Thailanda

Thailanda (în ), oficial Regatul Thailandei (în  ; în limba română este întâlnită și forma lejeră „Tailanda” ), în trecut cunoscută ca Siam (în ), este o țară în Asia de sud-est, învecinată cu Laos și Cambodgia la est, Golful Thailandei și Malaezia la sud, și cu Marea Andaman și Myanmar la vest. Capitala statului este orașul Bangkok.

Etimologie 
Cuvântul Thai (ไทย) înseamnă „liber” în limba thailandeză. Este, de asemenea, numele poporului thailandez.

Thailanda mai este cunoscută și ca Siam, care a fost denumirea oficială a țării până în 23 iunie 1939, dată la care a fost schimbată în „Thailanda”. În 1945 i s-a dat din nou denumirea de Siam, dar la 11 mai 1949 a revenit la denumirea de Thailanda. Unii locuitori, în special minoritatea chineză, continuă să folosească denumirea de Siam.

Istoria 

Originea Thailandei este legată în mod tradițional de scurta existență a regatului fondat în 1238, după care, mai marele regat a luat ființă la mijlocul secolului al XIV-lea. Cultura thailandeză a fost influențată, în cea mai mare parte, de China și India. Contactul cu diversele puteri europene a început în secolul al XVI-lea dar, în ciuda presiunii continue, Thailanda este singura țară din sud-estul Asiei care nu a fost niciodată ocupată de vreo putere europeană, totuși influența vestului, inclusiv amenințarea cu forța, a condus la multe reforme în secolul al XIX-lea și concesii majore intereselor mercantile britanice (de aceea mulți istorici includ Thailanda în „Imperiul Britanic neoficial”).

Revoluția din 1932, în mare măsură fără vărsare de sânge, a condus la o monarhie constituțională. Cunoscută la început ca Siam, țara și-a schimbat denumirea prima dată în Thailanda în 1939, și definitiv în 1949, după reîntoarcerea la vechiul nume după al Doilea Război Mondial. În timpul conflictului, Thailanda a fost într-o alianță dezavantajoasă cu Japonia; trăgând învățăminte din această experiență a istoriei, Thailanda a devenit un aliat al SUA. Au urmat apoi o serie de lovituri de stat, dar țara a progresat către democrație începând cu anii 1980.

Calendarul oficial în Thailanda se bazează pe Era budistă, care este cu 543 de ani înaintea calendarului vestic. De exemplu, anul 2000 al erei creștine, este același cu anul 2543 din calendarul erei budiste.

Pe 26 decembrie 2004, țărmul vestic al Thailandei a fost devastată de un val tsunami de 10 metri înălțime, ce a urmat cutremurului din Oceanul Indian. Valul de tsunami a provocat peste 5.000 de victime în Thailanda, jumătate dintre acestea fiind turiști.

Politica 

Constituția prevede pentru rege puteri directe scăzute, însă este protectorul budismului thailandez și un simbol al identității și unității naționale. Fostul rege, Rama al IX-lea, se bucura de mare respect popular și autoritate morală, care era ocazional folosită în rezolvarea crizelor politice. Șeful guvernului este primul ministru, care este numit de rege dintre membrii camerei inferioare a parlamentului, de obicei liderul partidului care poate organiza o coaliție guvernamentală majoritară.

Parlamentul bicameral thailandez este Adunarea Națională sau Rathasapha – รัฐสภา, care este formată din Camera Reprezentanților (Sapha Phuthaen Ratsadon - สภาผู้แทนราษฎร) cu 500 de locuri și Senatul (Wuthisapha - วุฒิสภา) cu 200 de locuri. Membrii ambelor camere sunt aleși prin vot popular. Membrii Camerei Reprezentanților sunt aleși pe o perioadă de 4 ani, în timp ce senatorii pentru 6 ani. Organul suprem judiciar este Curtea Supremă sau Sandika - ศาลฎีกา, ale cărei ședințe de judecată sunt stabilite de rege. Thailanda este membru activ al Asociației națiunilor din Asia de sud-est (ASEAN).

Religia 

Cu 95% din populație împărtășind credința budistă, Thailanda este țara în care această religie are cea mai mare densitate demografică. Budismul thailandez este theravadin, dar integrează și elemente regionale folclorice, cum ar fi venerarea strămoșilor. 

