alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Styrelsen for Slotte & Kulturejendomme

Styrelsen for Slotte & Kulturejendomme (SLKE)  var en dansk styrelse, der 1. januar 2016 blev sammenlagt med Kulturstyrelsen under navnet Slots- og Kulturstyrelsen. 

Styrelsens opgave var at vedligeholde, udvikle og formidle statens slotte og haver. SLKE var placeret under Kulturministeriet og blev dannet den 3. oktober 2011. 

I forbindelse med regeringen Helle Thorning-Schmidts tiltræden, skiftede en række opgaver fra den nu nedlagte Slots- og Ejendomsstyrelsen ressortområde. Kontorlokaler blev flyttet til den nyoprettede Bygningsstyrelse under Klima-, Energi- og Bygningsministeriet, mens slotte og haver blev flyttet til Kulturministeriet. 

Her dannede man Styrelsen for Slotte og Kulturejendomme med den tidligere økonomidirektør i Slots- og Ejendomsstyrelsen, Anders V. Møller, som direktør.

Ansvarsområde
SLKE havde ansvaret for cirka 30 ejendomme på i alt cirka 350.000 m2. Det drejede sig blandt om Christiansborg Slot, Rosenborg Slot, Kronborg, Fredensborg Slot, Amalienborg, Bernstorff Slot, Eremitageslottet, Gråsten Slot, Koldinghus, Nyborg Slot, Sønderborg Slot, Aalborghus Slot, Spøttrup Borg og Sorgenfri Slot. 

Dertil kommer en række haver på i alt 500 hektar herunder Bernstorff Slotshave, Gråsten Slotshave, Søndermarken, Frederiksberg Have, Frederiksborg Slotshave, Fredensborg Slotshave og Kongens Have. Styrelsen beskæftiger over 300 medarbejdere. I 2014 var der over 593.000 besøgende på SLKE’s besøgssteder. Per 1/1 2016 blev Styrelsen for Slotte og Kulturejendomme sammenlagt med Kulturstyrelsen. Nyt navn til den samlede styrelse bliver Styrelsen for Slotte og Kultur.

Nye Besøgsteder 
Siden 2011 har SLKE åbnet en række nye besøgsteder for offentligheden. I 2013 åbnede det nyistandsatte Eremitageslot for besøgende, og i 2014 åbnede Kongernes Lapidarium i Christian d. IV’s Bryghus

Bygningsvedligeholdelse af kulturejendomme 
Som en del af SLKE's opgaver overtog man ansvaret for vedligeholdelsen af 10 kulturinstitutioners ejendomme i Danmark med et samlet areal på ca. 450.000 m2. Det drejer sig om Danmarks Kunstbibliotek, Dansk Jagt- og Skovbrugsmuseum, Den Hirschsprungske Samling, Det Kongelige Bibliotek, Det Kongelige Teater, Kunstakademiet, Billedkunstskolerne, Nationalmuseet, Ordrupgaard og Statens Museum for Kunst.

Bygningerne ejes fortsat af kulturinstitutionerne, som selv sørger for finansieringen, men SLKE varetager den løbende bygningsdrift. Formålet er at skabe stordriftsfordele, der giver mere kultur for pengene.

Se også
 Slots- og Kulturstyrelsen

Noter

Eksterne henvisninger 
 Om Slots- og Kulturstyrelsen  med oplysning om sammenlægningen pr. 1. januar 2016

Danske styrelser
Etableret i 2011
Ophørt i 2016
Fladbælg

Fladbælg (Lathyrus) består af omkring 100 arter, der er én- eller flerårige urter. Nogle af arterne danner underjordiske udløbere, og hos nogle er stænglerne vingede. Bladene er spredtstillede og oftest ligefinnede med afslutning i en klatretråd. Det er mere ualmindeligt, når bladene er omdannet i deres helhed til en klatretråd eller formet som et græsagtigt blad. Bladribberne er parallelle, og akselbladene er urteagtige. Blomsterne sidder i mere eller mindre langstilkede klaser fra bladhjørnerne. Bægerbladene er regelmæssige, mens kronen er uregelmæssig og opbygget, som det er typisk for hele familien. Frugterne er aflange og flade bælge, som åbner sig med to klapper, hvorefter de mange frø frigives. Frugterne indeholder myresyrederivater (L-oxalyldiaminopropionsyre og oxalyldiaminopropionsäure), som gør dem giftige.

 Bladløs fladbælg (Lathyrus aphaca)
 Strandfladbælg (Lathyrus japonicus ssp. maritimus), strandært
 Kratfladbælg (Lathyrus linifolius)
 Sort fladbælg (Lathyrus niger)
 Almindelig ærteblomst (Lathyrus odoratus)
 Kærfladbælg (Lathyrus palustris)
 Gul fladbælg (Lathyrus pratensis)
 Græsfladbælg (Lathyrus sativus)
 Skovfladbælg (Lathyrus sylvestris), smalbladet skovfladbælg
 Knoldfladbælg (Lathyrus tuberosus)
 Vårfladbælg (Lathyrus vernus)
Enblomstret fladbælg (Lathyrus sphaericus)
Skovfladbælg

 
Skovfladbælg (Lathyrus sylvestris), ofte skrevet skov-fladbælg, er en 50-200 cm lang, klatrende urt, der vokser i skovkanter og på skrænter. Planten er svagt giftig.

Beskrivelse 

Skovfladbælg er en klatrende flerårig urt med bredvingede stængler. Stænglerne er forgrenede, firkantede, rillede og ligesom bladene helt hårløse. Bladene er spredtstillede og ligefinnede med brede, vingede stilke. Hvert blad har kun to småblade, der er lancetformede til linjeformede med langt tilløbende spids. Bladranden er hel eller svagt takket. Fodfligene er smalle.

Blomstringen sker i juli-august, hvor man kan finde blomsterne sidde 4-8 sammen i små klaser fra bladhjørnerne. De enkelte blomster er bygget som typiske ærteblomster, hvor fanen er lyserød, mens vingerne er rødviolette og kølen er lysegrøn. Frugterne er bælge, som føles ru på grund af små knuder i huden. De rummer hver 6-14 frø.

Planten har op til 15 m lange, krybende og forgrenede underjordiske udløbere. Rodnettet er dybtgående og baseret på en kraftig pælerod.

Stænglerne er ofte 1-2 m lange og med vingerne er de næsten 1 cm brede.

Voksested 

Planten er knyttet til lysåbne steder med krat eller skovbryn, hvor jorden er veldrænet og gerne kalkholdig med et højt indhold af kalium. Ved hjælp af sin symbiose med kvælstofbindende bakterier er den selvforsynende og kan tilmed bidrage til gødskning af naboplanterne.

I Danmark er den almindelig på Øerne og i Nord- og Østjylland. Den er sjælden i Vest- og Sønderjylland. Den forekommer i skovkanter, hegn og på skrænter

I fyrreskoven nord for Byerum Strandbad på Öland findes arten sammen med bl.a. blåbær, ene, alm. engelsød, alm. kohvede, alm. kongepen, sandskæg, bredbladet mangeløv, gul rundbælg, gul snerre, hedelyng, håret høgeurt, nikkende flitteraks, nikkende kobjælde, rød kornel, rød svingel, sandstar, skovfyr, skovjordbær, smalbladet timian, strandfladbælg og sød astragel.

