alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Разлив (село)

Разлив е село в Западна България. То се намира в община Правец, Софийска област. Разлив е второто по брой население село в Община Правец, след село Джурово, със своите 617 души.

География 
Село Разлив се намира в Западна България, на около 4 км западно от град Правец, и на около 8 км източно от град Ботевград. Селото е граница на Правешкото и Ботевградското поле.

Селото попада в зоната на умереноконтиненталния климат с годишен сбор от валежи 746 мм, който е по-висок от средните за страната. Валежите са сравнително добре балансирани през годината – зимните са 113 мм, пролетните – 215 мм, летните – 256 мм, и есенните – 162 мм. Средногодишната температура е 10,8 °C. Температурата на най-студения месец – януари е със средна стойност 1,4 °C, а най-топлият месец – юли, е със средна величина 21,6 °C. Ясното време и слънчевото греене в котловината се измерва на 2160 часа в годината. Значителен е броят на слънчевите дни в късна есен и през зимата. Дните с мъгла са малко – едва от 7 до 10-годишно.

История 
Село Разлив е сравнително ново селище, възникнало от обединяването и обособяването в периода 1952 – 1965 г. на правешките махали Орешака и Бистрица. Именувано е на разливната местност Разлива, намираща се край шосето Ботевград – Правец, което отделя двете махали една от друга.

Интересно е да се отбележи, че при именуването на новообразуваното село вместо местния автентичен топоним „Разлива“, конюнктурно е предпочетен вариантът „Разлив“: „Разлив“ е железопътна станция и селище на р. Сестра, на 34 км от Санкт-Петербург, Русия. В района на петербургския Разлив през лятото на 1917 г. са се укривали преследваните от Привременното руско правителство болшевишки ръководители В. И. Ленин и Г. Е. Зиновиев.

Религии 
В преобладаващата си част населението село Разлив традиционно изповядва източноправославното християнство.

Обществени институции 
В селото е построен дом за временно настаняване на деца който е именуван ДОВДЛРГ „Св. Иван Рилски“ и училище „Христо Ботев“.

Културни и природни забележителности 
Паметникът на антифашистите, местността кюнеца, могила.

Крепостта Боровец е разположена в местността „Боровец“ на около 4 км северно от село Разлив. Тя се намира на билото на възвишение с надморска височина 847,88 м., и е заграждала площ от около 4 дка. Голямата денивелация на терена прави крепостта трудно достъпна от всички страни. Резултати от теренното археологическо проучване дават нова, важна информация за изграждането на Старопланинската укрепителна система в през V-VI в. Стратегическото местоположение на крепостта „Боровец“ позволявала пряка визуална връзка към другите големи крепости в района – „Урвич“ при с. Боженица, крепостта „Острома“.

Личности 
 Иван Кошинов (р. 1927), български офицер, генерал-лейтенант

Галерия

Външни препратки 
 museum-pravets.com

Бележки 

Села в Софийска област
Населени места в община Правец
Алино

Алино е село в Западна България. То се намира в община Самоков, Софийска област.

География 
Алино се намира в полите на Плана планина.

История 
Според народните предания името на селото в сегашния си вид, датира от 17 век. Тогава е имало голям пожар, изпепелил цялото село и пламъците, оцветени в алено на фона на нощното небе, дали името на селото.

При избухването на Балканската война в 1912 година един човек от Алино е доброволец в Македоно-одринското опълчение.

Население 
Численост на населението според преброяванията през годините:

Религии 
Изконната религия, изповядвана в селото, е традиционно източноправославна.

Обществени институции 

Кметство и пощенска станция.

Културни и природни забележителности 
В близост до селото, на около 6 – 7 км в североизточна посока в Плана планина се намира Алинския манастир „Свети Спас“ – паметник на културата с уникални стенописи (изографисан през 1626 г.). В близост до манастира се намира и т.н. Момина сълза. Тя представлява скала, от която непрекъснато капят капки лековита вода, наподобяващи сълзите на плачеща девойка. Наблизо са и останките от средновековната крепост Алинско кале. Непосредствено до селото има няколко тракийски надгробни могили, които са най-ранното историческо свидетелство за живота по тези земи. Те са разкопавани нееднократно от иманяри. На около километър в западна посока, сред равното поле-в местността „Св. Рангел“ може да се види внушителен каменен саркофаг (римски), който местните хора наричат Момата, поради специфичната му форма. През месец юли 2009 г. храмът „Св. Николай“ богат на ценни стенописи и икони е обявен за паметник на културата-църквата е разположена в близост до центъра на селото. На 20 юли 2011 г. е открит и осветен нов параклис „Свети пророк Илия“ в едноименната местност.

Непосредствено над селото сред красива борова гора има много приятен язовир, който е популярен сред риболовците в региона.

Традиционният събор на селото се организира в последната събота на месец август. Освен него в селото се отбелязват традиционни празници като Тодоровден, Спасовден. Традициите и обичаите са съхранени в годините, те се предават от поколение на поколение. В селото има добре развита културна дейност в лицето на фолклорната група за автентичен фолклор. Групата популяризира и рекламира селото чрез участия в различни ТВ и радио програми и предавания.

Бележки 

Села в Софийска област
Населени места в община Самоков
Гуцал

Гу̀цал е село в Западна България. То се намира в община Самоков, Софийска област.

География 
Село Гуцал се намира на 6 километра от главния път между Костенец и Самоков. На около 2 километра след Долна баня по посока Самоков има обозначен разклон за него. Има две махали. В долната има карстово езеро.

Гуцал е с южно изложение, което открива прекрасна гледка към цяла Рила. Въздухът е изключително чист.

Население 
 1934 г. – 1261 жители
 1946 г. – 1332 жители
 1956 г. – 1182 жители
 1975 г. – 707 жители
 1992 г. – 396 жители
 2001 г. – 302 жители
 2008 г. – 160 жители
 2009 г. – 155 жители
 2010 г. – 152 жители
 2011 г. – 142 жители

Религии 
Гуцалци са православни християни. В селото има църква, но не винаги е отворена (свещеникът обслужва и село Марица).