În ce privește personificarea lui Buddha, thailandezii au creat un tip uman deosebit, care este considerat una dintre cele mai sugestive expresii ale artei asiatice. În ce privește ornamentele, acestea au copiat caracterul luxuriant al vegetației tropicale. Contrar altor popoare budiste care au utilizat sculptura pentru a reprezenta legende ori mituri, ei au folosit această artă numai pentru a-l personifica pe Buddha și pentru împodobirea monumentelor religioase.

În plus, în Thailanda reprezentarea Iluminatului este unică: prezentat adesea în starea de meditație profundă, cu fața senină, familiară, cu un nimb, cu urechi alungite în jos sau mărite, cu o urna (un semn pe frunte reprezentând al treilea ochi al viziunii spirituale) și cu ushinsha, o protuberanță cranială reprezentând cunoașterea.

Lacașele de cult se numesc wat. Pentru a înțelege importanța wat-ului și influența budismului în gândirea thailandeză este necesară înțelegerea caracterului multifuncțional al mănăstirilor și cât de folositoare le sunt oamenilor de rând. Familiile din zonele rurale se simt în nesiguranță la gândul de a-și ține bunurile de valoare în casă, prin urmare, îl roagă pe stareț să le depoziteze la mănăstire. Wat-ul depozitează documente și artefacte cu semnificație istorică, precum și numeroase reprezentări a lui Buddha, folosite pentru venerarea publică sau ca obiecte de meditație.

Călătorii pot fi găzduiți peste noapte la mănăstiri, mai ales când vin la diverse festivaluri; copiii trimiși la școală la Bangkok le pot folosi pe post de cămine, dat fiind că părinții lor fac tot felul de donatii. Băieții îi ajută pe călugări la treburile zilnice și se inițiază în tainele religiei budiste. Funcțiile statului (alegeri, recrutări) se exercită în cadrul mănăstirilor, iar unele servesc drept clinici.

Se prezumă fără dovezi concrete că budismul a pătruns pentru prima oară în această zonă în secolul al III-lea î.Hr. mulțumită misionarilor regelui Asoka. Arhitectura religioasă se caracterizează prin stupe înalte poleite cu aur. Ca în majoritatea țărilor theravadine, budismul în Thailanda este reprezentat de autoritatea călugărilor, care până în a doua jumătate a secoului al XX-lea, își începeau vocația la opt ani slujind la un templu ca dek wat ("copil de templu"). Principalul motiv pentru a deveni un dek wat este de a acumula o educație de bază prin citirea, scrierea și memorarea textelor sacre cântate în diferite ritualuri. De aceea templele rurale (wat) au servit ca o structură de bază în instruirea elementară a populației. Astăzi ele cedează teritoriu aparatului educațional condus de guvern deși încă își exercită dominația cu pregnanță în unele zone. În decursul istoriei thailandeze educația, considerată elementul cheie al siguranței și dezvoltării naționale, s-a aflat exclusiv în mâinile călugărilor budiști. Mănăstirile budiste (numite wat) au înființat școli pe domeniile lor, iar călugării, pe lângă îndatoririle lor religioase, predau tinerilor localnici cititul, scrisul, aritmetica, precum și alte materii. În prezent există peste 30 000 temple, majoritatea cu propria lor școlă, răspândite pe întreg teritoriul regatului.

În Thailanda modernă școlile sunt de stat, de templu sau private. Școlile private sunt de trei feluri: thailandeze - cu predare exclusiv în limba thailandeză, bilingve - cu predare în limbile thailandeză și engleză și internaționale - cu predare în limba engleză. Majoritatea școlilor private angajează profesori străini pentru a preda limbi străine, cum ar fi engleza, chineza, japoneza și franceza.

Împărțire administrativă 

Thailanda este divizată în 75 de provincii (changwat, singular și plural, grupate în 5 grupe de provincii și Bangkok drept capitală. Fiecare provincie este împărțită în districte – în 2000 erau 795 de districte (Amphoe), 81 subdistricte (King Amphoe) și 50 de districte ale Bangkokului (khet). Cu toate acestea, unele părți ale provinciilor învecinate cu Bangkok sunt considerate ca fiind parte a Marelui Bangkok (Prari Monthon). Aceste provincii cuprind Nonthaburi, Pathum Thani, Samut Prakan, Nakhon Pathom, Samut Sakhon. Numele fiecărei capitale a provinciilor (mueang) este același ca și denumirea provinciei. De exemplu: capitala provinciei Chiang Mai (changwat Chiang Mai) este amphoe mueang Chiang Mai. Cele 75 de provincii sunt:

Nord 
Chiang Mai, Chiang Rai, Kamphaeng Phet, Lampang, Lamphun, Mae Hong Son, Nakhon Sawan, Nan, Phayao, Phetchabun, Phichit, Phitsanulok, Phrae, Sukhothai, Tak, Uthai Thani, Uttaradit

Est 
Chachoengsao, Chanthaburi, Chon Buri, Prachin Buri, Rayong, Sa Kaeo, Trat

Sud 
Chumphon, Krabi, Nakhon Si Thammarat, Narathiwat, Pattani, Phang Nga, Phatthalung, Phuket, Ranong, Satun, Songkhla, Surat Thani, Trang, Yala

Nord-est 
Amnat Charoen, Buri Ram, Chaiyaphum, Kalasin, Khon Kaen, Loei, Maha Sarakham, Mukdahan, Nakhon Phanom, Nakhon Ratchasima, Nong Bua Lamphu, Nong Khai, Roi Et, Sakon Nakhon, Si Sa Ket, Surin, Ubon Ratchathani, Udon Thani, Yasothon

Centru 
Ang Thong, Phra Nakhon Si Ayutthaya, Bangkok (Krung Thep Maha Nakhon), Chai Nat, Kanchanaburi, Lop Buri, Nakhon Nayok, Nakhon Pathom, Nonthaburi, Pathum Thani, Phetchaburi, Prachuap Khiri Khan, Ratchaburi, Samut Prakan, Samut Sakhon, Samut Songkhram, Saraburi, Sing Buri, Suphan Buri

Geografie 

Thailanda este așezată pe câteva districte geografice, în mare parte corespunzând cu grupurile provinciale. Nordul țării este muntos cu cel mai înalt punct Doi Inthanon la 2.576 m. Nord-estul este format din Platoul Khorat, mărginit la est de râul Mekong. Centrul țării este dominat de valea râului Chao Phraya care se scurge în Golful Thailandei. Sudul este format din istmul îngust Kra care se lărgește în Peninsula Malay.

Climatul local este tropical și caracterizat de musoni. Este un muson de sud-vest, ploios, cald și înnorat de la mijlocul lui mai până în septembrie, de asemeni, un muson uscat si rece din nord-est din noiembrie până la mijlocul lunii martie. Istmul din sud este întotdeauna cald și umed. Orașele principale, pe lângă capitala Bangkok, sunt: Nakhon Ratchasima, Nakhon Sawan, Chiang Mai și Songkhl.

Economia 

După ce s-a bucurat de cea mai mare creștere mondială din 1985 până in 1995 – cu o creștere medie anuală de 9% – creșterea presiunii speculative asupra monedei naționale, baht-ul, în 1997 a condus la o criză care a descoperit punctele slabe ale sectorului financiar. Multă vreme, la un curs de 25 baht-i per 1 dolar american, baht-ul a atins cel mai scăzut nivel, la 56 per dolar american în ianuarie 1998 și descreșterea economica în acel an a fost de 10,2%. Criza s-a extins la criza financiară asiatică.

Thailanda a intrat în procesul de recuperare în 1999, cu o creștere de 4,2% și de 4,4% în 2000, în mare parte datorită exporturilor – care au crescut cu 20% în 2000. Creșterea a fost temperată de o scădere a economiei mondiale în 2001, dar a crescut din nou în următorii ani, datorită creșterii puternice din China și diferitelor programe de stimulare economică locală, un program promovat de prim-ministrul Thaksin Shinawatra. Creșterea din 2003 s-a estimat la aproximativ 6,3% și s-a prevăzut una nouă de 8% și 10%, pentru 2004 și 2005.

Turismul a contribuit în mod semnificativ la economia Thailandei și industria a beneficiat de aprecierea monedei și de stabilitatea Thailandei. Numărul de turiști sosiți în 2002 (10,9 milioane) reflectă o creștere cu 7,3% față de anul precedent (10,1 mil).

O treime din hard-disk-urile din lume sunt produse în Thailanda, iar în 2010, producția de camionete a depășit-o pe cea a Japoniei.
În afară de a fi cel mai mare exportator de orez, Thailanda mai este numărul 1 mondial în exportul de cauciuc și numărul 2 în cel de zahăr.

Demografie 

Populația Thailandei este dominată de etnicii thailandezi și laoțieni, ultimii concentrați în regiunea nord-estică Isan formând aproximativ o treime din populație. Există, de asemeni, o mare comunitate de chinezi-thailandezi care a jucat în istorie un rol economic important. Alte grupuri etnice sunt: mala, în sud, mon, khmer și diferite triburi hill.

