alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Rana faza bombardiranja

Rana faza bombardiranja bio je rani period u historiji Sunčevog sistema kada se stijenje nastalo nakon formiranja Sunca još nije razišlo iz orbite.

Ta je faza trajala od prije četiri do prije tri milijarde godina. Karakterizirali su je česti i teški udari po svim planetama i nebeskim tijelima koje mogu sadržavati njihove tragove (kao Mars, Merkur i naš Mjesec). Život na Zemlji je nastao kada je ovo teško bombardiranje prestalo.

Neke teorije tvrde da je upravo u ovoj fazi Zemlja iz svemira dobila većinu današnjih zaliha vode.

Sunčev sistem

en:Formation and evolution of the Solar System#Terrestrial planets
Međunarodna komisija za stratigrafiju

Međunarodna komisija za stratigrafiju je naučna organizacija koja se bavi stratigrafijom na globalnoj razini. Predstavlja najveće naučno tijelo unutar Međunarodne unije geoloških nauka. Jedan od njenih zadataka je ustanoviti standardnu i globalnu geološku kronologiju, odnosno ohrabriti međunarodni dijalog među paleontolozima po tom pitanju.

Nastanci 1974.
Geološke organizacije
Internacionalne naučne organizacije
Nektarij

Nektarijski period lunarne geološke kronologije se odnosi na period od prije 3920 miliona do prije 3850 miliona godina. To je period tokom koga se veliki Nectaris bazen formirao uslijed velikog kozmičkog udara. Ostaci udara iz Nectarisa formiraju gornji dio gustog kraterskog reljefa pronađenog na lunarnim visoravnima.

S obzirom da su svi geološki nalazi iz tog perioda na Zemlji nestali, često se koristi kao neslužbeni period Hadskog eona. Bez svake sumnje slučni događaji su se zbivali na Zemlji jer je ona daleko veća i masivnija od Mjeseca.

Lunarna geološka doba
Donji imbrij

U lunarnoj geološkoj kronologiji, epoha Donjeg Imbrija se odnosi na vremenski raspon od prije 3850 do otprilike 3800 miliona godina. Meteorski krateri koji su stvorili bazen Imbrijskog mora su se pojavili početkom epohe i predstavljaju period tokom kojeg su se pojavili noviji veliki bazeni. Oni ispunjeni bazaltom su se pojavili uglavnom nakon Gornjeg imbrija. Period prije Donjeg Imbrija se naziva Nektarij.

S obzirom da su svi geološki nalazi iz istog perioda na Zemlji iščezli, koristi se kao neslužbeni period Hadskog eona. Bez svake sumnje slični događaji su se zbivali na Zemlji jer je bitno veća i masivnija od Mjeseca.

Lunarna geološka doba
Ugarska

Ugarska se može odnositi na:

 Kneževina Ugarska (895–1000)
 Kraljevina Ugarska (1000–1918)
 Kraljevina Ugarska (1000–1526), ugarska država od uspostavljanja kraljevine do Mohačke bitke
 Kraljevina Ugarska (1526–1867), habsburška ugarska država u ranom novom veku, od Mohačke bitke do austro-ugarske nagodbe
 Kraljevina Ugarska (1867–1918), habsburška ugarska država od austro-ugarske nagodbe do propasti dvojne monarhije
Dominikanska Republika

Dominikanska Republika je država u Karipskom moru. Zauzima dvije trećine istočnog dijela otoka Hispaniole i graniči s Haitijem. Dominikansku Republiku često miješaju sa Dominikom, također državom u Karipskom moru.

