фондовете на Държавния архив Кърджали, списък на фондове от масив „С“, фонд 1196, се съхраняват документи на/за Начално училище „Никола Йонков Вапцаров“ – с. Богатино, Кърджалийско от периода 1979 – 1997 г. (Промени в наименованието на фондообразувателя – Начално училище „Никола Йонков Вапцаров“ – с. Богатино, Кърджалийско (1944 – 1997)).

Религии 
Изповядваната религия в село Богатино е ислям.

Обществени институции 
Село Богатино към 2020 г. е център на кметство Богатино.

Молитвеният дом в селото е джамия.

В село Богатино към 2017 г. има действащо читалище „Нова светлина – 1950 г.“;

Източници и бележки

Външни препратки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Ардино
Голобрад

Голобра̀д е село в Южна България, община Ардино, област Кърджали.

География 

Село Голобрад се намира в най-източната част на Западните Родопи, прилежащо към границата им с Източните Родопи, на около 11 km западно от центъра на град Кърджали, 11 km североизточно от град Ардино и 2 km югозападно от западната част на язовир Кърджали.

Селото е разположено по полегатия източен склон на ориентирано в направление север – юг неголямо продълговато възвишение с надморска височина на билото около 600 m. В по-ниската източна част на склона се намира джамията, при която височината е около 520 m. Приблизително в средата на склона има изкуствено водохранилище с площ около 0,3 – 0,4 ha.

История 
Селото – тогава с име Кюсе Хасанлар – е в България от 1912 г. Преименувано е на Голобрад с министерска заповед № 3775, обнародвана на 7 декември 1934 г.

Към 31 декември 1934 г. село Голобрад се състои от махалите Вражалци (Джинджилер), Червенец (Казал махле), Чучер (Деде оглар) и Шевица (Каръмджилар).

Религии 
Изповядваната в село Голобрад религия е ислям.

Обществени институции 
Село Голобрад към 2020 г. е център на кметство Голобрад.

Молитвеният дом в село Голобрад е джамия.

Културни и природни забележителности 
На около километър северозападно от центъра на село Голобрад се намират останките на тракийската крепост Кюсе Хасанлартепеси, построена на едноименния връх.

Източници и бележки

Външни препратки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Ардино
Горно Прахово

Го̀рно Пра̀хово е село в Южна България, община Ардино, област Кърджали.

География 

Село Горно Прахово се намира в източната част на Западните Родопи, на 6 – 7 km западно от границата им с Източните Родопи и около 6 km северно от град Ардино. Застроено е по билата и склоновете на разклонено възвишение. Надморската височина на улицата над джамията е около 814 m.

История 
Селото – тогава с име Тоз-баля – е в България от 1912 г. Преименувано е на Горно Прахово с министерска заповед № 3775, обнародвана на 7 декември 1934 г.

Към 31 декември 1934 г. към село Горно Прахово спадат махалите Баковци (Кючук халар), Башево (Бююк халар) и Третак (Юченджик).

Във фондовете на Държавния архив Кърджали се съхраняват документи от съответни периоди на/за:
 Народно читалище „Ъшък“ – с. Горно Прахово, Кърджалийско; фонд 540; 1956 – 1975; Промени в наименованието на фондообразувателя:
– Народно читалище „Ъшък“ – с. Горно Прахово, Кърджалийско (1955 – 1969);
– Народно читалище „Лъч“ – с. Горно Прахово, Кърджалийско (1969–);
 Народно основно училище „Димитър Благоев“ – с. Горно Прахово, Кърджалийско; фонд 868; 1950 – 1997; Промени в наименованието на фондообразувателя:
– Народно основно турско педагогическо училище „Мустафа Супхи“ – с. Горно Прахово, Кърджалийско (1944 – 1968);
– Народно основно училище „Димитър Благоев“ – с. Горно Прахово, Кърджалийско (1968 – 1992);
– Основно училище „Св. Св. Кирил и Методий“ – с. Горно Прахово, Кърджалийско (1992–).

Религии 
Изповядваната в село Горно Прахово религия е ислям.

Обществени институции 
Село Горно Прахово към 2020 г. е център на кметство Горно Прахово..

В селото към 2020 г. има:
 общинско основно училище „Св. св. Кирил и Методий“, основано през 1925 г.
 действащо читалище „Лъч – 1955 г.“;
 джамия.

Културни и природни забележителности 
Североизточно от Горно Прахово, край пътя към село Долно Прахово е построен и действа Джамийски комплекс, който се състои от джамия, медресе, каменна чешма с дарителски надпис и тюрбе (гробница) . Ограден е с каменен зид. Комплексът е опожарен през 1912 – 1913 г. и възстановен през 1923 г. След 1944 г. районът е занемарен. През 1991 – 1992 г. джамията и учебните сгради са ремонтирани и редовните молитви – възстановени.

Личности 
 Мюмин Йълмаз (интелектуалец, известен адвокат), роден в Горно Прахово;
 Рамадан Емрулов (състезател по борба), роден в Горно Прахово;
 Айнур Юмер Юсеин (състезател по борба), роден в Горно Прахово.

Кухня 
Традиционното ястие в района е капама.

Източници 

Села в област Кърджали
Населени места в община Ардино
Гърбище

Гъ̀рбище е село в Южна България, община Ардино, област Кърджали.

География 

Село Гърбище се намира в най-източната част на Западните Родопи, на 5 – 10 km западно от границата им с Източните Родопи. Разположено е по дългата плавна седловина на бѝло с направление север – юг и може би на тази релефна форма на „гърба на планината“ се дължи името Гърбище. Надморската височина при джамията в южния край на селото е около 910 m.

На около 4 km южно от Гърбище, отвъд долината на Джебелска река, се намира връх Алада, а на около 4 km на изток-югоизток – село Мак.

История 
Селото – тогава с име Сърт кьой – е в България от 1912 г. Преименувано е на Гърбище с министерска заповед № 3775, обнародвана на 7 декември 1934 г.

