alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Micromonospora heviziensis

A Micromonospora heviziensis (Aktinomicaeta), Hévízi mikromonospora (Sugárgomba)

A világon csak a Hévízi-tóban élő baktérium. Erős protein- és cellulózlebontó képességgel rendelkezik.
Leírása 1982-ben történt meg Fernandez, C. és Szabó, Zs. által.

Baktériumfajok
Friedrich Gundolf-díj

A Friedrich Gundolf-díj a német kultúra külföldi közvetítéséért járó díj, melyet 1964-ben Friedrich Gundolf német költő, irodalomtörténész emlékére alapított a Német Nyelv és Költészet Akadémiája (Deutsche Akademie für Sprache und Dichtung).

Díjazottak 
 1964 – Robert Minder (Párizs)
 1965 – Frederick Norman (London)
 1966 – Victor Lange (Princeton)
 1967 – Eudo C. Mason (Edinburgh)
 1968 – Oskar Seidlin (Columbus)
 1969 – Eduard Goldstücker (Prága)
 1970 – Erik Lunding (Åarhus)
 1971 – Zoran Konstantinovi (Belgrád)
 1972 – Ladislao Mittner (Velence)
 1973 – Gustav Korlén (Stockholm)
 1974 – Herman Meyer (Amszterdam)
 1975 – Elizabeth M. Wilkinson (London)
 1976 – Marian Szyrocki (Breslau)
 1977 – Franz H. Mautner (Swarthmore)
 1978 – Claude David (Párizs)
 1979 – Zdenko Skreb (Zágráb)
 1980 – Lew Kopelew (Moszkva)
 1981 – Leonard Forster (Cambridge)
 1982 – Tomio Tezuka (Tokió)
 1983 – Jean Fourquet (Párizs)
 1984 – Stuart Atkins (Santa Barbara)
 1985 – Mazzino Montinari (Pisa)
 1986 – Siegbert S. Prawer (Oxford)
 1987 – Viktor Zmegac (Zágráb)
 1988 – Feng Chih (Peking)
 1989 – Leslie Bodi (Clayton/Ausztrália)
 1990 – Konstantin Asadowski (Szentpétervár)
 1991 – Giorgio Strehler Mailand
 1992 – Emil Skala (Prága)
 1993 – Patrice Chéreau (Párizs)
 1994 – Helen Wolff Hanover, N. H.
 1995 – Philippe Lacoue-Labarthe (Strassburg)
 1996 – Volkmar Sander (New York)
 1997 – Kertész Imre (Budapest)
 1998 – Shulamit Volkov (Tel Aviv)
 1999 – Thomas von Vegesack (Stockholm)
 2000 – Ryszard Krynicki (Krakkó)
 2001 – Fuad Rifka (Bejrút)
 2002 – Massimo Cacciari (Velence)
 2003 – Per Øhrgaard (Koppenhága)
 2004 – Isidor Levin (Szentpétervár)
 2005 – Földényi F. László (Budapest)
 2006 – Kwang-Kyu Kim (Szöul)
 2007 - Nora Iuga
 2008 - Jurko Prochasko
 2009 - Nicholas Boyle
 2010 - Şara Sayin
 2011 - Feliu Formosa
 2012 - Bernard Lortholary
 2013 - Mati Sirkel
 2014 - Drinka Gojković (Belgrád)
 2015 - Neil MacGregor (London)

Külső hivatkozások 
 A Gundolf-díj a Német Akadémia honlapján 

Művészeti díjak
Mocsárciprus

A mocsárciprus (Taxodium) a fenyőalakúak (Pinales) rendjébe sorolt ciprusfélék (Cupressaceae) családjában a mocsárciprusformák (Taxodioideae) egyik nemzetsége mindössze két élő fajjal.

Származása, elterjedése 

Ilyen fák több millió éves maradványait találták meg 2007 nyarán Bükkábrányban. Európa harmadidőszaki barnakőszéntelepei az akkori mocsárcipruserdők hírmondói. Ma élő fajai Észak-Amerika déli részén honosak.

Megjelenése, felépítése 

Középnagy vagy nagy fa, tűlevelekkel. Gömb alakú, lecsüngő tobozai éretlenül zöldek, beérve megbarnulnak.

Életmódja, termőhelye 

Lombhullató.

Fésűs mocsárciprus (T. distichum L.) 

30-40 méteresre megnövő, fiatalon kúpos koronájú, idős korban terebélyes, vízszintes ágú fa. Törzse alul kiszélesedik. Kérge vörösesbarna. Tűlevelei körülbelül 2-3 centiméter hosszúak, pikkelyszerűek, puhák. Gyökereiből mocsaras, nedves talajon cseppkő alakú légzőgyökér ágak emelkednek ki a talajfelszín fölé. Világoszöld, lapos tűlevelei fésűszerűen sorakoznak az 5-10 centiméteres törpehajtásokon. Rövid nyelű, 2-4 centiméter átmérőjű tobozai gömbölydedek; fiatalon zöldek, éretten vörösbarnák, a kedvező években tömegesek.

Ősszel levelei ragyogó bronzsárgára színeződnek, majd a rövidhajtásokkal együtt hullanak le.

Eleinte lassan nő. Április-májusban virágzik.

Szép légzőgyökereket csak nedves talajon fejleszt – különösen vízpartokon, de a pangó vizet nem szereti.

Őshazája Észak-Amerika délkeleti része. Magyarországon díszfának sokfelé ültetik; 25–30 m magasra nőhet.

Pikkelyes mocsárciprus (T. distichum var. imbricatum (Nutt.) Croom, syn. T. ascendens Brongn.) 

Alacsonyabb termetű az alapfajnál. Pikkelyszerű levelei nem fésűsen, hanem közel spirálisan állnak.

A pikkelyes mocsárciprus az USA délnyugati részén honos. Tavak mellett, mocsaras helyeken él. 1 cm hosszú levelei ősszel a hajtásokkal együtt hullanak le. A termős virágzatok a mintegy 20 cm hosszú, lecsüngő, sárgászöld színű porzós barkák tövében alakulnak ki.

Mexikói mocsárciprus (T. mucronatum Ten.) 

A mexikói mocsárciprus a Rio Grande völgyétől dél felé Guatemala fennsíkjaiig terjedt el. A másik két Taxodium-fajtól abban különbözik, hogy örökzöld, illetve folyók és patakok partján fordul elő, nem mocsárerdőkben. Az Oaxaca államban található Árbol del Tule a Föld legvastagabb törzsű fája: kerülete 43 méter, legnagyobb átmérője pedig 11,42 méter.

Jegyzetek

Források 

 
 
 
  
 Czáka Sarolta, Rácz István: Fenyők és örökzöldek, p. 62. Szépia Könyvkiadó. 
 Józsa Miklós: Fenyők és örökzöldek a kertben. Mezőgazdasági Kiadó, Budapest, 1980. , 182. old.

Kapcsolódó cikkek 
 Bükkábrányi ősfák

Növénynemzetségek
Ciprusfélék
Az Amerikai Egyesült Államok növényvilága

Északi flórabirodalom
Wikiszótár

A Wikiszótár (angolul Wiktionary) a Wikipédia testvéroldala, melynek célja szabad szótár készítése minden nyelvre. Ötletgazdája Daniel Alston. 2002. december 12-én indult. A Wikiszótár magyar változata, a magyar Wikiszótár 2004. május 2-án indult.