Външни препратки 
Наше село - Гуцал

Бележки 

Села в Софийска област
Населени места в община Самоков
Долни Окол

Долни Окол е село в Западна България. То се намира в Община Самоков, Софийска област.

География 
Село Долни Окол е разположено в Плана планина. В близост се намират Щъркелово гнездо и село Горни Окол, на 2 км южно от Долни Окол. Град Самоков се намира на 18 км от селото.

Население 
 1934 г. – 849 жители
 1946 г. – 965 жители
 1956 г. – 941 жители
 1975 г. – 445 жители
 1992 г. – 267 жители
 2001 г. – 255 жители
 2009 г. – 177 жители
 2010 г. – 174 жители
 2011 г. – 174 жители

Освен постоянните жители, в селото имат имоти и много софиянци, които живеят временно в селото по време на лятото, почивните дни и празниците.

История

Обществени институции 

 Кметство, здравна служба

Културни и природни забележителности 
 Местност „Ричов кладенец“
 Плана планина

Редовни събития 
Всяка година на 15 август (Успение Богородично) се прави курбан.

Личности 
 Данчо Димитров – кметски наместник, който е на този пост от 1959 г.
 Данчо Петров – доайен на Околската ловна дружинка .
 Стойко Митов, български революционер от ВМОРО, четник на Петър Ангелов и на Никола Груйчин
 Стоян Саладинов – шампион и треньор по бойни изкуства

Други 
Скали Окол край остров Гринуич, Южни Шетландски острови са наименувани в чест на селата Горни и Долни Окол.

Галерия

Източници 

Села в Софийска област
Населени места в община Самоков
Марица (село)

Марица е село в Западна България. То се намира в община Самоков, Софийска област.

География 
Село Марица се намира в полите на Рила планина, по горното течение на река Марица, на шосе 82: Самоков – Боровец – Долна баня – Костенец, между Боровец и Долна баня.

Климатът е мек, с прохладно течение през лятото.

История 
В миналото селото се е наричало Иванова махала. Свързано е с първите манифактури за железодобив в района, покровителствани от рударските закони на Сюлейман I. Развитието на железодобива довежда през втората половина на XVI век до замогване на селото и икономически подем. Тогава е построена и църквата „Свети Никола“ с ценни стенописи от XVI век и от първата половина на XIX век, обявени през 1969 г. за паметник на изобразителното изкуство.

Население 
 1934 г. – 804 жители
 1946 г. – 900 жители
 1956 г. – 920 жители
 1975 г. – 971 жители
 1992 г. – 910 жители
 2001 г. – 774 жители
 2007 г. – 690 жители
 2009 г. – 680 жители
 2010 г. – 671 жители

Исторически, културни и природни забележителности 

 Късносредновековна църква „Свети Никола“. Намира се в югоизточната част на селото. Построена е през последните десетилетия на XVI век. Еднокорабна, едноапсидна сграда с външни размери 6,30 х 3,50 м. Дебелите по 1 м. стени са изградени от речни камъни, споени с хоросан. Към първоначалната църква през 1830 г. е изградена обширна пристройка, удължаваща наоса в западна посока. Стенописите от XVI век са изпълнени на два етапа. Стенописите от XIX век в пристройката са изпълнени от зографи от град Самоков. Стенописите в църквата са художествен паметник на културата от национално значение (ДВ бр.100, 1969 г.).

Религии 
Село Марица принадлежи в църковно-административно отношение към Софийска епархия, архиерейско наместничество Самоков. Населението изповядва източното православие. Свещеник: отец Георги

Обществени институции 
Село Марица е административен център на Кметство с. Марица.

Галерия

Литература 
 Чилингиров, Асен, Църквата „Св. Никола“ в село Марица, София, изд.“Български художник“, 1976 г., 160 с.;

Външни препратки 
 Обновление и офикия в самоковското с. Марица, Българска патриаршия

Бележки 

Села в Софийска област
Населени места в община Самоков
Обекти, наречени на Марица
Поповяне

Поповяне е село в Западна България, Софийска област, община Самоков.

География 
Разположено е в полите на планината Плана и източния край на Самоковското поле. Също така се намира в близост до планините Витоша, Рила и Верила, като всяка една от тях може да бъде видяна от високите части на селото.

Климатът през зимата е мек, а през лятото – умерен до топъл. Няма индустриални замърсители.

Население 
 1934 г. – 1817 жители
 1946 г. – 1891 жители
 1956 г. – 1587 жители
 1975 г. – 727 жители
 1992 г. – 455 жители
 2001 г. – 384 жители
 2009 г. – 309 жители
 2010 г. – 305 жители
 2011 г. – 296 жители

Обществени институции 
 Читалище „Светлина“

Културни и природни забележителности 
В селото се намира църквата „Свети Архангел Михаил“.

Икономика 
В селото има конна база с ездитни коне и пансион за коне на територията на стопанската коооперация.

Редовни събития 
 Всяка година на 6 май се провежда събор в местността Св. Георги, където има и малък параклис.

Галерия

Бележки 

Села в Софийска област
Населени места в община Самоков
Райово

Райо̀во е село в Западна България. То се намира в Община Самоков, Софийска област.

География 
Село Райово се намира в Самоковската котловина в Западна България. С надморска височина от 877 m тя е най-високата в страната. Котловинното дъно е удължено на север по долината на река Искър и в посока запад. По периферията има иглолистни гори – фактор за развитие на дърводобива и на планинския туризъм. Село Райово се намира в периферията на котловината в подножието на Плана планина, макар и едва на 7 километра от общинския център Самоков.

История

Население 
Със своите 652 жители, Райово се нарежда на 5-о място по брой население в община Самоков след град Самоков, и селата Говедарци, Радуил и Широки дол, Драгушиново и Марица.

Религии 
Всички жители на селото са православни християни. В селото има православен храм „Свети Никола“ от XVII век.

Ежегоден събор на село Райово 
Съборът на село Райово се състои ежегодно през последната събота на месец юли. Играят се кръшни хора,изсвирени от едни от най-добрите оркестри в България. Райовци са известни като едни от най-добрите игроорци в околията. Има всякакви развлечения за малки и големи.

