alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Планиново

Планиново е село в Южна България. То се намира в община Тополовград, област Хасково.

География 
Село Планиново се намира близо до вр. Вишеград, най-високия връх в Сакар.

История 
Старото му име е Крумово.

Културни и природни забележителности 
Караколевата дупка

Личности 
 Димитър Димитров (р.1951), български офицер, генерал-майор

Външни препратки 

Села в област Хасково
Населени места в община Тополовград
Присадец

Присадец е село в Южна България. То се намира в община Тополовград, област Хасково. До 1934 година името на селото е Армутлар (като Крушево).

Бележки 

Села в област Хасково
Населени места в община Тополовград
Бокиловци

Бо̀киловци е село в Северозападна България. То се намира в община Берковица, област Монтана.

География 
Селото се намира североизточно от Берковица.

Редовни събития 
Всички национални празници и събор на 6 май- Гергьовден.

Външни препратки 

Села в област Монтана
Населени места в община Берковица
Боровци

Боро̀вци е село в Северозападна България. То се намира в община Берковица, област Монтана.

География 
Боровци е разположено на 11 km на югозапад от областния център Монтана и на 11 km на североизток от общинския център Берковица. Има гара по жп линията Бойчиновци – Берковица.

История 
През 2011 г. село Боровци печели конкурс за най-чисто населено място на територията на община Берковица.

Същата година в Боровци е отворен учебен център за временно настаняване и обучение на младежи, напускащи социалните институции с капацитет за 45 души. За период от 12 до 18 месеца те ще могат да получат разнообразно обучение, включващо английски език, компютърна грамотност и шофьорски курсове.

Ежегодни събития 
Традиция на село Боровци е първоянуарския футболен двубой – дерби, на отборите „Горен край“ и „Долен край“. Традицията не се нарушава при никакви пречки, относно метеорологичните условия.

Културни и природни забележителности 
Хора и кадри от селото са включени във филма на Йордан Радичков – Горещо пладне (1966 г.)

Галерия

Външни препратки 

Села в област Монтана
Населени места в община Берковица
Гаганица

Гага̀ница е село в Северозападна България. То се намира в община Берковица, област Монтана.

География 
Разстоянието между Гаганица и областния център град Монтана е 13 km, а до София е 103.09 km

Външни препратки 
 Фотоси от Гаганица на Panoramio.com 

Села в област Монтана
Населени места в община Берковица
Замфирово

Замфѝрово е село в Северозападна България. То се намира в Община Берковица, област Монтана.

История 
Старото име на селото е Гушанци. Комунистическият режим променя името му на Замфирово в чест на Замфир Попов, комунистическия деятел и участник в Септемврийското въстание.

Обществени институции 
Читалище „Развитие“ е основано на 3 март 1928 година. От 1978 година се помещава в нова сграда със застроена площ 884 m², зрителен салон с 500 места, който има и балкон, оборудвана сцена с отвор 11 метра, голям репетиционен салон, гримьорни, складови помещения, работилница, библиотека, Младежки клуб – дискотека, радиовъзел. Библиотечен фонд: 11 226 тома. Председател на УС: Тодор Петков.
 Духов оркестър с 8 участници, с р-л Атанас Димитров, национални изяви.
 Фолклорен танцов състав с 18 участници, с р-л Севда Тодорова, национални изяви.
 Фолклорна певческа група с 16 участници, р-л Савета Николова, национални изяви.
 Детска фолклорна певческа група с 12 участници, Милка Димитрова Генкова, национални изяви.
 Ансамбъл за изворен фолклор „Гушанци“ с 40 участници, Севда Тодорова. Консултант – Митко Иванов.
 цигански фолклорен танцов състав с 14 участници. Р-л Севда Тодорова – концертни изяви – на местно, общинско и областно ниво.
 Детски театрален колектив -10 участници – р-л Милка Димитрова Генкова – представления на местно ниво.
 Посрещат и професионални изпълнители.
 Към читалищято се организира и курс по английски език.

Редовни събития 
Честват се празници като 11 май патронен празник на местното училище. Всяка година се прави събор на селото, който по принцип е в неделята преди 24 май.

Външни препратки 
 Статия за кмета на Замфирово д-р Крум Крумов 
 „Летопис на село Замфирово“ (от древността до Освобождението 1878 година), Геройко Милчев, 1992
 Domesticating Revolution: From Socialist Reform to Ambivalent Transition in a Bulgarian Village, Creed, G. W. (1998), University Park, PA: Pennsylvania, State University Press – Антропологично изследване с участие на жителите на село Замфирово

Бележки 

Села в област Монтана
Населени места в община Берковица
Синапово

Синапово е село в Южна България. То се намира в община Тополовград, област Хасково.

Към 2009 г. в село Синапово има закупени 90 имота от английски граждани. 45 от тях са отремонтирани за живеене, а 15 семейства живеят там постоянно.

География 
Разположено в югоизточната част на България, Синапово се намира на около 5 км от Главен път 7, на 13 км от Тополовград, на 13 км от Елхово, на 25 км от ГКПП „Лесово“ и на 80 км от ГКПП „Капитан Андреево“.

Синаповска река, която минава през селото, е считана за северна граница на Сакар планина.

Климат 
Климатът е преходно средиземноморски.

Почвите са алувиално-ливадни и излужени канелени горски почви.

История 
До 1934 г. селото се казва Синаплий. Фигурира в турските регистри от 1606 и 1672 г. под името Синаблъ. През 1907 г. се заселват около 50 семейства от Харманлийско. Това са бежанци от Беломорска Тракия. Те се заселват в новата част на селото наричана “ Квартала” в къщи построени от немския предприемач Шарон, които са еднотипни.”Квартала” и досега съществува но с обновени вече къщи.До 1924 г. преобладаващата част от жителите на селото са гърци кариоти. След спогодбата Моллов -Кафандарис те се изселват в Гърция. Част от тях са заселени в солунското градче Текелиево (Синдос). Голяма част от населението на селото са български изселници от Беломорска и Одринска Тракия и Македония. В селото са живели и живеят наследници на рода на Капитан Петко Войвода.

