Szántó (település)

Szántó (szlovákul Santovka) község Szlovákiában, a Nyitrai kerület Lévai járásában. Hévmagyarád tartozik hozzá.

Fekvése 
Ipolyságtól 22 km-re északnyugatra, a Búr-patak partján.

Története 
A régészeti leletek tanúsága szerint már a kőkorszakban éltek itt emberek. A régészek a vonaldíszes- és a hévmagyarádi kultúra emlékeit, illetve latén kori emlékeket tártak fel.

A falu neve földművelésre kötelezett szolganépekre utal. A ciszterciek már a 15. században iskolát nyitottak a településen. A pilisi apátság egészen Drégely várának 1552. évi elestéig a falu birtokosa, ekkor azonban török uralom alá kerül. 1569-ben ugyan újra visszakapja az apátság, de 1613-ban megint a töröké és csak 1643-ban kerül vissza Szelepcsényi György hercegprímás jóvoltából az apátság birtokába. 1712-ben a Velehradi apátság (Morvaország) apátság birtoka. 1715-ben 17 jobbágytelek volt a faluban. A ciszterciek 1745-ben kaptak engedélyt templom építésére, mely 1754-re készült el a kolostor épületével együtt. A falu gyógyvize már a 16. század óta ismert, elsősorban ívókúrára hordták szét palackozva szerte az országban. Különösen Pestre szállítottak sokat belőle.

A 18. század végén Vályi András szerint: „SZÁNTÓ. Magyar falu Hont Várm. földes Ura a’ Religy. Kintstár, lakosai katolikusok, fekszik Nádashoz nem meszsze, és annak filiája; határja középszerű, borai jók, javai külömbfélék."

1828-ban 46 házában 290 lakos élt. 1850-ben a falu 245 lakosából 108 magyar és 137 szlovák volt.

Fényes Elek 1851-ben kiadott geográfiai szótárában így ír a faluról: „Szántó, magyar-tót falu, Lévához 1 1/2 mfd. Honth vmegyében, 179 kath., 96 evang. lak. Vendégfogadó. Szőlőhegy. Határjában több ásványos vizek találtatnak mellyek még vegytanilag meg nem vizsgáltattak. Savanyu vizét hasznosnak tartja a köznép a gyermek giliszták ellen; – egyébiránt a szarvasmarha is nagyon szereti. F. u. a cisterciták. Van saját postahivatala, s váltás Ipolyság és Báth közt."

Borovszky monográfiasorozatának Hont vármegyét tárgyaló része szerint: „Szántó, búrmenti magyar kisközség, 66 házzal és 449 túlnyomóan róm. kath. vallású lakossal; vasúti állomása és távirója Ipolyszakáloson, postája helyben van; régiségéről több oklevél emlékezik meg; a 12. században már jelentékeny hely volt, a mit az az oklevél bizonyít, melylyel a falut, 72 zsellérházzal és 40 ekényi földdel, Adorján fia, István, elhalt testvére — Eusidin — e birtokát a garammelléki benczéseknek adományozta. 1428-ban Zantho alakban szerepel a falu neve. A mohácsi vész után a zircz-pilisi apátot e birtokában gyakran megháborgatták. 1541-ben még az apátság birtoka volt, de 1542-ben már Nyáry Ferenc kezén találjuk, a ki 1549-ben is birtokolta. Drégely eleste után Szántó is a török hódoltság körébe esett és három török ur osztozott rajta. 1569-ben ismét a pilisi apát kezébe került, de 1613-ban teljesen áldozatul esett a török hódoltságnak. 1643-ban Szelepcsényi György, a későbbi esztergomi érsek, szerezte meg a birtokot és visszaadatta azt a pilisi apátnak. 1696-ban Illyés András apát 1712-ig terjedő időre bérbe adta a birtokot. A mikor 1712-ben III. Károly király Nezorin Flórián wellehradi cziszterczita apátot nevezte ki pilisi apáttá, Szántó a wellehradi apátság birtokába jutott. Nezorin utóda, Mály József, kezdte meg a szántói templom építését, a melyet 1754-ben fejezett be. A wellehradi apátság eltörlésével (1784.) a pilisi apátság egy időre önállóvá lett, de 1787-ben József császár a pilisi apátságot is eltörölte. A birtokot a beszterczebányai kincstári gazdasági kerülethez csatolták, mignem 1806-ban a visszaállított apátság visszanyerte a jószágot. A szántói híres savanyúvizről 1578 óta vannak adataink. A középkori oklevelek még mélységesen hallgatnak róla és így valószínűleg csak a 16. században fedezték fel a forrást, melynek hiressége azóta mindegyre terjed. Vizét mind hazánkban, mind pedig a külföldön általánosan ismerik és különösen Németországban van nagy keletje. A forrást az apátságtól Konkoly-Thege Sándor bérli, a ki modern gépekkel és fölszereléssel két millió palaczkot töltet a forrásból évenként és állandóan emeli ennek a jeles magyar ásványvíznek a jó hírét. Konkoly-Thege Sándornak csinos kastélya is van a faluban. Szántó határában az Újmajor puszta fekszik."