Povijest 

Otok Hispaniolu otkrio je Kristofor Kolumbo 1492. godine Narod Arawak, koji je naseljavao otok, ubrzo je istrijebljen. Od 1503. Španjolci dovoze na otok crne robove. Francuzi i Španjolci su 1697. podijelili otok, a 1795. Španjolska se odrekla svog dijela otoka. Od 1822. do 1844. cijeli je otok Hispaniolu ujedinio pod svojom vlašću Jean Pierre Boyer. Godine 1844. Dominikanska Republika, gdje su u većini bili mulati, ponovno se odvojila. Od 1930. do 1961. diktatorski je vladao Rafael Leonidas Trujillo, sve dok nije ubijen u atentatu. Godine 1965. SAD su vojnom intervencijom spriječili da izabrani predsjednik Juan Bosch Gavino zavlada, a rezultat američkog upletanja bila je diktatura Joaquina Vidella Balaguere od 1966. do 1978. godine.

Politika 

Dominikanska Republika se dijeli na 29 provincija i jedan distrikt. Predsjednik republike je i šef države i predsjednik vlade. Predsjednik i potpredsjednik se biraju svake 4 godine.

Geografija 

Glavni i najveći grad je Santo Domingo. Dominikanska Republika ima kopnenu granicu samo s Haitijem.

Pokrajine

Ekonomija 

Ekonomija se uglavnom oslanja na turizam. Nezaposlenost je 1999. bila 13,8%.

Demografija 

Od ranih 1960ih velik broj stanovnika emigrirao je u Sjedinjene Američke Države. Dominikanci su danas u SAD-u, od svih nacionalnih manjina, najveća latino skupina.

Dobna struktura: 
 0-14 godina: 34% (muški 1,486,902; žene 1,422,977) 
 15-64 godina: 61% (muški 2,609,934; žene 2,518,330) 
 65 godina i više: 5% (muški 192,254; žene 212,136) (2000, približno.) 
 Prirodni prirast:1.64% (2000, približno)

Veći gradovi: Popis gradova u Dominikanskoj Republici

Kultura 

U Dominikanskoj Republici glavna vjera je katolicizam. Vjerska tolerancija je velika.

Turizam 
Dominikanska Republika posebno je atraktivna za aktivno ronjenje. Za ronioce postoji nekoliko mjesta na području otoka Catalina i Saona. Iskusni ronioci trebaju obratiti pažnju na Padre Nuestro-produženi sustav podvodnih špilja sa slikovitim stalaktitima.

Kompleks slapova u blizini grada Jarabacoa također je popularan među turistima. U blizini se nalazi rezervat Armando-Bermudez.

U 2011, zemlja je posjetila 4,3 milijuna turista-uglavnom iz Latinske Amerike i SAD-a. Broj ruskih turista u 2011 iznosio je 44 693.

Razno 
 Komunikacije u Dominikanskoj Republici
 Prijevoz u Dominikanskoj Republici
 Oružane snage Dominikanske Republike
 Vanjski poslovi Dominikanske Republike

Reference 

 
Države u Sjevernoj Americi
Male arhipelaške države u razvoju
Kamerun

Kamerun je država u središnjoj Africi. Na jugozapadu izlazi na Gvinejski zaljev, dio Atlantskog oceana, a graniči na sjeverozapadu s Nigerijom, na istoku s Čadom i Srednjoafričkom Republikom te na jugu s Republikom Kongo, Gabonom i Ekvatorskom Gvinejom.

Zemljopis 
Kamerun se dijeli na četiri zemljopisne cjeline: na zapadu uz nigerijsku granicu pruža se gorje Kamerun s istoimenim najvišim vrhom (4095 m), ujedno i najvišom planinom ovog dijela Afrike; na jugu se nalazi obalna nizina koja prema unutrašnjosti prelazi u pošumljenu visoravan čija visina ne prelazi 1000 m; u središnjem dijelu zemlje reljef se postupno uzdiže do visoravni Adamaoua (1400 m), a na sjeveru, gdje dominira savana i suha stepa, nadmorska visina ponovno pada prema jezeru Čad.

Povijest 
Prvi stanovnici zemlje bila su pigmejska plemena Baka. Na visoravnima Kameruna nastali su jezici skupine Bantu koji su se kasnije proširili po cijeloj južnoj Africi.