Aproape 95% dintre thailandezi sunt budiști de tradiție therevada, dar în sudul țării sunt câteva zone musulmane și mici minorități creștine, de asemeni există și cîteva grupări hinduse. Limba thailandeză este limba națională a Thailandei, scrisă în alfabetul propriu, dar multe dialecte etnice și regionale se întâlnesc în zonele cu populație predominantă lao sau khmer. De asemeni se învață limba engleză în școli, însă gradul de cunoaștere este scăzut.

Cultura 

Salutul standard în Thailanda este un gest similar cu rugăciunea, numit wai. Tabu-urile includ atingerea capului cuiva sau arătarea cu piciorul, deoarece capul este considerat cea mai înaltă parte a corpului, iar piciorul cea mai joasă. A păși peste cineva sau peste mâncare este considerat drept o insultă extremă. Cărțile sau alte documente sunt respectate ca niște obiecte seculare, de aceea nu este permis să freci o carte de masă sau s-o faci să alunece pe masă sau să o pui pe jos.

Thailanda este o monarhie constituțională și regele este extrem de respectat. Este ilegal să insulți familia regală sau să calci pe o imagine a regelui.

Arhitectura 

Lista cu cele mai importate construcții sau monumente din arhitectura Thailandei:

 Bot este clădirea cea mai sfântă de pe un Wat (teritoriul unui templu budist) din Thailanda. Aici au loc ceremoniile religioase cele mai importante, ca de exemplu când sunt sfințiți călugări noi, sau ceremonia „suet patimok” de mărturisire care are loc de două ori pe lună. Construcția este în mod obișnuit de forma unui patrulater, vopsit alb, în care trebuie să încapă cel puțin 21 de călugări, care trebuie să aibă spațiu liber între ei de lungimea unui antebraț. Singura deosebire față de celelate clădiri de pe teritoriul templului, este faptul că „Bot” are în interior 8 Bai Sema.
 Chedi este partea unui templu budist, care are însemnătate mai complexă de: chedi sau chetiya în limba pali limba lui Buddha și limba sanscrită din care provine, înseamnă „a arannja sau a ordona”, „a aminti”, „a instrui”. Ein Chetiya este în același timp un altar închinat rugăciunilor, loc de venerare, aici sunt relicvele statuile sau urma piciorului lui Buddha. Intre timp s-au construit mai mi multe Chedi, cele noi fiind numai copii ale celor vechi.
 Prang este numit turnul unui templu budist din Thailanda. Intre secolul X și XII regatul Khmer a întemeiat primele „Wat-uri” (denumirea teritoriului unui templu). Construcțiile budiste din Thailanda și Cambodgia au influențat construcțiile religioase hinduse din India închinate lui Shiva și Brahma. Incăperile numite „cellae” erau relativ mici aici se țineau ceremoniile religioase. Intrarea în „cellae” era îngustă ea avea un antreu cu un aeraj redus, deasupra „cellae”-i de formă cubică era o boltă care era de fapt spațiul din interiorul turnului de formă piramidală. Din timpul lui construirii templelor în orașul Angkor, aceste turnuri aveau o formă rotunjită.
 Bai Sema (thailandeză: ใบเสมา), „pietrele de hotar” erau destinate marcarea regiunilor sfinte într-un wat (îngrăditura cu un zid a unei construcții religioase în Thailanda, Laos, Cambodgia). Buddha a stabilit în „Vinayana Pitaka” (Coșul disciplinei) teritoriile sfinte, unde țin călugării ritualurile religioase. Aceste locuri trebuie să aibă o suprafață minimă în care au loc 21 de călugări la distanța unui braț unul de altul, acest teritoriu nu avea să fie mai mare, probabil ca perimetru de 3 „Yojana” . Un astfel de teritoriu fiind numit „Buddhasima”, marcat cu „Nimitta” (reper de marcare a graniței), care putea să fie: o colină, stâncă, copaci. mușuri de furnci, ape, drumuri, păduri etc. În Thailanda această marcare a locului sfânt s-a făcut din secolul 6 până în secolul 9 frecvent cu „Bai Sema”.
 Sala (thailandeză: ศาลา) este un pavilion public, care este situat în apropierea unui templu budist și servește ca loc de umbră, sau de dormit pentru călători, fiind fără pereți, acoperișul sprijinindu-se pe stâlpi de susținere. Sala "Nam" este un pavilion amplasat în apropiere de apă. In unele templuri Sala este folosită ca loc de studiu pentru călugări sau ca loc de ținut predici.
 Hor Trai (thailandeză: หอไตร) este numele care-l poartă o bibliotecă budistă, care se află pe Wat (tertoriul templului). Fiecare Raja Khana (conducător al templului) deține un Hor Trai; dacă un templu are mai mulți Raja Khana, fiecare are clădirea lui separată. Administrația unui Hor Trai o face un Bannarak ("bibliotecar"), aici este păstrat pentru a fi apărate de umezeală pe etajere lăcuite de 3 m înălțime de sol Tripitaka (manuscriptele sfinte budiste scrise în trecut pe frunze de palmier). Pentru a fi ferit de furnici multe din clădiri s-au constuit pe apă, construcția fiind din cărămidă. Foile cu manuscriptele sfinte au ca o lungime de 50 de cm și o lățime de 4-6 cm, ele fiind perforate și prinse împreună câte 20-40 de foi, un volum este prins între tăblițe de lemn care servesc ca și copertă.