Към 31 декември 1934 г. село Гърбище се е състояло от махалите Зимище (Къшлалък махле), Медя (Ходжа махле), Мушково (Делихълар махле), Обядник (Ракъм махле), Поклек (Мехмед Ходжалар махле), Почивало (Рам махле) и Руище (Юрен махле).

Във фондовете на Държавния архив Кърджали се съхраняват документи на/за Народно основно училище – с. Гърбище, Кърджалийско от периода 1949 – 2002 г. при следните промени в наименованието на фондообразувателя:
 Начално училище – с. Гърбище, Кърджалийско (1944 – 1951);
 Народно основно училище – с. Гърбище, Кърджалийско (1951 – 1970);
 Основно училище „Вела Пеева“ – с. Гърбище, Кърджалийско (1970 – 2000);
 Основно училище „Йордан Йовков“ – с. Гърбище, Кърджалийско (2000 – 2002).

Религии 
Изповядваната в село Гърбище религия е ислям.

Обществени институции 
Село Гърбище към 2020 г. е център на кметство Гърбище, което обхваща селата Гърбище и Мак.

Молитвеният дом в село Гърбище е джамия.

Културни и природни забележителности 
Северно от Гърбище се намира на около 2 km тракийската крепост „Калето“, а на около 2,5 km – тракийското светилище „Орловите скали“.

Редовни събития 
Всяка година напролет на връх Аладà се извършва молебен ритуал.

Кухня 
Автентичен специалитет от стъргани картофи и кромид лук. Ястието се нарича Газма.

Бележки

Външни препратки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Ардино
Главник

Главнѝк е село в Южна България, община Ардино, област Кърджали.

Селото е създадено чрез отделяне от село Жълтуша през 1986 г. на съставната му махала Главник (Хасан башлар).

География 

Село Главник се намира в източната част на Западните Родопи, на 15 – 20 km западно от границата им с Източните Родопи. Разположено е на 400 –500 m югоизточно от село Жълтуша и е застроено по северните разклонения на невисок хълм. Надморските височини са в интервала 630 – 670 m.

Пътят за село Главник е ляво, западно отклонение от третокласния път между селата Падина и Бял извор, водещо и към селата Жълтуша, Еньовче и Оградна.

Религии 
Религията, изповядвана в селото, е ислям.

Кухня 
Традиционни ястия са пататник, колаци, мекици, качамак и други.

Източници и бележки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Ардино
Дойранци

Името Дойранци носят две български села:

 Дойранци (Област Кърджали)
 Дойранци (Област Шумен)
Долно Прахово

До̀лно Пра̀хово е село в Южна България, община Ардино, област Кърджали.

География 

Село Долно Прахово се намира в източната част на Западните Родопи, на 4 – 5 km западно от границата им с Източните Родопи, на около 17 km западно от град Кърджали и 8 km север-североизточно от град Ардино. Застроено е по планински склон с преобладаващ наклон на изток-югоизток. Надморската височина при сградата на кметството е около 730 m.

Съседни на село Долно Прахово и отстоящи от него на по един-два километра са селата Горно Прахово на югозапад, Башево на северозапад, Чернигово на север, Дедино на североизток и Левци на югоизток. Югоизточно от селото се намира върхът „Осман тепеси“.

История 
Селото – тогава с име Тоз-езир – е в България от 1912 г. Преименувано е на Долно Прахово с министерска заповед № 3225, обнародвана на 21 септември 1934 г.

Към 31 декември 1934 г. село Долно Прахово се е състояло от махалите Бодилци (Ахматлар), Дядина (Деделер), Любичево (Абиболар), Марген (Хашалар), Мириовец (Мустафаджик), Ръжници (Хамзалар), Търне (Чираклар), Чернигово (Кара Мустафолар) и Шума (Шерифолар).

През 1968 г. от село Долно Прахово се отделя село Чернигово, а през 1986 г. – и село Дедино

Тук се намира древният род фандили.

Във фондовете на Държавния архив Кърджали се съхраняват документи от съответни периоди на/за Народно основно училище – с. Долно Прахово, Кърджалийско; фонд 626; 1951 – 2002; Промени в наименованието на фондообразувателя:
 Народно основно училище – с. Долно Прахово, Кърджалийско (1948 – 1985);
 Основно училище „В. Левски“ – с. Долно Прахово, Кърджалийско.

Религии 
Жителите на с. Долно Прахово изповядват исляма.

Обществени институции 
Село Долно Прахово към 2020 г. е център на кметство Долно Прахово.

В селото има действащо към 2017 г. читалище „Никола Йонков Вапцаров – 1957 г.“ и джамия.

Източници и бележки

Външни препратки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Ардино
Дядовци

Дя̀довци е село в Южна България, община Ардино, област Кърджали.

География 

Село Дядовци се намира в източната част на Западните Родопи, на около 10 км западно от границата им с Източните Родопи, на около 21 km западно от центъра на град Кърджали и 4 km северно от град Ардино. До селото води път от град Ардино.

История 
Селото – тогава с име Деделер – е в България от 1912 г. Преименувано е на Дядовци с министерска заповед № 3775, обнародвана на 7 декември 1934 г.

Към 31 декември 1934 г. към село Дядовци спадат махалите Аша махле, Гегелер, Вила (Мюнзилер махле), Исламлар, Красава (Донаджилар махле), Терзилер, Хаджи Куралъ и Хатиплер. 

Във фондовете на Държавния архив Кърджали се съхраняват документи от съответни периоди на/за:
 Списък на фондове от масив „K“:
– Частно турско училище – с. Дядовци (Деделер), Кърджалийско; фонд 75K; 1930 – 1933; Промени в наименованието на фондообразувателя:
> Частно турско училище – с. Деделер, Кърджалийско (1930 – 1934);
> Частно турско училище – с. Дядовци, Кърджалийско (1934 – 1944);
 Списък на фондове от масив „С“:
– Групов фонд на детски градини от община Ардино – села Дядовци, Търносливка и Чубрика; фонд 1349; 1976 – 1985; Промени в наименованието на фондообразувателя:
> Групов фонд на детски градини от Община Ардино – села Дядовци, Търносливка и Чубрика (1975–).