Галерия

Бележки 

Села в Софийска област
Населени места в община Самоков
Шипочане

Шипочане е село в Западна България. То се намира в община Самоков, Софийска област.

География 
Село Шипочане се намира в планински район, на 7 км източно от град Самоков. През селото минава река Шипочаница.

Население 
 1934 г. – 938 жители
 1946 г. – 1001 жители
 1956 г. – 966 жители
 1975 г. – 654 жители
 1992 г. – 359 жители
 2001 г. – 228 жители
 2008 г. – 161 жители
 2009 г. – 152 жители
 2010 г. – 150 жители
 2011 г. – 150 жители

История 
За първи път името на с. Шипочане се намира в турски данъчен регистър от 1515 г. Броят на домакинствата е бил 25, а през 1525 г. е 37.

Редовни събития 
Събор на празника на Пресвета Богородица – 18 август.

Други

Бележки 

Села в Софийска област
Населени места в община Самоков
Широки дол

Широки дол е село в Западна България. То се намира в Община Самоков, Софийска област.

География 
Село Широки дол се намира в Югозападна България в подножието на Плана планина, на 57 км от столицата София, на 7 км от общинския център Самоков и на 17 км от зимния курорт Боровец. Отстои на 2 км от главния път София - Самоков. От селото пътуват редовни автобуси до гр. Самоков, откъдето може да се направи връзка за София, Дупница, Пловдив, Сандански и др.

Селото е разположено в широк планински дол, откъдето носи и името си. Оградено е отвсякъде от планински ридове и възвишения, които разкриват прекрасна панорамна гледка към Рила планина и величествените ѝ върхове, начело с Мусала.

Река Палакария разполовява селото на две части. Друга река, която минава през селото и носи неговото име, е Широкодолка. Тя е пълноводна през пролетта и почти пресъхва през лятото.

Широки дол е добър изходен пункт за планински преходи в Плана, която е леснодостъпна и проходима планина. Прекрасните поляни по долината на р. Широкодолка, в съчетание с вековни борови гори са предпочитано място за излети и пикници за жителите и гостите на селото.

Население 
 1934 г. – 1522 жители
 1946 г. – 1721 жители
 1956 г. – 1686 жители
 1975 г. – 1562 жители
 1992 г. – 1339 жители
 2001 г. – 1174 жители
 2008 г. – 965 жители
 2009 г. – 961 жители
 2010 г. – 946 жители
 2011 г. – 942 жители
 2021 г. – 890 жители

Според броя на населението Широки дол е едно от най-големите села в община Самоков. Въпреки това за последните 60 години броят е намалял почти двойно. Това се дължи от една страна на отрицателния естествен прираст и от друга страна на близостта на селото до гр. Самоков и столицата гр. София. Поради липсата на възможности за препитание голяма част от младите хора мигрират към големите градове.

История 
Липсват точни и ясни сведения и документи за възникването на селището. Със сигурност обаче се знае, че първите обитатели са преселници от Егейска и Пиринска Македония.

Обществени институции 
 Кметство.
 Читалище
 Детска градина

Културни и природни забележителности 

 Селището е доста старо. За това най-красноречиво говори църквата, която е от около 11 век. Както и калето, което се намира на 1 километър от селото. Имало е и манастир. Тази крепост е била едно от последните убежища на цар Иван Шишман по време на османското завоевание.
 Паметник на загиналите във войните.
 Също така в красивата гора над това уютно селце се намират още много забележителности като например „Форгона“, „Дабъ“, „Бакрачевата сея“ и др.
 В околността също много прочут е и футболния тим ФК „Гранит“ Широки дол. Много футболни запалянковци с наслада гледат състоящите се на стадиона мачове.
 Черква "Света благородица" намираща се след река Широкодолка

Редовни събития 
Всяка година се провежда традиционен събор на Илинден. Има едноименен параклис до селото, при който се прави курбан. Има и музика, която след курбана от параклиса се пренася на площада на селото и веселбите продължават до късно вечерта.

Бележки 

Села в Софийска област
Населени места в община Самоков
Яребковица

Яребковица е село в Западна България. То се намира в Община Самоков, Софийска област.

География 
Село Яребковица се намира в планина Верила, най-високият връх, на която е Голям Дебелец. Селото е разделено на няколко махали. Техните имена са Конакчийска, Будинова, Кацарова, Андрова, Шунина, Терзийска, Славкова. До селото водят няколко черни пътища в лошо състояние започващи от селата Крайници, Клисура, Дрен и Ярлово.

Население 
 1934 г. – 484 жители
 1946 г. – 537 жители
 1956 г. – 424 жители
 1975 г. – 57 жители
 1992 г. – 9 жители
 2001 г. – 11 жители
 2008 г. – 2 жители
 2009 г. – 1 жител
 2010 г. – 1 жител
 2011 г. – 1 жител
 2013 г. – 3 жители
 2014 г. – 3 жители

История 

Корените на жителите на това село са от Чуйпетлово, намиращо се в южните склонове на Витоша. Село Чуйпетлово не е било известно на турците два века, но един ден турският паша замръква в местността около селото, а на сутринта чува кукуригането на петел и тръгва по него, стигайки по този начин до селото. Започват нападения и грабежи, които принуждават няколко къщи, от различни родове да се изселят в планината, където са изкарвали през лятото животните на паша. По този начин се създава село Яребковица, като имената на сегашните махали са дадени от заселелите се родове. По аналогичен начин възникват още две родствени високопланински села: Лисец (само на няколко километра север-северозападно от Яребковица) и Плана (в разположената на североизток едноименна планина).
Друг вариант на легендата е, че в Чуйпетлово са се криели хора, преследвани от турците, а за ориентир им служели гласовитите селски петли, кукуригащи не само сутрин, а през целия ден. Причина за разселването е било бързото нарастване на населението и свързаните с това затруднения в практикуване на основния поминък – сезонно пътуващо пасищно планинско овцевъдство.

Културни и природни забележителности 
През месец юни 2006 година в началото на селото, точно до гробищата, на Конакчийската махала е открит параклис, построен на мястото на някогашната църква. Параклисът е построен от човек, живеещ в с. Ресилово, който има къща в Андровата махала.