Bucătăria 
Bucătăria thailandeză abundă de gusturi fundamentale: dulce, piperat, acru, amar și sărat.

Divertisment 

Tony Jaa a fost distribuit în filme thailandeze de renume internațional. Celebre filme de arte marțiale: Ong-bak, Ong Bak 2, Ong-Bak 3, Tom-Yum-Goong.

Filmele de groază celebre din Thailanda: Shutter (2004), Alone (2007), Coming Soon (2008), 4bia (2008), Phobia 2 (2009), The Swimmer (2014). Pee Mak este un film de comedie și de groază thailandeză din 2013, inspirată de Mae Nak Phra Khanong, o legendă populară thailandeză.

Dansatori pop cunoscut la nivel internațional includ Tata Young în Lisa Manoban.

Muay Thai 

Muay Thai (în thailandeză มวยไทย) sau boxul thailandez, sport național thailandez, este un stil de lupta derivat din artele marțiale thailandeze, care implică doar pumnii, picioarele, coatele si genunchii.

Muay Thai, tradus mai larg înseamnă modul de a lupta om la om fără arme al thailandezilor. În ultima vreme, termenul a dobândit o conotație de "sport sângeros", "luptă brutală" sau chiar "luptă fără reguli", lucru destul de adevărat cu numai câteva generații în urmă.

Muay Thai înseamnă, dacă depășim clișeele vehiculate în filmele de arte marțiale, poate cea mai complexă și completă artă a luptei om la om prin schimb de lovituri. În Thailanda, el mai este denumit "arta celor 8 arme", aceasta referindu-se la posibilitatea luptătorilor de a utiliza aproape tot ce poate fi "proiectil", într-o luptă : pumnii, picioarele, coatele și genunchii. În paralel cu lupta fără arme, în Thailanda se studiază Krabbi Krabbong – arta luptei cu arme albe, derivată din armele tradiționale utilizate în Evul Mediu, precum și multe discipline anexe – tehnica proiecțiilor, procedeelor articulare și luptei la sol, masaj, medicina luptătorilor, tehnici de meditație, sportul având dintotdeauna o conotație religioasă și rituală în țara de origine.

Note

Bibliografie 
 Academia Română, Institutul de Lingvistică „Iorgu Iordan - Alexandru Rosetti”, Dicționarul ortografic, ortoepic și morfologic al limbii române, (DOOM2), București, 2005.

Vezi și 
 Arhitectura în Thailanda
 Budismul în Thailanda
 Lista orașelor din Thailanda
 Listă de fluvii din Asia
 Locuri din patrimoniul mondial UNESCO
 Temple în Thailanda

Legături externe 

 Ziua Națională a Regatului Tailandei, 5 decembrie 2005, Amos News
 Zile și nopți în Țara Surâsului, 10 august 2006, Florin Iorganda, Dana Ceusescu, Descoperă
 Tailanda și Laos, 10 august 2006, Anca Popa, Descoperă
 Comunitatea românilor din Tailanda

Un an in Thailanda are 4 luni, fiecare sezon are 1 lună. Saloanele sunt: sezonul călduros (30-40%), sezonul foarte călduros (45-50%), sezonul friguros (22-34%), sezonul ploios (plouă mai des 20 -25%)

 
State membre ale Organizației Națiunilor Unite