Религии 
Религията, изповядвана в селото, е ислям.

Обществени институции 
Село Дядовци към 2020 г. е център на кметство Дядовци.

В селото към 2020 г. има джамия.

Културни и природни забележителности 
На около километър северозападно от село Дядовци се намира Дяволският мост на река Арда, до който продължава пътят от град Ардино.

Източници и бележки

Външни препратки 
 zvezdichka.blog.bg, село Дядовци, Дяволският мост

Села в област Кърджали
Населени места в община Ардино
Дедино

Дѐдино е село в Южна България, община Ардино, област Кърджали.

География 

Село Дедино се намира в най-източната част на Западните Родопи, на 3 – 4 км западно от границата им  с Източните Родопи. Надморската височина при входната пътна табела откъм село Долно Прахово е около 703 м.

История 
Село Дедино е създадено при отделяне от село Долно Прахово през 1986 г.

Религии 
Изповядваната религия в село Дедино е ислям.

Обществени институции 
Село Дедино е център на кметство Дедино.

Бележки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Ардино
Еньовче (село)

Ѐньовче е село в Южна България, община Ардино, област Кърджали.

География 

Село Еньовче се намира в източната част на Западните Родопи, на 15 – 20 km западно от границата им с Източните Родопи, на около 31 km запад-югозападно от град Кърджали, 11 km югозападно от град Ардино и 7 – 8 km север-северозападно от град Неделино. Разположено е на планински склон, предимно откъм лявата, северозападната страна на общинския път от село Оградна към село Жълтуша. Надморската височина при джамията в селото е около 710 m.

Югозападно край селото минава границата между областите Кърджали и Смолян.

През 1953 г. край Еньовче е открито оловно-цинково находище, но с много ниско метално съдържание, налагащо обогатяване на рудата.

История 
Село Еньовче е създадено чрез отделяне от село Жълтуша през 1968 г. на съставната му махала Енювче (Гергир дере).

Откритото оловно-цинково находище става определящо за социално-икономическото развитие на селото. Пет години след началото на експлоатацията на находището, рудник „Еньовче“ достига пълната си проектна мощност и дава 104763 тона руда годишно. За това време в селото са построени машинна работилница, компресорно отделение, жилищни блокове и Дом на културата с концертна зала и библиотека, както и открит плувен басейн.

В „златните години“ на рудника – от 1959 до 1988 г., са изкопани 3,7 млн. тона руда. Под земята са работели около 200 души, а общо служителите са наброявали към 500. Повече от половината жители на Еньовче са се трудели в рудника, а в извънработно време са работели по отглеждането на ориенталски тютюн. Освен тях, пристигнали са хора от цялата страна, привлечени както от високите заплати на миньорите, така и от обстоятелството, че всички заселници са ползвали придобивките по ПМС № 22 от 10 май 1982 г.. Жилищните блокове са били построени за придошлите хора.

След промените, последвали Десетоноемврийския пленум на ЦК на БКП от 1989 г., рудник „Еньовче“ е ликвидиран. Години след това се случва изоставени дълбоко под земята руднични галерии да се срутват – особено през дъждовните сезони, и да се предизвикват значителни деформации на повърхността.

Обществени институции 
Село Еньовче към 2020 г. е център на кметство Еньовче.

В селото има джамия.

Източници и бележки

Външни препратки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Ардино
Китница

Кѝтница е село в Южна България, община Ардино, област Кърджали

География 

Село Китница се намира в най-източната част на Западните Родопи, на 5 – 6 km западно от границата им с Източните Родопи, в крайните северозападни разклонения на Жълти дял, на около 18 km запад-северозападно от град Кърджали и 11 km север-североизточно от град Ардино. Застроено е на югозапад от билото на нисък хълм, отстоящ на 2,5 – 3 km западно от началото на язовир Кърджали и 300 – 400 m на юг от река Арда. Общински път го свързва с минаващия край Арда третокласен републикански път III-8653. Селото е със стръмен терен. Около него има много борови гори. Надморската височина при сградата на кметството е около 435 m.

Съседни села на Китница по околните възвишения са Сполука на около 2 km северозападно, Аврамово на около 2 km северно, Търна на около километър и половина на юг-югоизток и Башево на около 2 km на юг-югозапад.

История 

Селото – тогава с име Ятаджик – е в България от 1912 г. Преименувано е на Китница с министерска заповед № 3775, обнародвана на 7 декември 1934 г.

Във фондовете на Държавния архив Кърджали, Списък на фондове от масив „С“, фонд 717 се съхраняват документи на/за Народно основно училище „Христо Ботев“ – с. Китница, Кърджалийско от периода 1951 – 1970 г.

Религии 
Изповядваната в село Китница религия е ислям.

Обществени институции 
Село Китница към 2020 г. е център на кметство Китница.

Молитвеният дом в село Китница е джамия.

Културни и природни забележителности 
Около село Китница има римски останки. Има османски надгробни паметници. Селската джамия е построена през 1974 г.

Редовни събития 
Всяка година се прави мевлид. Има песни, танци, борби и други.

Източници и бележки

Външни препратки 
 Трите свещени месеца при мюсюлманите, мевлид

Села в област Кърджали
Населени места в община Ардино
Кроячево

Кроя̀чево е село в Южна България, община Ардино, област Кърджали.

География 

Село Кроячево се намира в най-източната част на Западните Родопи, на 9 – 10 km западно от границата им с Източните Родопи, на около 20 km запад-югозападно от центъра на град Кърджали и 4 km северно от град Ардино. Застроено е на протежение около километър по южния и източния склонове и южната част на билото на възвишение, издигащо се от изток покрай Ардинска река (Егридере), на един-два километра преди вливането ѝ в река Арда.

История 
Селото – тогава с име Терзи-кьой – е в България от 1912 г. Преименувано е на Кроячево с министерска заповед № 3775, обнародвана на 7 декември 1934 г.