Религии 

Основната религия тук е източното православие. Село Синапово е част от Тополовградското архиерейско наместничество, което от своя страна е в рамките на Сливенската Митрополия. В селото има православен храм – черква. Църквата „Св. Илия“ е построена през 1834 г.

Културни и природни забележителности 
На 2 км западно от селото, в местността „Праса чука“, има останки от праисторическо селище. На 1,5 км североизточно, в местността „Трапсата“ са открити останки от антично селище. Синаповска река – минава единствено през с. Синапово. Горите са пълни с красиви дървета и храсти.

Редовни събития 
На 2 август – „Илинден“ се провежда ежегоден събор.

Личности 
 Родени
 Димитър Георгиев – собственик на козметична компания „Розаимпекс“, дарител

Бележки 

Села в област Хасково
Населени места в община Тополовград
Срем (село)

Срем е село в Южна България. То се намира в община Тополовград, област Хасково.

География 
Село Срем е разположено на левия бряг на река Тунджа. Влиза се в селото по мост над река Тунджа, намира се на 18 km от общинския център Тополовград и на 105 km от областния център Хасково.

История 
Данни за селото има около 1550 – 1560 година от един турски документ за мера. Там се споменава като „Геран Серем“, т.е. (геран е кладенец, серем е балкон или стълби) водно място. Друга версия за името на селото е, че то носи името на друго село Срем на юг от Одрин, от което част от жителите са се преселили и основали селото. Но може да се предположи и обратното преселване – има сведения за родове от с. Срем в Одринското село. Отначало селото е било построено на десния бряг на р. Тунджа. По-късно, поради честото преминаване на турски войски и грабежите им (през селото е минавал пътят Ямбол – Одрин), а после и заради кърджалиите, жителите на селото се принудили да се укриват в гората от другата страна на реката. Като видели, че местонахождението помага за запазването им от нашествия, всички се преселили на сегашното място, на левия бряг на р. Тунджа.

Личности 
 Проф. д-р Камен Вичев
 Архиепископ Методий Стратиев (1916 – 2006) – български католически духовник
 Архимандрит Иван Вичев
 Архимандрит Велик Вичев

Други 
В селото има изградено основно училище на името на Паисий Хилендарски, което в най-добрите си години е приютявало по две паралелки от всеки клас (от I до VIII). Също така в селото има изградена детска градина и детска ясла, читалище – библиотека, киносалон, пощенска станция, включваща и ритуално помещение. Селото имаше и обществена баня, фурна, ресторант (хоремаг), сладкарница, универален магазин на два етажа (горе палтове и дрехи, долу- домашни потреби, ханителни стоки и др.)

В годините на „развития социализъм“ се построи и цех за преизводство на напоителна техника. Разположен е на входа на селото след моста над река Тунджа, влизайки вляво. Малко по-надолу, пак вляво, беше ветеринарния доктор. Имаше и поликлиника – къщата на доктора до пощата.

Има и стара църква, вкопана (типично за църквите изградени през периода на турското робство) с изнесена камбанария. Иконите ѝ представляват странджанската иконописна школа. Една от тях е иконата от „Рождество Христово“ от 1870 г. понастоящем в Националния Исторически Музей, София.

Има(ше) множество чешми с изворна вода (както подсказва името „Геран Серем“) студената чешма до р. Тунджа още съществува. Близо над нея беше сградата с казаните за варне на ракия.

Сремският пролом започва южно от село Княжево по поречието на река Тунджа. Проломът е тесен, 100 – 200 м, със стръмни и голи склонове и с каменисто и неравно корито на реката. Между селата Срем и Устрем преломът прави едно уширение от 0,800 – 1 км (Сремската котловина), след което до границата става пак тесен със стръмни и обезлесени склонове и на места почти каньоновидни. Широчината на реката достига 60 м със средна дълбочина 1 – 2 м.

Външни препратки 

Села в област Хасково
Населени места в община Тополовград
Рашовица

Ра̀шовица е село в Северозападна България. То се намира в община Берковица, област Монтана.

Външни препратки 

Села в област Монтана
Населени места в община Берковица
Чукарово

Чукарово е село в Южна България. То се намира в община Тополовград, област Хасково.

География 
Селото се намира се в северното подножие на Сакар планина, на около 10 км от гр. Тополовград. През него преминава река – Синаповска река (водосборна площ 871 km², дължина 55 км).

В землището на селото се намира пещерата Кара Кольови дупки. Тя е дълга 33 м.

История 
Селото до 1934 година се нарича Чукурова. Основано от Станимир Стайков през 1920 г. син на архитекта Явор Стайков.

Религии 
В Чукарово се изповядва християнство.

Личности 

 Петкана Захариева, народна певица от с. Чукарово, Ямболско.
 Енчо Манев, народен певец от с. Чукарово, Ямболско

Външни препратки 

Села в област Хасково
Населени места в община Тополовград
Цветкова бара

Цвѐткова ба̀ра е село в Северозападна България. То се намира в община Берковица, област Монтана.

География 
Село Цветкова бара се намира в планински район. От селото тръгват пътеките до три върха от Стара Планина (Тодорини кукли). Уникална природа и божествена тишина. Близо до него се намира Клисурския манастир. Махалата е идеалното място за селски туризъм с посещение на Клисурския манастир и Минкови минерални бани в с. Спанчевци.

Други 
С възможност за развитие на ЛОВНИ СТОПАНСТВА и РИБОЛОВ

Външни препратки 

Села в област Монтана
Населени места в община Берковица
Ягодово

Името Ягодово носят две български села:

 Ягодово (Област Монтана)
 Ягодово (Област Пловдив)
Болярски извор

Болярски извор е село в Южна България. То се намира в община Харманли, област Хасково.

