Kőhalom

Kőhalom (románul Rupea, 1929-ig Cohalm, korábban néha Uluma, németül Reps, latinul Rupes, szászul Räppes) város Romániában, Brassó megyében. Közigazgatásilag hozzátartozik Sövénység és a hat kilométerre délkeletre, a Homoród mentén fekvő Kőhalmi vasútállomás.

Fekvése 
Fogarastól 41 km-re északkeletre, a segesvár–brassói főút mellett fekszik.

Nevének eredete 
Mivel a 14. században a kozdi káptalan székhelye volt, és a 14–15. században Kőhalomszéket is Kozdszék néven említették, valószínű, hogy eredetileg a települést is Kozdnak hívták. Azonos nevű patakja (, ) 1289-ban bukkan föl először a forrásokban (Kozd). A Kőhalom név 1324-ben fordul elő castrum Kwholm, majd 1334-ban Keohalum alakban. Ebből alakult ki történeti román neve. Már egy 1432-es óegyházi szláv nyelvű irat is mint „до Кохалму” hivatkozott rá, később 1826-ban Kuhalme. Német (szász) neve ezzel szemben egy köztörök személynévi eredetű Rukbaz (1370, Rupas, 1374, Rukbas, 1418, ugyanúgy, 1430, Ruchpas, 1431, Ruckbass) alakra megy vissza. A fejlődés stációi: Rueppas (1444), Ruepes (1460), Roeppas (1466), Ruppas (1481), Ruppus (1482), Roepesch (1508), Repysz (1594), Reps (1658). Ebbe a névbe később a 'sziklaszirt' jelentésű latin rupes szót értették bele. Az először 1800-ban feljegyzett román Uluma talán egy *Halma alakból fejlődhetett ki. A mai román név tudatos latinosítás eredménye.

Története 
Szász település volt, a középkorban Kozdszék néven emlegetett Kőhalomszék székhelye (a kőhalmi királybírót először 1440-ben említik). Vára 1324-ben szerepelt először mai nevén, amikor Szécsényi Tamás erdélyi vajda ostrommal elvette a lázadó szászoktól. 1433-tól kezdve említették mezővárosként. Pallosjoga is volt, de a hóhér nem lehetett kőhalmi. 1488-ban 152 gazdaságból állt, iskolamestert, két pásztort, hét szegényt és öt elhagyott házat jegyeztek föl.

1509-ben kapott vásártartási jogot Szent Jakab napjára. 1490-ből való az első utalás csizmadiáira, 1569-ben kovácscéhe, 1585-ben kádárcéhe, 1609-ben vargacéhe volt, 1581-ben kaptak céhes szabadalmat a bőrösök, 1589-ben pedig a puskamívesek. A 17. században az ácsoknak és kerekeseknek is volt céhük.

Lakói 1600-ben Báthori Zsigmond mellé álltak és Mihály vajda ellenében megerősítették a várat. 1601-ban telepedtek le kovácsként az első cigányok, 1638-ban pedig pásztorként első román lakói, Fogaras vidékéről. 1640-ben 265 gazdaságból állt. 1661-ben Ali pasa a várral együtt elfoglalta. 1663-ban I. Apafi Mihály országgyűlést tartott erődtemplomában. 

1698-ban 132, 1700-ban azonban 227 háztartást számoltak össze. Az Univerzitás 1711-ben ismerte el az önálló kőhalmi takácscéhet, 1714-ben a szabócéhet, és ugyanezen években alakulhatott az asztaloscéh is. Az 1719-es pestisjárványnak 622 áldozata volt. 1750-ben 220 szász és negyven román család lakta, utóbbiak a város szélén éltek. 99 vargát, 49 szűcsöt, 11 csizmadiát és tíz fazekast írtak össze a városból. Hét mészárosa 1757-ben a nagyszebeni mészároscéhhez tartozott. 1772-ben tímárcéhe és gyógyszertára is működött.

A ferences rend 1760-ban kapott telket egy katolikus városi tanácsostól, és 1762-ben újraalapította a város római katolikus plébániáját. 1779-re felépítették a templomot is, amely azonban 1802-ben leégett. Helyette 1810-ben kezdtek újat építeni. 1765-tól egészen 1886-ig két-három ferences élt és tanított Kőhalmon, azután már csak egy, mert iskolájukat akkor államosították.