A trianoni diktátumig Hont vármegye Ipolysági járásához tartozott.

Népessége
1880-ban 380 lakosából 141 magyar és 217 szlovák anyanyelvű volt.
Hévmagyarád 311 lakosából 186 magyar és 105 szlovák anyanyelvű volt.

1890-ben 420 lakosából 213 magyar és 198 szlovák anyanyelvű volt.
Hévmagyarád 332 lakosából 293 magyar és 39 szlovák anyanyelvű volt.

1900-ban 449 lakosából 321 magyar és 128 szlovák anyanyelvű volt.
Hévmagyarád 311 lakosából 196 magyar és 106 szlovák anyanyelvű volt.

1910-ben 485 lakosából 381 magyar és 104 szlovák anyanyelvű volt.
Hévmagyarád 319 lakosából 243 magyar és 76 szlovák anyanyelvű volt.

1921-ben 473 lakosából 59 magyar és 399 csehszlovák volt.
Hévmagyarád 331 lakosából 55 magyar és 274 csehszlovák volt.

1930-ban 580 lakosából 14 magyar és 555 csehszlovák volt.
Hévmagyarád 425 lakosából 87 magyar és 311 csehszlovák volt.

1941-ben Hévmagyarád 393 lakosa mind magyar volt.

1970-ben 1247 lakosából 67 magyar és 1167 szlovák volt.

1980-ban 1053 lakosából 77 magyar és 969 szlovák volt.

1991-ben 938 lakosából 89 magyar és 824 szlovák volt.

2001-ben 864 lakosából 756 szlovák és 79 magyar volt.

2011-ben 758 lakosából 658 szlovák és 53 magyar.

Neves személyek 
 Itt született 1888-ban Konkoly-Thege Sándor mezőgazdasági szakíró.
 Hévmagyarádon született 1791-ben Rédly Károly érseki uradalmi főszámvevő, gazdasági szakíró.

Nevezetességei 
 Gyógyvizéről nevezetes település, 4 medencés fürdővel, 26 0C-os vízzel. Ásványvizét "Santovka" néven a mai napig palackozzák. A víz több nemzetközi kiállításon nyert érmet.
 Szűz Mária Mennybemenetele tiszteletére szentelt, római katolikus temploma 1754-ben épült barokk stílusban.
 A ciszterci kolostor a 18. század közepén épült.
 A falu két kastélya szintén 18. századi, a nagyobbik a század közepén, a kisebb 1775-ben épült barokk stílusban.

Jegyzetek 
 Dominik Drozd – Martin Neumann – Tomáš Pišúth 2020: Výskumy v Rybníku, Santovke, Šahách a Vrábľoch v reflexii ich účastníkov. In: Slovenská archeológia – Supplementum 1.
 Jozef Bátora 2023: Záverečná sezóna výskumu opevneného sídliska zo staršej doby bronzovej v Santovke. AVANS 2017

Külső hivatkozások 
 A szántói gyógyvíz honlapja (szlovákul)
 A gyógyfürdő rövid ismertetője (szlovákul)
 Herkules.sk
 Regiontekov.sk
 Alapinformációk
 E-obce.sk

A Lévai járás települései
Szlovákia fürdőhelyei
Hont vármegye települései