Anvendelse 
Hvis man ønsker at bruge den i en naturnær have f.eks. i yderkanten af et buskads, er det lettest at etablere den ved frøudsæd. Frøene kan dog ligge en sommer over, så de først spirer det følgende forår.

Note

Kilder 
 Signe Frederiksen et al., Dansk flora, 2. udgave, Gyldendal 2012. .

Eksterne henvisninger 
 Arne og Anna-Lena Anderberg: Den virtuella floran, Naturhistoriska riksmuseet 

Flerårige urter
Symbioser
Skovbundsplanter
Fladbælg
Ærteblomst-ordenen

Ærteblomst-ordenen (Fabales) er en orden, der består af træer, buske eller urter. De har skruestillede eller eventuelt modsatte blade. Blomsterne er samlet i klaser, aks eller hoveder. Arterne er rige på garvestoffer, gallussyre, leucanthocyaner og andre flavonoider. De indeholder også ellaginsyre, og veddet er ofte fluorescerende. Kimen er grøn allerede inde i frøet. Det er desuden fælles, at planterne har symbiose med kvælstofsamlende bakterier. Ordenen har fire familier (se nedenfor).

 Mælkeurt-familien (Polygalaceae)
 Quillaja-familien (Quillajaceae)
 Surianaceae
 Ærteblomst-familien (Fabaceae)

 
Nitrogenfikserende planter
Symbioser
Mælkeurt

Mælkeurt (Polygala) er en slægt med ganske få arter. Det er flerårige urter med opret til opstigende stængel. Bladene er spredtstillede og helrandede. Blomsterne er samlet i endestillede klaser. Blomsterne er let uregelmæssige. Blomsterne minder i bygning og bestøvningsmåde meget om ærteblomsterne, hvilket er et eksempelpå konvergent evolution. Frugterne er kapsler med mange frø.

Mælkeurt kaldes i ældre dansk botanisk litteratur Mælkurt.

 Alpemælkeurt (Polygala alpina)
 Bitter mælkeurt (Polygala amarella)
 Dværgbuksbom (Polygala chamaebuxus)
 Topmælkeurt (Polygala comosa)
 Spæd mælkeurt (Polygala serpyllifolia)
 Almindelig mælkeurt (Polygala vulgaris)
Herregårde i Århus Amt



Hasle Herred 
 Kærbygård
 Lyngbygård
 Holmstrupgård
 Brendstrup Nedergård
 Koldkærgård

Ning Herred 
 Moesgård
 Vilhelmsborg
 Østergård
 Constantinsborg
 Norslund
 Marselisborg (herregård)

Hads Herred 
 Rathlousdal
 Rodsteenseje
 Dybvad
 Gyllingnæs
 Åkær
 Lundhof
 Uldrup
 Rantzausgave
 Gersdorffslund

Sabro Herred 
 Favrskov
 Ristrup
 Lyngballegård
 Mundelstrupgård

Vester Lisbjerg Herred 
 Haraldslund
 Kaskær

Framlev Herred 
 Wedelslund
 Gammelgård

Noter 
 Godsskifteprotokoller Nørrejylland 
 Trap Danmark

Århus Amt
Ekshibitionisme

Ekshibitionisme er en parafili, det vil sige en afvigelse fra, hvad der i et givet samfund regnes for normal seksuel adfærd. Ifølge ICD-10 er det en tilbagevendende eller vedholdende tilbøjelighed til at fremvise kønsorganerne over for fremmede (sædvanligvis af modsat køn), eller på offentlige steder, men uden primært at indbyde til eller have hensigt om nærmere kontakt. Handlingen er sædvanligvis, omend ikke altid, ledsaget af seksuel ophidselse og følges ofte af masturbation.

Se også 

 Blotter
 Blufærdighedskrænkelse

Parafili
Sexologi
Italiensk salat

Italiensk salat er pålæg til smørrebrød bestående af grønne ærter, hvide aspargesstykker og rød-orange gulerodsterninger  med mayonnaise.

Italiensk salat kaldes i Italien insalata russa, "russisk salat". En teori er, at navnet "italiensk salat" er opstået, fordi ingredienserne har farver som det italienske flag (grøn, hvid, rød).  Det kan muligvis dreje sig om en folkeetymologi, eftersom afgørende belæg ikke er fundet.

Noter 

Pålæg
Smørrebrød
Salat
Republikaner

Republikaner eller Republikanerne har flere betydninger og kan betegne Et af flere partier og en tilhænger af én af følgende:

Ideologier m.v. 
 Republikanisme – den opfattelse at embedet som statsoverhoved bør besættes ved en form for valg (som i en republik) og ikke ved arv (som i et monarki).
 I Nordirland kaldes tilhængere af Nordirlands forening med Republikken Irland for republikanere

Politiske partier 
 Republikanske parti (USA) – det ene af de to store politiske partier i USA
 Tjóðveldi (officielt dansk navn: Det Republikanske Parti), færøisk parti stiftet i 1948
 Republikanerne – et dansk politisk parti stiftet i 2003
Republikanerne (Tyskland)
Østergård (Tulstrup Sogn)

Østergård ligger i Tulstrup Sogn i Århus Kommune. 

Øm Kloster fik gården skænket i 1447, af Jens Ebbesen, en borger i Viborg, men har haft flere forskellige ejere, indtil Baron Vilhelm Gyldenkrone til Vilhelmsborg overtog den i 1678.
Den blev i Gyldenkroneslægten frem til 1789 og har fra slutningen af 1800-tallet været ejet af Dahl-familien til Moesgård. 

Der har oprindeligt været et stenhus, der fortælles fra et syn på gården i 1665 at "et ruineret moxen nedfalden og øde bygningskomplex, bestående af en 9 fag lang stenstue i vest, saamt et søndre hus (19 fag foruden borgeporten), borgestue ( 8 fag) og fruerstue, alt i bindingsværk. Af dette opretholdes kun stenstuen, mens der østen i borggården af gl. materialer byggedes et 11 fags bindingsværkshus med kvist.
Den nuværende hovedbygning skulle være fra 1835, hvor den blev opført efter en brand, men i kælderen er ældre bygningsdele, der godt kunne stamme fra den oprindelige bygning.

Der var brand i avlsbygningerne i 1958.

Østergård Gods er på 324 hektar med Snærildgaard.