1786-ban 2015-en lakták, a nem mezőgazdasági lakosság aránya 53% volt. Híresek voltak marhakereskedői. Szász lakossága hat, később hét szomszédságra oszlott. A szomszédságok leggazdagabb tagjának kötelességük volt kocsmát fenntartani, ahol a többi tagot ingyen szolgálták ki. Az ortodox románok 1790-ben építettek fatemplomot. A 19. század elején egy részük uniált, és kőtemplom építésébe kezdett. Román görögkatolikus parókiája 1822-ben vált önállóvá.

1840 körül 

Tanácsa 1848. április 29-én tiltakozó levélet fogalmazott meg a magyar nyelv hivatalossá tétele ellen a közigazgatásban és a bíróságokon, majd képviselőket küldött az októberi agyagfalvi gyűlésre. 1848 decemberében kőhalmiak részt vettek Alsórákos kifosztásában, mire válaszul 1849 februárjában a magyarok tízezer forintos sarcot vetettek ki a városra és több házát elpusztították. 1849. július 30-án a település mellett zajlott az 1848–49-es szabadságharc egyik ütközete. Dobay József csapatai vereséget szenvedtek Dyck cári tábornok seregétől, így nem tudtak csatlakozni Bem Segesvárra induló seregéhez. 

1850-ben százötven csizmadia dolgozott benne, a családfők több mint egytizede. A népszámlálások tanúsága szerint 1857 és 1869 között többszáz román lakosa át-, illetve visszatért az ortodox vallásra. Ők 1898-ban építettek maguknak kőtemplomot. Kénes gyógyvizforrására 1866-ban a Jacobi család fürdőt épített. Ez az 1940-es évek végéig sikeresen működött, amikor az államosító hatalom pusztulni hagyta. 1870-ben szász hitelbank, 1883-ban magyar takarékpénztár alakult. 1876-ban városi rangját elveszítve Nagy-Küküllő vármegye Kőhalmi járásának székhelye lett.

Rudolf Bergner 1884-es útibeszámolója szerint 

1885-ben állami, magyar nyelvű iskola létesült, 1902-től harminchat ágyas kórház működött benne. 1903-ban hetilapja indult Repser Wochenblatt néven. 1910-ben létrejött a Cetatea román népbank.

1919. január 16-án Nagy-Küküllő vármegye cigányai nagygyűlést tartottak Kőhalomban, 7-800 résztvevővel. A két világháború között kendőgyár, száz cipészműhely, néhány gépészeti műhely és gyógyfürdő működött, 1938-ban szanatórium nyílt benne.

Mint a Szászföldön másutt is, 1945-ben a szászok házaiba korábbi cigány napszámosaikat költöztették be. A Szovjetunióba elhurcolt 102 szász személyből 97-en tértek vissza. 1952-ben visszakapta városi rangját. A szocializmus idején harckocsi-alkatrészeket gyártó üzem, tejgyár, szőnyeggyár, bútorgyár, kesztyűgyár és varrodák létesültek. Ezek többsége 1990 után bezárt. 1972–73-tól északi részén tömbházas negyed épült.

Az unitáriusok 1990-ben, a reformátusok 1993-ban építettek templomot maguknak.

A vasúti telep 
A városközponttól hat kilométerre fekvő telep helyén 1848-ban egy Lomás nevű zsidó vállalkozó létesített fűrésztelepet, amelynek tulajdonosai a 20. század elején Klein, Weiss és Bartfuss voltak. Az Ugrához tartozó területen 1873-ban épült ki a vasútállomás, akkor Homoród–Kőhalom néven. Az állomás mellett újabb fűrészgyárak is létesültek: 1888-ban a Neuschloß-féle, 1896-ban pedig Eisler és társáé. Az állomás raktárában a hatóságok 1877-ben 37 ládányi lőszert találtak. Ennek nyomán kezdték felgöngyölíteni a székely összeesküvést, amely a hadianyagot egy az oszmán–orosz háborúban az oszmán oldalhoz csatlakozandó székely szabadcsapat felfegyverzésére szánta. A Lomas faexportcég, amelynek a székhelye a pályaudvar mellett volt, a két világháború között ötven-hatvan alkalmazottat foglalkoztatott. 1945 után a vasútállomás mellett álló tizennyolc házat Kőhalomhoz csatolták, majd 1963-tól, állami kézben jelentős parkettgyárrá fejlesztették a fűrészüzemet. Többszáz munkás érkezett családjával a Székelyföldről, az Avasból és máshonnan, akik nagyrészt tömbházakban találtak új otthonra. Többségük magyar nemzetiségű volt; az 1966-as népszámlálás 626 magyar, 378 román és 33 német lakost talált. Magyar iskolai tagozat azonban csak az 1970-es évekig működött a telepen, és a fiatalabb generációk nyelvileg elrománosodtak. 1992-ben 809 lakosból 449 vallotta magát magyar anyanyelvűnek, bár a helyiek szerint a lakosság 70–75%-a magyar származású. A parkettagyár 1991 után bezárt, négyszáz főt nyugdíjaztak vagy elbocsátottak. 2022 körül egy betongerendákat gyártó üzem működik a telepen, továbbá egy–négy osztályos román iskola. 1990 után épült a római katolikus és a neobizánci stílusú ortodox templom.