История 
В района на селото има множество тракийски могили. Селото носи името Бейбунар (в превод от турски Бейски кладенец) и първоначално е турско, но са се заселили българи и се е формирала Долната махала. По-късно селото става българско. Според местната легенда селото е кръстено на бей, направил много неща за селото.

При избухването на Балканската война един човек от Болярски извор е доброволец в Македоно-одринското опълчение.

Редовни събития 
В селото всяка година се празнува Трифон Зарезан. Празникът се провежда в Клуба, в близост до кметството. Прави се курбан и се канят всички хора от Болярски извор, срещу скромна сума. Почти винаги се кани жива музика. Играят се хора. Също така всяка година се празнува 8 март отново в Клуба. В навечерието на празника се провежда томбола с награди, почти всички хора получават награда.

Личности 
 Родени в Болярски извор
  Ради Кузев, 30-годишен, македоно-одрински опълченец, от четата на Апостол Дограмаджиев

Бележки 

Села в област Хасково
Населени места в община Харманли
Бели брег

Бѐли брег е село в Северозападна България. То се намира в община Бойчиновци, област Монтана.

Личности 

Села в област Монтана
Населени места в община Бойчиновци
Браница

Браница е село в Южна България. То се намира в община Харманли, област Хасково.

Традиционни събития 
Традиционният панаир на селото се провежда първата седмица на месец ноември.

Бележки 

Села в област Хасково
Населени места в община Харманли
Бели брод

Бѐли брод е село в Северозападна България. То се намира в община Бойчиновци, област Монтана. Намира се на брега на река Огоста на север от Стара планина. Има население от около 270 жители, на възраст между 60 и 80 г.

Основен отрасъл на стопанството е отглеждането на грозде и зърнени култури: жито, пшеница, царевица.

История 
Името на селището през 1873 г. е записано като Бели град и данни за него са отпечатани на български език в списание „Летоструй или къщний календар за проста година 1873“ издадено във Виена.  В дадената таблица на статистическото описание на Оряховското окръжие от Врачанската епархия в народночерковно отношение населеното място е включено, и за с. Бели брод през 1873 г. е изписана с кирилица следната информация:
Селище — Бели град
Народност — българи
Къщи – 44
Венчила – 70
Черкви — нема
Име на свещеника — Атанас Николов
Атанас Николов е свещеник в с. Долна Гнойница (сега Михайлово). С неговото активно участие там са положени основите на църквата през 1872 г., която е завършена и осветена от него през 1873 г. Според тази информация, поради липса на свещеник в съседното село, той е водил християнските обреди при необходимост и в с. Бели брод.

Източници

Външни препратки 
  Карта с. Бели брод и региона

Села в област Монтана
Населени места в община Бойчиновци
Българин (село)

Българин е село в Югоизточна България. То се намира в община Харманли, област Хасково.

География 
Разположено е в преходна зона по долината на р. Марица към първите югозападни склонове на Сакар планина. Поради това си географско положение населеното място е облагодетелствано с мек, топъл климат и плодородни земи.

Основният поминък на населението е селското стопанство – има добре развито овцевъдство и птицевъдство. От земеделските култури най-разпространени са зеленчуците – домати, краставици, пипер през лятото и маруля (зелена салата) през зимата. Меката зима и слънчевото лято позволяват отглеждането и на различни топлолюбиви видове растения като лимони, нар, смокини, дини, фъстъци, захарна тръстика, сусам и др. Изградените множество микро язовири и близостта на р. Марица позволяват развитието на едро хидромелиоративно земеделие.

В близкото минало силно развитие е имал един много специфичен поминък – бубарството. Отглеждането на копринена буба е давало сравнително добри доходи на населението още от времето на Османската империя, когато този занаят е бил един от привилегированите. Друга такава характерна и доходна, но вече малко позабравена земеделска работа, е отглеждането на сусам. Според историческите и етнографски извори заоблените и облени от слънцето хълмове около селото раждали най-качествения сусам в българските земи.

В последните няколко години са осъществени крупни инвестиции в развитието на лозаро-винарството. Рекултивирани са съществуващите лозови масиви и са създадени нови.

През селото минава важен, макар и не първокласен път, свързващ международния коридор Е-80 с пристанище Бургас и новооткрития ГКПП Лесово на българо-турската граница. В непосредствена близост се изгражда и автомагистрала „Марица“, която е един от основните международни транспортни коридори.

Тези фактори създават реални условия за развитие на селски туризъм, свързан с дегустации на отлични вина и вкусна, екологично-чиста стопанска продукция. За любителите на спортния лов и риболов поречието на Марица предлага една уникална екосистема от множество видове риба, водоплаващи птици и друг дивеч.

История 
От древната история на региона все още могат да се видят множество надгробни тракийски могили и комплекси от култови мегалитни съоръжения (долмени, солари, менхири).

Редовни събития 

Хората от с. Българин отиват на участия и играят хора, пеят народни песни, правят народни обичаи и тн. Децата имат група наречена „Тракийчета“ те играят народни танци.

Бележки 

Села в област Хасково
Населени места в община Харманли
Дрипчево

Дрипчево е село в Южна България. То се намира в община Харманли, област Хасково.

География 
Намира се в южното подножие на Сакар планина.

История 
След 1878 селото остава в Османската империя и е освободено през 1912 г. . При избухването на Балканската война в 1912 година 1 човек от селото е доброволец в Македоно-одринското опълчение.

Културни и природни забележителности 
Една от 250-те най-известни пещери в България – Хайдушката дупка, местността Широкия алчак.

Тук се намират и историческите места Гората Ада, Хайдушка дупка (малка пещера) и Караколювата къща – пещера в землището на с. Дрипчево на площ 4 дка, служила за скривалище на байрактаря на Индже войвода Кара Колю.