Prvi Europljani na ovom području bili su Portugalci koji su stigli oko godine 1500., ali nisu osnovali stalne kolonije. Kamerun je potpuno koloniziran tek u kasnim 1870-ima kada je u utrci za osvajanje Afrike ovo područje pripalo Njemačkoj. Nakon prvog svjetskog rata koloniju su podijelile Francuska i Ujedinjeno Kraljevstvo.

Francuski Kamerun stekao je neovisnost 1960., a godinu dana kasnije oba su dijela ujedinjena. Prvu predsjednik neovisnog Kameruna bio je Ahmadou Ahidjo koji je vladao do 1982. Njegova se vladavina smatra autoritarnom, čak i diktatorskom, ali je zemlji donio stabilnost i onemogućio pokušaje državnog udara. Naslijedio ga je današnji predsjednik Paul Biya koji je uglavnom preuzeo metode svog prethodnika.

Stanovništvo 
Etnički i vjerski Kamerun je izrazito heterogena zemlja. Mnogobrojni narodi mogu se podijeliti u pet skupina čija teritorijalna raspodjela odgovara zemljopisnoj podjeli: narodi zapadnog gorja (31%, najznačajniji Bamileke i Bamun), narodi obalnih tropskih šuma (12%, najbrojniji Bassa i Duala), narodi tropskih šuma u unutrašnjosti (18%, najbrojniji Beti-Pahuin, narod predsjednika Biya), narodi sjevernih sušnih područja (14%, najbrojniji Fulani) i Kirdi, stanovnici sjeverne pustinje i središnje visoravni.

Kršćanstvo je prisutno na jugu oko 53% uglavnom katolici 28% i protestanti 25%, a Islam na sjeveru zemlje oko 22%. Oko petine stanovništva pripada animističkim religijama.

Douala, na obali Gvinejskog zaljeva, je najveći kamerunski grad i glavna luka s više od 2 milijuna stanovnika. Glavni grad Yaoundé s oko 1,5 mil. je u unutrašnjosti zemlje.

Gospodarstvo 
Kamerun je vrlo bogat prirodnim resursima. Dvije trećine izvoza čini nafta, a izvozi se još i kakao, kava i drvo. BDP je u 2004. iznosio 1.900 USD po glavi stanovnika, mjereno po PPP-u. Gospodarstvo opterećuju velika i korumpirana birokracija te spore i nedovoljne reforme. Kroz Kamerun prolazi naftovod kojim se izvozi nafta iz susjednog Čada.

Gradovi 
Veći gradovi: Popis gradova u Kamerunu

Eksterni linkovi 

 
Države u Africi
Ibrahim I

Ibrahim I. (5. studenog 1615. - 12. kolovoza 1648.) je otomanski sultan.

Ibrahim I. postaje Otomanski sultan 9. veljače 1640. godine, poslije smrti brata Murada IV..

Njegov stil vladavine bi se najbolje mogao opisat nadimkom koji on dobiva - ludi.

Tokom rata s Venecijom Turska je na moru poražena dok istovremeno na unutrašnjopolitičkom planu sve reforme Murada IV propadaju šaljući carstvo u anarhiju.

Nezadovoljstvo takvom situacijom dovodi do krvavog puča tijekom kojega Ibrahim I. biva ubijen 12. 8. 1648., a njegovim nasljednikom se proglašava dijete od 6 godine to jest Mehmed IV..

Osmanski sultani
Mehmed IV

Mehmed IV. (2. siječnja 1642. - 1693.) je otomanski sultan.

Mehmed IV. postaje sultan 12 kolovoza 1648. godine nakon što je njegov otac Ibrahim I. ubijen u krvavom puču.