Редовни събития 
Всяка година на определена дата от годината във всяка махала се събират бившите жители на селото и правят събор. Съборът на Мутафчийската, Конакчийската и Славкова махала се прави на Спасов ден. Ако този ден е през седмицата, хората се събират в първата събота или неделя след Спасов ден. Шунината, Будиновата и Терзийската махала имат събор в първата събота от месец август около празника Преображение Господне.

Други 
До селото освен, че няма хубав път, в него няма ток. Природата е дива и красива. Вековни дървета са сплели клони над черните пътища между махалите. Отвсякъде блика изворна вода. Къщите са запустели. Някога в селото е имало магазин и училище, но вече няма, тъй като в селото живеят само трима души.

Бележки

Външни препратки 

Села в Софийска област
Населени места в община Самоков
Бакьово

Бакьòво е село в Западна България, Софийска област, община Своге. Според Гражданската регистрация и административното обслужване през 15 март 2015 г. селото има 16 жители.

География 
Намира се в Мургашкия дял на Западна Стара планина, пръснато на няколко почти обезлюдени понастоящем махали в гънките на планината. През селото минава Батулийската река.

Редовни събития 
Всяка година около 5 септември се организира събор в селото. По традиция това е есенният събор, на който има курбан – чорба и скара за всички гости. Провежда се винаги на площада на селото – пред единствения магазин.

Други 
Село Бакьово е една предпочитана дестинация основно на жители от гр. София през летните и топли месеци от годината. То е посещавано от туристи – по поречието на Батулийската река. Много от посетителите на селото са софийски граждани, имащи вили в населеното място. Най-населено е през месеците май – септември.

Галерия

Източници

Външни препратки 
 Официален сайт

Села в Софийска област
Населени места в община Своге
Батулия

Батулѝя е село в Западна България. То се намира в община Своге, Софийска област.

География 

Намира се на 24 км от центъра на гр. София. Село Батулия се намира в планински район, в дела Мургаш от Западна Стара планина. Край селото минава Батулийската река.

Батулийският манастир се намира в хълм над селото в гората по пътя за с. Буковец, отстоящо на 10 км от Батулия.

Селото се характеризира с умереноконтинентален полупланински климат. В землището на селото има кафяви горски почви, както и мина за антрацитни въглища, част от Свогенския въглищен басейн.

История 
Според историка от началото на ХХ век Васил Миков, базирайки си на топонимия и ономастика, произходът на името е кумански. Най-ранното документирано споменаване на село Батулия е в турски данъчни регистри от 1453 г. под името Батулие. През времето на освободителното движение Васил Левски основава на това място революционен комитет и населението взема дейно участие в борбата.

Първото училище в селото е построено през 1884 г. През годините е било разширено с интернат, но днес не функционира. Читалище „Христо Ботев“ е основано през 1928 г.

Обществени институции 
 Читалище „Христо Ботев“

Културни и природни забележителности 
В паметника, построен в памет на загиналите в Батулийската битка (23 май 1944) партизани от войнишкия партизански батальон „Христо Ботев“, има изложени интересни исторически факти.

Личности 
 Камен Петров (1931 – 1999), български офицер, генерал-майор
 Галин Малакчиев (1931 – 1987), български скулптор, живял и творил в Батулия от 1973 до смъртта си.

Други

Външни препратки 
 История на село Батулия. Снимки от махалите и селото

Източници 

Села в Софийска област
Населени места в община Своге
Бов

Бов е село в Западна България. То се намира в Община Своге, Софийска област, на 57 km северно от град София.

География 
Село Бов се намира в планински район, в дела Мургаш от Западна Стара планина. Намира се между върховете Гарван, Яворец и Колибища, в западното подножие на връх Издремец (1493 м). На север граничи със село Лакатник, на юг със село Лесковдол, на запад село гара Бов и село Габровница.

В село Бов са известни общо 10 пещери и пропасти. Най-голяма е пещерата „Мечата дупка“, с обща дължина на галериите от 564 м.

История 
Жителите на село Бов са сътворили легенда, служеща като туристическа атракция. Според нея селото носи името на френския рицар Сен дьо Бьоф, който пленен от воините на цар Калоян, станал негов васал. След смъртта на император Балдуин Фландърски през 1206 г., маркизът получил благоволението на българския владетел да се засели със свои сподвижници (около 1000) рицари-кръстоносци в землището на днешното село. Там те се смесили посредством бракове с местното население. По билото на връх Колибища има останки от стара крепост. Районът е бил известен в древността с рудниците си.

Поетът Иван Вазов посещава района на Бов и поставя началото на историята, след като пише следното в пътеписа си „Разходка по Искъра“:

Този цитат на Иван Вазов ясно показва кой е създателят на това „предание“.

Реалната история на селото започва през ранното средновековие. Според историческите проучвания, проведени през 80-те години на ХХ век от екип на Националния институт за паметниците на културата, в местността „Манастира“, на 1,5 км югоизточно от Гара Бов, са открити следи от старо заселище и ранносредновековна християнска църква. Манастирската църква „Св. Архангел Михаил“, многократно преправяна и обновявана във времето повтаря архитектурния план на първоначалния си оригинал. През 14 век селото се споменава с името Бововци в Мрачката грамота на цар Иван Александър (1 декември 1347).

Преди прокарване на ЖП линията, къщите в Гара Бов били само три. Запазени са сведения за железопътен инцидент, настъпил в района на гарата през 1935 г. Процесът на движение на населението от село Бов към Гара Бов е най-силен в периода 1956 – 1957 г., когато жителите на с. Бов от 1557 намаляват на 533, а в същото време жителите на Гара Бов се увеличават на 1777 души. По-късно общината се премества в Гара Бов и към нея се присъединяват и селата: Заселе, Зимевица, Заноге, Губислав, а за кратък период и село Лакатник.

Редовни събития 
Традиционният събор на село Бов се отбелязва всяка година на църковния празник Спасовден.