Към 31 декември 1934 г. към село Кроячево спадат махалите Али Мехмедлер, Горница (Юкари махле), Долница (Аша махле), Монгашлар, Орта махле, Топалар и Чорт текелер.

Религии 
Изповядваната в село Кроячево религия е ислям.

Обществени институции 
Село Кроячево към 2020 г. е център на кметство Кроячево.

Молитвеният дом в село Кроячево е джамия.

Културни и природни забележителности 
На около 2 km западно от село Кроячево се намира Дяволският мост на река Арда.

Бележки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Ардино
Латинка (село)

За растението вижте Латинка.
Латѝнка е село в Южна България, община Ардино, област Кърджали.

География 

Село Латинка се намира в източната част на Западните Родопи, на 10 – 15 km западно от границата им с Източните Родопи, на около 22 km западно от центъра на Кърджали и 6 km север-северозападно от Ардино. Разположено е на спускащ се от северозапад към югоизток планински склон в родопския Жълти дял. Надморската височина във високите му северен и западен краища е около 800 m, в южния му край – около 660 m, а в източния – около 700 m.

До село Латинка се достига по пътя от село Любино, отстоящо на около 3 km на север. Също на около 3 km, но на запад-югозапад, отвъд две планински била и долината между тях, се намира село Гълъбово. По бѝлото, което е по-близко до Латинка, минава границата между областите Кърджали и Смолян.

Път от село Латинка слиза до намиращия се на около километър и половина на югоизток и на около 300 м по-ниско Дяволски мост на река Арда.

Поради наличието на подходяща слоеста скална порода, постройките в селото са изградени с каменна зидария и покрити обикновено с каменни плочи. Към края на второто десетилетие на 21 век повечето от тях са изоставени.

История 
Селото – тогава с име Тюрк-юрпек – е в България от 1912 г. Преименувано е на Латинка с министерска заповед № 3775, обнародвана на 7 декември 1934 г.

Към 31 декември 1934 г. към село Латинка спадат махалите Невян (Джами махле), Радика (Кедирлер) и Синанлар.

Религии 
Религията, изповядвана в селото, е ислям.

Културни и природни забележителности 
В района на Латинка, Ардино и Момчилград има находища на аметист и планински кристал (прозрачната, бистра разновидност на кварца) с високи ювелирни качества.

Източници и бележки

Външни препратки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Ардино
Ленище

Лèнище е село в Южна България, община Ардино, област Кърджали.

География 

Село Ленище се намира в най-източната част на Западните Родопи, при границата им с Източните Родопи, на около 6 km изток-югоизточно от град Ардино, в родопския Жълти дял.

Надморската височина пред сградата на кметството е около 858 m.

Съседни селища на Ленище са общинският център град Ардино – на около 6 km на запад-северозапад, село Чубрика – на около 2 km на север, село Купците – на 5 – 6 km на изток-югоизток и село Църквица – на около 3 km на юг.

История 
Селото – тогава с име Алфатлъ&#768; (на турски, дива круша) – е в България от 1912 г. Преименувано е на Ленище с министерска заповед № 3775, обнародвана на 7 декември 1934 г.

Към 31 декември 1934 г. село Ленище се състои от махалите Аалар, Емир оглар, Ерджеплер, Желино (Джамийанъ), Здравино (Ииболлар), Кара Исмеллер, Кара кашлар, Клонче (Далджа), Саждево (Османджъклар), Сборци (Хатиплер), Сливица (Ириклер), Узуноглар, Ходжакьой и Хаджъкьой.

Във фондовете на Държавния архив Кърджали се съхраняват документи от съответни периоди на/за:
 Кредитна кооперация „Балкан“ – с. Ленище, Кърджалийско; фонд 102; 1945 – 1953;
 Народно основно училище „Христо Смирненски“ – с. Ленище, Кърджалийско; фонд 221; 1949 – 2000; Промени в наименованието на фондообразувателя:
– Турско начално училище (1944 – 1949);
– Народно основно училище „Назъм Хикмет“ (1949 – 1958);
– Народно основно училище „Христо Смирненски“ (1958 – 1990);
– Основно училище „Христо Смирненски“ (1991 – 2000);
 Обединено трудово кооперативно земеделско стопанство „VII конгрес“ – с. Ленище, Кърджалийско; фонд 376; 1958 – 1969;
 Народно читалище „Родопи“ – с. Ленище, Кърджалийско; фонд 544; 1953 – 1984.

Религии 
Изповядваната в село Ленище религия е ислям.

Обществени институции 
Село Ленище към 2020 г. е център на кметство Ленище, което не включва други населени места.

В селото има читалище „Родопи“, действащо към 2018 г., джамия и пощенска станция.

Източници и бележки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Ардино
Любино

Лю̀бино е село в Южна България, община Ардино, област Кърджали.

География 

Село Любино се намира в източната част на Западните Родопи, на около 10 km западно от границата им с Източните Родопи, на около 22 km западно от Кърджали и 9 km север-северозападно от Ардино. Разположено е на планинско било и надморската височина в северния край на селото е около 710 m, в югозападния – около 900 m, а в югоизточния – около 680 m.

На около километър на изток от селото и на 300 – 350 m по-ниско от него тече на север река Арда. На около километър и половина отвъд реката и на приблизително същата надморска височина като Любино се намира село Башево.

До селото се достига с кола по пътя от Кърджали към Ардино с отклонение при село Кобиляне вдясно към село Боровица, преминаване покрай село Китница без отклонение, пресичане на река Арда по моста, насочване вляво към Любино на разклонението на пътя (вдясно водещ за село Русалско), пресичане на Давидковска река по моста при Ловния дом и нататък до село Любино – по тесен път със стара асфалтова настилка (към края на второто десетилетие на 21 век) и опасност от срутване на скална маса. Пътят – стар коларски път, е асфалтиран през 50-те години на 20 век до Любино и продължава на юг към село Латинка и Дяволския мост.