Ejere af Østergård

 (1447) Jens Ebbesen
 (1447-1536) Øm Kloster
 (1536-1543) Kronen
 (1543-1563) Jost Andersen Ulfeldt
 (1563-1591) Anne Nielsdatter Kaas
 (1591-1632) Kirsten Jostsdatter Ulfeldt og Helvig Jostsdatter Ulfeldt
 (1632-1638) Helvig Jostsdatter Ulfeldt
 (1638-1642) Johan Kjeldsen Brockenhuus
 (1642-1651) Niels Jørgensen Friis
 (1651-1678) Brigitte Krabbe
 (1678-1683) Vilhelm lensbaron Güldencrone 
 (1683-1692) Regitze Sophie Vind
 (1692-1701) Christian lensbaron Güldencrone / Jørgen baron Güldencrone / Vilhelm baron Güldencrone 
 (1701-1746) Christian lensbaron Güldencrone
 (1746-1747) Vilhelm lensbaron Güldencrone 
 (1747-1767) Constantin August Charisius
 (1767-1771) Frederik Christian Kaas
 (1771-1788) Christian Frederik baron Güldencrone
 (1788-1789) Christian Frederik baron Güldencrones dødsbo
 (1789-1814) Jørgen Schmidt
 (1814-1821) Hans Christian Møller
 (1821) Jørgen Schmidts dødsbo
 (1821-1854) Fritz Ernst Koch
 (1854-1855) I.F. Schultz
 (1855-1856) Povl Rasmussen
 (1856-1870) Carl Bodilius August Dahl
 (1870-1872) Torkild Christian Dahl
 (1872-1911) Enkefru Emilie Andersen gift Dahl
 (1911-1922) Enkefru Caroline Margrethe Eleonora Emilie Dahl gift Bang
 (1922-1964) Hakon Thorkil Christian Carl Frederik Dahl
 (1964-1996) Torben Dahl Olesen
 (1996-2005) Thorkil Bjerglund Andersen
 (2005-) Enkefru Mette Bjerglund Andersen

Herregårde i Aarhus Kommune
Herregårde i Århus Amt
Ranunkel-ordenen

Ranunkel-ordenen (Ranunculales) er en orden af dækfrøede planter, som har følgende fællestræk: De indeholder flavoner; veddet har fluorescens; bladene er spiralstillede. Ordenen omfatter følgende familier:

 Berberis-familien (Berberidaceae)
 Blåbælg-familien (Lardizabalaceae)
 Circaeasteraceae
 Eupteleaceae
 Månefrø-familien (Menispermaceae)
 Pteridophyllaceae
 Ranunkel-familien (Ranunculaceae) (”Smørblomst-familien”)
 Valmue-familien (Papaveraceae)

I det ældre Cronquists system blev Eupteleaceae ekskluderet, sammen med Papaveraceae og Fumariaceae (inklusive Pteridophyllaceae), der blev behandlet som en samlet, men separat orden: Valmue-ordenen (Papaverales), men i to familier: Valmue-familien og Jordrøg-familien.

Se også 
 Dækfrøede planter (Magnoliophyta)
Akeleje

Akeleje (Aquilegia) er en slægt med mange arter på den nordlige halvkugle. Det er stauder eller sjældnere: enårige urter, som har følgende fællestræk: Bladene er dobbelt snitdelte med afrundede og helrandede småblade. Blade og stængler er glatte. Blomsterne bæres i oprette stande for enden af særlige skud. De er regelmæssige med de inderste fem kronblade omdannet til lange nektarsporer.

 Almindelig akeleje (Aquilegia vulgaris)
 Alpeakeleje (Aquilegia alpina)
 Coloradoakeleje (Aquilegia coerulea)
 Haveakeleje (Aquilegia cultorum)
 Mørk akeleje (Aquilegia atrata)

Litteratur 
 Robert Nold: Columbines. Aquilegia, Paraquilegia and Semiaquilegia, 2003,
Haveakeleje

 
Have-Akeleje (Aquilegia cultorum) eller Langsporet Akeleje er en gruppe krydsninger, som er lave stauder med en let og åben, opret vækstform. 

Den danner tidligt på foråret en bladroset af dobbelt snitdelte blade. De grundstillede blade er uligefinnede med 3 til 5 småblade. Hvert småblad har 3 store lapper med dybe indskæringer imellem. Bladranden er hel, bortset fra nogle få, grove bugtninger. Over- og underside er friskt grøn. Blomsterne sidder yderst på særlige skud, som også bærer nogle få, 3-lappede højblade. Blomsterne sidder nogle få sammen i endestillede stande. De er regelmæssige, men med farvede bægerblade og med kronblade, der er trukket ud i lange nektarsporer. Alle tænkelige farvekombinationer findes. Frugterne er tørre kapsler, der hver indeholder mange spiredygtige frø.

Rodnettet er forholdsvist spinkelt. Akelejerne er kortlevende, ofte bliver de ikke meget mere end 5 år gamle. Slægten angribes hårdt af meldug og af en minérlarve. Alle dele af planten er giftige.

Højde x bredde og årlig tilvækst: 0,70 × 0,70 m (70 × 70 cm/år). Disse mål kan fx bruges til beregning af planteafstande, når arten anvendes som kulturplante.

Hjemsted 
Stamformen til denne gruppe af krydsninger, Aquilegia caerulea, vokser i bjergskove og –enge på stenet bund i Rocky Mountains, hvor de indgår i floraen i lysninger og skovbryn.

Anvendelse 
Akelejer hører hjemme i lyse skove eller skovbryn på fugtig, kalkrig jord. Det giver muligheder for at bruge planten som bund under træer og buske. Man bør dog huske på, at blomstringen slutter ret tidligt, og derefter er planten ikke meget værd at se på.

Kilde 
 Sten Porse: "Plantebeskrivelser", DCJ 2002 (CD-Rom).

Flerårige urter
Blomster i maj/juni
Giftige planter
Violette blomster
Primærproduktion

Primærproduktionen er inden for økologien de autotrofe organismers produktion af kulstofforbindelser. Den kan bedømmes i sin helhed, dvs. som bruttoprimærproduktionen eller som den rest, der er tilbage, når de autotrofe har brugt en del til egen respiration, dvs. nettoprimærproduktionen.

Litteratur 
 

Økologi
Sekundærproduktion

Sekundærproduktionen er inden for økologien dyrenes produktion ud fra det plante- eller dyremateriale, de har ædt. Sekundærproduktionen begrænses altså i størrelse af primærproduktionen, der sætter rammerne for ethvert økosystem.

Litteratur 
 

Økologi
SPEWS

SPEWS (eller Spam Prevention Early Warning System) er en af de mest vidtgående tjenester til bortfiltrering af spam. Det er en sortliste til systemadministratorer, indeholdende IP-adresser på kendte spammere og deres spamvenlige internetudbydere. Systemadministratorer kan i deres mailservere anvende disse oplysninger til at blokere for e-mails afsendt fra et sortlistet system. SPEWS er en gratis tjeneste til fri afbenyttelse.

Bliver en spammer ikke fjernet fra udbyderens system, udvides SPEWS' sortliste til også at omfatte kunder hos udbyderen, som ikke har sendt spam, men som indirekte støtter spam ved at være kunde hos den pågældende udbyder. Dette fører ind i mellem til stor utilfredshed blandt de ramte kunder, hvorved SPEWS håber at der bliver lagt så meget pres på den spamvenlige udbyder, at spammeren bliver slettet fra kundekartotektet.

Utilfredse spammerne forsøger ind i mellem at få SPEWS' websted til at gå i sort, ved at iværksætte Denial of Service-angreb (DoS) mod webstedet, andre forsøger sig med trusler om retsforfølgelse for at få lukket webstedet, i enkelte tilfælde sendes der trusler om voldelige overgreb mod personerne bag tjenesten. Personerne bag SPEWS er derfor anonyme og besvarer ikke henvendelser.