Галерия

Вижте също 
 Гара Бов

Личности 
 Христо Йовов, футболист

Външни препратки 
 БНТ Такси – 11 ноември 2009, Бовчани разказват исторически легенди за селото
 Снимки и пътепис от махалите на село Бов. Историческа информация, природни забележителности и оброци на селото

Източници 

Села в Софийска област
Населени места в община Своге
Брезовдол

Брезовдол е село в Западна България. То се намира в Община Своге, Софийска област.

География 
Село Брезовдол се намира в планински район. Разположено е в Западна Стара планина, в дела Голяма планина. Намира се в община Своге на 85 километра на изток от София по пътя за Мездра през Искърския пролом и на 50 километра от Враца, на 10 километра от с. Лесковдол и на 7 километра от манастира „Седем престола“ (Осеновлашки манастир). На територията на с. Брезовдол се намира и един от първенците сред върховете в община Своге – връх Чукава висок 1588 м., чиято територия попада в пределите на ДЛС Витиня.

История 
Партийната група на БРП (комунисти) в Брезовдол заедно с комунистите от село Осеновлаг се организират в навечерието на Септемврийското въстание от 1923 г. Организирана е група от 20 души с пушки и патрони е чакала в местността „Манечка полена“ парола за започване на въстанието, но както се знае то в Свогенския край не започва, по указание на централното ръководство.

Религии 
Населението на селото е изцяло православни християни, като обслужващ духовен център в региона е манастира „Седем престола“.

Културни и природни забележителности 
В близост се намира манастира „Седем престола“, разположен в един от най-красивите кътове на Стара планина под китния връх Издремец. Той е бил духовен и религиозен център за всички села в околността. В него Иван Вазов създава едноименната си творба „Клепалото бие“.
Също така от селото пеш, а може и чрез транспорт (мотор, джип) може да се стигне до хижа Лескова, намираща се в землището на с. Осеновлаг. Тя се стопанисва от влиятелна фирма и предлага добра база.

Редовни събития 
В миналото редовно се е провеждал събор на Димитровден, по-късно провеждан през пролетта на 24 май.

Външни препратки 

Села в Софийска област
Населени места в община Своге
Владо Тричков (село)

Владо Тричков е село в Западна България. То се намира в Община Своге, Софийска област. Наименувано е на партизанина Владо Тричков. География

Селото се намира в планински район, на 17 км от София, на 670 м надм. височина в живописното Искърско дефиле. В селото живеят около 1700 жители. Територията му граничи със селата Луково, Реброво, Церецел и селата от Столична голяма община. Землището му е около 19 кв. км.

Селото се състои от няколко махали, пръснати по дефилето на р. Искър – Ромча (било е село, но сега приобщен квартал), Клисура, Калугерица, Голяма Лъка, Барата, Говедарник, Пехчаница, Лажов рът, Орешец. Като разположено от двете страни на река Искър селото има няколко въжени моста за пешеходци и един-единствен мост за автомобили, свързващ махалите от двете страни. 

До селото има автобусен и железопътен транспорт.

Административно се обслужва от Община Своге, телефон: 0726 / 25-39, www.svoge.bg; телефон на полицията в Своге: 0726 / 2201.

История 
Село Вл. Тричков се е състояло от махалите Орешец, Клисура, Калугерица, Голяма лъка и Ромча. Най-напред петте махали са водени административно към с. Церецел в периода 1920-25 г. През 1925 г. се оформя община със седалище Реброво и махалите преминават към нея с общото име Луково. През 1930 г. се открива спирка Луково, а жп. гарата при сегашното село Владо Тричков се преименува в Елин Пелин, като и махалите приемат същото име. Настоящето име на селото – Владо Тричков – се дава през 1952 година.

През 2006 г. кметът на община Своге Емил Атанасов води преговори с кмета на София за изграждане на сметище на София, разположено на около 1 километър или по-малко от сградите на вилна зона Ромча (включително и от църквата). Засегнатите местни жители и собственици на вили протестират в началото на 2007 г.

Редовни събития 
Съборът на село Владо Тричков ежегодно се провежда на 6 септември.

Други

Вилна зона Ромча 
Ромча е вилна зона в землището на село Владо Тричков. Височина /на жп. спирката/ – 507.092 м. В нейния център има смесен магазин и кръчма, а на спирката – фурна. На спирката спират всички пътнически влакове, преминаващи през Искърското дефиле. Църквата на Ромча е разположена на хълм, откъдето се разкрива гледка към долината.

Вилна зона Калугерица 
Калугерица е вилна зона в землището на село Владо Тричков. Котловина, обградена от планини, в дъното на която минава река Искър. В миналото село Владо Тричков и прилежащите му махали са били част от с. Церецел, землището на което е едно от най-големите в България. До Калугерица се стига с влак, – на спирка „Владо Тричков“, както и с автомобил. Пътят за Калугерица минава близо до вилна зона Ромча. Проблем в района са също и обирите на вили в зимния период, когато „виладжиите“ мигрират към града. Малко са местните жители на Калугерица, което е характерно за целия район на Церецел.

Външни препратки 
 Facebook Страница на село Владо Тричков

Села в Софийска област
Населени места в община Своге
Гара Лакатник

Гара Лака̀тник е село в Западна България, част от Община Своге, Софийска област. Намира се в землището на близкото, едноименно и по-старо село Лакатник, от което се отделя през 1965 година.

Туристически забележителности 
Село Гара Лакатник се намира в Искърското дефиле в Стара планина, на 20 km от Своге и на 50 km. северозападно от София и е популярна дестинация за катерачи и пещерняци поради близостта му до известните Лакатнишки скали, едни от най-красивите сред природните забележителности на България; с идеални условия за скално катерене. На върха на скалите се издига масивен паметник от каменни блокове, построен в памет на загиналите септемврийци през 1923 г. Там всяка година между 10 и 17 май се организира събор. На скалата срещу паметника има висок метален кръст, издигнат да напомня за всички алпинисти и планинари, загинали по скалите. Край сеото има и пещери, например Темната дупка, Ръжишка пещера и др. Мястото е изходен център за краткотраен планински туризъм.