Постройките в селото са изградени с каменна зидария и покрити предимно с каменни плочи. Към края на второто десетилетие на 21 век повечето от тях са изоставени и се рушат.

История 
Селото – тогава с име Юмерлер – е в България от 1912 г. Преименувано е на Любино с министерска заповед № 3775, обнародвана на 7 декември 1934 г.

Към 31 декември 1934 г. село Любино се състои от махалите Вишна (Кочаклар) и Череша (Кара гьозлер).

В Любино към края на второто десетилетие на 21 век притежават къщи няколко семейства от Великобритания, Нидерландия и Португалия.

Религии 
Религията, изповядвана в селото, е ислям.

Обществени институции 
Село Любино към 2020 г. е център на кметство Любино, което обхваща селата Латинка и Любино.

Джамията в селото е построена около 1808 г. от местни майстори и е с приземно помещение под основното молитвено помещение. Джамията е на два етажа, като вторият е предназначен за жените. Изградена е от камък, измазан с хоросан, а преддверието е обособено като площадка с арковидни сводове от дялан мрамор, чиято основа по-късно е иззидана като ограда.

Срещу джамията са руините от някогашното медресе, подготвяло духовници с по-нисък ранг – ходжи, имами, което по-късно е било преустроено за духовно училище. Впоследствие това духовно училище е преобразувано в светско българско училище, а в последните години от функционирането си постройката е изпълнявала ролята на читалище.

Културни и природни забележителности 
Близко до Ловния дом край пътя към селото се намира Хладилната пещера – сводообразна, едногалерийна пещера с дължина по оста 5 – 6 m и постоянна температура от около 3 °C.

Източници и бележки

Външни препратки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Ардино
Левци

Лѐвци е село в Южна България, община Ардино, област Кърджали.

География 

Село Левци се намира в най-източната част на Западните Родопи, на 3 – 4 km западно от границата им с Източните Родопи, в родопския Жълти дял, на около 15 km западно от град Кърджали и 8 km север-североизточно от град Ардино. Застроено е по левия, североизточния долинен склон на реката с местно наименование Солаклар дере. Надморската височина в северозападния край на селото е около 670 m и намалява до около 550 m в югоизточния. Достъпът до селото към 2016 г. е по път без настилка.

История 
Село Левци е създадено при отделяне от село Млечино през 1986 г. на махалата Леваци (Соланлар).

Религии 
Изповядваната религия в село Левци е ислям.

Обществени институции 
Село Левци към 2020 г. е център на кметство Левци.

Източници и бележки

Външни препратки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Ардино
Мак (село)

Мак е село в Южна България, община Ардино, област Кърджали.

География 

Село Мак се намира в най-източната част на Западните Родопи, на около 5 km западно от границата им с Източните Родопи, на около 19 km югозападно от центъра на град Кърджали, 8 km югоизточно от град Ардино и 9 km запад-северозападно от град Джебел. Разположено е по южния склон на възвишението с направление югоизток между долините на Джебелска река и вливащия се в нея на километър югоизточно от селото неин приток Кюпрюдере. Надморската височина в селото намалява на югоизток по билото на възвишението от около 770 m до 600 m, а на юг край Джебелска река е около 520 – 540 m.

Близките до село Мак околни села са Гърбище (кметство) на около 4 km северозападно, Църквица на около километър северно, Мишевско на около 3 km източно, Щерна на около 2 km югоизточно, Рожденско и Теменуга – на по 2 – 3 km югозападно.

История 
Селото – тогава с име Мък Мъл – е в България от 1912 г. Преименувано е на Мак с министерска заповед № 3775, обнародвана на 7 декември 1934 г.

Към 31 декември 1934 г. село Мак се е състояло от махалите Кара Мустафалар, Кика (Киклер), Муховци (Гюней махале), Орле (Сърт махле) и Побожи (Юмероглар).

Религии 
Изповядваната в село Мак религия е ислям.

Обществени институции 
Молитвеният дом в село Мак е джамия .

Източници и бележки

Външни препратки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Ардино
Мусево

Му̀сево е село в Южна България, община Ардино, област Кърджали.

География 

Село Мусево се намира в източната част на Западните Родопи, на около 15 – 20 km западно от границата им с Източните Родопи, около 10 km запад-югозападно от Ардино.

Мусево е разположено високо по югозападния стръмен склон на възвишение, изтеглено в посока северозапад – югоизток към долината на река Арда, течаща на около километър от селото. Надморската височина се променя от около 850 m в северозападния край на Мусево до около 700 m в югоизточния му край.

Близо до село Мусево се намират селата Паспал – на около километър югоизточно по същото възвишение, Седларци – на около 2,5 km, отвъд река Арда, Дирало – на около 1,8 km юг-югозападно и Стояново – на около 1,5 km североизточно.

История 
Селото – тогава махала с име Мусево (Мусе) – е в България от 1912 г. Признато е от махала за село с министерска заповед № 1014, обнародвана на 11 май 1942 г.

Във фондовете на Държавния архив Кърджали се съхраняват документи от съответни периоди на/за:
 Селска потребителна кооперация „Изгрев“ – с. Мусево, Кърджалийско; фонд 161; 1937 – 1952; Промени в наименованието на фондообразувателя:
– Всестранна кооперация „Изгрев“ (1944 – 1949);
– Селска потребителна кооперация „Изгрев“ (1949 – 1952);
 Народно основно училище „Георги Сава Раковски“ – с. Мусево, Кърджалийско; Промени в наименованието на фондообразувателя:
– Народно начално училище (1944 – 1954)
– Народно основно училище „Георги Сава Раковски“ (1954 – 1970).

Религии 
Изповядваната в село Мусево религия е ислям.

Източници и бележки

Външни препратки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Ардино
Рибарци

Риба̀рци е село в Южна България, община Ардино, област Кърджали.