Ekstern henvisning 
SPEWS' websted

Internetteknologi
Landmilitsen

I 1701  oprettedes der en landmilits af Frederik 4.
Hver 20 tdr. hartkorn skulle stille en soldat til rådighed, og træningen foregik hver søndag, Soldaterne skulle møde op foran kirken for at træne i eksercits i to timer før gudstjenesten, og én gang årligt blev der holdt en regimentsøvelse.

Forordninger om pas, løn og skudsmål medførte en reel stavnsbinding af de værnepligtige. Fra 1733 indrulleredes alle bønder fra de var 18 til de blev 40, og senere til de blev 45. Det blev indført i deres fæstekontrakter, at hvis de gik fra gården, mens de var indrullerede, skulle de være soldat på fuld tid.

Soldaterne blev kommanderet på tysk af lejede tyske officerer, og tjenesten, der varede op til 8 år, var meget forhadt. Soldaternes våben skulle opbevares i kirkens våbenhus, så de ikke blev misbrugt til ulovlig jagt.

Kilder/henvisninger
 http://Strejf.dk[ Strejf.dk] 

Danmarks militær
Etableret i 1701
San Luis Potosí

San Luis Potosí er:

 San Luis Potosí (stat) – delstat i Mexico
 San Luis Potosí (by) – hovedstad i den mexicanske delstat ved samme navn
San Luis Potosí (by)

San Luis Potosí er en by i den sydlige del af den mexicanske delstat San Luis Potosís centrale del på 22,16°N, 100,98°V. I 1995 havde byen et indbyggertal på 625.466.

En franciskaner-mission blev oprettet på stedet i 1583, og byen blev grundlagt i 1592. Byen voksede hurtigt på det tidspunkt, takket være rige guld- og sølvforekomster i miner ved byen. Carmen-kirken fra den spanske kolonitid har en facade, der anses for en af de smukkeste i Mexico. 

En tid i 1863, under den franske invasion af Mexico, fungerede San Luis Potosí som den mexicanske præsident Benito Juárezs regeringshovedstad.

Byens universitet hedder Universidad Autónoma de San Luis Potosí.

Byer i Mexico
Etableret i 1592
Kommuner i Mexico
Pastelmaleri

Pastelmaleri (italiensk pastello af pasta), maleri eller rettere tegning med tørre farvestifter, pastelfarver, på pergament, ru papir eller præpareret lærred. Da farveafskygningerne ikke her som ved olie- og akvarelmaleriet kan frembringes ved en blanding af selve farverne, må hver farvestift så at sige repræsentere sin nuance (man har adskillige hundrede sådanne, hårde, halvhårde og bløde). Ved at »fordrive«, udjævne, farverne, når de er satte på underlaget, enten med fingrene eller med kork, stomp(?) og lignende opnår man den fine sammensmeltning af farverne, som i forbindelse med disses egen friskhed og skønhed giver pastelmaleri dets bløde ynde og farvernes fløjlslinde overflade. Denne er stærkt modtagelig for ydre påvirkning og må derfor skærmes (også for sollys, støv og fugtighed) ved glas. pastelmaleri., som man vil føre tilbage til 15. og 16. århundrede (i hvilken tid der dog væsentlig kun er tale om tegninger med forskelligfarvet kridt), kom stærkt frem i 18. århundrede, rokokokunstnerne manøvrerede dets teknik med megen gratie. Fra 1737 udstillede Maurice Quentin de La Tour i Frankrig sine fortrinlige pastelportrætter, der hurtig kom på moden, om end akademiet 1747 afslog at optage flere pastelmalere som medlemmer, La Tour var allerede 1746 blevet det. Andre berømte pastelkunstnere på den tid: Jean-Étienne Liotard, Joseph Vivien, Jean-Baptiste-Siméon Chardin, i Italien Rosalba Carriera,, i Tyskland Anton Rafael Mengs, i England John Russell, i Sverige Gustaf Lundberg. Dresden-Galleriet har en fortræffelig samling pasteller fra denne periode. Efter at pastelmaleri dernæst i længere tid havde ligget så temmelig brak, er det atter i nyere tid kommet stærkt på mode. I Paris var det især italieneren Giuseppe De Nittis, der igen bragte pastelmaleri til anseelse; størst blev Edgar Degas i pastelmaleri; i England har bl.a. James McNeill Whistler, i Tyskland Max Liebermann udmærket sig, desuden Édouard Manet, Odilon Redon og Pablo Picasso. Af nyere danske kunstnere, der har dyrket pastelmaleri, kan rent eksempelvis nævnes P.S. Krøyer, Anna Ancher, Thorvald Niss og Elisabeth Wandel, af norske Johan Görbitz, Frits Thaulow og Asta Nørregaard.

Litteratur 

C. Robert pseudonym for Georges Meusnier, Le pastel, 1890.

Kilde

Se også 
 Pastelkridt
 Maling
 Farve

Maleri
Pastelfarver

Pastelfarver eller pastelkridt er bløde farvestifter som let afgiver deres farve. De består af blødt, meget fint malet mineral som kaolin, gips, talk eller ler der er blandet med det fornødne farvestof og netop så meget bindemiddel som er nødvendigt for at holde de pulverformige stoffer sammen til et hele.

Pastelkridt skal have hårdhed og samtidig en finhed i det sammenpressede rensede mineral. Dårlige og billige kvaliteter indeholder ofte små hårde bestanddele og korn. Disse hårde bestanddele kan ødelægge og ridse maleriet.

Pastelkridt findes i et utal af nuancer og blandingsnuancer. Hvert kridt har sit eget farvenummer. Pastelkridt udmærker sig ved at de er eminente til udtværing på papiret eller lærredet. De gode kvaliteter har desuden en god lysægthed og holdbarhed.
Amatører (autodidakte malere) og begyndere kan med fordel starte med pastelkridt, da disse farver er nemme at arbejde med.

Se også 
 Fiksativ
 Pasteller
 Maling
 Farve

Eksterne henvisninger 
 

Maleri
Lysægthed

Sol og lyspåvirkning nedsætter holdbarheden af malerier, billeder m.m. Et materiales lysægthed er en betegnelse for hvor meget lys det kan tåle.

I forbindelse med pastelkridt-farver til malerier bruges en målestok, som angives med krydser: + ikke så lysægte, ++ udmærket lysægte, +++ meget lysægte. 

Det har stor betydning, når man skal beregne hvor lang holdbarheden er for et givent maleri eller billede. Det har også betydning for en beslutning om efterbehandling med f.eks. fiksativ.

Farver
Skjoldmø

En skjoldmø er en ung kvinde, der i vikingetiden bar våben og deltog i krig. De omtales i islandske sagaer og hos Saxo.

I moderne tid anvendes betegnelsen oftest som betegnelse af en stærk kvinde.
Betegnelsen bruges også mere bredt til at betegne asatro kvinder.