Урановата мина Пробойница (НРБ) – трайни последици за околната среда 
В непосредствена близост (на не повече от половин километър) до жп гарата на с. Гара Лакатник се намира затворената уранова мина Пробойница. Мината се използва като кариера за добиване на инертни материали – чакъл.   Уранът в естествено състояние в прородата е неутрален като радиационно излъчване.

Демографски данни 
По данни на ГРАО селото е с 1276 жители с постоянен адрес и 1209 жители с настоящ адрес (15.09.2013). При последното преброяване на НСИ населението му е от 1298 души (01.02.2011). Населението на Гара Лакатник (ЕКАТТЕ 14475) към 31 декември 1994 г. е 1452 души.

История 
Името на цялата местност (както и на скалите), идват от завоя, който прави река Искър, с формата на сгънат лакът – Лакатник.

Селото е създадено с Указ 57 на Президиума на Народното събрание от 28 януари 1965 г. (Обн., ДВ, бр. 10 от 05.02.1965) със статут на населено място (гара). Със Закона за административно-териториалното устройство на Република България от 03.06.1995 г. (Обн., ДВ, бр. 63 от 14.07.1995) статутът му е променен на населено място (село).

Редовни събития 
 Съборът се провежда всяка втора неделя от май. Предния ден има мероприятия, а вечерта – факелно шествие, което тръгва при здрач от паметника.

Фотогалерия

Бележки

Външни препратки 
 Екскурзия из България с гайгеров брояч. Статия за затворената уранова мина „Пробойница“ в близост до Гара Лакатник dnevnik.bg 19 авуст 2009

Села в Софийска област
Населени места в община Своге
Уранодобив
Добивна промишленост в България
Добравица

Добравица е село в Западна България, разположено в живописен район на Западна Стара планина. То се намира в Община Своге, Софийска област.

География 
Село Добравица се намира в Понор планина, дял от Западна Стара планина. Понор планина е включена в мрежата „Натура 2000“ като зона за опазване на дивите птици „Понор“ и като част от зона за опазване на местообитанията „Западна Стара планина“. Надморската височина, на която се разпростира селото е в рамките от 700 м. до 1100 м., а околните върхове достигат до 1400-1500 м. Теренът е силно пресечен, с множество оврази, дерета, скални отвеси и свлачища. Селото е разположено на южен склон, обрасъл с издънкови гори, борови насаждения, храсталаци и ливади. Махалите на селото са разделени с малки долчинки, възвишения, оврази и др. Основните скали в района са палеозойски и мезозойски варовици, което обяснява намирането на множество вкаменелости на мекотели, миди и др. водни животни.

В селото и около него има множество извори. Два от тези извора са каптирани и захранват с питейна вода част от съседното село Брезе. От изток и север селището е обградено с високи отвесни скали, като в средата те са черни. Оттам идва и името „Църнио камик“, с което е известен скалния комплекс. Землището на Добравица граничи със земите на следните села: на юг с Искрец, на запад с Брезе, на североизток със Зимевица и на изток с Добърчин и махала Меча поляна. До Добравица се стига по асфалтов път, построен в края на 1980-те години.

История 
Старото име на Добравица е Загъжене. Местните хора и сега използват това име. Още в древността тук е имало тракийско селище. Сега това място се нарича Градище и има много легенди за него. Според сведения на братята Х. и К. Шкорпил на близкия скален връх Стол, който е част от скалния комплекс, обграждащ Добравица, е имало древно тракийско светилище. След идването на римляните тракийското селище е превърнато в римски гарнизон. Римляните са изградили много такива гарнизони и пътища в околните землища. Някои от пътищата могат да се открият и сега. Концентрацията на толкова гарнизони може да се обясни с това, че наблизо е минавал главния римски път за Константинопол. Естествено след това тези гарнизони са управлявани от Византия, но постепенно за загубили своето първоначално значение. Открит е от този период глинен водопровод, който е захранвал Градището с питейна вода. Открити са множество керамика, бойни оръжия и предмети от бита..

Културни и природни забележителности 
Природните забележителности на Добравица са много. Скални образувания, пещери, водопади, понори и други. Най-известни в района са водопада Добравишка скакля на около 2 километра от селото и пещерата „Елата“ която е най-голямата в Понор планина.

Редовни събития 
На св. св. Константин и Елена в селото се организира голям събор.

Външни препратки 
 Снимки от село Добравица, махалите и природни забележителности на селото. Пътепис и историческа информация

Села в Софийска област
Населени места в община Своге
Добърчин

Добърчин е село в Западна България. То се намира в Община Своге, Софийска област.

География 
Село Добърчин се намира в Стара планина над село Искрец. Надморско равнище: 723 m. Площ: 17,859 km² (НСИ). Над селото се издига връх Върпина. Природата е чудесна има много сърни, елени, зайци. В горите може да се срещнат диворастящи ягоди. Климатът е уникален, поради което в подножието на селото е изградена Специализирана болница по пневмофтизиатрични заболявания за долекуване, продължително лечение и рехабилитация „Цар Фердинанд I“ с. Искрец. Болницата е своеобразна граница между с. Искрец и с. Добърчин. Тя е създадена през 1908 г. като противотуберкулозен санаториум с указ и дарение от Цар Фердинанд I. Мястото за създаване на санаториума е избрано от специално назначена от Цар Фердинанд I комисия, която е пътувала из България и е извършвала измервания на климатичните параметри.

История

Меча поляна 

Меча поляна е заличено село, което през 1986 година е присъединено като махала към село Добърчин. Към момента на присъединяването населението на Меча поляна е 5 души . В махалата днес има 20-ина постройки, сред които средновековна църква и училище. Меча поляна не е било електрафицирано. Има водоснабдяване. Пътят до бившето село тръгва от махала Лилашковци и е с дължина малко над 2 километра.

Източници

Външни препратки 
 Снимки от село Добърчин. Пътепис през част от махалите не селото
 Снимки от махалите на село Добърчин и Меча Поляна. Историческа информация и пътепис

Села в Софийска област
Населени места в община Своге
Дружево

Дружево е село в Западна България. То се намира в Община Своге, Софийска област.