Većinu svoga slobodnog vremena on provodi u lovu zbog čega dobiva nadimak lovac. Ako gledamo njegovu vladavinu ne obazirujući se na posljednjih 5 godine on bi bio jedan od najuspješnijih sultana svih vremena. Poslije turskog osvajanja Krete, Venecija je prisiljena u potpunosti napustiti Egejsko more prepuštajući ga Turcima. Sličnu sudbinu samo na drugim područjima doživljavaju Transilvanija i Poljska u ratovim koji slijede. Tada previše uvjeren u svoju nepobjedivost i superiornost Turske države on objavljuje rat Austriji.

Sama ideja o ratu niti nije bila njegova nego do njega dolazi u znak potpore mađarskim pobunjenicima protiv austrijske vlasti.

Poraz kod Beča 1683. godine zajedno s još nekoliko drugih koji uskoro slijede dovodi do puča koji ga smjenjuje 1687. godine.

Nasljeđen je od brata Sulejmana II.

[starost: 51]

Osmanski sultani
Veliki turski rat
Sulejman II

Sulejman II. (15. travnja 1642. - 1691.) je otomanski sultan.

Sulejman II. postaje sultan 1687. godine nakon svrgavanja brata Mehmeda IV..

Razlog bratovog svrgavanja je bio katastrofalni rat s Austrijom koji se nastavio tokom cijele kratke vladavine Sulejmana II.

Ratna sreća se nakratko okrenula u Tursku korist pobjedama protiv bugarskih pobunjenika i austrijske vojske u Srbiji, ali završna činjenica njegove vladavine je katastrofalni poraz u Mađarskoj 1690. godine tokom koga gine veliki vezir.

Smrt 1691. godine ga ipak spašava od negativnih posljedica toga posljednjeg vojnog poraza.

Naslijeđen je od svog brata Ahmeda II.
 

[starost: 49]

Osmanski sultani
Veliki turski rat
Ahmed II

Ahmed II. (25. veljače 1643. - 1695.) je otomanski sultan.

Ahmed II. postaje sultan sultan nakon smrti brata Sulejmana II. 1691. godine.

Tokom njegove vladavine rat s Austrijom postaje turska katastrofa tako da njegovu preranu smrt 1695. godine nitko ne oplakuje.

Naslijeđen je od Mustafe II., sina sultana Murada IV..

Osmanski sultani
Veliki turski rat
Mustafa II

Mustafa II. (6.2. 1664. - 28.11. 1703.) je otomanski sultan.

Mustafa II postaje turski sultan 1695. nakon smrti rođaka Ahmeda II..
Njegovo razdoblje na vlasti bi se moglo smatrat najgorim u otomanskoj povjesti. Vodio je tursku vojsku u dugotrajnom ratu protiv Austrije gdje je u bitci potpuno potučen 1697. godine. U potpunoj melankoliji nakon tog katastrofalnog poraza on počinje s svim neprijateljima zaključivat mir bez obzira na cijenu i posljedice.

Mirovnim sporazumom Austrija dobiva Ugarsku, Slavoniju i Vojvodinu, Venecija Moreju i dio Dalmacije, Poljska dio teritorija izgubljen od Turaka u 17. vijeku, a Rusija izlazak na Crno more. 

Razočaran od svega, Mustafa II. abdicira 1703. godine u korist brata Ahmeda III..

[starost: 39]

Osmanski sultani
Veliki turski rat
Ahmed III

Ahmed III. (30. prosinca 1673. - 1736) je bio otomanski sultan.

Ahmed III. postaje sultan nakon abdikacije svoga brata Mustafe II. 1703. godine.
U evropskim poslovima ovaj turski vladar se snašao bolje nego ijedan njegov prethodnik u posljednjih pedeset godina. Uspio je zarobiti kralja Švedske Karla XII. koji na neko vrijeme postaje "uvaženi gost" Ahmeda III 1709. godine. Sličnu sudbinu doživljava i Petar Veliki, car Rusije 1711. godine kada se tokom rusko-turskog rata našao pod opsadom bez nade za spas te je prisiljen potpisat prigodni mirovni sporazum. 