Se også 
 Valkyrie
 Amazone

Referencer 

 

Nordisk mytologi
Folkeminde fra Norden
Vikingetidens kultur
Vikingernes krigsførelse
Buster Keaton

Buster Keaton (4. oktober 1895 – 1. februar 1966) var en populær amerikansk stumfilm-skuespiller, -komiker og -instruktør. Han var født i Piqua, Kansas som barn af vaudevillestjernerne Joe og Myra Keaton og hed egentlig Joseph Frank Keaton, men han fik navnet Buster på grund af hans allerede tidlige medvirken i hans forældres nummer, hvor han blev kastet rundt. Han havde sit pokerfjæs allerede tidligt.

Da han var sytten måtte hans far opgive vaudevillen på grund af alkoholmisbrug, og den unge Buster måtte finde en anden levevej. Efter at have gjort tjeneste i 1. verdenskrig fandt han i 1917 frem til et filmstudie og lavede her den 23. april sin første korte film The Butcher Boy instrueret af Roscoe Arbuckle. Han lavede 15 kortfilm for ham, men i 1920 lavede han sin første spillefilm og i 1921 startede han sit eget selskab – Buster Keaton Productions- og fra da af skrev, instruerede og spillede han selv sine egne film. Det skabte klassikere som Generalen og Ship Ohøj. Han fik øgenavnet Stoneface på grund af hans urokkelige pokeransigt, som på trods af sin urokkelighed alligevel er meget udtryksfuldt og talende. Hans film er præget af slapstickkomik iblandet let tragiske elementer af den unge mand, der ofte må gå meget igennem for at få pigen, som han elsker. Keatons egen lidenskab for mekanik fornægter sig ikke i filmene, hvor lokomotiv, skibe, store ure o. l. ofte spiller en stor rolle.

Han var en af de kunstnere fra stumfilmens tid, der ikke klarede tonefilmens ankomst. Hans stemme var grov, og han formåede ikke at sige replikker. Efterhånden måtte han opgive alle forsøg på grund af et stigende alkoholforbrug. Han syntes at gå i glemmebogen, men i 1947 fik hans gamle film en renæssance i forbindelse med en live-optræden. James Mason boede i hans gamle villa og fandt i 1952 en masse kopier af de gamle Keaton-film, som man ellers mente var forsvundne, og det foranledigede filmhistorikeren Raymond Rohauer til at arbejde seriøst med Keatons værk. Han optrådte kort med Charlie Chaplin i Rampelys i 1957 samme år som der udkom en filmbiografi om ham The Buster Keaton Story. I 1959 modtog han en æres-Oscar for sit værk.

Han døde i Los Angeles, Californien, af lungekræft.

Eksterne links 
 

 
 Buster Keaton in Five Easy Clips

Filminstruktører fra USA
Komikere fra USA
Skuespillere fra USA
Hollywood Walk of Fame
Mimikere
Fiksativ

Fiksativ er et middel at fæstne tegninger og malerier til papiret. Fiksativ anvendes især til efterbehandling af malerier malet med pastelkridt. Når maleriet er færdigt, sprayes med fiksativ for at farven ikke skal drysse af. Fiksativ giver i øvrigt maleriet en længere holdbarhed, men gør farverne mørkere.

 

Fastgøringsemner
Erantis (slægt)

Slægten Erantis (Eranthis) har otte arter, som er udbredt fra Europa over Mellemøsten og Himalaya til Japan. I Danmark kendes dog kun én art, den nedennævnte:

 Have-Erantis (Eranthis hyemalis)
Lilje-ordenen

Lilje-ordenen (Liliales) har gennemgået en del korrektioner efter de nyeste, fylogenetiske undersøgelser af grønkorn-DNA. Her følger familierne iflg. APG IIIs systematik fra 2009:

 Inkalilje-familien (Alstroemeriaceae (omfattende Luzuriagaceae))
 Campynemataceae
 Tidløs-familien (Colchicaceae)
 Corsiaceae
 Lilje-familien (Liliaceae)
 Giftlilje-familien (Melanthiaceae)
 Petermanniaceae
 Philesiaceae
 Ripogonaceae
 Sarsaparil-familien (Smilacaceae)
Gerard Kuiper

Gerard Kuiper (født Gerrit Pieter Kuiper 7. december 1905 i Holland – 23. december 1973 i Mexico City), var en hollandsk astronom.

Kuiper var den første til at forudsige eksistensen af Kuiper-bæltet i vores solsystem på et rent teoretisk grundlag i 1951. Han er bedst kendt for sine studier af Månens overflade, opdagelsen af Uranus-månen Miranda og Neptun-månen Nereid, samt opdagelsen af Titans atmosfære.

I 1960'erne var han med til at udvælge egnede landingssteder på Månen for Apollo-programmet.

Kuiper blev også kendt for at opdage og udvikle teorien omkring binære stjerneformationer og deres udvikling. Sidenhen er det en almen opfattelse at de fleste solsystemer vil blive til binær formationer.

Eksterne henvisninger 

Astronomer fra Nederlandene
Astronomer fra USA
Oralsex

Oralsex (mundsex) er sex udført med mund og tunge på især kønsorganerne. Stimulering af vulva, penis, anus kaldes hhv. for cunnilingus, fellatio, anilingus. Gensidig oral stimulation kaldes  "69" efter stillingens lighed med tallet.

Eksterne henvisninger 

Sexologi
Cunnilingus

Cunnilingus, er seksuel stimulering med mund og tunge af kvindens kønsorganer, hvilket indbefatter klitoris og kønslæber. Cunnilingus er en sammentrækning af de latinske ord Cunnus (Vulva) og lingua (tunge).

Se også 
 Fellatio
 Anilingus 
 69 (stilling)
 Oralsex

Eksterne henvisninger 

 Discovery Health "Cunnilingus" 
 en kort litterær tekst om cunnilingus af Rikki Ducornet

Sexologi
Fellatio

Fellatio er seksuel stimulering af penis med mund og tunge. Stimulation af skrotum (pung) kan indgå under fellatio.

Den ikke-kliniske terminologi eller symbolsprog for fellatio er fransk eller blowjob.

Kulturel betydning 

Nogle modtagere betragter det at få oralsex som et ego-boost, og mener at en sådan handling er en form for dominans over deres sexpartner på grund af handlingens naturlige, åbenlyse underkastelse; giveren sidder ofte på knæ foran modtageren for at udføre handlingen. I det gamle Grækenland blev fellatio henvist til som "at spille på fløjten"; Kama Sutra har et kapitel om oparishtaka, eller "oralsamkvem".

Indtagelse af sæd 
Nancy Fridays bog Men in Love – Men's Sexual Fantasies: The Triumph of Love over Rage hævder at det at sluge en udløsning ligger højt på intimitetsskalaen. Mange fellatorer kan lide smagen, som bliver hængende i noget tid efter udløsningen.

Så sent som i 1976 anbefalede doktorer kvinder i deres ottende og niende måneder af graviditeten ikke at sluge sæd, da det kunne forårsage en for tidlig fødsel. Da det er meget sikkert at sluge sæd under graviditeten, bruges fellatio nogle gange som en afløsning af vaginalsex af par som stadig vil praktisere seksuelt samkvem under graviditetens sene stadier. 

Indtagelse af sæd har også haft en central vigtighed i nogle af verdens kulturer. I Baruyakulturen findes et hemmeligt ritual hvori drenge giver fellatio til unge mænd, og drikker deres sæd for at "gen-kønne sig selv før ægteskab".