География 
Село Дружево се намира в планински район. Състои се от отделни махали, разположени от 800 до 1000 метра надморска височина в планината Козница (дял от Стара планина) на границата между областите София, Враца и Монтана. То е на 5 – 6 км от село Миланово и на около 20 км от град Вършец, където има минерални бани за ставни и костни болести.

История 
Селото е възникнало около 1800 година. Първите жители са преселници от близки райони, които намират добри условия за препитание. Старото му име е с. Дупни връх. Голяма част от жителите на селото са взели дейно участие в Септемврийското въстание от 1923 г.

Културни и природни забележителности 
В землището на селото съществуват останки от основите на две църкви. Едната е в центъра на селото, а другата в много ниско планинско дере, под днешното село. Там е съществувала голяма махала със собствена църква, но на връщане, след превземането на Видин (1396 г.) турците я виждат и я опожаряват. Тогава е започнало постепенното и поетапно заселване в днешните предели на селото. През XVII – XVIII век районът е заселен от преселници от Източна България. Гробищата на днешното село са своеобразен етнографски паметник. Запазени са паметни плочи от XIX и началото на XX век. Планинският масив около селото е бил обект на присъствие от хайдушки чети. Правени са много иманярски опити за търсене на скрити хайдушки съкровища, но според местните иманетата са прокълнати. Селска легенда гласи, че земляк от селото намерил скрити стари пари и жълтици от опожарената от турците църква. Забогатял, но не след дълго се разболял тежко и се споминал. Преди да умре, решил да върне всичко намерено там, откъдето го взел. След време друг открил „прокълнатото имане“ и той умрял млад, въпреки че знаел предисторията. Не върнал откритото, а наследниците му също били съпътствани от тежки болести и ранна смърт.

Редовни събития 
Всяка година се провеждат т. нар. оброци. На точно определени места се правят курбани за здраве и берекет, обикновено на всеки такъв събор има християнски кръст, а самите оброци се организират от отделни фамилии и родове.

Други

Кухня 
Кухнята на дружевчани много прилича на тази в село Миланово. Някои ястия са останали от времето на османската власт.

Външни препратки 

Села в Софийска област
Населени места в община Своге
Еленов дол

Еленов дол е село в Западна България. То се намира в Община Своге, Софийска област.

География 
Село Еленов дол се намира в планински район.

История 
Селото е основано чрез отцепвано от село Липница през 1956 година.

Бележки 

Села в Софийска област
Населени места в община Своге
Желен

Жѐлен е село в Западна България. То се намира в Община Своге, Софийска област.

География 
Село Желен се намира в Западна Стара планина, по-точно в Голема планина.

История 
Желен е съществувал още през Второто българско царство. След като България пада под турска власт, българите са принудени да се потурчат. Когато някой от селото откажел да се потурчи, бил хвърлян от скала близо до селото. Това било жално и оттам идва името му Желен.

Културни и природни забележителности 
Красиви изгледи към цялото Искърско дефиле. На един час път от София.

Редовни събития 
Илинден. Курбан на кръста Светого Илия, най-големият курбан организиран в селото. Организира се от 4 фамилии. Всеки гост на селото, всеки случаен пътник е добре дошъл. Всеки може да хапне сварената на жив огън агнешка курбан чорба, всеки може да разбере колко добър човек е балканецът. Курбаните начислявят десет на територията на селото.

Културни и природни забележителности 
Мечата дупка е разположена на около 3 км североизточно от село Желен, Западна Стара планина. Има три входа – долен, който води към водната част на пещерата и два горни, които водят към две успоредни широки галерии и обща зала, от която се разклоняват странични галерии. Една от тези галерии има връзка с водния етаж. Водите на Меча дупка се оттичат в река Искър чрез река Трескавец. Вдясно от общата зала има лабиринт от ниски галерии и зали, чиито подове са покрити с накипна кора и синтрови прегради. На места има пещерни бисери. Типична пещерна фауна – пещерни бръмбари и мокрици. Открити са кости от пещерна мечка. Пещерата представлява интерес за много туристи, които могат да я разгледат. На североизток на височина 1200 м, близо до връх Издримец, се намират останките на хижа „Трескавец“.

Външни препратки 
 Сите са моми на седенките - народна песен от Желен

Села в Софийска област
Населени места в община Своге
Завидовци

Завидовци е село в Западна България. То се намира в Община Своге, Софийска област.

География 
Село Завидовци се намира в планински район. Завидовци се намира недалеч от село Искрец. Земите около Искрец и Завидовци са прочути с чистия си въздух, там е изграден санаториум за белодробно болни. Доказано е, че това са местата с най-малко мъгли през годината в България.

Културни и природни забележителности 
Горите около селото често са посещавани от гъбари, най-често събирайки гъби пачи крак. В близост до Завидовци се намира местността Белчовци.

Външни препратки 

Села в Софийска област
Населени места в община Своге
Заселе

Засѐле (Засѐлье) е село в Западна България. То се намира в Община Своге, Софийска област.

География 
Село Заселе се намира в планински район.

История 
Първите известни заселници от древността са траките. От този период са останали няколко тракийски могили. Има остатнки от римски път, военно укрепление, крепост, манастир и костна могила.

Културни и природни забележителности 
 Водопад Скакля – втори по височина в България.

Редовни събития 

Ежегодният събор се провежда последна неделя от месец юни.

Други

Туризъм 
От 29 април 2007 г. е официално открита „Вазовата екопътека“, свързваща Заселе и гара Бов. Пътеката е с нови огради, мостове, а е добавено и нощно осветление на всеки 5 метра по ръба на скалния венец покрай пътеката. Има беседки и информационни табла.

Външни препратки 
 Zasele.com
 Zasele Photos
 Калина вади градина – народна песен от Заселье
 Снимки и история на село Заселе

Села в Софийска област
Населени места в община Своге
Зимевица

Зимевица е село в Западна България. То се намира в община Своге, Софийска област. Зимевица е на 20 км от Своге.

География 
Селото се намира в планината Понор, която е част от Западна Стара планина. Районът е варовиков с много карстови образувания.

История 
В района на селото е минавал стар римски път, пресичащ Стара планина. Съществуват останки от римски калета, създадени за охрана на пътя. Намерен е водопровод от калени тръби, датиран от I – III век.