Личности 
 Ангел войвода (18-19 век), хайдутин
 Кирил Куртев (1891-1971), епископ
 Полина Паунова, журналист
Интронизиран е монсеньор Кирил Куртев като софийски митрополит и апостолически екзарх на Католическата българска църква от източния обред (униати). Куртев е висш духовник, епископ. Роден е в село Дрипчево, Свиленградско. Приема монашество през 1913 г. Ръкоположен е за епископ 1925 г. Екзарх е на българските католици от източен обред (1925–1941 г. и 1951–1971 г.).

Бележки 

Села в област Хасково
Населени места в община Харманли
Ерден

Ерден е село в Северозападна България. То се намира в община Бойчиновци, област Монтана.

Обществени институции 
В село Ерден за първи път се открива килийно училище по инициатива на Църквата през 1844 г. Първи учител е бил Децо Младенов, родом от същото село, учил се в село Вълкова-слатина.

Спорт 
 Футболният отбор на Ерден – Кариана играе във Втора Лига на България за сезон 2019/2020.
 Вторият отбор на селото е Хайдут 2014 и участва в Монтанската А областна група
 VIII Европейско първенство по парашутизъм

Други 
 АВА Летателен център, Летище Ерден – открито на 12 август 2006 година.

Села в област Монтана
Населени места в община Бойчиновци
Кобиляк

Кобѝляк е село в Северозападна България. То се намира в община Бойчиновци, област Монтана.

География 
Кобиляк е село в Северозападна България. То се намира в община Бойчиновци, област Монтана.

Селото е разположено на площ от около 12 km2 Селото се намира между селата Громшин на изток и Владимирово на запад. На юг граничи със село Бели Брег. Намира се на около 1 km северно от река Огоста. Отстои на около 25 km от град Монтана и на около 40 km от град Враца.

Редовни събития 
 Събор на селото в последната неделя от месец октомври.

Селото е подходящо за риболов, има около 15 вида риба: шаран, таранка, костур, клен, беловар, щука, мрена и др.

Села в област Монтана
Населени места в община Бойчиновци
Лешниково

Лешниково е село в Южна България. То се намира в община Харманли, област Хасково.

География 
Село Лешниково се намира на 16 км южно от гр. Харманли, в крайните поли на Източните Родопи. Селото е в България от 1885 г. със старо име Пандъкли/Фандъкли, но през 1906 г. с указ 462 от 21 декември е преименувано на Лешниково.

През землището минава река Бисерска, която над селото се дели на Голямата река, идваща от Славяново и друга, която идва от с. Орешец. По единия бряг има дъбови гори, които създават един добър климат.

История 
Според преданията старото селище е било срещу сегашното или югоизточно от него, в м. Юртлука край реката, за което хората съдят по стари български и турски гробища; турските къщи били отделно от българските в м. Чукура, където могат да се видят останки от джамия. По-късно, около 1800 г. се преместили и заселили в м. Сарп дере заради болест („чумата“), която моряла хората. Тогава намерили две деца близнаци, два вола близнаци, взели рала от близнак дърво и „заорали“ селото. После закопали децата, воловете и ралата северно от селото, в полите на връх Кукова страна, където до неотдавна правели Блага църквичка и раздавали за душите на умрелите деца. Това не помогнало, селото се раделили на 4 рода и заселили от другата страна на реката, като пренесли къщите си от плет, и преименували селото. Старото село било оставено да запустее и така се спасили. През 1880 г. със собствени средства и дарения успели да си построят и църква, а камбаната закупили по-късно.

Населението се занимавало със земеделие и скотовъдство, правели и дървени въглища, които се търсели по това време. Земята била слабоплодородна – ниви имало в местностите Шабаница, Друма, Кая боаз, Юртлука, Дюз меше, Палакмадере, Старите лозя и др. Имало много кладенци – Сивото геранче, Сух бунар, сладка била водата в Ташпрак чешма и Азмак баир, както и много мелници – на Коста Манолов, Михаил Желязков, дядо Паун.

Селото, наброяващо около 200 български къщи и още толкова турски, живеело по традиционния календар, спазвали се обичаи и празници, предавани от векове – и 40-дневния коледен пост, коледуването на децата срещу 6 януари, на Бъдни вечер с войвода и събирането на подаръци срещу благопожелания, с къпане на снахите на Йордановден и вадене на кръста, с Трифоновден на 14 февруари, празнуван само от мъжете и празника на овчарите, 6 май, с пищния Великден, традиционния Лешниковски панаир на Кръстовден, 27 септември и курбани хоро на пясъка на Димитровден.

Първото училище се помещавало в сградата на църквата, макар и да не била подходяща за тази цел, с първи учител Лозю Василев. Затова през 1928 г. е построено ново училище, което развива както просветна, така и разнообразна обществена и културна дейност. Това продължило до построяването на читалище „Слънце“, по-късно „Й. Вапцаров“, където се раздавали книги, организирали се вечеринки, колективно четене и др.

Селото има асфалтирани улици и добра връзка с Харманли, и позволява развиването на селски туризъм.

Бележки 

Села в област Хасково
Населени места в община Харманли
Надежден

Надежден е село в Южна България. То се намира в община Харманли, област Хасково.

География 
На три километра южно от гр. Харманли по посока Маджарово. В красива местност, покрай река и много хубав язовир.

История 
Селото е създадено от жители на Рогозиново, Черна могила, Лешниково. Първоночално са живели в колиби само лятото, а после са създали селото, за което има и легенда защо се казва „Надежден“.

Личности 
От село Надежден е имало депутат в Народното събрание дядо Хубен, който е ходел на сесии в народна носия. Сред основателите на селото са родителите на най-известния борец в Хасковския край – Георги Сидеров „Махленчето“, за когото се разказват легенди.

Бележки 

Села в област Хасково
Населени места в община Харманли
Мърчево

За селото с подобно име в софийско вижте Мърчаево.

Мъ̀рчево (местно произношение: Мр̀ъчево, Мр̀ъчово) е село в Северозападна България. То се намира в община Бойчиновци, област Монтана.