További információk 
 A magyar nyelvű Wikiszótár kezdőlapja
 A soknyelvű Wiktionary keresője

Kapcsolódó szócikkek 
 Wikipédia:Társprojektek
 Magyar Wikiszótár

Wikimédia
Szótárak
Wikitravel

A Wikitravel útikönyv a világ minden tájáról, mely a Wikipédiához hasonlóan Wiki rendszerű projekt. Célja, hogy olyan nyílt forrású útikönyvet hozzon létre, mely teljes, naprakész, megbízható, és az egész világra kiterjed.

Története 
A projekt eredetileg a Wikimédia Alapítványtól függetlenül, Evan Prodromou and Michele Ann Jenkins alapításával indult el 2003 júliusában. 2006-ban a portál magánkézbe került, később megjelentek az oldalon a reklámok, amely a szerkesztői közösség rosszallását váltotta ki. Mindezek miatt 2013 elején a szerkesztők nagy része, köztük az alapítók, átvitték a portál tartalmát a Wikivoyage projektbe, amelyet a Wikimédia Alapítvány felkarolt, így most már az alapítvány által fenntartott projektek egyike.

Állapota 

Jelenleg angol, eszperantó, francia, holland, japán, lengyel, magyar, német, olasz, portugál, román, spanyol és svéd nyelven érhető el. Bár Wiki leírónyelvet használnak a szerkesztéséhez és a világhálóra való eljuttatásához, a projekttel nyomtatható útikönyveket is létre kívánnak hozni. A Wikitravelt wikiutazók hozzák létre a világ minden tájáról együttműködve. 

A projekt MediaWikit használ, mint a Wikipédia. A Wikipédiához hasonlóan a Creative Commons Attribution ShareAlike licencét használja. Ez lehetővé teszi többek közt az önálló oldalak könnyebb újranyomtatását. 

A magyar nyelvű oldal 2006 októberében indult, de jelenleg (2016) meglehetősen elhanyagolt.

További információk 
 A magyar nyelvű oldal

Wikipédia-típusú weboldalak
Turisztikai információk
Wikiforrás

A Wikiforrás (angolul: Wikisource, régi nevén Project Sourceberg) a Wikimédia Alapítvány által fenntartott Wikipédia webhely azon része, mely eredeti forrásszövegeket tartalmaz, mint amilyenek például az alkotmányok és egyezmények szövegei, vagy a szépirodalmi művek.

A Wikisource eredetileg nem tartalmazott nemzeti nyelvű részlegeket („oldwikisource” domain), a környezet nyelve is angol volt. 2005-től kezdtek az egyes elkülönült nyelvi részlegek úgy kialakulni, mint ahogy a Wikipédiában már ma is látható. Külön magyar részleg sokáig nem volt a Wikisource-ban, de készült egy magyar kezdőlap (l. a linkeket), és több „magyarorientált” szöveg is, 2005-ben pedig megkezdődött az angol részlegben beállítható magyar nyelvű környezet elkészítése.

2006 júniusában elindult a magyar részleg.

Kapcsolódó szócikkek 
 Wikipédia:Társprojektek

További információk 
 sources.wikipedia.org
 A Magyar Wikiforrás kezdőlapja

Wikimédia
Wikikönyvek

A Wikikönyvek (eredetileg: WikiBooks) egy, a Wikimédia Alapítvány által fenntartott, önkéntesek munkáján alapuló vállalkozás, célja teljes könyveket, leírásokat készíteni a Wiki módszer segítségével.

Magyar részlege, a Wikikönyv(ek) 2004. október 16-án indult, bővebb információ a Wikikönyvekről a magyar oldalán található.

Lásd még 
Wikipédia:Társprojektek

További információk 
 Nemzetközi Wikikönyvek portál
 Magyar nyelvű részleg
 Angol nyelvű részleg

Wikimédia
Booker-díj

A Booker-díjat francia Goncourt-díj mintájára 1968-ban alapította a Booker élelmiszeripari vállalat. Az irodalmi díj 50 000 ezer fontos pénzjutalommal jár. Az év legjobb olyan angol nyelvű regényét jutalmazzák vele, amelynek írója Nagy-Britannia, Írország vagy a Nemzetközösség állampolgára. (Egy 2013-as döntés értelmében 2014-től bármilyen angol nyelven alkotó író elnyerheti a díjat, ami elsősorban az amerikai írók előtt nyit meg új lehetőséget.) 

A díjat odaítélő zsűri kritikusokból, írókból és akadémikusokból áll. 2002–2019 között a hivatalos elnevezése Man Booker-díj volt, mivel a felajánlott összeget a Man Group befektetői csoport adományozta. A Man Group 2019 elején bejelentette, hogy ez lesz az utolsó év, amikor szponzorálják a díjat. A Crankstart  jótékonysági intézmény jelentkezett, hogy a következő öt évben szponzorálja a díjat. A díj nevét megváltoztatták Booker-díjra.

A „hosszú listát”, amelyen az összes figyelmet érdemlőnek minősített regény szerepel, először 2001-ben hozták nyilvánosságra (addig csak a döntősök nevét jelentették meg a díj odaítélése előtt). Akkor 24 könyvet tartalmazott, 2002-ben 20-at, 2003-ban 23-at. A kiadók ajánlhatnak könyveket a listára, és a zsűri tagjai is választhatnak saját hatáskörben a kiírásnak megfelelő művek közül. 2003-ban 110 kiadói ajánlás volt, és 10-et javasoltak a zsűritagok.

1992 óta létezik egy orosz verziója is, az Orosz Booker-díj, az újonnan alapított Nemzetközi Booker-díjat pedig 2005-ben osztották ki először.

Néhány statisztikai adat
(2003-ra vonatkoztatva):

Az első 35 évben 201 regény és 134 szerző szerepelt a döntőben.
Közülük 97-et csak egyszer jelöltek, ebből 13 díjazott és 3 megosztott díjnyertes volt.
19 szerzőt jelöltek kétszer, közöttük 7 díjazott és egy kétszeres díjazott van (J. M. Coetzee).
10 szerzőt jelöltek háromszor, közülük négyen nyertek egyszer, egy társdíjazott volt, és egyiküket, Peter Careyt jutalmazták kétszer.
Az 5 négyszeres jelölt közül William Trevoron kívül mindenki egyszer nyert, ők Ian McEwan, Salman Rushdie, Thomas Keneally és Penelope Fitzgerald.
Egy ötszörös jelölt Beryl Bainbridge (kétszer jelölték az 1970-es években és háromszor az 1990-es években, de sohasem nyert).
Két hatszoros jelölt van: Margaret Atwood, (aki először 1986-ban került a rövid listára, és 2000-ben nyert, majd 2019-ben újra) és  Iris Murdoch, aki 1978-ban, negyedik jelölésekor nyert, és az 1980-as években még kétszer felterjesztették.

Eddigi díjazottak időrendben

Jegyzetek

Források
A Moly adatbázisa

További információk 
 Hivatalos honlap

Kapcsolódó szócikkek 
 Irodalmi díjak listája

Nemzetközi irodalmi díjak
DivX

A DivX a DivXNetworks Inc. által kifejlesztett videó kodek (mozgókép-tömörítési eljárás), amely főleg arról ismert, hogy képes jelentősen összetömöríteni terjedelmes videókat, és így az írásvédett DVD-k sokszorosításával és kereskedelmével kapcsolatos botrányokkal került az érdeklődés középpontjába. Az újabb DVD-lejátszók már képesek lejátszani a DivX-es filmeket is.