U ratu protiv Austrije i Venecije također dolazi do velikih vojnih uspjeha tijekom drugog desetljeća osamnaestog stoljeća koji rezultiraju mirovnim sporazumom tijekog kojeg je turskoj državi vraćena Moreja izgubljena bivšim mirovnim sporazumom Mustafe II. . Ti fantastični uspjesi su na kraju imali posljedicu da se državna administracija uspavala tako da rat s Perzijom krajem vladavine ovog sultana dočekuje nespremno.

Porazi u tom ratu rezultiraju pobunom koja svrgava Ahmeda III. u rujnu 1730. godine.
Na njegovo mjesto je postavljen Mahmud I., sin prijašnjeg vladara Mustafe II.

[starost: 62]

Osmanski sultani
Mahmud I

Mahmud I. (2.8. 1696. - 13.12. 1754) je bio otomanski sultan.

Mahmud I. postaje sultan u rujnu 1730. nakon svrgavanja Ahmeda III. izazvanog neuspješnim ratom protiv Perzije.

Sve ono što je bilo ostvareno u prvom desetljeću vladavine Ahmeda III sada se gubi tijekom duge nesposobne vladavine Mahmuda I.

Tursko carstvo svoje ratove protiv Rusije i Perzije gubi uz velike teritorijalne gubitke. Jedini kakav takav plus su uspjesi protiv Austrije koja je zauzeta ratom nasljeđivanja Marije Terezije.

Ovaj sultan koji je bio prije pjesnik nego političar ostaje na vlasti do svoje smrti 1754 godine nakon čega je nasljeđen od brata Osmana III.

[starost:58]

Osmanski sultani
Osman III

Osman III. (2.1. 1699. - 30.10. 1757.) je otomanski sultan.

Osman III. postaje sultan nakon smrti svoga brata Mahmuda I. 13. prosinca 1754. godine. Došavši na vlast u poodmakloj dobi za vladare turskog carstva nitko nije očekivao da će dugo vladati. Takvo opravdano mišljenje se ispunjava nakon manje od 3 godine.

Pošto je bio ženomrzac on umire bez djece prepuštajući vlast Mustafi III. sinu Ahmeda III.

[starost: 58]

Osmanski sultani
Mustafa III

Mustafa III. (28.1. 1717. - 21.1. 1774.) je otomanski sultan.

Mustafa III. postaje sultan 30. listopada 1757. poslije smrti rođaka Osmana III..
Cijelu svoju vladavinu on provodi u pokušaju modernizacije države kako bi se spriječilo daljnje propadanje. U svrhu takvih politike on u Tursku dovodi strane savjetnike kako bi pripomogli s reformama. Praktički cijela njegova vladavina je provedena u miru koji biva prekinut tek pred smrt početkom rata s Rusijom.

Naslijeđen je od brata Abdul Hamida I. kome svojom smrću u nasljedstvo prepušta taj neželjeni rat.

Eksterni linkovi 

 A more detailed profile of Mustafa III 

[starost: 57]

Osmanski sultani
Turski pjesnici
Abdul Hamid I

Abdul Hamid I (20. 3. 1725 - 7. 4. 1789.) turski sultan

Abdul Hamid I naslijeđuje svog brata Mustafu III. 21. 1. 1774. poslije njegove prirodne smrti. Prvi potez njegove vladavine postaje zaključivanje mirovnog sporazuma s Rusijom iste godine koje stupa na prijestolje. Poslije toga se trudio izbjegavati nove sukobe u kojima bi moglo završit upleteno Tursko carstvo.

To novo vrijeme mira se iskorištava za nastavak daljnjih unutrašnjopolitičkih reformi. Pred kraj njegovog života kao i prije onog bratovog dolazi do rata s Rusijom 1787. godine.

Zahvalni narod je Abdul Hamidu I. dao nadimak sveti. Poslije njegove smrti on biva naslijeđen od Selima III., sina Mustafe III..

Njegova dva sina Mustafa IV. i Mahmud II. će ipak kasnije postat sultani.