География 
Селото е близо до река Огоста. Намира се на 17 километра от Монтана и 7 километра от Бойчиновци. Има жп гара по линията София-Видин.

Обществени институции 
От справка в Националния музей на образованието се установява, че училището е открито през учебната 1867/68 година. Тогава училището е направено от кирпич. Сградата се разрушава и училището се помещава в частни здания.

През 1921 година е построено ново училище, като през 1922 г. се открива прогимназия с I клас, а през 1923 г. и II клас. Пълно основно училище има 1924 до 1936, от която година училището се премества в с. Мало Мърчево, днешно с. Мърчево, поради заселване около гарата и изместване на селото. Училището в с. Големо Мърчево се закрива през 1956. В с. Мало Мърчево до 1939 година училището се помещава в частни сгради. През същата година първоначалното училище и прогимназията, се събират под един покрив в новопостроеното училище. То е базово – експериментално за обучение и внедряване на ново учебно съдържание от 1 до 4 клас.

Редовни събития 
Събор на селото всяка първа неделя на ноември

Външни препратки 

Села в област Монтана
Населени места в община Бойчиновци
Охрид (село)

О̀хрид село в Северозападна България. То се намира в община Бойчиновци, област Монтана.

География 
Селото се намира на 4 км от гара Бойчиновци до жп линията Видин – София. Къщите са разположени по двата бряга на р. Ботуня. Над него се извисява планина Пъстрина.

История 
Според историците на място на селото е имало живот още по време на траките. По римско през него минавал оживен път от Лом и Оряхово за Враца.

През 1877 г., когато от кораб в Лом била свалена църковна камбана, предназначена за македонския град Охрид, но по погрешка пратена в тяхното село. „Звоната“, както казват местните на камбаната, била излята в Грузия. Малко по-късно пратеници на македонския град, вероятно дошли да я приберат, официално му я подарили. Оттогава до днес тази камбана възвестява от най-високото място в околността радостни и тъжни събития. Опазили я 128 години в здрава постройка, издигната до църквата им „Свети Димитър“.

Религии 
Християнство. Православни християни. Църквата в селото се нарича „Свети Димитър“ и строена през 1867 г. от дялан камък.

Икономика 
В Охрид е разположено земеделско стопанство на Врачанския затвор.

Редовни събития 
 Събор на селото.

Други 
В селото често има обилни валежи заради близостта на Стара планина.

Бележки 

Села в област Монтана
Населени места в община Бойчиновци
Палилула

Палѝлула е село в Северозападна България. То се намира в община Бойчиновци, област Монтана.

География 
Покрай селото минава жп линията Видин-София. Разстоянието от Палилула до София е 84 километра. Площта на село Палилула е 3,891 кв.км. Край него минава река Ботуня.

Селото се намира на 100 – 199 метра над морското равнище. Валежите понякога са обилни заради близостта на Стара планина.

Легенда 
Легендата разказва, че по времето на османската власт някакъв бей минавал по пътя и на влизане в селото решил да запали лулата си. Но докато успее да я разпали напълно, вече бил стигнал до края на селото. Беят възкликнал: "Какво малко село – колкото една пали лула!" И така останало това интересно име – Палилула.

Източници

Външни препратки 

Села в област Монтана
Населени места в община Бойчиновци
Остър камък

Остър камък е село в Южна България. То се намира в община Харманли, област Хасково.

География 
В селото има популация на голям стрелец (синурник). Село Остър камък се намира на 11,5 km югозападно от Харманли до едноименния връх.

История 
Селото със старо име Сиврикая е в пределите на България от 1885 г. През 1906 г. е преименувано на Остри камък, а през 1966 г. името е осъвременено на Остър камък. 

Според преданието селото е възникнало през турско време и е имало 16 махали. Някои от имената на местности обаче показват, че в землището е имало живот още по-рано. Така например в м. Мантарла имало дялан гроб, в м. Дядо Ангеловия камък е имало римска гробница. При долното кале т.нар. Калемски камък, висок 7 m, на който имало изобразено „човешка и конска стъпка“, както и канал, който водел до реката. По-интересно е на горното кале където още личали следите от крепостта и останки от гробница. Близо до Поляновската поляна е имало стар мост и се смята, че е минавал римски път, водещ към Остър камък. Един от най-важните и интересни обекти тук са долменът „Каменната къща“, който се намира вдясно от пътя към селото, на ок. 500 – 700 m от връх Остър камък. Долменът има запазени само три от стените, като лицевата плоча е липсвала още през 50-те години на XX век. Долмените са забележителни паметници на тракийската култура и са разпространени само в Странджа, Сакар и съвсем малко в Източните Родопи в района на рида Хуйлата, при селата Остър камък, Иваново и Брягово. Учените са установили, че в м. Черковище, на 2 km южно от Олу дере е съществувало римско селище. На самия връх Остър камък се намират изобилно парчета от съдове и замазка на жилища, които позволяват да се каже, че там е имало живот още към X век пр.н.е. Ако проследим имената на други местности, можем да открием и други страни от живота на селото. Така например при Шарап дере е бил големият Бахчеванов кладенец, който вече е изчезнал. Според легендата, когато турците бягали пред настъпващата руска армия те изсипали тук всичко ценно, което имали, като се надявали, че един ден ще се върнат да си го приберат. Между Остър камък и Ратьовица на 24 май се провеждал годишният панаир на селото, където се стичали всички родове. В месността Пънковите камъни има голяма пещера, а в самото село се намира вековен дъб, за който се смята, че е на 700 години. Кредитна кооперация „Селяк“ е основана през 1934 година. Член-кооператорите първоначално са били 5.

Образование

Народно основно училище „Христо Смирненски“ 
Първото началното училище в Остър камък е открито през 1895 г. и се е помещавало в старата турска джамия до 1908 г. По-късно е построена нова училищна сграда. Първоначално учениците са учили в един слят клас и едва през 1922 г. са разделени на класове.