Graviditet 
Fellatio kan ikke resultere i graviditet; der er ingen måde hvorpå sæd fra penis kan komme ind livmoderen og æggelederne for at befrugte et æg. Der er i menneskekvinder ikke nogen forbindelse mellem fordøjelsessystemet og forplantningssystemet. Slugt sæd vil blive dræbt og nedbrudt af syrer i maven og proteiner i tyndtarmen. Produkterne af nedbrydelsen vil blive absorberet som en ubetydelig mængde næringsstoffer.

Se også 
 Cunnilingus
 Anilingus 
 69 (stilling)
 Oralsex

Fodnoter 

Sexologi
Sutte

Sutte er gentagne gange at skabe undertryk i mundhulen, ofte med det formål at få noget at spise. 

Noget af det første, et nyfødt barn lærer, er at sutte modermælk i sig fra moderens bryst.

Andre udtryk for "sutte", som mest bruges om dyreungers adfærd, er patte eller die, begge med det ene formål at tage føde til sig og sikre overlevelse.

Se også
Narresut
Sut
Sutteklud
Sutterefleks

Fysiologi
Nereid

Nereid er en af planeten Neptuns måner: Den blev opdaget den 1. maj 1949 af Gerard P. Kuiper. Den er opkaldt efter nereiderne, hav-nymferne fra fra den græske mytologi. Månen Nereid kendes desuden også under betegnelsen Neptun II (II er romertallet for 2).

Indtil man i 2002 og 2003 opdagede 5 nye Neptun-måner, havde Nereid den største baneradius blandt de kendte måner omkring Neptun: Gennemsnitsafstanden mellem Nereid og Neptun er godt 5½ million kilometer, men da dens omløbsbane er stærk excentrisk, dvs. meget "langstrakt", varierer denne afstand mellem 1,35 og godt 9,6 milloner kilometer – det er den mest langstrakte omløbsbane for nogen kendt naturlig måne i Solsystemet.
Nereids usædvanlige omløbsbane lader ane at månen muligvis er en småplanet eller et legeme fra Kuiper-bæltet der engang er blevet "indfanget" i kredsløb om Neptun. En anden mulighed er, at Nereid blev kraftigt forstyrret da Neptuns største måne Triton blev "indfanget" i et lukket kredsløb om Neptun.

Da rumsonden Voyager 2 fløj forbi Neptun og dens måner i 1989, kom den aldrig tæt nok på Nereid til at tage detaljerede nærbilleder; billederne af Nereid viser ingen overfladedetaljer, kun at der er tale om en irregulær ("kartoffelformet") klode.

Neptuns måner
Mellemistid

Mellemistid, varmetid eller interglacial, er den tid vi har nu, nemlig mellem 2 istider.

Den nuværende mellemistid begyndte omkring 9.600 f.Kr., hvor forskellen mellem sommer og vinter var på sit højeste.

Se også 
 Eem-mellemistiden
 Holsten-mellemistiden
 Cromer-mellemistiden
Slangerup Kommune

Slangerup Kommune i Frederiksborg Amt blev dannet ved kommunalreformen i 1970. Ved strukturreformen i 2007 blev den indlemmet i Frederikssund Kommune sammen med Jægerspris Kommune og Skibby Kommune.

Tidligere kommuner 
Slangerup var en gammel købstad, som havde mistet den status i 1809. Kommunalt havde den dog stadig en opdeling i bykommune og landsogn. Slangerup Kommune blev dannet ved at lægge dem sammen og tilføje en sognekommune mere:

Hertil kom:
 den nordlige del af Jørlunde sognekommune, som havde 1.559 indbyggere. Den sydlige del kom til Ølstykke Kommune.
 ejerlavet Lindholm og 15 andre matrikler i Uggeløse Sogn, hvor størstedelen kom til Allerød Kommune. Lynge-Uggeløse sognekommune havde 4.977 indbyggere.

Sogne 
Slangerup Kommune bestod af følgende sogne, begge fra Lynge-Frederiksborg Herred:
 Slangerup Sogn
 Uvelse Sogn

Valgresultater

Borgmestre

Noter 

Kommuner i Danmark (1970-2006)
Frederikssund Kommune
Biflod

En biflod er en mindre flod, der løber ind i en større flod, hovedfloden. Når man taler om højre-, hhv. venstrebifloder, betyder det bifloder, der løber til hovedfloden fra højre, hhv. venstre side, set medstrøms.

Som regel følger navngivningen af floderne disses størrelse, så hovedfloden har samme navn før og efter bifloden, men der findes undtagelser.

Se også 

Vandløb
Folketingsvalget 1998

Folketingsvalget den 11. marts 1998, der blev udskrevet den 19. februar 1998, resulterede i en tæt valgkamp, der dog bevarede statsminister Poul Nyrup Rasmussen ved magten og efter valget kunne Regeringen Poul Nyrup Rasmussen IV dannes. Den nye regering bestod af ministre fra Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre.

Den tætte valgkamp mellem blokkene med Uffe Ellemann-Jensen i spidsen for højrefløjen og den undertippede siddende statsminister Poul Nyrup Rasmussen på den anden fløj huskes med Ekstra Bladet der dagen før selve valgdagen skrev "Træt og sejrsikker Uffe i nat: Den er hjemme".
Valgte blev afgjort med ét mandat og 176 færøske stemmer da den færøske socialdemokrat Jóannes Eidesgaard slog lagmand Edmund Joensen fra Sambandspartiet.

Ved valget kom det nye parti Dansk Folkeparti ind med 13 mandater, mens det gamle Fremskridtsparti tabte 7 af deres 11 mandater. 
Kun på grund af et godt valg for Kirsten Jacobsen med næsten 30.000 personlige stemmer overlevede Fremskridtspartiet dette valg.

Godt et år før valget var formanden for Det Konservative Folkeparti, Hans Engell den 20. februar 1997, fuld kørt ind i en betonklods på Helsingørmotorvejen. Engell forlod dansk toppolitik og overlod posten til Per Stig Møller.
Med Per Stig Møller som formand mistede Det Konservative Folkeparti 11 af 27 mandater. Per Stig Møller selv blev kun valgt på et tillægsmandat.

Valgresultatet

* Jacob Haugaard, der ved Folketingsvalget i 1994 var blevet valgt uden for partierne, genopstillede ikke.

Personlige stemmer 
Følgende kandidater fik flest personlige stemmer:

 Svend Auken (A): 61.321
 Uffe Ellemann-Jensen (V): 60.084
 Kirsten Jacobsen (Z): 31.267
 Pia Kjærsgaard (O): 26.640
 Poul Nyrup Rasmussen (A): 24.509
 Frank Jensen (A): 24.324
 Karen Jespersen (A): 23.089
 Hans Engell (C): 21.697
 Lotte Bundsgaard (A): 17.598
 Peter Brixtofte (V): 17.543

Se også 
Folketingsmedlemmer valgt i 1998

Kilder 
 DR
 Hvem Hvad Hvor 1999
 Dagbladet Politiken
 Danmarks Statistiks publikation om valget i 1998

Henvisninger 

1998
Politiske valg i 1998
Visdomstand

Visdomstænderne er de bageste kindtænder i hver side af munden, både i over- og underkæbe hos menneskene. Det er de sidste tænder, som bryder frem, normalt i 16-20 års alderen eller senere. Det sene frembrud har givet tænderne navnet – visdomstænder. Visdomstænder er et levn fra et tidligere stadie i menneskets udvikling, hvor grov plantekost nødvendiggjorde disse tænder, men pga. nutidens bearbejdede føde er visdomstænderne i dag ved at blive afviklet af evolutionen igen. Derfor er der mange, som ikke får dem. – det kan være, at de slet ikke er anlagt. Der går ofte betændelse i visdomstænderne.