Vanjske veze 

[starost: 64]

Osmanski sultani
Selim III

Selim III. (24. prosinca 1761. - 28. srpnja 1808.) je bio otomanski sultan.

Selim III. postaje sultan 7. travnja 1789. godine nakon smrti strica Abdul Hamida I.

Želja za reformama kod ovog vladara je isto kao kod prethodnika bila izražena, ali bez prijašnje želje za mirom. U ratove on uvlači Tursku i kad ne treba i kad treba. Na kraju njegova objava rata Rusiji u prosincu 1807. godine dovodi do zavjere u Istanbulu koja ga ruši. Tokom njegove vladavine dolazi do uspješnog prvog Srpskog ustanka koji će biti ugušen tek od njegovih nasljednika.

U puču koji slijedi Selim III. je 1807. srušen, a na njegovo mjesto se postavlja nesposobni Mustafa IV.

Ostatak svog kratkog života Selim III. provodi u zatvoru gdje ga dočekuje smrtna presuda Mustafu IV koji naređuje njegovo pogubljenje u strahu od tada aktivne pobune.

Osmanski sultani
Mustafa IV

Mustafa IV. (8. rujna 1779. - 5. studenog 1808.) je otomanski sultan.

Mustafa IV. postaje sultan u prosincu 1807. godine nakon pobune koja svrgava Selima III. zbog njegove objave rata Rusiji.

Popularnost svrgnutog Selima III u cijelom carstvu je ipak bila prevelika da bi se novi vladar prihvatio što dovodi do vojne pobune protiv Mustafe IV. U pokušaju gušenja te pobune ovaj sultan se odlučuje na likvidaciju svih svojih muških rođaka kako bi postao jedini živi potomak osnivača Otomanskog carstva što bi ga učinilo nedodirljivim.

Dok je naređenje za ubojstvo Selima III uspješno izvršeno ono koje je namijenilo istu sudbinu bratu Mahmudu nije.

Kada je vijest o tom dokađaju stigla na ulice opća pobuna je svrgnula Mustafu IV i na njegovo mjesto postavila 29. srpnja 1808. godine Mahmuda II.

Mustafa IV je pogubljen koji mjesec kasnije kako bi sada Mahmud II postao jedini krvni muški nasljednik Osmana.

Osmanski sultani
Mahmud II

Mahmud II. ( 20. srpanj 1785. - 1. srpanj 1839.) je bio otomanski sultan.

Mahmud II. postaje sultan 1808. godine poslije puča koji ruši njegovog brata Mustafu IV.

U zapadnoj Europi ovog sultana se već stotinjak godina smatra pozitivnom političkom ličnošću koja pokreće nužne reforme u Otomanskom carstvu. Realno govoreći kao što svaka legenda ima neke svoje istinite dijelove takva je situacija i u ovoj priči. Jednostavno govoreći Mahmud II. je bio reformator u klasi Mihaila Gorbačova. Njegova jedina stvarno uspješna je uništenje janjičara 1827. godine, ali cijena koju država plaća za to je bila prevelika.

Mahmud II. u raznim neuspješnim ratovima stvara od Otomanske države živog mrtvaca koji postoji samo zahvaljujući velikim silama. Koliko god prvi rat s Rusijom završava 1812. godine samo s gubitkom Besarabije situacija se uskoro pogoršava. Pobuna u Rumunjskoj 1821. godine je ugušena, ali poslije novog katastrofalnog rata s Rusijom ova zemlja 1829. godine postaje ruski protektorat. 

Slična sudbina dočekuje tursku vojsku u Grčkoj gdje je prisiljena potpisat kapitulaciju 1. listopada 1828. godine. Normalna posljedica toga je nastanak nezavisne grčke države. Njihova pravoslavna braća u Srbiji također poslije gušenja prvog ustanka nisu sjedili u miru nego se dignulu u novoj uspješnoj buni poslije čega ova zemlja postaje formalno zavisna monarhija 1830. godine, samo da bi poslije par godina uspješno proširila svoj teritorij na uštrb bivšeg gospodara. Takav raspad Turske države te prelomne 1830. godine Crna Gora iskorištava da bi udvostručila svoj teritorij.

