Náray-Szabó István

Náray-Szabó István (Szombathely, 1899. július 20. – Budapest, 1972. szeptember 16.) vegyész, egyetemi tanár, a Magyar Tudományos Akadémia levelező tagja.

Életpályája
A római katolikus Vas vármegyei nemesi származású nárai Szabó család sarja. Apja dr. nárai Náray-Szabó László (1899–1972), az ügyvédi kamara örökös tiszteletbeli elnöke, magyar királyi kormány-főtanácsos, Vas vármegye törvényhatósági bizottságának az örökös tagja, a magyar országgyűlés felsőházának a tagja, a Dunántúli Vakok Egyesületének az elnöke, anyja nemes Némethy Blanka (1870–1957). Az apai nagyszülei nárai Szabó Sándor (1794–1871), táblabíró, földbirtokos, és eőrsi Eőrsy Johanna (1798–1833) voltak. 1912. november 28-án I. Ferenc József magyar király megengedte a névváltoztatást nárai Szabó László a szombathelyi ügyvédi kamara helyettes elnöke számára; onnantól fogva a "Náray-Szabó" kettős vezetéknevet viselhette a "nárai" nemesi előnév megtartásával együtt. Dr. Náray-Szabó Lászlónak az apai nagybátyjai: nárai Szabó Imre (1823–1904), 1848-49-ben vezérkari őrnagy a hadügyminisztériumban, Csáktornya országgyűlési képviselője, a Zala megyei Honvédegylet tagja, földbirtokos, valamint nárai nárai Szabó Miklós (1821–1907), a Magyar Királyi Kúria elnöke, valóságos belső titkos tanácsos, földbirtokos.

1922-ben végzett okleveles vegyészként a budapesti József Nádor Műegyetemen. 1923-tól az elektrokémia tanszékén tanársegédként dolgozott, majd 1926-ban műszaki doktorátust szerzett.
Ezután ösztöndíjjal előbb a Berlini Collegium Hungaricumba került és a Kaiser Wilhelm Institut für Faserstoffchemie-ben dolgozott (1926–1928 között), majd a manchesteri Victoria University fizikai intézetében részt vett a Nobel-díjas W. L. Bragg szilikátszerkezeti kutatásaiban (1928 és 1930 között).

Miután hazatért, 1930-tól a szegedi tudományegyetem Általános és Szervetlen Vegytan Tanszékén adjunktus lett és anyagszerkezetből magántanári képesítést szerzett. 1931-ben kinevezték a szegedi Eötvös Kollégium igazgatójának. Emellett 1933-tól 1938-ig Bay Zoltánnal is dolgozott. 1938-tól a budapesti József Nádor Műszaki és Gazdaságtudományi Egyetem kémiai-fizikai tanszékének vezetőjeként nyilvános rendkívüli tanárként, majd 1939-től nyilvános rendes tanárként tanított.

1947-ben mint a Magyar Közösség tagját a köztársaság elleni összeesküvés hamis vádjával letartóztatták, a koncepciós perben 4 évre elítélték, és két évre internálták.
A Magyar Tudományos Akadémia 1945-ben levelező tagjává választotta, azonban tagságát 1949. november 16-án tanácskozótaggá minősítették vissza, ami egyet jelentett akadémiai tagságának felfüggesztésével. A kizárást az MTA 1989-ben hatálytalanította. 1956. november 3-án tudóstársaival együtt részt vett az MTA Forradalmi Bizottsága által az Akadémia dísztermébe összehívott ülésen, ahol az Akadémia és a Forradalom ügyének továbbvitele felől tanácskoztak.

1953-tól az Építéstudományi Intézet épületfizikai osztályát vezette. 1956-tól az MTA Központi Kémiai Kutató Intézet tudományos tanácsadója volt. 1970-ben vonult nyugdíjba. Ő honosította meg a kristálykémiai kutatásokat hazánkban. Tanítványai közé tartozott - többek között – Kálmán Alajos akadémikus. 1972-ben Budapesten hunyt el. A nárai családi mauzóleumban nyugszik, sírhelyét a Nemzeti Emlékhely és Kegyeleti Bizottság „A” kategóriában a Nemzeti Sírkert részévé nyilvánította.
Fia, Náray-Szabó Gábor vegyész, az ELTE egyetemi tanára, a Magyar Tudományos Akadémia Könyvtárának főigazgatója.

1990-ben posztumusz Széchenyi-díjjal ismerték el kiemelkedő tudományos eredményeit.

Házassága és leszármazottjai
1933-ban feleségül vette a nemesi származású dobói Dobay Dóra (1912–2005), kémia biológia szakos egyetemi tanárnőt, akinek a szülei dobói Dobay Lajos (1862–1929), cs. és kir. huszárkapitány és Székács Karolin voltak. Náray-Szabó István és Dobay Dóra frigyéből származott:
Náray-Szabó Mária, zábori Záborszky Lászlóné
Náray-Szabó Júlia, dr. Timmermann Gusztávné
Náray-Szabó Gábor (Budapest, 1943. március 11. –) magyar kémikus, egyetemi tanár, a Magyar Tudományos Akadémia rendes tagja, 1996 és 1999 között főtitkár-helyettese. Az elméleti kémia és a szerkezeti biológia neves kutatója. 2006 és 2013 között az MTA Könyvtárának főigazgatója volt.

Munkái

 Fizikai kémia (Erdey-Grúz Tiborral és Schay Gézával) (Budapest, 1940.)
 Atomok, molekulák, kristályok. (Budapest, 1942.)
 Kristálykémia (Budapest, 1944.)
 Szervetlen kémia. 1. kötet, Bp. 1947., 2. kötet, Bp. 1957., 3. kötet, Bp. 1958.
 Rövid szervetlen kémia. (Bp. 1960.)
 A szilikátüvegek tulajdonságai. (Bp. 1963.)
 Kémia. Bp. 1967. (2. átdolgozott kiad. Bp. 1973.)
 Inorganic Crystal Chemistry. (Bp. 1969.)
 Inorganicseszkaja krisztallhimija. (Bp. 1969.)
Több mint 80 közleménye jelent meg hazai és külföldi szakfolyóiratokban.

Jegyzetek

Források 
 Magyar életrajzi lexikon

 Bendeffy István: Náray-Szabó István professzor élete és tudományos működése

További információk 
 Móra László: Náray-Szabó István
 Náray-Szabó Gábor: Tudományos élet Szegeden a harmincas években
 Lacza Tihamér: A kristálykémia klasszikusa. Természet Világa, 1999. 7. sz. 290-295.
 Náray-Szabó István (1899–1972)
 Krónika, 1997
 Krónika, 1999
 Kálmán Alajos: Náray-Szabó István. Emlékbeszédek. MTA, 2019

Kapcsolódó szócikkek 
 Magyar akadémikusok listája

Magyar kémikusok
Magyar vegyészmérnökök
Magyar egyetemi, főiskolai oktatók
MTA-tagok
Posztumusz Széchenyi-díjasok
Szombathelyiek
1899-ben született személyek
1972-ben elhunyt személyek