A DivX neve valójában „DivX ;-)”, tehát tartalmaz egy emotikont, amely egy gúnyos utalás az USA-ban megbukott DIVX DVD-kölcsönzési rendszerre.

Egy átlagos film a DVD-n 5-6 GB nagyságú, de DivX-szel akár 600 MB-ra is összetömöríthető, mely így már kényelmesen elfér egy CD-n is. A veszteség elhanyagolható, kivéve a gyors, pörgős, akciódús jeleneteket. Számos program látott napvilágot, amely arra szolgál, hogy DVD-ről egy DivX-es fájlba merevlemezre mentse, optikai tárolóra írja a DVD tartalmát (rippelés), amely ezután egy peer-to-peer hálózaton keresztül akár meg is osztható az interneten.

A video adatfolyamok ilyen nagymértékű tömörítését úgy érik el, hogy kihasználják az egymás után következő képkockák hasonlóságát. A képkocka tömörítése során pedig nemcsak egyszerűen egy Jpeg vagy JPG kódolást használnak, hanem úgy kódolják le az adott képkockát, hogy „ez olyan mint az előző képkocka, csak itt meg itt meg itt más”. Sőt, a jelenlegi képkockát a következőhöz is szokták viszonyítani, hisz ahhoz is valószínűleg nagyon hasonló. Ha két képkocka hasonló, akkor pedig azt kevesebb bittel le lehet írni, hogy miben különböznek. Ezt a módszert egyébként az MPEG szabványban írták le először.

A DivX;) 3.11-es vagy korábbi verziói a Microsoft MPEG-4-es kodekjének hackelt változatai, amelyeket egy Jerome Rota nevű francia hacker készített 1999 körül. A Microsoft kodek eredetileg az asf fájlok tömörítésére szolgált, amelyet később módosítottak az AVI formátumba való menthetőségre. 1998-tól 2002-ig, független fejlesztők számos szoftvereszközt alkottak, amelyek jelentősen emelték a DivX;) 3.11 kodek által készített videók minőségét. Az egyik ilyen figyelemre méltó program a Nandub, a VirtualDub egy módosítása, ami egy dupla kódolású ún. Smart Bitrate Control-t (SBC – Intelligens Bitrate Kontroll) alkalmaz, más hackelt kodekek mellett.

Később Rota cége, a DivXNetworks, Inc. készített egy jogtiszta verziót a kodekből (DivX 4) a jogi problémák elkerülése végett.

A DivX nem szabad szoftver (Free Software), és nem is nyílt kódú (Open Source). Létezett viszont a kodeknek egy nyílt forráskódú verziója, az OpenDivX, amelyből a ma XviD néven ismert nyílt forráskódú mozgókép-tömörítési eljárás kifejlődött.

A DivX formátum legfontosabb vetélytársai a licencelt mozgókép-tömörítési formátumok közül az Apple Computer Quicktime formátuma, a Microsoft Windows Media Videója és a Real Networks RealVideo formátuma.

Kapcsolódó szócikkek 
 XviD
 HDX4
 3ivx

Források
 DivX Labs
 

Videokodekek
Videotömörítési algoritmusok
IDM

Az intelligens tánczene (vagy IDM: intelligent dance music) a 90-es évek elején kezdett elterjedni a techno egy stílusaként. Míg az energikus, kemény hangzású techno erősen táncparkett-irányultságú volt, addig az IDM a fejet, az agyat célozta meg kissé lassabb, kevésbé agresszív, és sokkal dallamosabb, művészi és improvizatívabb hangzásával.

Áttekintés 

Az IDM kezdetben zenei magazinokban tűnt fel az első hullámában 1992-93 környékén, de nem igazán ragadt meg az első IDM hírlevél alakulásáig 1993 augusztusában. Ez időben a hírlevél Richard D. James és még néhány, a Warp Records-nál megjelent Artificial Intelligence válogatáson feltűnt szerző progresszív elektronikus zenéjére koncentrált. Ezeken az előadókon kívül még a Black Dog Productions (később Plaid) és a B12/Redcell voltak még ebben a stílusban alkotók.

Habár a fentebb említett előadók mind angol művészek voltak, a berlini Sun Electric duó szintén öreg motorosnak számít ebben a stílusban.

Az „intelligens tánczene” kifejezést sokszor kritizálják, mert egyesek szerint nem adja vissza ennek a zenei stílusnak a lényegét. Így van-e vagy sem az intelligencia és tánc szavak jobban megjegyezhetőnek bizonyultak, mint más próbálkozások a stílus megnevezésére. A stílust becsmérlők esetenként a „delfinzene” kifejezést használták az intelligens szó egy gúnyos alternatívájaként.

A '90-es évek közepén el-eltűnő stílus az ezredfordulón újjáéledt. Egyre több előadó egyre több és különböző stílust kombinál igen innovatív módon. Ezek szerint elmondható, hogy ez a stílus képviseli a techno legelőremutatóbb, legkísérletibb és experimentalista ágát, az elektronikus zenét teljesen új irányokba vivő stílusként, nem csupán a „kultúrsznobokat” magába olvasztva.

Az IDM felépítése 

Ezen stílus legfőbb jellemzői a hangok nagy választéka valamint ezeknek az egységeknek a szerző által nagyon precízen egésszé való komponálása. De a hangok és azok egységének komplexitása önmagában még nem mondható IDM zenének, mivel a szerző által való nagy fokú kontroll is nagy szerepet játszik a zene kifinomultságának kialakításánál. Kétféle hang csupán kétféleképpen megszólaltatva (dob és cin) és mindössze 4 időbeni egységenkénti megszólaltatás lehetőségével nem hagy nagy beleszólást az előadó számára, nem építhető fel belőle intelligens zene.
Manapság leggyakrabban számítógépekkel történik a nagy mennyiségű hang precíz kontrollja a precíz felépítéshez. A legtöbb ilyen zene túl komplex, hogy emberi aggyal vagy akár írott formában lejegyezhető legyen.

Zenei stílusok
Elektronikus zenei stílusok
Autechre

Az Autechre egy Manchesteri IDM zenész formáció. 1987-ben alapította két barát, név szerint Rob Brown és Sean Booth. Ahogy mondják, az Autechre nevet ahányan látják, annyiféleképpen ejtik, ők maguk ’ó-tek-ör’-nek (’awe-tek-er’).

Stílusuk
Habár zenéjükben egy erős ritmikus elem lelhető fel, az ütemek komplexitása és a digitális textúrák inkább a home listening, mintsem a tánczene irányába viszik el. A vélemények megoszlanak a zenéjükről: első hallásra véletlenszerűnek, kaotikusnak tűnik, de sokszori hallgatás után egyre inkább felfedezhető benne az erős strukturáltság; még a rajongók közt is ugyanúgy vannak olyanok, akik a hideg és kemény jelzőkkel illetik, míg mások meleg és szentimentális zenének írják le.

A kezdeti ambientes megszólalás fokozatosan alakult át komplexebb ritmusú szinte rideg hangfolyammá. A zenéjük értelmezésénél fontos momentum a tér szerepe. Ha az építészetet a zene nyelvére fordítanák le pontosan úgy szólna mint az Autechre. Lemezeik időrendi fejlődése logikus konstrukció. Csúcsművük a Tri Repetae++, amely egyesíti a később eluralkodó dekonstruált hangzást a korai (Incunabula, Amber) ambientes textúrákkal.

