Postojanje

Postojanje, opstojnost ili egzistencija (od  — stavljanje van; također opstojnost, bitisanje, bivanje) označava pripadnost nečega svijetu iskustva, odnosno bivanje u vremenu i prostoru.

Postojanje predstavlja jedno od središnjih pitanja filozofije („Šta postoji?“). Često se definiše u odnosu prema esenciji, a obično se suprotstavlja pojmovima prividnosti i mogućnosti.

Posebna rasprava u filozofiji tiče se dokazivanja postojanja sebe, odnosno samog postojanja, a u filozofiji religije postojanja boga.

Povest pojma

Antička filozofija 

Parmenid je izrazio mišljenje da samo biće postoji, a ništa apsolutno ne postoji. Nasuprot njemu, Heraklit je istakao viši, totalni pojam bivanja i rekao je: Biće isto tako malo postoji kao i ništa, zaključivši da sve teče, što znači: sve je bivanje. Popularne izreke, narocito istočnjačke, da sve što postoji ima već u svome začetku klicu propadanja, dok smrt predstavlja prelaz u novi život, izražavaju u osnovi isto sjedinjavanje bića i ničega.

Srednjovekovna filozofija 

Srednjovekovnom filozofijom je dominirala rasprava o odnosu esencije i egzistencije, pri čemu je najčešće egzistencija bila zavisna od esencije, koja je od Boga. Egzistencija se poimala kao ostvarena esencija neke stvari.

Prema Tomi Akvinskom, egzistencija, kao aktualnost, jeste određena esencijom, kao potencijalnošću. Ipak, on ne smatra da esencija postoji pre no što primi postojanje. Nema esencije bez egzistencije, ni egzistencije bez esencije, one su stvorene zajedno.

Egidije Rimski je bio pod znatnim uticajem novoplatonske teorije ο participaciji. Egzistencija ili biće (esse) proističe iz Boga i predstavlja participaciju božanske egzistencije.

Berkli 

Prema Berkliju, opažajući subjekt, svojim opažanjem, daje postojanje stvarima:

On dalje tvrdi da stvari ne mogu postojati izvan uma, tvrdeći da je biti nemislećih stvari opaženost:

Berkli postavlja pitanje šta su ti objekti, za koje verujemo da nezavisno postoje, do stvari koje opažamo čulima? Jer, može li se naći bolji primer preterivanja u apstrahovanju nego kad smatramo da su čulni objekti jedno, a opaženi objekti drugo?

On zaključuje da nema nikakve druge supstancije osim duha, ili one koje opaža.

Lajbnic 

Prema Lajbnicu, Bog nije samo izvor postojanja, nego i suštine, kako stvarnih, tako i stvarnih u mogućnosti. Jer božanski je razum područje vječnih istina i pojmova, koji iz njega proizlaze, tako da bez njega nema ništa stvarno u mogućnosti, i ne samo ništa postojeće, nego stoviše i ništa moguće.

Hegel 

Hegel određuje postajanje kao prelaz iz ničega u biće (nastajanje) i iz bića u ništa (nestajanje). Ta dva momenta se prožimaju, a rezultat toga je postojanje, ravnoteža nastajanja i nestajanja, mirno jedinstvo bića i ničega kao prevaziđenih trenutaka. On zakjučuje da "nigde na nebu ni na zemlji ne postoji nešto što u sebi ne bi sadržavalo oboje, biće i ništa."

Postojanje je jednostavna jednost bića i ničega, i zbog te jednostavnosti ono ima formu nečega što je neposredno. Postojanje općenito jeste biće sa nekim nebićem, tako da je to nebiće primljeno u prosto jedinstvo sa bićem. Biće je ono što je neodređeno, usled čega se na njemu ne pokazuju nikakve odredbe. Međutim, postojanje jeste određeno biće, nešto konkretno; stoga se na njemu odmah pokazuje više odredaba.

Postojeće ima neki kvalitet kojim je ne samo određeno, već i ograničeno; njegov je kvalitet njegova granica. Suprotnost postojanja nečega i granice kao njegove negacije jeste konačnost. Kada kažemo da su stvari konačne, to ne znači samo da su određene i ograničene, već  da njihovo biće sačinjava nebiće. Konačne stvari postoje, ali istina njihovog bića jeste njihov kraj. Ono što je konačno ne samo što se menja, ono nestaje. Konačne stvari imaju klicu nestajanja kao svoje biće u sebi; čas njihovog rođenja jeste čas njihove smrti.

Filozofija egzistencije 

U 20. vijeku popularnost je stekao koncept egzistencije Jean-Paul Sartrea na kome se temelji filozofski pravac zvan egzistencijalizam. U filozofiji egzistencije, srednjevekovni odnos se obrće pa esencije nema bez egzistencije kao uslova. Kod Hajdegera i Sartra, egzistencija je svojstvo individualnog, neponovljivog ljudskog bića, a ne svojstvo stvari. Kjerkegor je naglašavao kategoriju »subjektnosti«, pod kojom je podrazumevao onaj modus egzistencije u kome je čovek subjekt sopstvenog delanja a nikada objekt delanja bilo koje druge osobe.

Vidi još 
 Biće
 Bhava
 Egzistencijalizam

Izvori

Vanjske veze 
 Existence (Stanford Encyclopedia of Philosophy)

Realnost
Filozofska terminologija
Ontologija