Barlang

A barlang a Föld szilárd kérgében, természetes úton létrejött, két méternél hosszabb, ember által járható üreg. Tudománya a szpeleológia, más néven barlangtan. Feltárói, tanulmányozói, bejárói a barlangkutatók vagy barlangászok. A többnyire társadalmi munkában végzett tevékenységük a barlangkutatás vagy barlangászat.

Kutatásuk 

Feltáró tevékenységre azért van szükség, mert a barlangok belsejéből például rengeteg földtörténeti, őslénytani, régészeti, vízügyi ismeret szerezhető meg, továbbá jelentős esztétikai értéket képviselnek, ugyanakkor az összes létező üreg elenyésző százaléka férhető hozzá közvetlenül a felszínről, teljes terjedelmében. Például az Aggteleki Nemzeti Park területén lévő, ma már közismert barlangok közül egyedül a Baradla egy viszonylag rövid szakasza volt "magától", ősidők óta ismert és bejárható. Az összes többi (a Baradla főága a Vaskaputól Jósvafőig, a Styx-ág a Domica felé, az egyéb mellékágak, a Béke-barlang, Szabadság-barlang, Vass Imre-barlang, Kossuth-barlang, Meteor-barlang, az esztramosi barlangok stb.) a barlangkutatók áldozatos munkájának az eredménye. A még ismeretlen, nyitott bejáratok felfedezésére elsősorban terepbejárással nyílik lehetőség, míg a már ismert barlangok további szakaszainak feltárása többnyire a szűkületek kitágításával, az esetleg felhalmozódott kitöltő anyag (törmelék, agyag) áthelyezésével, kürtők kimászásával, szifonok átúszásával (barlangi búvárkodás) történik.

Védelmük 

Magyarországon a természetvédelmi törvény erejénél fogva minden barlang ex lege védett természeti érték (azaz az újonnan felfedezett barlangok is automatikusan védetté válnak). Ezért az új felfedezéseket haladéktalanul be kell jelenteni a természetvédelmi hatóságnak.

Kialakulásuk 

Egy barlang vizsgálata során a legelső kérdés általában az, hogyan keletkezett. Szpeleogenetikának azt a tudományágat nevezzük, amelyik az eltérő kőzetsajátosságokat és a rájuk ható természeti erők eredményeit a barlangképződés szempontjából vizsgálja.

A barlangokat alapvetően két csoportra oszthatjuk, ezek a szingenetikus, tehát a kőzet létrejöttekor kialakult barlangok, illetve a posztgenetikus (más néven epigenetikus), tehát az eredetileg tömör kőzetben utólag létrejött barlangok. Egy-egy barlang kialakulása általában nem tudható be csak egyetlen tényezőnek, hanem azok egymással összefüggésben alakítják ki, vagy formálják át őket (például egy tektonikus repedésekkel teli hegy belsejében nagyobb intenzitással indulhat be a karsztosodás, ám később egy újabb földrengés hatására egyes járatok beomolhatnak, viszont az újonnan keletkezett repedéseken keresztül feltörhet hévíz, ami viszont tovább segíti a már meglévő járatok oldódását).

Szingenetikus barlangok 

A barlangok egyik fajtája a szingenetikus (amelynek a jelentése: együtt keletkezett) barlangok, melyek a befoglaló kőzet keletkezésével egy időben jöttek létre. A leggyakoribb szingenetikus barlangtípusok a következők:

Lávacsatorna

Egy vulkánkitörés után a lávafolyásoknak először a külső "burka" szilárdul meg, így ha újra megindul benne a láva, akár több km hosszú "cső" is kialakulhat.

Kristálykamra

A forró lávából kiváló gáz gyakran buborékot alkot, mely a kihűléssel rögzül. Ezeknek nincs természetes bejárata, bányászati tevékenység során találnak rájuk. Nagyon szép kristályok borítják belülről, innen kapta a nevét.