География 

Село Рибарци се намира в най-западната част на Източните Родопи, при границата им със Западните Родопи, на около 11 km запад-северозападно от центъра на град Кърджали и 13 km североизточно от град Ардино. Разположено е южно от стеснения участък в северозападната част на язовир Кърджали, на по 300 – 400 m от два изпъкнали към селото завоя на стеснението. Общински път, започващ в североизточния край на село Боровица от кръстовище с третокласния републикански път III-8653, води на североизток през село Стар читак до село Рибарци и продължава след него до село Сухово.

История 
Селото – тогава махала с име Османлар – е в България от 1912 г. Преименувано е на Османци с министерска заповед № 3775, обнародвана на 7 декември 1934 г. и на Рибарци с указ № 409, обнародван на 27 март 1981 г.

Религии 
Изповядваната в село Рибарци религия е ислям.

Обществени институции 
Село Рибарци към 2020 г. е център на кметство Рибарци.

Бележки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Ардино
Паспал

Паспа̀л е село в Южна България, община Ардино, област Кърджали.

География 

Село Паспал се намира в източната част на Западните Родопи, на около 15 – 20 km западно от границата им с Източните Родопи, около 9 km запад-югозападно от град Ардино, на стръмен склон край левия бряг на река Арда. На около 300 m южно от селото е изграден микроязовир „Паспал“ – част от Водноелектрическа каскада „Горна Арда“, предвидена за оползотворяване на хидроенергийния потенциал в горния участък на река Арда.

Местната флора е представена предимно от иглолистна растителност (бял бор), но се срещат и широколистни видове като бук, дъб, акация. Разпространени са храсти като хвойна, къпина и шипка. В землището на селото могат да бъдат открити редица характерни за планината билки като мащерка, лайка, бял равнец, жълт кантарион и други.

Животинският свят е разнообразен и съставен главно от птици, влечуги и насекоми. От птиците се срещат сойка, кос, селска лястовица, ястреб, а в близост до реката – корморани и представители на редкия вид черен щъркел. От бозайниците се срещат лисица, дива свиня, сърна, а към 2016 г. се наблюдават и единични екземпляри на кафява мечка.

История 
По спомени на възрастните жители на селото, то е основано от преселници от село Върбина, община Мадан, заселили се в днешното землище на Паспал в търсене на паша за стадата си. С името „паспал“ се е назовавал брашненият прах във водениците, който се образувал при смилането на зърното. В близост до язовирната стена и въжения мост, свързващ двата бряга на реката, и до днес стоят руините на някогашната воденица, в която се добивало брашно за нуждите на местните жители.

Селото – тогава махала с име Паспал (Пала) – е в България от 1912 г. Признато е от махала за село с министерска заповед № 1014, обнародвана на 11 май 1942 г. 

Във фондовете на Държавния архив Кърджали се съхраняват документи на/за Народно основно училище „Георги Бенковски“ – с. Паспал, Кърджалийско от периода 1945 – 1970 г.; според промените в наименованието на фондообразувателя:
– Народно начално училище (1944 – 1965);
– Народно основно училище „Георги Бенковски“ (1965 – 1970).

Разположената в центъра на селото сграда на училището към 2016 г. е полуразрушена.

Редовни събития 
Потомци на големите родове и фамилии в селото организират ежегодна родова среща.

Източници и бележки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Ардино
Песнопой

Името Песнопой носят две български села:

 Песнопой, област Кърджали
 Песнопой, област Пловдив
Правдолюб

Правдолю̀б е село в Южна България, община Ардино, област Кърджали.

География 

Село Правдолюб се намира в най-източната част на Западните Родопи, на 8 – 10 km западно от границата им с Източните Родопи, на около километър северно от град Ардино.

История 
Селото – тогава с име Джелилер – е в България от 1912 г. Преименувано е на Правдолюб с министерска заповед № 3775, обнародвана на 7 декември 1934 г.

По данни към 31 декември 1934 г., към село Правдолюб спадат махалите Вели паша, Веселиново (Хаджи Мусалар махле), Гърмово (Хатиюлер махле), Кара Ахмедлер, Мангалар, Муса Ефендилер, Сюлейманджик и Сюлеоллар.

Религии 
Изповядваната в село Правдолюб религия е ислям.

Обществени институции 
Село Правдолюб е център на кметство Правдолюб.

Молитвеният дом в село Правдолюб е джамия.

Личности 
 Халит Алиосман Даалъ̀ (Халит Алиосманов), писател, роден на 20 май 1932 г. в село Правдолюб (тогава Джелилер).

Източници и бележки

Външни препратки 
 Инфо Кърджали, Писателят Халид Алиосман Даалъ – удостоен със званието „почетен гражданин на Ардино“, 23 май 2008 г.

Села в област Кърджали
Населени места в община Ардино
Родопско

Родо̀пско е село в Южна България, община Ардино, област Кърджали.

География 

Село Родопско се намира в източната част на Западните Родопи, на 10 – 15 км западно от границата им с Източните Родопи, на около 24 km запад-югозападно от центъра на град Кърджали и 3 km западно от град Ардино. Надморската височина в центъра на селото е около 950 – 960 m.

Пътят до село Родопско е отклонение на север при село Светулка от третокласния републикански път III-865, водещ на изток през Ардино до Кърджали, което след Родопско продължава до село Ахрянско.

История 
Селото – тогава с име Коджа Алилер – е в България от 1912 г. Преименувано е на Родопско с министерска заповед № 3775, обнародвана на 7 декември 1934 г.

Към 31 декември 1934 г. към село Родопско спадат махалите Ефендилер, Жабари (Юнузлар махле), Коджа Османлар, Кушджилар, Мекереджилер и Паслалар.

Религии 
Изповядваната в селото религия е ислям.

Източници и бележки

Външни препратки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Ардино
Светулка (село)

Свету̀лка е село в Южна България, община Ардино, област Кърджали.

Името идва от насекомото светулка, което там е много често срещано.