Összhangban az egyedi hangzásukról megjelent írásokkal, az Autechre maga bizonyítja, hogy habár a mai művészeknek elképesztő mennyiségű eszköz áll rendelkezésre, különösképp az elektronika terén, nem mondható, hogy bármely együttes képes úgy hangozni, mint bármely másik. Bizonyították azt is, hogy ki lehet alakítani egy teljesen egyedi hangzást úgy, hogy abban egyszerre jelen legyen a mélyebb jelentés, lélek és a kísérleti jelleget is megőrizze.

Számos álnév alatt is alkottak, valószínű azért, hogy a média és a rajongók figyelme alól kiszakadhassanak.

Diszkográfia

Nagylemezek
 Incunabula (1993)
 Amber (1994)
 Tri Repetae (1995)
 Chiastic Slide (1997)
 LP5 (1998)
 Confield (2001)
 Draft 7:30 (2003)
 Untilted (2005)
 Quaristice (2008)
 Oversteps (2010)
 Exai (2013)
 AE_LIVE (2015)
 elseq 1–5 (2016)
 NTS Sessions 1-4 (2018)
 AE_LIVE 2016/2018 (2020)
 SIGN (2020)
PLUS (2020)

Kislemezek
 Basscadet (1993)
 Anti EP (1994)
 Garbage (1995)
 Anvil Vapre (1995)
 We R are why / Are Y are we? (1996)
 Cichli suite (1997)
 Envane (1997)
 Peel sessions (1998; felvételek, melyek eredetileg John Peel rádióműsorában készültek 1995-ben)
 EP7 (1999)
 Splitrmx 12 (1999)
 Peel sessions 2 (2000; ld. Peel sessions-nél)
 Gantz graf (2002)Move of Ten (2010)L-Event (2013)''

Források

Autechre Biography - Allmusic
Autechre Biography - Warp Records

Brit elektronikus zenei előadók
1987-ben alakult együttesek
Manchesteri könnyűzenei együttesek
Audio Video Interleave

Az AVI (angol betűszó: Audio Video Interleave – audio-video-összesorolás, -fésülés) egy fájlformátum, melyet mind a hang, mind pedig videó adatok egy meghatározott csomagban való tárolására és ezen adatok lejátszására hoztak létre. A Microsoft 1992 novemberében mutatta be ezt a formátumot a Windows technológia videó részeként.

Az AVI egy speciális esete az RIFF (Resource Interchange File Format – erőforrás-cserélő fájlformátum) formátumnak, amely a file adatait tömbökre, un. „chunk”-okra (nagyobb darabokra) osztja fel. Minden ilyen „chunk”-ot egy un. „FourCC” címke azonosít. Az AVI file egyetlen tömböt alkot az RIFF formátumon belül, ami azután két kötelező altömbre és egy nem kötelező (opcionális) altömbre van bontva.

Az első altömböt a „hdrl” címke jelöli. Ez az altömb a file fejléce és ún. „metadata”-t (adat az adatról) tartalmaz a videóról, mint például a kép dimenziói (szélesség, magasság) és a képkockák száma. A második altömböt az ún. „movi” címke azonosítja. Ez a tömb tartalmazza az aktuális kép/hang adatokat amelyek az AVI videót alkotják. A harmadik nem kötelező altömböt un. „idxl” címke jelöli, és ez az adattömböknek a file-on belüli helymeghatározására szolgál.

Az RIFF formátumon keresztül a „movi” tömb kép/hang adatai kódolhatóak vagy dekódolhatóak egy software modul által, ez az ún. kodek. A kodek az, ami a nyers adatot a „movi” tömbön belül használt formátumra fordítja át. Ezért egy AVI file a kép/hang adatokat csaknem bármely tömörítő sémának megfelelően kódolva tartalmazhatja, beleértve: a tömörítetlen un. „Full Frames” (Teljes képkocka), Intel Real Time Video, Indeo, Cinepak, Motion JPEG, Editable MPEG, VDOWave, ClearVideo / RealVideo, QPEG, MPEG-4 és más formátumokat. Napjainkban a legnépszerűbb a DivX tömörítés (a videosávnak) és az Mp3 kódolás a hangsávnak. Az interneten megosztott videóklipek és filmek többnyire ilyen fileformátumban elérhetőek.

Lásd még 
 AviSynth frameszerver program

Jegyzetek 

Grafikus fájlformátumok
Fővárosi Patyolat Vállalat

A Fővárosi Patyolat Vállalat (népszerű nevén: Patyolat) tanácsi vállalat volt, amelyet 1952-ben alapítottak, ruhatisztítás és vegytisztítás tevékenységi körrel. A »Fővárosi« nemcsak a működési területét jelezte, hanem azt is, hogy a Fővárosi Tanács Végrehajtó Bizottsága felügyelete alatt állt. Fénykorában több mint 200 üzlete volt.
A Vállalat jogelődje a hattyúemblémával a Hattyú Gőzmosoda volt, amelyet 1922-ben alapítottak Dr. Lázár és Társai és a központi telephelye a budapesti VII. kerületi Klauzál utca-Dohány utca sarkán álló épület volt. A Hattyú Gőzmosoda 1944-ben a budapesti központi gettó területébe került, ahol a német megszállás alatt a német tábori kórháznak végeztek fehérnemű-, ágynemű- és kötszermosást, -fertőtlenítést, valamint katonaruhák, tiszti katonai öltözetek tisztítását. A háború után az államosított Hattyú Gőzmosoda volt a szervezendő Patyolat vállalat kiinduló bázisa, az emblémát is innen vették.

A patyolat szó eredete

A patyolat főnév eredetileg nagyon finom fonálból készült, ritka szövésű vászonszövetet jelentett, de később „finom, makulátlan, tiszta” jelentéssel melléknévvé vált.

A vállalat tevékenysége

A két világháború között az előkelő és a módosabb polgári családok mosónőkkel végeztették el a mosást. Mivel a létező szocializmusban teljes foglalkoztatottságot akartak elérni, a nők túlnyomó része is 8 órás állást vállalt. Mivel a háztartások gépesítése csak az 1960-as években fejlődött, a dolgozó nők a család ruháit nem otthon mosták (a világháború után épült házakban mosókonyha általában nem is volt, viszont sok volt a szoba-konyhás lakás, ahol még a teregetésre sem volt hely), hanem a Patyolatba vitték. A vegytisztítás területén a vállalat soha nem volt monopolhelyzetben, mert a világháború után is folyamatosan működtek „maszek” vegytisztítók.

A rendszerváltás után

Már az 1980-as években, de főleg a rendszerváltás után a vállalat tevékenységére való igény rohamosan csökkent. Végül a vállalatot 1995-ben (?) megszüntették.

A Patyolat védjegy

A vállalat védjegye hattyút ábrázolt. A „Patyolat” védjegy jelenleg a Harmat Textiltisztító Kft. nevén áll.

Külső hivatkozás
 Patyolat
 Az Oriontól a Közértig

Magyarországi cégek
Interlingua (egyértelműsítő lap)

Interlingva nyelv (interlingua alakban is használatos), naturalista mesterséges nyelv.
 Latino sine flexione nyelv, Giuseppe Peano által készített mesterséges nyelv, ismeretes interlingua néven is.
 Occidental nyelv, ismert nevén az interlingue, Edgar de Wahl által készített nyelv.
Central News Agency irodalmi díj

A CNA irodalmi díj Dél-afrika egyik legjelentősebb irodalmi elismerése volt.