Demográfia 

Felekezeti szempontból 
 1850-ben 1465 evangélikus, 887 görögkatolikus, 123 római katolikus és 63 ortodox lakta. 
 1910-ben 1187 lakosa volt evangélikus, 705 görög katolikus, 584 ortodox, 207 református, 142 római katolikus, 93 unitárius és 23 zsidó. 
 2002-ben 3673 lakosa vallotta magát ortodox, 470 római katolikus, 362 református, 337 unitárius, 287 pünkösdi és 53 evangélikus vallásúnak.

Gazdaság 
 Növényi alapú (szizál, bambusz, kókuszrost, közönséges tengerifű) szőnyegek gyártása.
 Transilvania Lactate tejgyár.
 Péküzem.

Oktatás 
 A Ștefan Octavian Iosif Líceumban 1990 óta szakmai oktatást nyújtó magyar tagozat működik. A korábbi ortodox felekezeti iskolát Ioan Ursu bővítette 1921-től állami gimnáziummá. Mai épületébe 1952-ben költözött, 1960-ban ipari líceummá változtatták.
 1–8. osztályos magyar tagozat.
 A szórvány diákotthont a református egyház működteti.

Látnivalók 
 A város feletti Várhegyen állnak a vár tekintélyes maradványai.
 Főterén fallal övezett szász evangélikus templom áll. A gótikus teremtemplom 14. századi, egykor Szent Jakabnak volt szentelve. Középkor végi falfestményei nagyrészt az 1802-es festés alatt rejtőznek, kazettás mennyezete 1713-ból való. Különálló barokk tornya a kerítőfalban van, két harangját 1488-ben és a 15. század végén—a 16. század első felében öntötték.
 Szent Miklós ortodox, korábban görögkatolikus temploma az 1800-as években épült. 2002-ben felújították és kibővítették. 
 A belvárosi római katolikus templom 1807-ben épült. 
 Az ortodoxok Szentháromság temploma (1898).
 Gheorghe Cernea Néprajzi Múzeum.

A város híres szülöttei 
 Bartholomäus Bausner (1629–1682) evangélikus püspök
 Fogarasi Tamásy Árpád (1861–1939) honvéd táborszernagy
 Issekutz Béla (1886–1979) farmakológus
 László Gyula (1910–1998) régész, történész
 Wilhelm Georg Berger (1929–1993) zeneszerző
 Cristian Mandeal (1946–) zongoraművész, karmester
 Hellmut Seiler (1953–) költő
 Antal Árpád András (1975–) politikus, Sepsiszentgyörgy polgármestere
 Farkas Anna Lili (1955–) erdélyi magyar politikus, képviselő
 Tomas Róbert (1979-) geológus, földtani szakíró
 Toth Szilárd (1977–) erdélyi magyar történész, egyetemi oktató

Jegyzetek

Források 
 Mariana Borcoman: Așezări transilvane: Rupea. Cluj-Napoca, 2010
 Erdély felfedezése 1. Kóborlás és helytállás. Marosvásárhely – Brassó, 1998
 Friedrich Teutsch: Zur Geschichte von Reps. Archiv des Vereins für siebenbürgische Landeskunde 15 (1876)
 Zoltan Maroși: Functional Reconversion of Central Squares as Shown in Postcards: Rupea/Kőhalom/Reps Town, Romania. Territorial Identity and Development 3 (2018), No. 1

Külső hivatkozások 
 Kőhalom önkormányzatának honlapja 
 Turisztikai honlap 
 Képek Kőhalomról a www.erdely-szep.hu honlapon

Erdélyi városok
Brassó megye települései
Nagy-Küküllő vármegye települései