Народно начално училище „Отец Паисий“ 
Народно начално училище „Отец Паисий“ е основано през 1933 г., като първи учители са Димитър Стратиев и Кале Несторова Братанова. Обучението се води по два слети класове. По-късно класовете се сливат в един.

Бележки 

Села в област Хасково
Населени места в община Харманли
Преславец (област Хасково)

Преславец е село в Южна България. То се намира в община Харманли, област Хасково.

География 
Селото разполага с жп спирка по линията Свиленград-Пловдив-София

Бележки 

Села в област Хасково
Населени места в община Харманли
Рогозиново

Рогозиново е село в Южна България. То се намира в община Харманли, област Хасково.

География 
Рогозиново се намира на 7 км източно от Харманли, на левия брягна река Марица. Селото е разположено на 2 километра от реката в предхълмията на Сакар. На 1 километър от пътя за Цариград /Е-80/.

История 
Старото име на селото е Хасърли, от турски език хасър – рогозка, което дава сегашното име на селото. Селото е премествано 2-3 пъти бягайки от набезите на прибиращите се към Цариград турци. В селото има няколко големи фамилии с над три-четири семейства като Бачковите, Радевчетата, Гросстратиеви, Ламбантъовите, Господиновите които са в основата на образуването на селото и се събират всяка година на традиционен събор последната седмица на месец септември. Населението се е препитавало от земеделие и животновъдство, в сегашно време поради близостта до град Харманли повечето хора са се преселили там, търсейки работа.

Религии 
Няма друга религия освен източно православното християнство. Храмът „Свети Георги“ в селото е строен в 1848 г. Сега възстановен и поддържан с редовни служби за жителите. Принадлежи към Старозагорската Епархия.

Културни и природни забележителности 
Местността „Кутела“, където местните жители посрещат идването на пролетта.

Местността „Големите камъни“ край селото с красиви и причудливи природни форми.

Река Марица която в този район става доста пълноводна, навремето имаше гемия с която се ходеше в отстрешното село Бисер.

Местността Бакаджик, над селото от където при ясно време се е виждал град Одрин.

Личности 
Родени в Рогозиново
 Димо Костов – състезател по борба носител на бронзов медал от Летни Олимпийски Игри „Монреал-1976 г.“
 Георги Янев – известен местен художник
 Васко Сидеров – Общински съветник в град. Харманли.
 Господин Ангелов – Доцент в Национална Спортна Академия Васил Левски

Бележки 

Села в област Хасково
Населени места в община Харманли
Василовци

Името Василовци носят две български села:

 Василовци (Област Монтана)
 Василовци (Софийска област)
Дондуково

Дондуко̀во е село в Северозападна България. То се намира в община Брусарци, област Монтана.

География 
Дондуково отстои на 6,9 км от общинския център Брусарци, 17,5 км от Лом, 51 км от Видин, 45 км от Белоградчик, 47 км от Монтана, 84 км от Враца и 153 км от София.

История 
Селото е било по-напред на десния бряг на р. Лом на мястото където днес се казва „Гръстелниците“, а тогава се е казвало Ферджаново. Селото е било чифлик на някой си бей с прякор Татар бей, един от ратниците във войската на Пазвантооглу, който за пренесените заслуги му дал обширна земля в тая местност. Татар бей си направил чифлик и заселил на него селяни ратаи, които да обработват земята му. Населението от Ферджаново се преселило в Крива бара и малцина са останали в старото селище и били преселени на чифлика. Тоя чифлик бил наречен махала с името на владетеля Татар махла.
Килийно училище са имали още в 1845 г.

В това село е роден даскал Тодор, един от учениците на Кръстьо Пишурка още в 1847 г. Тоя даскал Тодор по-късно е учител и виден деец и будител в тоя край. В 1890 г. селото има 33 къщи с 222 жители.

Според друга версия: Старото име на селото е Татар Махала или маала. Създадено е от черкези и други народности от Русия, преселени чрез спогодбата на тогавашна Русия и Турция за обмяна за населението-христяни за мюсюлмани.

Редовни събития 
В село Дондуково всяка година на 24 май се провежда сбор.

Източници

Външни препратки 
 Официален интернет сайт на община Брусарци

Села в област Монтана
Населени места в община Брусарци
Киселево

Киселѐво е село в Северозападна България. То се намира в община Брусарци, област Монтана. Разположено е върху хълмист терен от двете страни на Киселевска бара сред широката и гъста гора на Киселевско бранище. Край селото има язовир, който е открит през 1960 г.

География 
Киселево отстои на 9,5 км от общинския център Брусарци, 31 км от Лом, 54 км от Видин, 44 км от Белоградчик, 46 км от Монтана, 83 км от Враца и 153 км от София.

История 
Киселево е много старо село. В горите наоколо преди Освобождението са намирали убежище хайдути със своите дружини – хайдут Велко, Точо войвода, Сръндак войвода, Станко войвода, Пуйо войвода, Иван Кулин. През 1890 г. е имало 35 къщи с 250 жители.

Бележки

Външни препратки 
 Официален интернет сайт на община Брусарци

Села в област Монтана
Населени места в община Брусарци
Княжева махала

Кня̀жева махала̀ е село в Северозападна България. То се намира в община Брусарци, област Монтана.

География 
Княжева махала има шосейни връзки с Лом, Видин, Белоградчик, Монтана, Враца и София, като отстои на 5 км от общинския център Брусарци, 23,7 км от Лом, 49 км от Видин, 42 км от Белоградчик, 42 км от Монтана, 79 км от Враца и 149 км от София. Разположено е на десния бряг на река Лом.

Княжева махала притежава плодородно землище. Край селото има горичка от намиращи се под природна закрила вековни тополи.