Nevét a CNA könyvesbolt-lánc kölcsönözte, az utolsó díjat 1996-ban osztották ki. Szellemi örököse a CNA "Az Év Könyve"-díja ("Book of the Year").

Teljes neve Central News Agency Literary Award.

Díjazottak
1962: Mary Renault: The Bull from the Sea
1963: Laurens van der Post: The Seed and the Sower
1964: Alan Paton: Hofmeyr
1966: Etienne Leroux: Een vir azazel
1967: Breyten Breytenbach: Het huis van de dove, valamint Laurens van der Post: The Hunter and the Whale
1968: Siegfried Stander: The horse
1969: Breyten Breytenbach: Kouevuur
1970: John McIntosh: The Stonefish
1971: Elsa Joubert: Bonga, valamint P. G. Du Plessis: Siener in die suburbs: ’n spel in drie bedrywe
1972: Sheila Fugard: The Castaways
1973: Alan Paton: Apartheid and the archbishop: The life and times of Geoffrey Clayton, Archbishop of Cape Town, valamint Elisabeth Eybers: Krujs of munt
1974: Nadine Gordimer: The Conservationist
1975: Anna M Louw: Kroniek van Perdepoort, valamint Guy Butler: Selected poems
1976: Anthony Delius: Border: A novel, valamint Etienne Leroux: Magersfontein, o Magersfontein!
1977: John Maxwell Coetzee: In the Heart of the Country (A semmi szívében), valamint Elisabeth Eybers: Einder
1978: André Brink: Rumours of Rain (Aszály és vízözön), valamint Elsa Joubert: Poppie Nongena
1979: Nadine Gordimer: Burger’s Daughter, valamint Diederik Johannes Opperman: Komas uit ’n bamboesstok: Synde die mirakelagtige terugkeer na lewerversaking van ene Marco Polo: bevattende reisbeskry
1980: John Maxwell Coetzee: Waiting for the Barbarians (Barbárokra várva)
1981: Nadine Gordimer: July’s People
1982: André Brink: A Chain of Voices
1983: Breyten Breytenbach: (Yk): Die vierde bundel van die ongedanste dans
1984: John Maxwell Coetzee: Life & Times of Michael K (Michael K. élete és kora)
1986: Etienne van Heerden: Ancestral Voices
1989: Christopher Hope: White Boy Running, Etienne van Heerden: Liegfabriek, Breyten Breytenbach: Memory of Snow and Dust
1990: Nadine Gordimer: My Son’s Story
1991: John Miles: Kroniek uit die Doofpot
1992: Damon Galgut: The Beautiful Screaming of Pigs
1993: Chris Barnard: Moerland, valamint Mark Behr: The Smell of Apples
1994: Nelson Mandela: Long Walk to Freedom: The Autobiography of Nelson Mandela, valamint Marlene van Niekerk: Triomf
1995: Margaret McCord: The Calling of Katie Makanya: A Memoir of South Africa (ismeretterjesztő kategória)
1996: Sarah Ruden: Other Places (kreatív kategória)

Jegyzetek

További információk
 A díjazottak listája
 John Maxwell Coetzee

Irodalmi díjak
Dél-afrikai irodalom
Geoffrey Faber-emlékdíj

A Geoffrey Faber-emlékdíj 1963-ban kortárs írók, költők számára alapított díj. Geoffrey Faber a Faber & Faber cég alapítója volt. A díjat csak 40 év alatti személy kaphatja meg, aki a Nemzetközösség, Írország vagy Dél-Afrika állampolgára. A díj értéke 1000 angol font, amit páros évben költőknek, páratlan évben prózaíróknak osztanak ki.

A bírálóbizottság 3 tagját napilapok és magazinok irodalmi rovatának szerkesztői választják meg.

Díjazottak

Források

Fordítás 
 

Nemzetközi irodalmi díjak
Maugham-díj

William Somerset Maugham által 1946-ban alapított díj, fiatal írók külföldi utazásának ösztönzésére. Az évenként kiadott díjat már megjelent verseskötetek, regények, kritikai kötetek, életrajzok, történelmi, filozófiai, szépirodalmi művek vagy útikönyvek kaphatják. Szerzőik 35 év alatti brit állampolgárok kell legyenek. A díjat a Society of Authors adja ki azzal a feltétellel, hogy a díjazott mű szerzőjének legalább három hónapot külföldön kell tartózkodnia.

Díjazottak

Források 
 

Brit irodalmi díjak
Tamil nyelv

A tamil nyelvet (tamil írással தமிழ்), amelyet főként az India Tamilnádu államában élő tamilok beszélnek, a dravida nyelvcsaládba soroljuk. Srí Lanka szigetén is nagyszámú tamil kisebbség él, a sziget északi részén 2009-ig  de facto létezett a Tamil Ílam nevű állam, amelynek hivatalos nyelve volt. Ez a világ klasszikus nyelveinek egyike - a görög, latin és a szanszkrit mellett, a tamil irodalom több mint 2000 évre tekint vissza.

Ahhoz képest, hogy milyen ősi nyelv, a tamil szinte nem változott vagy alkalmazkodott a környezetének nyelveihez az elmúlt évek alatt, ezért a klasszikus tamil még mindig eléggé érthető a modern nyelvet beszélők számára. Erre az ősi tamil nyelvű könyvet, a Tirukkuralt szokták példaként felhozni. A könyv versszakait gyakran tanítják az általános iskolákban, ahol a tanulóknak láthatóan nem okoz gondot az ősi dialektus megértése.

A tamil független a szanszkrit nyelvtől (ami az indoeurópai nyelvcsaládba tartozik) de abból kölcsönzött szavakat az elmúlt századok alatt. A nyelvnek igen kicsi a fonémakészlete. Mint a legtöbb indiai nyelv, ez is fonetikus természetű: a betűk hangokat reprezentálnak, szótagos bontásban. Ez azt jelenti, hogy az íráshoz a hangokat először szótagokká rendezzük és utána minden szótagot a megfelelő jellel leírunk. Vannak karakterek a különálló magánhangzókhoz és mássalhangzókhoz is.

A nem fonetikus írású nyelvekkel (például az angollal) ellentétben, ahol az írás alapján nehéz a kiejtést kikövetkeztetni, a tamilt nagyon egyszerű kiejteni az írást elolvasva.

Az „l” betű a „tamil” szó végén egy retroflex „r” hanghoz hasonló, bár néha „z” vagy „zh” módon is átírják. …(SAMPA példa?)

A tamil a hivatalos nyelv
 Indiában (Tamilnádu állam)
 Srí Lankán
 Szingapúrban

Jegyzetek

Források

Külső hivatkozások

Angolul 
 Agathiyar , an extensive discussion list for Tamil Culture
 Kalaivani , a Malaysian Tamil Information Exchange
 Tamil inayam
 Learn Basic Tamil 
 Learn Spoken Tamil 
 Basic Tamil Dictionary 
 University of Pennsylvania's web based courses for learning and teaching Tamil
 Tamil virtual University has the largest digitalised Tamil literature and web based courses for learning and teaching Tamil
 Project Madurai is a voluntary effort to archive Tamil works and make them available to everyone on the internet.
 NLS Information – NLS Information page for Windows XP
 Unicode Chart – Unicode Chart for Tamil (in PDF)

További információk 

 

Déli dravida nyelvek
Természetes nyelvek
India nyelvei
Légzőgyökér

A légzőgyökér (lat. pneumatofora) olyan gyökérmódosulás, amely arra szolgál, hogy a mocsaras, lápos területen élő magasabbrendű növény gyökerét ellássa levegővel. A légzőgyökerek átszellőztető alapszövetet tartalmaznak, ami eljuttatja az oxigént a gyökér többi szövetének.