Mésztufabarlang

A mésszel telített vizű karsztpatakok vízeséseinek lábánál a lezuhanó és szétszóródó, porladó vízből, a víztükörtől bizonyos távolságra lassanként mésztufa-dombok, -gátak épülnek, amelyek idővel a tulajdonképpeni vízfolyást és vízesést körülölelik, sőt később be is boltozhatják. Ehhez a folyamathoz hozzájárul a vízesések küszöbén fennakadó ágak, fűszálak, mohok lassan elmeszesedő, alálógó függönye is, amely újabb és újabb térrészecskéket zár el a napvilágtól. Az elsődleges mésztufabarlangok nem alkotnak kiterjedt, összefüggő nagyobb barlanghálózatot, hanem csak egymástól elszigetelt, kisebb természetes fülkék sorozatát, amelyeket mesterségesen vájt folyosók készítésével az ember fejleszthet egységes barlangrendszerré. Magyarországon több ilyen keletkezésű mésztufabarlang a Pécsett található Tettyei-mésztufabarlang, lillafüredi Anna-barlang, tatai Feszti-barlang, valamint a világ egyetlen olyan mésztufabarlangja, mely egy világváros történelmi központja alatt húzódik: a Budai Vár-barlang. Ez utóbbinak teljes hossza meghaladja a 4 km-t, több szintes rendszere az egész Várnegyedet behálózza.

Korallbarlangok

A tengerfenéken élő, mész-szirteket építő koralltelepek állatkái, ágas-bogas lakhelyeiket készítve, gyakran üregeket zárnak körül, s így formálják e kétségtelenül érdekes, de ritkán szárazra kerülő kisebb barlangüregeket.

Posztgenetikus barlangok 

Ezeket posztgenetikus vagy epigenetikus (amelyeknek a jelentése: később keletkezett) üregeknek nevezzük.
A legfontosabb másodlagos barlangképző hatások, illetve folyamatok a következők:
 a Föld kérgében végbemenő mechanikai feszültségkiegyenlítődések okozta, ún. tektonikus mozgások,
 a víz oldó (korróziós) hatása (ezt a folyamatot nevezzük karsztosodásnak)
 a víz erőművi koptató (eróziós) hatása
 alárendeltebb fontossággal a szél munkája.
A leggyakoribb posztgenetikus barlangtípusok a következők:

Kőzethasadék-barlangok

Más néven szerkezeti barlangok: a Föld szilárd kérgét formáló, ún. hegyképző vagy tektonikus erők hozzák létre őket. E hasadékok néha több méter szélesek, több száz méter hosszúak és mélyek lehetnek, s egymást sokszor rácsos alaprajzú szövevényes keresztezésekkel harántolva át, igen bonyolult, labirintusszerű hasadékbarlang-rendszereket képezhetnek.

Korróziós barlangok

Ide soroljuk a hévizes barlangokat és azokat a karsztos barlangokat, amiket a víz oldó hatása alakított ki. Ilyen üregek általában a mészkőben alakulnak ki, de ritkán kifejlődhetnek más kőzetben is (például dolomitban). Kősóban és gipszben igen hosszú járatrendszerek alakulhatnak így ki.

 Elsődlegesen karsztosodás útján alakultak ki Magyarországon a legnagyobb barlangok, egyben ezeknek a legváltozatosabb a formakincse (például különböző fajta cseppkövek). Három különleges barlangtípust is megfigyelhetünk, ezek a forrásbarlangok, az átmenő barlangok és a víznyelőbarlangok.
 Forrásbarlangnak nevezünk egy barlangot, ha a forrás a barlangon belül tör felszínre, majd a(z egyik) bejáraton át folytatódik tovább a felszínen.
 Az átmenő barlangok onnan kapták nevüket, hogy egyetlen patak folyik keresztül rajtuk - valamint egyetlen be- és kijáratuk van, amelyek között folyamatos a lejtés.
 A víznyelőbarlangok általában függőleges kiterjedésű aknabarlangok, másik nevük a zsombolyok. Ezeknek a bejárata általában egy töbörből nyílik.
 A Föld mélyéről feltörő hévizek rendszerint igen sok oldott kémiai anyagot tartalmaznak, a bennük gyakori szénsav, és a gyakran előforduló kénsav nagyon erőteljesen képes a hasadékokat üregekké tágítani.
 Ha találkozik egymással a felülről befolyó karsztvíz és az alulról feltörő hévíz, az ún. keveredési korrózió jelensége figyelhető meg, ami tovább segíti a barlang keletkezését.

Abráziós barlangok

Ezeket a barlangokat a tengervíz hullámmozgásának ereje és a hullámzó víz által mozgatott partszegélyi kőzettörmelék eróziós koptatómunkája hozta létre.