Fodnoter 

Tænder
Kejser

Kejser () er i Europa den højeste titel for en monark. Ordet "kejser" er afledt af tysk Kaiser, som igen er afledt af Cæsar (efter Julius Cæsar), som på klassisk latin blev udtalt omtrent som "kaisar". Den slaviske titel tsar er en anden afledt variant af det samme ord, og den britiske form emperor er en tilsvarende betegnelse for en mand, der er hersker over et imperium (titlen for en kvinde er empress). Visse af de indiske kejsere betegnes også som stormoguler, afledt af fyrstehusets betegnelse og oprindelse som Mughal. Andre steder på det indiske subkontinent blev den øverste regent betegnet Maharaja (den store konge el. kongernes konge).

I modsætning til gængs forestilling betyder Cæsar således ikke kejser. Cæsar var et almindeligt navn, der med tiden fik karakter af titel, idet navnet blev tillagt de romerske imperatorer. Herved forstærkede imperatoren sin legitimitet ved at sidestille sig selv med den legendariske Julius Cæsar. Efterhånden blev navnet dog til titlen for de udvalgte arvinger, mens kejsertitlen blev Augustus. Legenden fortæller, at ordet Cæsar oprindelig er fønikisk (punisk) og betyder "lille elefant". Den juliske familie skulle have erhvervet navnet i forbindelse med Roms kampe med Karthago om magten i Middelhavet.

Titlen kejser har vanligvis været brugt om en, som regerer over et imperium.
 I vor tid bruger man titlen om monarken i Japan.
 1976-79 var den Centralafrikanske Republik et kejserdømme med Jean-Bédel Bokassa som Kejser Bokassa I.
 Etiopien var et kejserdømme indtil 1975, nogle måneder efter at den mangeårige kejser Haile Selassie var blevet afsat.

Se også 
Romerske kejsere
Østrigske kejsere
Tysk-romerske kejsere

Monarker
Regenters titler
Kongelige titler
Wilhelm Gustloff

Wilhelm Gustloff har flere betydninger:

 Wilhelm Gustloff (person) – lederen af nazistparti i Schweiz (NSDAP)
 Wilhelm Gustloff (skib) – et tysk skib, som sank i 1945
Pælestik

Et pælestik er et knob på et tov, som benyttes til at danne en fast løkke for enden af rebet. Det er det almindeligste faste øjeknob, fordi det er både hurtigt at slå og stabilt. Pælestikket ligner et flagknob, men er altså et fast øje mens flagknobet bruges til forening af 2 ender.

Pælestikket kan altid løses op, uanset hvor meget det er belastet, fordi det ikke går i bekneb, når det belastes. På sejlskibe benyttes det f.eks. til fastgørelse af et skøde til et sejls skødebarm.

Stikket slås ved at danne et øje på rebet. Det vendes således, at den faste part vender nedad. Tampen føres nu op igennem øjet, rundt om den faste part og tilbage gennem det oprindelige øje. 

For at pælestikket er bundet rigtigt, skal tampen ende inde i løkken. Billedet til venstre viser altså et forkert bundet pælestik med lavere styrke.

Se også 

Knob
Enkelt flagknob

Flagknobet bruges til at fæste tampen i et fast øje (f.eks. på et flag) og til at forene to tove af forskellig tykkelse.

Fejlslået flagknob 

På billedet til venstre vender de to tampe til forskellig side. Et sådant "venstrehånds"-flagknob har mindre styrke.

Enkelt flagknob med slipstik 

Hvis man laver en bugt på tampen af det tyndeste reb, før den stikkes under sin faste part, bliver knobet forsynet med et slipstik, hvorved det bliver særdeles let at løse det efter brug.

Eksterne henvisninger 

 Animerede knob: Sheet Bend  
 Flagknob 

Knob
962

Se også 962 (tal)

Begivenheder 
 13. februar – Den tyske konge Otto den Store krones til tysk-romersk kejser af pave Johannes XII

Født

Dødsfald

Eksterne henvisninger 

62
Tykmælk

Tykmælk er et mælkeprodukt, der er fremstillet i Danmark gennem hundreder af år. Oprindeligt fremstilledes det ved henstand af mælk, podet med sur mælk eller andre kulturholdige fødevarer. Nu anvender man sødmælk, der er homogeniseret og højpasteuriseret ved omkring 90 grader, og derefter syrnet med mælkesyrebakterier. Efter omkring et døgns syrning omrøres, nedkøles og emballeres det. Tykmælk er syrnet med en såkaldt DL-kultur, der er en blandingskultur af mælkesyrebakterier og Acidophilus-kultur, der giver en blød, frisk, syrlig og aromatisk smag. Tykmælk er et af de mest populære syrnede mælkeprodukter i Danmark.

Syrnede mejeriprodukter
Konsummælk
Sfærisk aberration

Sfærisk aberration er en fænomen som gør, at sfæriske linser aldrig kan fokusere lyset helt perfekt. Den sfæriske aberration er mest udtalt i linser med kort brændvidde (eller fokallængde).

Til højre ses strålegangen i en linse med kort brændvidde: De parallelle lysstråler der kommer ind fra venstre, »fokuseres« i en række forskellige afstande til højre for linsen – der er ikke noget entydigt sted som alle stråler fokuseres imod.

I billeddannende optiske apparater som f.eks. kikkerter og mikroskoper må der således træffes foranstaltninger imod den sfæriske aberration i apparatets linser. I modsat fald vil lyse objekter i udkanten af billedfeltet ikke blive fokuseret korrekt, men »tværes« lidt ud så de ses med noget der ligner en komethale ("koma").

Optiske fænomener og begreber
Sovs

Sovs eller sauce er en væske med smag, eventuelt jævnet med mel, der bruges som tilbehør til forskellige madretter. Sovsen kan være tyndt- eller tyktflydende og bruges som tilbehør sammen med eksempelvis kartofler, pasta eller ris.

Etymologi 

Det franske ord sauce kommer af det middelalderlatinske ord salsa fra latin salsus med betydningen 'saltet, salt'. Fordanskningen sovs er formodentlig skabt under påvirkning fra det plattyske saus. Både sovs og sauce brugtes på dansk allerede i midten af 1800-tallet.

Historie 

En af de første sovse, hvis navn kendes er den salte fiskesovs garum, som var udbredt i Romerriget.