Szép légzőgyökerei vannak például a mocsárciprusnak.

Növényi morfológia
Biofizika

A biofizika a biológia és fizika határtudománya, mely egyfelől fizikai módszereket használ az élő rendszerek tanulmányozására, másfelől a fizikai jelenségek (például radioaktív sugárzás, statikus mágneses terek stb.) élő szervezetre gyakorolt hatásaival foglalkozik. A biofizikai különböző ágainak érdeklődése a molekuláris biológiától az ökoszisztémákig a biológiai szerveződés valamennyi szintjére kiterjed. A biofizikai kutatások számos ponton átfednek a biokémia, a nanotechnológia, a biotechnika, az agrofizika és a rendszerbiológia érdeklődési körével.

A biofizika általában ugyanolyan kérdésekre keresi a választ, mint a biokémia és a molekuláris biológia, azonban a kérdéseket kvantitatív (mennyiségi) szemszögből közelíti meg. A terület művelői a sejt alrendszereinek (például DNS-, RNS-, fehérjeszintézis) kölcsönhatásait és e kölcsönhatások szabályozását vizsgálják. A kérdések megválaszolására változatos módszereket alkalmaznak.

Fő vizsgálómódszerei közé tartoznak a különféle spektroszkópiák (fluoreszcencia- és foszforeszcencia-, NMR-, röntgen-, polarizációs, CD-spektroszkópia), mikroszkópiák (fluoreszcencia-, epifluoreszcencia-, elektron-, konfokális, TIRF-, atomerőmikroszkópia), hőmennyiségmérés (kalorimetria), molekulák közvetlen manipulációja (optikai csipesz, atomerőmikroszkópia). A molekuláris biofizikusok a komplex rendszereket gyakran a kölcsönható egységek statisztikus mechanikai, termodinamikai és reakciókinetikai megközelítésével próbálják meg leírni. A változatos technikáknak köszönhetően a biofizikusok képesek a biológiai struktúrák (legyen az egy fehérjemolekula vagy egy összetettebb rendszer) közvetlen megfigyelésére, modellezésére és befolyásolására.

Hagyományos területei (a molekuláris és sejtbiofizika) mellett a modern biofizika a kutatások rendkívül széles területét öleli fel a bioelektronikától a kvantumbiológiáig. Szintén általános fejlődési irány, hogy a biofizikusok a klasszikus fizika és matematika (főként a statisztika) modelljeit és vizsgálómódszereit nagyobb rendszerek, úgymint szövetek, szervek, populációk és ökoszisztémák leírására használják.

A biofizika főbb területei

bioenergetika
sejt biofizika
ionpumpák, receptorok és transzporterek
elektrofiziológia
membránok
izom és izom-összehúzódás
nukleinsavak
fotobiofizika
fehérjék
makromolekuláris rendszerek
spektroszkópia, képalkotás stb. 
idegrendszer kutatása
biomechanika, az élő szervezetek mozgásának tanulmányozása 

Külső link
 Biophysics Textbook Online (angolul)

További információk 
 Letölthető interaktív Java szimuláció az optikai csipesz tanulmányozására a PhET-től, magyarul. Példa: a DNS-molekula manipulálása.

Irodalom
 
 
 
 Volkenshtein M.V., Dogonadze R.R., Madumarov A.K., Urushadze Z.D. and Kharkats Yu.I. Theory of Enzyme Catalysis.- Molekuliarnaya Biologia (Moscow), 6, 1972, pp. 431–439 (In Russian, English summary. Available translations in Italian, Spanish, English, French)
Anyanyelv

Anyanyelvnek azt a nyelvet vagy nyelveket nevezzük, amelyet az ember gyermekkorában a szüleitől vagy a környezetétől megtanul, és azt a mindennapi élete során természetes módon, külön fordítás nélkül képes használni, illetve gondolatait ezen a nyelven képes a legkönnyebben kifejezni.

Gyakran mondják azt is, hogy anyanyelv az, melyen az adott személy saját gondolatait megfogalmazza. Használatos még a kifejezés akkor is, ha egy megtanult vagy később felvett idegen nyelv művelésének magas fokára akar valaki utalni: anyanyelvi szinten beszéli a nyelvet. Ez természetesen nem feltétlenül jelenti azt, hogy az egyén gyermekkorában tanulta meg az adott nyelvet.

Az anyanyelv különböző értelmezései 

A szociolingvisztikai kutatások szerint egy embernek több anyanyelve is lehet, s élete során anyanyelve akár többször meg is változhat. Továbbá ugyanannak a személynek más-más lehet az anyanyelve a különböző definíciók szerint. Tove Skutnabb-Kangas (1997: 13–14) az anyanyelv négy lehetséges definícióját fogalmazta meg:
 az elsőként megtanult nyelv,
 az a nyelv, amellyel 
 a) a beszélő mint anyanyelvével azonosul, 
 b) a beszélőt anyanyelvi beszélőként mások azonosítják, 
 a legjobban ismert nyelv, és 
 a legtöbbet használt nyelv.

A definíciók hierarchiája 

Az anyanyelv-definíciókat a nyelvi emberi jogokkal kapcsolatos tudatosság foka szerint hierarchikus sorrendbe állíthatjuk. A származás (elsőként megtanult nyelv) és az azonosulás (az a nyelv, amellyel a beszélő azonosul) szerinti definíciók együttes alkalmazása jelzi a nyelvi emberi jogok iránti legmagasabb fokú tudatosságot: Az anyanyelv az a nyelv, amelyet az egyén először tanult meg, és amellyel azonosul.

Források 

 Skutnabb-Kangas, Tove: Nyelv, oktatás és a kisebbségek. Budapest, Teleki László Alapítvány. 1997. 
 Sándor Klára: Van-e szükség nyelvművelésre? Köznevelés 2001/14 (április 6.), 7–9.
 Ankerl Géza: Anyanyelv, írás és civilizációk. Budapest: Magyar Egyetemi kiadó, (2004)

Kapcsolódó szócikkek 
 Az anyanyelv nemzetközi napja
 Idegennyelv-mellékhatás

Nyelvelsajátítás
Intal nyelv

Az Intal egy mesterséges nyelv, melyet Erich Weferling alkotott meg.

Betű- és hangrendszer 
Az intal ábécé 23 betűből áll:

A, B, C, D, E, F, G, H, I, J, K, L, M, N, O, P, R, S, T, U, V, Y, Z

A magyartól eltérő betűk a következők:
 a – rövid á, mint a magyar palócok kiejtésében
 c – magyar s
 j – magyar zs
 s – magyar sz
 y – magyar j

Hangsúly:
 magánhangzóra végződő szavaknál az utolsó előtti szótagon, a többi szónál az utolsó szótagon;
 a többes szám nem változtat a hangsúlyon;
 szóvégen az i és u + magánhangzó nem képez külön szótagot;
 a diftongusokban az első a hangsúlyos;
 az -ed, -er, -ik, -im, -or, -ud, -um végződések mindig hangsúlytalanok;
 ahol a hangsúly a fentiektől eltér, ott ékezettel jelöljük.