Gleccserbarlangok

A gleccserek és a jéghegyek belsejében összegyűlő olvadékvizek gyakran szerteágazó és nagyméretű barlanghálózatokat képesek a jégtömbben kioldani. Ha a jégtömeg belsejében mozgó olvadékvizek elérik a jégtömb talpát, a jég alatti kőzet apró törmelékszemcséit is magukkal sodorhatják a vízfolyások. Az ilyen folyók mederágyukat ezután már csiszolómunkával bővítik tovább, így a barlangképződés üteme jelentősen felgyorsul, de most már az üreg formálásában a fő szerepet nem a korróziós oldás, hanem a víz hordalékmozgásának mechanikai koptatóhatása, az ún. erózió jelenti. (Sok kutató a jégben képződő üregeket nem tekinti barlangnak, mert a jég nem a Föld kőzetburkának a része.)

Deflációs barlangok

Ide soroljuk a szél által kifújt, általában sivatagokban, puhább kőzetekben keletkező üregeket.

A barlangi klíma 

 A barlangokra jellemző a hőmérsékleti kiegyenlítettség, ez mindig az adott terület évi középhőmérsékletével megegyező értéket jelent (Magyarországon 10-13 °C). A levegő hőmérséklete télen, nyáron és minden évszakban legfeljebb csak 1-2 °C-kal változik, de leginkább csak a bejárati szakaszban.
 Az ősember egyrészt a hőmérséklet eme kiegyenlítettsége miatt választotta lakóhelyéül a barlangokat. A pleisztocén folyamán még a felmelegedések idején is hidegebb volt az éghajlat, mint ma, így érthető, ha a télen-nyáron egyforma, jól kibírható klímájú barlangokba költöztek.
 Magas a barlangi levegő relatív páratartalma. A tipikus barlangi részek értékei 98-99% érték körül mozognak, a hőmérséklethez hasonlóan ez a tényező is egyforma minden évszakban.
 Egyes barlangokban, főleg a barlangrendszereknek számító nagyobbakban különböző irányú és jelentőségű légmozgást (huzatot) tapasztalhatunk. Általában légmozgásváltozással függ össze a jégbarlangok keletkezése.

Jeges barlangok 

Jégbarlangoknak azokat a barlangokat nevezzük, amelyeknek (vagy egyes szakaszaiknak) hőmérséklete nulla °C alatti, így a barlangban tartósan megmarad a jég. Ennek oka rendszerint az, hogy a bejárat körzetének évi középhőmérséklete fagypont alatti. Lehet ez egy magashegyi barlang (például az Eisriesenwelt – Ausztria), vagy egy északra nyíló völgy zsákszerű meredek barlangbejárata, ahova télen a hideg levegő könnyen befolyik, és nyáron huzat hiányában bentreked (például Dobsinai-jégbarlang, Szilicei-jégbarlang – Szlovákia). A Dobsinai-jégbarlang jó példája az érzékeny klimatológiai egyensúlynak:
mikor a jégbarlangot összekötötték a Stratenai-barlangrendszer járataival, a megváltozott huzatviszonyok miatt a hosszú idő alatt felhalmozódott jégtömeg olvadni kezdett, s mikor az átjárót ajtóval lezárva megszüntették a huzatot, a jelenség megszűnt, visszaálltak a jól ismert régi viszonyok. Magyarországon két jegesbarlang van. Az egyik a Zempléni-hegységben, Telkibányán található Telkibányai-jegesbarlang, a másik a Szeles-barlang.

Magyar rekordok 

2021. novemberi adatok
 Leghosszabbak:

 Pál-völgyi-barlangrendszer 32 050 méter
 Baradla–Domica-barlangrendszer 25 120 méter (a magyarországi szakasz 22 000 méter)
 Ariadne-barlangrendszer 19 300 méter
 Tapolcai-barlangrendszer 14 930 méter
 István-lápai-barlang 8 700 méter
 Béke-barlang 7 183 méter
 Ferenc-hegyi-barlang 6 700 méter
 Csodabogyós-barlang 6 400 méter
 Molnár János-barlang 6 000 méter
 József-hegyi-barlang 5 677 méter

 Legnagyobb függőleges kiterjedésűek (a legmagasabban és a legmélyebben található pontjuk alapján):