Религии 
Населението е изцяло християнско. Състои се от източноправославни (около 85%) и евангелски (около 15%) християни.

Икономика 
Местното население се занимава с отглеждане на дребен и едър рогат добитък, производство на картофи, мляко и млечни продукти.

Природни забележителности

Пещери 
Около селото има над 20 пещери, някои от които са:

 Колкина дупка – най-дълбоката пещера в България (543 м) и втора по дължина (15 425 м) (към април 2020 г.)
 пещера Елата, с дължина 176 м и денивелация 53 м, може би една от най-красивите пропастни пещери в България (неустроена);
 пещера Каците, дълбока 205 м, дълга 2560 м;
 пещера Буняко (Гивалака). Обща дължина 190 м, дълбочина 34 м.

Върхове 
 връх Сърбеница (1479 м).
видеоклип от връх Сърбеница

Културни забележителности 
 Най-важната културна забележителност е древната църква „Свети Теодор Тирон“. Има твърдение, че тя съществува още от римско време. Преданието гласи, че през 1894 г. в манастира в с. Искрец пристигнал Харитон Колаев от гр. Велико Търново. Той носел със себе си пергаментна книга, с църковнославянски текст. В нея пишело, че църквата в Зимевица е построена през 1086 г. Днес няма никакви доказателства за това.Според изкуствоведката Иванка Гергова църквата е от XVI–XVII век.

 Читалище „Св. Кирил и Методий“ – основано на 1 декември 1931 г.
 Училище „Христо Ботев“ – основано през 1880 г.

Редовни събития 
Традиционни празници за селото са Тодоровден и Илинден, който се чества по стар стил на 2 август.

Източници

Външни препратки 
 Още информация за пещерите в Зимевица

Села в Софийска област
Населени места в община Своге
Лакатник

Лака̀тник е село в Западна България на височина около 800 m в подножието на връх Яворец. То се намира в Община Своге, Софийска област.

География 
Лакатник се намира в котловина, оградено от върховете Яворец, Гарван, Куленица и Лехчевица в Западна Стара планина, на юг от Врачанския Балкан, на 8 km от село Гара Лакатник. В близост се намира манастирът „Седемте престола“.

Демография 
Населението на Лакатник по данни на Националния статистически институт към 31 декември 1994 г. е 375 души. Според данните на същата институция, към 2010 г. жителите на селото наброяват едва 113 души.

Други 
Морският нос Лакатник на остров Смит, Южни Шетландски острови е наименуван в чест на село Лакатник.

Вижте също 
 Лакатнишки скали

Бележки 

Села в Софийска област
Населени места в община Своге
Луково

Лу̀ково е село в Западна България. То се намира в Община Своге, Софийска област.

География 
Село Луково е балканско селце, разположено в Искърското дефиле, на 29 км от центъра на София.
С влак, от Централна гара – София, се стига за 30 мин. Има и маршрутки.
Надморската височина на кметството е 519 м измерена с GPS.
Селото е разделено на четири квартала.

Културни и природни забележителности 
Първата църква в село Луково, община Своге, „Света Петка“ e открита на 14.10.2012 г. Това е първата църква, която се строи от години насам в Софийския окръг и по-специално в Искърското дефиле. Заради изключителната ѝ архитектура, я наричат „Перлата на дефилето“.
Изграждането на църквата е започнало през 2006 г., когато Надежда Таскова създава фондация „Православие“, създава се Църковно настоятелство, което започва да набира помощи, и заедно с Дирекцията по вероизповеданията, започват да събират средства за строежа. 90% от средствата за изграждането на църквата са събрани от помощи, най-голямото дарение е от предприемача, който за строителството на църквата не е взел никакви пари и със свои средства е плащал на работниците.

Редовни събития 
Всяка година на 6 май се провежда традиционен събор за селото.

Външни препратки 
 История на село Луково. Актуални и исторически снимки от селото и махалите.

Села в Софийска област
Населени места в община Своге
Огоя

Огоя е село в Западна България. То се намира в община Своге, Софийска област.

География 
Село Огоя се намира в планински район, в дела Мургаш от Западна Стара планина. Селото се намира на 45 км северно от София, на 900 м надморска височина. Постоянно живеещи в селото са около 80 жители. Отличава се с красива природа и чист въздух.

Огоя административно се обслужва от община Своге.

Културни и природни забележителности 
 В близост се намира Осеновлашкият манастир „Света Богородица“, известен като „Седемте престола“.

Редовни събития 
 Съборът на селото е на 24 май.
 Всяка година на деня на свети Пантелеймон в местността „Свети Пантелей“ се прави курбан от жители на село Огоя и на село Буковец.

Личности 
 Петко Огойски (1929 – 2020) – писател и народен представител
 Кръсто Пешов – от състава на „Желязната Софийска дивизия“. Загинал през Балканската война в боевете срещу турците при „Демир Кабу“ („Желязната врата“)
 Иван Атанасов Стоянов (от рода Шикльовци) – загинал през Междусъюзническата война в боевете срещу сърбите при „Дренова глава“

Литература 
 „Книга за село Огоя“, авт. Петко Огойски, изд. в София

Източници 

Села в Софийска област
Населени места в община Своге
Оплетня

Оплетня е село в Западна България. То се намира в Община Своге, Софийска област.

География 
Село Оплетня се намира в планински район, по поречието на Искърското дефиле. Природата в селото е обичайната за този район планинска област с широколистни гори и не чак толкова иглолистнино, но затова е много красива.

История 
Стари хора от с. Оплетня разказват, че нейното име идва от една девойка, на която и оплели косите за най-голямото дърво в селото. Това се случило по времето на османската власт.

Културни и природни забележителности 
В село Оплетня е построен паметник в чест на двама ботеви четници.

Редовни събития 
Всяка година, през втората събота от месец юни, се провежда селски събор с жива музика.

Външни препратки 

 Пътепис със снимки от землището на село Оплетня и Врачанския Балкан
 Маршрут, снимки и пътепис от село Оплетня

Села в Софийска област
Населени места в община Своге