Nyelvtan 
Névelő:
 határozott: le, l' (de+le/l'=del, a+le/l'=al)
 határozatlan: un

Főnév: nincs állandó végződése. Többes száma: -(e)s. Ragozása elöljárókkal történik.

Melléknév: nincs állandó végződése.
 fokozása:
 alapfok: -
 középfok: plu – min
 felsőfok: maks – minim; tre
 melléknévi képzők: -al, -ik, -iv, -e, -eso, -ité, -um

Határozószók: képzői: -im, -men, -mod, -di, -kaz, -grad, -lok, -temp, -vez

Névmások:
 Személyes névmás: me, tu/vu, il/el/ol/it; nos, vus, les/iles/eles
 Birtokos névmás: mi, tui/vui, (il-/el-/ol-/it-)su; nor, vur, ler
 Személytelen névmás: on
 Visszaható névmás: se
 Kölcsönös névmás: mutu (l'une l'altre)

Számnevek:
 Tőszámnevek: nul, un, du, tri, kvar, kvin, siks, sep, ok, nin, des; sent, mil; desun (11), desdu (12), …; duti (20), triti (30), …
 Sorszámnév: -esmi
 Törtszámnév: -im
 Sorszámnév: -(i)pli, -vez
 Gyűjtőszámnév: -opim

Ige:
 Főnévi igenév: -ar
 Cselekvő ragozás:
 Jelen idő: senda
 Múlt idő: sended, did senda
 Jövő idő: ve senda
 Régmúlt: had senda
 Összetett jövő: ve ha senda
 Feltételes jelen: vud senda
 Feltételes múlt: vud ha senda
 Felszólító mód: send(u), let senda
 Óhajtó mód: mey senda
 Jelen idejű melléknévi igenév: sendant
 Múlt idejű melléknévi igenév: sendat
 Szenvedő ragozás: ha cselekvésről van szó, a bli, ha állapotról, akkor az es ragozott alakjaival képezzük, mely után a főige múlt idejű melléknévi igenév kerül:
 Jelen idő: bli/es sendat
 Múlt idő: blid/esed sendat
 Jövő idő: ve bli/es sendat
 Régmúlt: ha bli/es sendat
 Összetett jövő: ve ha bli/es sendat
 Feltételes jelen: vud bli/es sendat
 Feltételes múlt: vud ha bli/es sendat
 Felszólító mód: bliu/esu sendat

Forrás
 

Mesterséges nyelvek
Eurolatin nyelv

Az eurolatin mesterséges nyelv, Willem Jacob Visser műve.

Az eurolatin betű és hangrendszere 
Az eurolatin ábécé 26 betűből áll:

A, B, C, D, E, F, G, H, I, J, K, L, M, N, O, P, Q, R, S, T, U, V, W, X, Y, Z

A magyartól eltérő betűk a következők:
 a – rövid á, mint a magyar palócok kiejtésében
 c – e, i előtt magyar c, máskor magyar k
 ch – magyar cs
 g – e, i előtt magyar zs, máskor magyar g
 j – magyar zs
 li – magánhangzók előtt lágy l, mint például a spanyol ll, olasz gl, máskor magyar li
 ni – magánhangzó előtt magyar ny, máskor magyar ni
 qu – magyar k és egy félhangzós u kapcsolata
 s – magyar sz
 sh – magyar s
 w – félhangzós u, megegyezik az angol w ejtésével
 y – magyar j

Hangsúly: a magánhangzóra végződő szavak az utolsó előtti szótagon, a többi szó az utolsó szótagon hangsúlyos. Az ettől eltérő hangsúlyt ékezet jelöli.

Szóképzés 
Valamennyi nemzetközi képzőt magáénak tekint.

Nyelvtan 
A névelő: határozott: le, les; határozatlan: un.

A főnevek bármire végződhetnek. Többes számuk -s. Ragozásuk elöljárókkal történik (del, al).

A melléknév: fokozás: plus/max – min, maxim – minim

A határozószó: -ment(e)

Névmások:
 Személyes névmás, alanyeset: yo, tu/vo, il/el/lo; nos, vos, iles
 Személyes névmás, tárgyeset: me, te/ve, le/la/lo; nos, vos, les
 Birtokos névmás: mie, tue/vostre, sue; nostre, vostre, lore

Számnév: une, due, trie, quantre, cinque, sexe, septe, octe, nove, dece; cente, mile; dece-une, dece-due, …; duente, triente, …

Ige: többes számban + -s ragot kap
 Főnévi igenév: -are, -ere, -ire
 Jelen idő: -a, -e, -i
 Múlt idő: -at, -et, -it
 Jövő idő: -ara, -era, -ira
 Feltételes mód: -area, -erea, -irea
 Jelen idejű melléknévi igenév: -ant(e), -ent(e), -int(e)
 Múlt idejű melléknévi igenév: -at(e), -et(e), -it(e)
 Segédigék: eser – es; haver – ha

Forrás
 

Mesterséges nyelvek
Intersistemal nyelv

Az intersistemal mesterséges nyelv, melyet Paul Mitrovitch alkotott meg 1947-ben.

Az intersistemal betű és hangrendszere 
Az intersistemal ábécé 23 betűből áll:

A, B, C, D, E, F, G, H, I, J, K, L, M, N, O, P, R, S, T, U, V, Y, Z

A magyartól eltérő betűk a következők:
 a – rövid á, mint a magyar palócok kiejtésében
 ch – magyar cs
 dj – magyar dzs
 j – magyar zs
 s – magyar sz
 sh – magyar s
 y – magyar j

Hangsúly az utolsó előtti szótagon.

Szóképzés 
Előképzők: a-, ab-, ad-, ante-, anti-, auto-, de-, dis-, eks-, ekstre-, in-, intre-, inter-, ipse-, kontre-, kvazi-, ne-, non-, para-, per-, pro-, re-, retro-, sub-, supre-, tra-, trans-, tro-, ultra-, via-, yuksta-

Utóképzők: -able, -ad, -aj, -al, -an, -ans, -ar, -are, -at, -ate, -e, -el, -ens, -er, -eri, -es, -et, -etat, -fi, -fiant, -fil, -id, -ik, -in, -ing, -io, -ion, -ir, -is, -ist, -it, -iv, -iz, -ment, -on, -or, -ore, -ori, -oz, -oze, -ud, -ul, -um, -ur, -ute

Nyelvtan 
Névelő: li; un

Főnév: többes szám: -(e)s; ragozás elöljárókkal

Melléknév: ha önállóan áll, többes száma -(e)s; fokozása: plus – minus, maxim – minim

Határozószó: -e, -mente

Névmások:
 Személyes névmások: mi, ti, il/el/si; nos, vos, il(e)s/el(e)s
 Birtokos névmások: mie, tie, sie; nostre, vostre, lor
 Mutató névmás: ce, ce-ci, ce-la
 Kérdő névmás:	kvi, kve, kval

Számnevek:
 Tőszámnevek: un, du, tri, kvadre, kvinte, sekste, septe, okte, nev, dece; cente, mile; dece-un (11), …; du-dece (20), …
 Sorszámnév: prim (unim), second, terce, kvartim, kvintim, sekstim, …
 Törtszámnév: semi, un terce, un kvartim, …
 Szorzószámnév: simple, duple, triple, …

Ige:
 Főnévi igenév: (to) vid
 Jelen idő: vid
 Múlt idő: vided
 Összetett múlt idő: hav vided
 Jövő idő: vad/vol vid
 Feltételes mód: vud vid
 Jelen idejű melléknévi igenév: vidant
 Múlt idejű melléknévi igenév: vided
 Felszólító mód: vide

Forrás
 

Mesterséges nyelvek
Franciaország himnusza

A francia nemzeti himnuszt (La Marseillaise) nevével ellentétben nem Marseille-ben, hanem Strasbourgban írták, mégpedig egy egyébként elkötelezett királypárti, royalista francia műszaki tiszt, Rouget de Lisle (1760–1836) százados szerezte az 1792. április 25-i forradalmi események, a Habsburg Monarchiának történt francia hadüzenet hevében.