География 

Село Светулка се намира в източната част на Западните Родопи, на 10 – 12 km западно от границата им с Източните Родопи, на около 24 km запад-югозападно от град Кърджали и приблизително по на 3 km между село Бял извор и град Ардино. Разположено е върху територия с раздвижен хълмист релеф в родопския Жълти дял, край третокласния републикански път III-865, който минава през Бял извор и Ардино и води към град Кърджали. В село Светулка се намира Пещера към пътя за Долна Светулка, но е затрупан с камъни няма как да се види. Надморската височина при сградата на кметството е около 745 m.

Вляво от пътя, отбиващ се от село Светулка на север за село Ахрянско, има претоварна станция към регионално депо за битови отпадъци, която обслужва община Ардино. Претоварната Станция вече не функционира.

История 
Селото – тогава с име Чандъ̀р – е в България от 1912 г. Преименувано е на Светулка с министерска заповед № 3775, обнародвана на 7 декември 1934 г.

Към 31 декември 1934 г. към село Светулка спадат махалите Азманлар, Братиново (Дели Мехмедлер махле), Вели пашалар, Дере махле, Джебеджилер, Исаллар и Халил ходжа.

Във фондовете на Държавния архив Кърджали се съхраняват документи от съответни периоди на/за:
 Списък на фондове от масив „K“:
– Частно турско начално училище – с. Светулка (Чандър), Кърджалийско; фонд 261K; 1929 – 1942; Промени в наименованието на фондообразувателя:
> Частно турско начално училище – с. Чандър, Кърджалийско (1929 – 1934);
> Частно турско начално училище – с. Светулка, Кърджалийско (1934 – 1944);
 Списък на фондове от масив „С“:
– Народно основно училище „Никола Йонков Вапцаров“ – с. Светулка, Кърджалийско; фонд 721; 1950 – 1997; Промени в наименованието на фондообразувателя:
> Основно турско училище (1944 – 1960);
> Народно основно училище „Никола Йонков Вапцаров“ (1960 – 1971);
> Начално училище „Никола Йонков Вапцаров“ (1971 – 1997).

Религии 
Религията, изповядвана в селото, е ислям.

Обществени институции 
Село Светулка към 2020 г. е център на кметство Светулка.

Има молитвен дом в селото..

Културни и природни забележителности 
В близост до село Светулка се намира Тъмната пещера. Тя е дълга около 30 m и е без наклон, но поради натрупани камъни е непроходима.

Източници и бележки

Външни препратки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Ардино
Синчец (село)

Синчѐц е село в Южна България, община Ардино, област Кърджали.

География 

Село Синчец се намира в най-източната част на Западните Родопи, на 5 – 10 km западно от границата им с Източните Родопи. Разположено е по билото на едно от разклоненията в централната част на Жълти дял, спускащо се на юг към долината на река Кюпрюдере, ляв приток на Джебелска река. Надморската височина в северния край на селото е около 830 m, а в южния – около 720 m.

На около 5 km на юг-югозапад от Синчец, отвъд долината на Джебелска река, се намира връх Аладà.

Близки селища на село Синчец са общинският център град Ардино – на около 4,5 km на северозапад и селата Ленище – на около 3,5 km на североизток, Църквица – на около 3,5 km на изток и Гърбище – на около 1,5 km на югозапад. До Синчец води общински път – югозападно отклонение от третокласния републикански път III-5082.

История 
Селото – тогава с име Дура бейлер – е в България от 1912 г. Преименувано е на Синчец с министерска заповед № 3775, обнародвана на 7 декември 1934 г.

Към 31 декември 1934 г. село Синчец се е състояло от махалите Алиолар, Исламолар, Овощник (Алмалъ̀), Пърчево (Шабанлар), Сароллар, Салифолар, Соколница (Дуванджилар), Търница (Ахмедолар), Узово (Хрюстемоолу), Фурна (Далджа), Хаджиолар и Члаклар.

В Държавния архив Кърджали, във фонд 225 от масив „С“ се съхраняват документи на/за Народно основно училище „Васил Коларов“ – с. Синчец, Кърджалийско от периода 1949 – 1997 г. Във връзка с промените в наименованието на фондообразувателя през съответни периоди, училището е:
– Частно турско училище (1944 – 1949);
– Народно основно училище „Васил Коларов“ (1949 – 1980) и
– Основно училище „Васил Коларов“ (1981 – 1997).

Религии 
В село Синчец се изповядва ислям.

Обществени институции 
Село Синчец към 2020 г. е център на кметство Синчец.

Молитвеният дом в село Синчец е джамия.

Източници и бележки

Външни препратки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Ардино
Сполука

Сполу̀ка е село в Южна България, община Ардино, област Кърджали.

География 
Село Сполука (Оладжак) се намира в източната част на Западните Родопи, на около 3 км  западно от село Русалско , на около 22 km западно от Кърджали и 15 km на север от Ардино. Разположено е в ниските части на връх Олджак тепе (1280 m) с преобладаващ наклон на юг-югозапад. Надморската височина на селото е около 950 m. През прохода Олджак гечиди ,който се намира в източната част на селото е минавал древен античен път свързан със значимия Виа Игнация. Непосредственно до прохода се намира голямо гробище от където разбираме ,че през миналите векове ,селището е било най-голямото за района си.След Балканската война част от населението се изселва в Турция а трудните условия на живот принуждават останалите да се изселят към градовете Асеновград, Пещера и др. След шестдесетте години на миналият век, селото вече е обезлюдено, посочените по долу данни за намаляващото население са от махалите и. Днес достъпът до селото е възможен по пътеки от околните села и по път без настилка прокаран от търговци на дървесина до съседното село Русалско.

Махала Бразда (Керимлер) с надморската височина при крайпътната чешма в южния край е около 658 m.До селото  води третокласният републикански път III-8653, път със стара и – към края на второто десетилетие на 21 век – износена асфалтова настилка, който преодолява около 300 m разлика между надморските височини при моста на река Арда и при крайпътната чешма в южния край на селото. На около 2 km след моста има пътно отклонение вляво за село Любино, а след махала Бразда ,пътят продължава като общински път до село Русалско. При пълноводие река Арда понякога залива моста, поради което в близост е построен по-високо над водата друг мост – висящ, открит през 2008 г., по който биха могли да преминават при нужда само леки коли.