 Bányász-barlang 274,9 méter
 István-lápai-barlang 254 méter
 Vecsembükki-zsomboly 236 méter
 Ariadne-barlangrendszer 206 méter
 Kessler Hubert-barlang 201,1 méter
 Alba Regia-barlang 200,2 méter
 Jáspis-barlang 189,6 méter
 Ajándék-barlang 181,2 méter
 Fekete-barlang 174 méter
 Naszályi-víznyelőbarlang 173 méter

 Legmélyebbek (a [legmagasabban lévő] bejáratuktól számított mélység alapján):

 Bányász-barlang 303 méter
 István-lápai-barlang 247 méter
 Vecsembükki-zsomboly 234 méter
 Alba Regia-barlang 200,2 méter
 Kessler Hubert-barlang 195 méter
 Jáspis-barlang 189,6 méter
 Ajándék-barlang 185 méter
 Naszályi-víznyelőbarlang 170 méter
 Fekete-barlang 169 méter
 Diabáz-barlang 159 méter

 Legnagyobb terem:
 A Baradla-barlangban található Óriások terme, amely 120 méter hosszú, átlagosan 36–38 méter széles, a legszélesebb részén 56 méter széles és átlagosan 25 méter magas, a legmagasabb részén 31 méter magas. Az alapterülete körülbelül 4000 m², a térfogata körülbelül 50 000 m³.
 Legnagyobb, barlangi tó:
 A Tapolcai-barlangrendszerben található egy 23–25 méter átmérőjű tó, amely körülbelül 150 m² felszínű és a vizének a hőmérséklete 21 °C.
 Legmélyebb, egybefüggő akna:
 A Vecsembükki-zsombolyban található. 83 méter mély.
 A Szabó-pallagi-zsomboly Drúz-aknája a 102 méteres mélységével majdnem annak számít, nyolc méter mélységtől 110 méter mélységig tart, de a 45 méteren található, Erkély nevű, nagy párkány eléggé elkülöníti a felső és az alsó részét. A Drúz-akna kürtőnek is tekinthető, mert a hozzá vezető járatokból alulra és felülre is el lehet indulni a Drúz-aknában.

Nemzetközi rekordok 

 Az öt leghosszabb barlang:
 Mamut-barlangrendszer, USA, Kentucky, 590 629 méter
 Optimiszticseskaja, Ukrajna, 214 000 méter
 Jewel Cave, USA, Dél-Dakota, 207 718 méter
 Hölloch, Svájc, 191 909 méter
 Wind Cave, USA, Dél-Dakota, 186 780 méter

 Az öt legmélyebb barlang:
 Krubera-barlang, Grúzia, 2197 méter
 Lamprechtsofen Vogelschacht Weg Schacht, Ausztria, 1632 méter
 Gouffre Mirolda / Lucien Bouclier, Franciaország, 1626 méter
 Reseau Jean Bernard, Franciaország, 1602 méter
 Torca del Cerro del Cuevón (T.33)-Torca de las Saxifragas, Spanyolország, 1589 méter

A legnagyobb egybefüggő függőleges akna 603 méter mély, és a Vrtiglavica-barlangban, Szlovéniában található. Ezt követi a Patkov Gušt 553 méterrel a Velebit hegyen, Horvátországban.

A világ legnagyobb barlangterme a Sarawak Chamber, amely a Gua Nasib Bagus-ban (barlang) található a Gunung Mulu Nemzeti Parkban (Malajzia, Borneó, Sarawak). 700 méter hosszú, 400 méter széles és 80 méter magas.

A világ legnagyobb jégbarlangja az ausztriai Eisriesenwelt, hossza mintegy 42 km, habár ennek csak töredékét fedi az állandó jégtakaró.

Lásd még 

 Magyarországi barlangnevek

Források 

 Neidenbach Ákos – Pusztay Sándor: Magyar hegyisport és turista enciklopédia. Bp. Kornétás Kiadó, 2005. 35. old.

További információk 

 A Magyar Karszt- és Barlangkutató Társulat honlapja, barlang.hu
 Kordos László: Magyarország barlangjai, mek.iif.hu
 Linkgyűjtemény, barlang.lap.hu
 Természetvédelmi Hivatal » Védett természeti értékek » Barlangok, termeszetvedelem.hu
 Barlangok vagyonkezelési koncepciója, termeszetvedelem.hu