История 
Първоначално селото било във владение на Ибрахим ага и се казвало Ибрахимова махала. Впоследствие било населено от някой си арнаутин Ислям и наречено на негово име – Ислям махала. По-късно е преименувано на Княжева махала, но сред местното население до днес е по-известно под името Щъркова махала.

Редовни събития 
Съборът на селото се празнува всяка година на 6 май.

Кухня 
Най-правените ястия са свинско със зеле и гъшо със зеле. Приготвя се и лютеница.

Източници

Външни препратки 
 Официален интернет сайт на община Брусарци

Села в област Монтана
Населени места в община Брусарци
Одоровци

О̀доровци е село в Северозападна България. То се намира в община Брусарци, област Монтана.

География 
Одоровци отстои на 16,9 км от общинския център Брусарци, 41 км от Лом, 71 км от Видин, 35 км от Белоградчик, 41 км от Монтана, 77 км от Враца и 147 км от София.

История

Източници

Външни препратки 
 Официален интернет сайт на община Брусарци

Села в област Монтана
Населени места в община Брусарци
Смирненски (пояснение)

Смирненски може да се отнася за:
 Христо Смирненски – български поет
 Василий Смирненски – митрополит на Вселенската патриаршия
 Смирненски - село в Област Монтана
 Смирненски - село в Област Русе
Бъзовец

Името Бъзовец носят 2 български села:
 Бъзовец, област Монтана
 Бъзовец, област Русе

Бъзовец се нарича и железопътна спирка в Община Трявна, област Габрово.
Долни Цибър

До̀лни Цѝбър е село в Северозападна България, община Вълчедръм, област Монтана.

География 
Село Долни Цибър се намира на около 51 km север-североизточно от областния център град Монтана, около 15 km север-североизточно от град Вълчедръм, 21 km източно от Лом и 18 km запад-северозападно от Козлодуй. Разположено е в Западната Дунавска равнина, в Долноцибърската низина, близо до устието на река Цибрица и по речните тераси на река Дунав. Климатът е умереноконтинентален. Надморската височина на селото е около 30 m.

До Долни Цибър води откъм юг третокласният републикански път III-818, който пресича на около 2 km от селото второкласния републикански път II-11, водещ от община Видин към Никопол и преминаващ южно покрай село Горни Цибър.

Населението на село Долни Цибър, наброявало 1110 души при преброяването към 1934 г. и нараснало до 1535 към 1992 г., намалява до 1498 (по текущата демографска статистика за населението) към 2020 г.

При преброяването на населението към 1 февруари 2011 г., от обща численост 1586 лица, за 265 лица е посочена принадлежност към „българска“ етническа група, за 10 – към „турска“, за 1216 – към ромска, за 3 – към други, за 7 – не се самоопределят и за 85 не е даден отговор.

История 
В близост се намират непроучените основи на стара римска крепост от I век на име Цебрус, защитавала подстъпите при делтата на река Цибрица. Възможна етимология на името от император Тиберий (Тибериус – Циберус – Цебрус). Tук е станувала една конна част от V македонски легион. Крепостта е разрушавана многократно в античността. Възстановена е от император Юстиниан I. Тук е имало и голяма тухларна в античността. Император Диоклециан по време на своя визита е пренощувал в Цебрус. В селото се намира много стара джамия от над 400 г., построена с камъни от античната крепост.

Обществени институции 
Село Долни Цибър към 2021 г. е център на кметство Долни Цибър.

В село Долни Цибър към 2021 г. има:
 действащо читалище „Никола Йонков Вапцаров 1927“;
 действащо общинско средно училище „Христо Ботев“;
 адвентна църква;
 пощенска станция.

Културни и природни забележителности 
Северно от селото се намират резерват „Ибиша“ и защитена местност „Остров Цибър“, където гнездят редки птици. На запад от селото е Цибърското блато, което е с площ 185 ха. Представлява остатък от обширна в миналото естествена влажна зона с мозаечно разположена богата водна и водолюбива растителност и открити водни площи.

Родени в Долни Цибър 
 Кирил Делибалтов, бъдещ капудан паша на османския флот – по-известен като Сюлейман Балтоглу

Редовни събития 
Събор на 6 май, преплуване на река Дунав през август.

Бележки 

Села в област Монтана
Населени места в община Вълчедръм
Игнатово

Игна̀тово е село в Северозападна България. То се намира в община Вълчедръм, област Монтана.

География 
Село Игнатово е разположено в Дунавската равнина. То е на равен терен, богато на подземни води и природни дадености. В близост минават реките Цибрица и Липница.

Редовни събития 
Редовно събитие е съборът „Калуш“, който се провежда през Русалската седмица.

Личности 
Известни личности са проф. Начко Наков, проф. Хернани Спиридонов, фамилията на занаятчиите Бугови и др.

Външни препратки 

Села в област Монтана
Населени места в община Вълчедръм
Разград (село)

Ра̀зград е село в Северозападна България. То се намира в община Вълчедръм, област Монтана.

География 
Селото е разположено в западната част на Дунавската равнина. Релефът е предимно равнинен до хълмист, с надморска височина от 100 м. В близост до селото река Цибрица приема притока си Друшилница. На изток от селото се намира плодородно льосово плато. Климатът е умерено-континентален – снежна и студена зима и топло лято.

Отстои на 7 км северно от град Вълчедръм, на 51 км северно от град Монтана, на 80 км северно от Враца и на 159 км северно от столицата София. Редовен автобусен транспорт го свързва с Монтана, Лом и София.

История 
По време на османското владичество мигриращо българско население от град Разград се установява да живее непосредствено до съществуващото тогава с. Крумово. Така е основано с. Разград махала, което през 1955 г. е слято с Крумово и преименувано на с. Разград. Село Крумово е основано около 1735 година от преселници от град Ниш и неговата околност, които са дошли като наемни работници в чифлика на местния турски бей – Дервиш. Така е било и първоначалното наименование на селото: "Дервиш-ма'ла" . Преселението е пряка последица от близо 50-годишната поредица от Османо-австрийски военни конфликти, траещи от 1690 до 1739 година и разорили напълно богатата Нишка долина. 