Постройките в селото са изградени предимно с каменна зидария и покрити с каменни плочи. Към края на второто десетилетие на 21 век повечето от тях са изоставени и се рушат.

История 
Селото – тогава с име Оладжак – е в България от 1912 г. Преименувано е на Сполука с министерска заповед № 3775, обнародвана на 7 декември 1934 г.

Към 31 декември 1934 г. село Сполука се състои от махалите Бразда (Керимлер), Брестник (Караач), Гайдари (Къйгънлъ), Кьочевци (Кьочеклер), Мъраица (Аланджик) и Червенушка (Бектешлер).

Поминъкът на хората в селото е животновъдство – предимно говедовъдство, и тютюнопроизводство.

Религии 
Религията, изповядвана в селото, е ислям.

Източници и бележки

Външни препратки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Ардино
Срънско

Сръ̀нско е село в Южна България, община Ардино, област Кърджали.

География 

Село Срънско се намира в източната част на Западните Родопи, на 10 – 15 км западно от границата им с Източните Родопи, на около 25 km югозападно от град Кърджали и 5 km юг-югозападно от град Ардино.

Селото отстои на около километър източно от село Бял извор. Разположено е в родопския Жълти дял, в долината на малка река, ориентирана в направление запад-изток, и по южния склон на ограждащото долината от север възвишение. Надморската височина при входната пътна табела на село Срънско, срещу стара крайпътна чешма, е около 604 m. На около 5 km югоизточно от селото се намира връх Алада (1240,5).

История 
Селото – тогава махала с име Джами джедит атик – е в България от 1912 г. Преименувано е на Срънско с министерска заповед № 3775, обнародвана на 7 декември 1934 г., признато е от махала за село с министерска заповед № 1014, обнародвана на 11 май 1942 г.

Към 31 декември 1934 г. към махала Срънско спадат махалите Бирник (Емирлер) и Ени махле.

Религии 
Изповядваната религия в село Срънско е ислям.

Обществени институции 
Село Срънско към 2020 г. е център на кметство Срънско.

Молитвеният дом в село Срънско е джамия.

Източници и бележки

Външни препратки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Ардино
Стар Читак

Стàр Читàк е село в Южна България, община Ардино, област Кърджали.

География 

Село Стар Читак се намира в източната част на Западните Родопи, при границата им с Източните Родопи, на около 12 km запад-северозападно от центъра на град Кърджали и 13 km североизточно от град Ардино. Разположено е на около 300 m южно от стесненията в северозападната част на язовир Кърджали. На около километър южно от селото е върхът на възвишението Кюсе-Хасанлартепеси с височина 702,8 m.

Общински път, започващ в североизточния край на село Боровица от кръстовище с третокласния републикански път III-8653, води на североизток до село Стар читак и продължава след него през село Рибарци до село Сухово.

История 
Селото – тогава с име Читак атик – е в България от 1912 г. Преименувано е на Стар читак с министерска заповед № 3775, обнародвана на 7 декември 1934 г.

Към 31 декември 1934 г. село Стар читак се състои от махалите Бобевци (Кара Ибрамлар), Куцина (Топалар), Черняково (Каралар) и Шипковица (Кобашлар).

Религии 
Религията, изповядвана в село Стар читак, е ислям.

Личности 
Тук е роден Яшар Шабан Хаджимустафа – депутат в VІІ Велико народно събрание на България

Източници и бележки

Външни препратки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Ардино
Стояново

Името Стояново носят две български села:

 Стояново, област Кърджали
 Стояново, област Монтана

 Стояново е и името на село Радювене от 1950 до 1996 г.
Сухово

Су̀хово е село в Южна България, община Ардино, област Кърджали.

География 

Село Сухово се намира в най-западната част на Източните Родопи, прилежащо към границата им със Западните Родопи, на около 10 km запад-северозападно от центъра на град Кърджали и 14 km североизточно от град Ардино. Разположено е на около 400 м западно от язовир Кърджали при стеснение на язовира до 160 – 170 m, над което срещу селото е построен висящ (въжен) мост.

Близо до Сухово са селата Голобрад – на около 2 km на югозапад, Рибарци – на около километър на северозапад и Снежинка, на около 2 km на североизток, отвъд язовира. Общински път, започващ в североизточния край на село Боровица от кръстовище с третокласния републикански път III-8653, води на североизток през селата Стар читак и Рибарци до село Сухово.

Надморската височина до трафопоста при влизане в Сухово е около 446 m – приблизително 120 m по-високо от нивото на водата в язовира.

История 
Селото – тогава с име Сусус бурун – е в България от 1912 г. Преименувано е на Сухово с министерска заповед № 3775, обнародвана на 7 декември 1934 г.

Религии 
Изповядваната в Сухово религия е ислям.

Обществени институции 
Село Сухово към 2020 г. е център на кметство Сухово.

Молитвеният дом в Сухово е джамия.

Бележки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Ардино
Седларци

Седла̀рци е село в Южна България, община Ардино, област Кърджали.

География 

Село Седларци се намира в източната част на Западните Родопи, на 15 – 20 km западно от границата им с Източните Родопи, на около 30 km запад-югозападно от град Кърджали, 9 km югозападно от град Ардино и 11 km север-северозападно от град Неделино. На 700 – 800 m южно от Седларци е село Жълтуша, а на около километър северозападно тече река Арда. Надморската височина при трафопоста в югоизточната част на селото е около 706 m.

При преброяването на населението към 1 февруари 2011 г., от обща численост 94 лица, за 93 лица е посочена принадлежност към „българска“ етническа група и за едно не е даден отговор.

История 
Село Седларци е създадено чрез отделяне от село Жълтуша през 1981 г. на съставната му махала Седларци (Семерджилер).

Религии 
Религията, изповядвана в селото, е ислям.

Обществени институции 
Село Седларци към 2020 г. е център на кметство Седларци.

Източници и бележки 

Села в област Кърджали
Населени места в община Ардино