Nutidens saucer anses normalt for at udspringe af det franske køkken fra 1800-tallet og frem. Her klassificerede berømte mesterkokke som Antonin Carême og senere Auguste Escoffier de forskellige anvendte saucer. En udbredt typologi med udspring i denne tradition tæller fem grundsovse (modersaucer, på fransk sauces mères), som hver især har givet anledning til talrige variationer (dattersaucer):

den hvide, mælkebaserede Bechamelsauce 
den lyse, fondbaserede sauce velouté
den røde sauce tomate 
den krydrede, brune og kraftige sauce espagnole (ophav til den danske brune sovs)
den gule, fede hollandaisesauce (ophav til bl.a. bearnaisesauce)

Af forskellige sovse kan nævnes:
 Brune sovse:
 Chutneysauce
 Kaperssauce
 Kastaniesauce
 Madeirasauce
 Whiskysauce
 Rødvinssauce

 Hvide sovse:
 Aspargessauce
 Bearnaisesovs
 Bechamelsauce
 Champignonssauce
 Hollandaisesauce
 Hummersauce
 Karrysauce
 Persillesauce
 Remouladesauce

Kilder
International Electrotechnical Commission

International Electrotechnical Commission (IEC) er et standardiseringsorgan, som beskæftiger sig med standarder for elektriske, elektroniske og relaterede teknologier. Mange af IECs standarder bliver udviklet i fællesskab med ISO.

IEC blev dannet i 1906 og har (2008) mere end 70 medlemmer. IEC's medlemmer er nationale standardiseringsorganer. Danmark er i IEC repræsenteret af Dansk Standard. IEC var oprindeligt placeret i London, men flyttede i 1948 til Genève.

IEC har været aktiv inden for standardisering af måleenheder, f.eks. gauss, hertz og weber. IEC var de første til at foreslå Giorgi-systemet som en standard for måleenheder. Dette system blev med tiden til SI-enhederne.

IEC har siden 1938 arbejdet med standardisering af sprogbrug inden for elektronik og relaterede emner og udgiver International Electrotechnical Vocabulary.

IEC-standarder er nummererede og har navne på formen IEC <nummer> <titel>, f.eks. IEC 60411 Graphical Symbols. 
Standarder udviklet sammen med ISO anvender ISO nummerering, f.eks. ISO/IEC 7498-1:1994 Open Systems Interconnection: Basic Reference Model.

Medlemskab 
Medlemsorganisationer omfatter bl.a.:
 Brasilien – Comitê Brasileiro de Eletricidade, Eletrônica, Iluminação e Telecomunicações (Cobei)
 Danmark – Dansk Standard
 Canada – Standards Council of Canada
 Frankrig – Union Technique de l'Électricité et de la Communication (UTE)
 Indien – Bureau of Indian Standards (BIS)
 Italien – Comitato Elettrotecnico Italiano
 Japan – Japanese Industrial Standards Committee
 Kina – Standardization Administration of China (SAC)
 Rusland – Federal Agency for Technical Regulation and Metrology (ГОСТ)
 Spanien – Comite Nacional Español de la CEI
 Tyskland – Deutsche Kommission Elektrotechnik Elektronik Informationstechnik im DIN & VDE (DKE)
 UK – British Standards Institution (BSI)
 USA – American National Standards Institute (ANSI)

Eksterne henvisninger 
 IEC Home Page
 International Electrotechnical Vocabulary (IEV) online database 

Elektronik
Standardiseringsorganer
Elektrisk leder

En elektrisk leder er et legeme af stof, som kan lede elektrisk strøm. En elektrisk leder har en elektrisk resistivitet fra 0 Ω · m til ca. 10-5 Ω · m.

Har en elektrisk leder en eller flere isolationslag kaldes det samlet en ledning.

En leder som har en jævnstrøm resistivitet på eksakt 0 Ω · m er en superleder.

Se også 
 Halvleder
 Elektrisk isolator
 Elektrisk ledning
 Elektrisk kabel
 Elektricitet
 Lus (elektronik)

Elektromagnetisme
Elektronik
Marco Pantani

Marco Pantani (født 13. januar 1970 i Cesena, død 14. februar 2004 i Rimini) var en italiensk cykelrytter. Han var kendt under kælenavnene Piraten, den lille elefant og den lille store.

Pantani var opvokset i Cesenatico og var en ægte bjergrytter med sin vægt på 56 kg. I sin debutsæson 1994 blev han 2'er i Giro d'Italia og 3'er i Tour de France. Senere vandt han flere spektakulære sejre i bjergene i såvel Tour de France som Giro d'Italia. Blandt andet sænkede han den gule trøje (Jan Ullrich) med 9 minutter i 1998, på etapen over Galibier til Deux Alpes. Pantani har den dag i dag rekorden for at køre hurtigst op ad det legendariske bjerg L'Alpe d'Huez (36'50").

Pantanis største bedrift var at vinde både Giro d'Italia og Tour de France i 1998. En bedrift der ikke siden er blevet gentaget og bragte Pantani ind i en eksklusiv gruppe af "dobbeltvindere": Coppi, Merckx, Anquetil, Hinault, Roche og Indurain

I 1999 blev han taget under Giro d'Italia med en for høj hæmatokritværdi, mens han førte løbet. Han blev ikke dømt for doping, men kom sig aldrig rigtigt mentalt herefter og led i sine sidste år af en depression. 

Pantani blev fundet død på et hotel i Rimini. Dødsårsagen blev angivet som selvmord pga. en overdosis af kokain, men ti år senere blev sagen genoptaget af italiensk politi på mistanke om mord.

Kilder

Eksterne henvisninger

Mandlige cykelryttere fra Italien
Tour de France-vindere
Giro d'Italia-vindere
Giro d'Italia

Giro d'Italia (på dansk Italien Rundt) er et stort etapeløb i cykling, som køres over tre uger hvert år i maj i Italien.

Det første løb blev kørt i 1909. Arrangøren var den italienske sportsavis La Gazzetta dello Sport, og der var otte etaper på samlet 2.448 kilometer. Siden da er løbet blevet forlænget, så det i dag typisk køres 21 etaper. Løbet udgør sammen med Tour de France og Vuelta a España de tre store klassiske etapeløb, kaldet Grand Tours, hvor Tour de France dog er klart det største og mest prestigefulde.

Mens Tour de France er kendt for, at den førende rytter bærer en gul trøje, så kører den førende rytter i Giro d'Italia i lyserødt, også kaldet Maglia rosa. Den førende bjergrytter kører i blåt (Maglia azzurra), mens rytteren med flest point kører i lilla (Maglia ciclamino). I 2007 genindførtes den hvide ungdomstrøje, efter nogle års fravær. Den kaldes Maglia bianca.

Følgende tre ryttere har vundet løbet fem gange: Alfredo Binda, Fausto Coppi og Eddy Merckx. Italieneren Felice Gimondi har stået på podiet hele ni gange, men fordelt på tre sejre, to andenpladser og fire tredjepladser.

I 1974 blev Eddy Merckx' fjerde sejr i Giro'en skildret i Jørgen Leths dokumentarfilm Stjernerne og vandbærerne.

Oversigt over vindere 

22 ryttere har vundet Giro d'Italia mere end en gang:

Se også
Giro d'Italia Women

Eksterne henvisninger 

 Giro d'Italias officielle hjemmeside