Rouget de Lisle kapitány a Habsburg Birodalomnak küldött francia hadüzenet napján rendezett találkozón vett részt, és elhatározta, hogy indulót ír a frontra induló katonák számára. Ez eredetileg a francia Rajnai Hadsereg (Armée du Rhin) indulója volt Harci dal a rajnai hadsereg számára címmel. A dal csakhamar népszerű lett az egész országban. Ebben nagy része volt egy montpellier-i diáknak, François Mireur-nek. Mireur a Párizsba induló 500 marseille-i önkéntes tiszteletére rendezett ünnepség végén énekelte el a dalt saját partitúrájából. A dal csakhamar meghódította a fővárost is, ott már A marseille-i önkéntesek indulója, röviden La Marseillaise-ként vált ismertté. 1795. július 14-én lett a Francia Köztársaság nemzeti himnusza. Zenekari változatát Hector Berlioz írta 1830-ban.

Magyar nyelvre Verseghy Ferenc fordította le elsőként 1794-ben.

A második magyar változatot Jankovich Ferenc írta.

Kotta és dallam 

Magyar feldolgozás:

Források 

 La Marseillaise - sheet music kotta gif, pdf és :lilypond formában (marseillaise.org)

 Verseghy eredeti magyar szövege a Magyar Elektronikus Könyvtárban
 
 
 
 

Nemzeti himnuszok
Himnusz
Kottát és midifáljt tartalmazó lapok
Hévízi római kori oltárkő

A hévízi római kori oltárkő Hévízen a Mexikói (ma József Attila) utcában talált 2-3. századi római kori oltárkő. Készítője ismeretlen. A feliratából csak az első sor maradt meg: I(ovi) O(ptinio) M(aximo). 1930-ban a feliratból több látszott, de már akkor is töredékes volt: I(ovi) O(ptinio) M(aximo) Pro/ sal(ute) et victoria/dd(ominorum) nn(ostrorum) aa(ugustorum)/—/ — — —/ —- — —/ p(atris) p(atriae) v(otum) s(olvit) l(ibens) l(aetus m(erito).

A feliratot úgy értelmezik, hogy a követ Iuppiter főisten tiszteletére állították.

Források 
 
 

Ókori római műalkotások
Hévíz
Zala megye kulturális élete
Modern evolúciós szintézis

A modern evolúciós szintézis (vagy egyszerűen modern szintézis, de szokás neodarwinizmusnak is nevezni) egyszerre tartalmazza Charles Darwin evolúciós elméletét (természetes szelekció) és a biológiai öröklődés Gregor Mendel-féle elméletét (genetika). Az elmélet kidolgozói (többek között): Theodosius Dobzhansky, Julian Huxley, Ernst Mayr és George Gaylord Simpson.

A neodarwinizmus kiterjeszti a darwini természetes szelekció hatályát, beleveszi az eredeti elméletbe a későbbi tudományos kutatások eredményeit is, melyek Darwin számára ismeretlenek voltak (DNS, genetika stb.), különösen olyan, azóta vizsgált jelenségeket, mint a rokonszelekció, altruizmus, fajképződés.

Széles körben elterjedt értelmezés, hogy a természetes szelekció valódi egysége nem más, mint a gén (Richard Dawkins). Dawkins a biológián kívüli területekre is kiterjeszti a darwini elmélet ható erejét. Elképzelése szerint, ahogyan a biológiai evolúcióban a gének, úgy viselkednek a kulturális evolúcióban a mémek.

A modern szintézis szerint a populációkban megfigyelhető genetikai változatosság a mutációk (hiba a DNS-szintézisben) és a rekombinációk (a homológ kromoszómák átkereszteződése a meiózis első főszakaszában) következménye.

Az evolúció elsősorban az egymást követő generációk allél gyakoriságainak megváltozásában áll, ennek oka a genetikai sodródás, a génáramlás és a természetes szelekció.
Például abban az esetben, ha egy populáció két részét olyan földrajzi akadály (például folyó) választja el egymástól, mely megakadályozza a szaporodási lehetőséget a két alpopuláció között, fokozatosan új faj képződhet.

Források 
 Dobzhansky, T. Genetics and the Origin of Species, Columbia University Press, 1937  
 Fisher, R. A. The Genetical Theory of Natural Selection, Clarendon Press, 1930  
 Haldane, J. B. S. The Causes of Evolution, Longman, Green and Co., 1932; Princeton University Press reprint,  
 Huxley, J. S., ed. The New Systematics, Oxford University Press, 1940  
 Huxley, J. S. Evolution: The Modern Synthesis, Allen and Unwin, 1942  
 Mayr, E. Systematics and the Origin of Species, Columbia University Press, 1942; Harvard University Press reprint  
 Simpson, G. G. Tempo and Mode in Evolution, Columbia University Press, 1944  
 Wright, S. 1931. Evolution in Mendelian populations. Genetics 16: 97-159.

Evolúció
Genetika
Theodosius Dobzhansky

Theodosius Dobzhansky (Феодосий Григорьевич Добржанский; (Nemiriv, Vinnicjai terület, Ukrajna, 1900. január 25.  – San Jacinto, Kalifornia, 1975. november 11. ukrán származású amerikai genetikus, zoológus.

Életpályája 
A cári Oroszországban született, de 1927-től a haláláig az Amerikai Egyesült Államokban élt.
Előbb a California Institute of Technology (1930–1940), majd a Columbia University (1940–1962) volt a munkahelye.

Kutatási területe 
Az öröklődésre és a biológiai fejlődésre vonatkozó kutatásai jelentősek voltak. Kísérletei során vizsgálta a fajok eredetét és genetikáját, a fejlődés és genetika egymáshoz való viszonyát. Kísérleti alanyai az ecetmuslicák (Drosophila melanogaster) voltak.

Egyéb 

Híres mondása volt: „A biológiában mindennek csak az evolúció fényében (szemszögéből nézve) van értelme.”

Főbb művei 
 Genetics and the Origin of Species (1937)
 Mankind Evolving: The Evolution of the Human Species (1962)
 The Biology of Ultimate Concern (1967)
 Genetics of the Evolution Process (1970)
 Genetic Diversity and Human Equality (1973)

Magyarul megjelent művei 
Örökletes változatosság és emberi egyenlőség. Tények és tévhitek az öröklődés és a nevelés vitájában; ford., bev., jegyz. Szabó Attila; Kriterion–Európa, Bukarest–Bp., 1985 (Téka)

 
 
Ukrán tudósok 
Genetikusok 
1900-ban született személyek
1975-ben elhunyt személyek
Ukrán-amerikaiak
Emigránsok az Orosz Birodalomból az Amerikai Egyesült Államokba
Szakírók
Amerikai egyetemi, főiskolai oktatók
Amerikai entomológusok