Нишлии били привлечени в пустата по това време необработваема степ с редица облекчения като право на жилище, двор, градина, притежание на определен брой едър и дребен добитък. Връзките със старата родина се запазват до сравнително късно време.

Религии 
 Източно православие.

Обществени институции 
В селото има:
 кметство
 два православни храма
 здравна служба
 Читалище „Никола Йонков Вапцаров"
 има телефонна централа
 интернет достъп
 кабелна телевизия
 покритие на всички мобилни оператори
 Най-близките учебни заведения са в град Вълчедръм
 Най-близката болница в град Лом

Културни и природни забележителности 
 Паметник на загиналите през Първата и Втората световна война.
 Разград има потенциал за развитие на селски, ловен, риболовен, културен и еко-туризъм.

Гостите на селото могат да посетят църквите „Св. Георги“ и „Св. Димитър“.

На 7 км в град Вълчедръм може да се види църквата „Света Параскева“ – построена през 1936 г. Представлява умалено копие на „Александър Невски“ в София.

През селото преминава река Цибрица, отлично място за риболов и отдих.

Редовни събития 
Съборът на селото се провежда всяка година в петък, събота и неделя на Спасов ден.

Провежда се оброк в местността „Ралчин дол“ всяка година на празника на Свети Илия (2 август).

Други 
Населението наброява около 100 души.

Кухня 
 Пържен боб
 Пълнени чушки
 Картофи на тавичка.

Външни препратки 

Села в област Монтана
Населени места в община Вълчедръм
Горна Бела речка

Го̀рна Бѐла рѐчка е село в Северозападна България. То се намира в община Вършец, област Монтана.

География 
Село Горна Бела речка се намира в планински район, в Западна Стара планина, по пътя между Вършец и Гара Лакатник.

История 
При избухването на Балканската война в 1912 година 2 души от Бела речка (Горна Бела речка и Долна Бела речка) са доброволци в Македоно-одринското опълчение.

Редовни събития 
 фестивал на спомените Козе мляко – всяка година около 24 май, организира се от Фондация за нова култура.
www.novakultura.org

Други 

Местни деликатеси – козя извара, козе сирене, мляко, кашкавал.

Външни препратки 
 Истории с камбани - звукова инсталация от Райчо Станев 
Фондация за нова култура, която организира ежегодния фестивал на спомените в селото
мрежа от културни центрове в малки места в Европа, сред които е Бела Речка

Бележки 

Села в област Монтана
Населени места в община Вършец
Славяново (пояснение)

Славяново може да се отнася за:
 град Славяново, в община Плевен, област Плевен
 село Славяново (Област Търговище)
 село Славяново (Област Хасково)
Долно Озирово

До̀лно Озѝрово е село в Северозападна България. То се намира в община Вършец, област Монтана.

Културни и природни забележителности 
Събор на селото 2 август (Илинден – стар стил)

Разположено в полите на Врачанска планина. Край селото се намира палеонтологично находище на фосилна фауна и флора със световна известност. Възрастта на съдържащите се в него фосили е от среден вилафранк (ранен плейстоцен; до неотдавна отнасяно към късен плиоцен) отпреди около 2,25 млн. г.

Други 

Главно препитание на селото е земеделието. През селото протича река Черна.

Източници 

Села в област Монтана
Населени места в община Вършец
Смирненци

Смирненци е село в Южна България. То се намира в община Харманли, област Хасково.

География 
Смирненци е село в Югоизточна България, което се намира на 16 километра южно от град Харманли.

История 
Селото съществува на сегашното си място от първата половина на XIX век, а старото местонахождение било в местността Старата река (Юртищата), намиращо се на 2 километра южно от съвременното селото. Тогава то е носело името Топрак махле. Епидемия налага изместване на селото на сегашното му място, и вече с наименованието Нова махала. След Освобождението (1878 г.) селото е регистрирано официално като Нова махала. След Съединението на България (1885 г.) селото влиза окончателно в пределите на България. През 1950 г., с указ 3 от 11 януари е преименувано на Смирненци.

Данните за миналото на землището са оскъдни. Знае се, че в местността Юртищата са намирани парчета от съдове, което потвърждава старото местонахождение на селото. Друго място е местността Кюптарла, където при оран с трактори на повърхността се намират също големи кюпове (питоси), в които в миналото хората съхранявали зърно.

Големите родове са Узуновия, Конуровия, Бояджиеви, Арабаджиеви, Кавръмови, Бондеви, Карапачови, Палазовци, Налбантови, Поликарови, Йорданови, Кирови, Сербезови и др. Съборът на селото е бил на Спасовден.

Училище „Св. св. Кирил и Методий“ е открито като начално през 1882 г. След 9 сетември 1944 г. училището продължава дейността си. От учебната 1946/1947 г. училището се преобразува в основно, но през 1959 г. поради липсата на достатъчно ученици, то отново добива статут на начално. Училището съществува като такова до 1968 г., след което продължава като детска градина до средата на 80-те години на XX век.

Културни и природни забележителности 
На 21 септември 2013 г. е осветен новият параклис „Св. Възнесение Господне“.

Има язовир непосредствено до селото, който е посещаван от много любители на риболова. Нещото, което впечатлява е чистият въздух в този полупланински район, както и наличието на дъбова гора.

Жителите на селото откриват естествен източник на вода и на мястото построяват чешма. Към настоящия момент водата тече  с постоянен силен водопоток целогодишно. Чешмата е от основно значение за напояването на животните, тъй като има изградени елаци.

Основният поминък на населението е селското стопанство - има добре развито овцевъдство, а също така и тютюнопроизводство. От земеделските култури най-разпространени са - пипер, дини, сладка царевица. Има създадени лозя и овощни градини, основно засадени с праскови и сливи.

Бележки 

Села в област Хасково
Населени места в община Харманли