Vidjevši te događaje Muhamed Ali turski guverner Egipta se digao na vojnu bunu s ciljem zamjene propalog Turskog Carstva svojom novom reformiranom državom. Tokom rata koji slijedi 1831. godine njegova vojska osvaja kontrolu u muslimanskim svetim mjestima, Palestini, Siriji i pobjeđuje Turke u Maloj Aziji. U trenutku kada se egipatska vojska našla samo nekoliko dana hoda od Istanbula Rusija prijašnji neprijatelj koji je još 1829 godine bio u ratu s Turskom vojno intervenira da spasi Mahmuda II. Mirovnim sporazumom iz 1833. godine on gubi sve do tada osvojeno od Egipta.

Osjetivši se dovoljno jakim za ponovni obračun s Muhamedom Alijem Mahmud II. 1839. godine počinje novi rat koji što se njega tiče završava katastrofalnim turskim porazom u Bitci kod Neziba tokom juna 1839 godine. Nekoliko dana potom stari sultan je preminuo. Mišljenje samih tadašnjih Turaka o ovom sultanu se najbolje iskazalo prelaskom kompletne otomanske mornarice na stranu Egipta.

Mahmud II. je naslijeđen od sina Abdul Medžida I.

Osmanski sultani
Abdul Medžid I

Abdul Medžid I. (23. travanj 1823. - 25. lipanj 1861.) je otomanski sultan.

Abdul Medžid I. naslijeđuje svog oca Mahmuda II. 1. srpnja 1839. godine nekoliko dana nakon katastrofalnog turskog poraza od strane Egipta tijekom bitke kod Neziba. Istovremeno s tim događajem tijekom zadnjih dana života Mahmuda II. mornarica se pobunila i doplovila u Aleksandriju kako bi se pridružila snagama Egipta.

U takvoj situaciji 1839. godine sve evropske velesile ponovno zahvaćene strahom od mogućeg nestanka Osmanskog carstva odlučuju vojno intervenirati. Po novozaključenom mirovnom sporazumu 1841. godine Egipat je prihvatio vratiti Turskoj sve zemlje izvan Egipta (Siriju, Palestinu i muslimanska sveta mjesta ). Taj povoljni sporazum predstavlja posljednje teritorijalno širenje Turskog carstva. 

Uspješna diplomacija ovog sultana rezultira situacijom da kada 23. ožujka 1854. godine Rusija njemu objavi rat na njegovoj strani se uključe Velika Britanija, Francuska i Sardinija. Ovaj rat koji dobiva ime Krimski po glavnom području borbi završava 1856. godine ruskim porazom i genocidom Krimskih Tatara koji tada postaju manjina u vlastitoj zemlji.

Na unutrašnjopolitičkom planu nastavljaju se reforme koje se provode uz pomoć zaduživanja u inozemstvu što će rezultirat velikim problemima u budućnosti.

Abdul Medžid I. umire u 38 godini života 25 lipnja 1861. godine. Naslijeđen je od najstarijeg brata Abdul Aziza . Njegova djeca Murat V. , Abdul Hamid II. Mehmed V. i Mehmed VI. će u budućnosti uništiti Osmansko carstvo.

Osmanski sultani
Abdul Aziz

Abdul Aziz (9. veljača 1830. - lipanj 1876.) je otomanski sultan.

Abdul Aziz postaje sultan 25. lipnja 1861. godine poslije prerane smrti brata Abdul Medžida I.

Jednostavno govoreći on je sultan laganog propadanja. Tokom njegove vladavine Osmansko castvo se svake godine sve više zadužuje do trenutka kada dolazi do proglašenja državnog bankrot 1875. godine. Nemiri koji tada zahvaćaju državnu tvorevinu rezultiraju pobunom u Bosni i Hercegovini.

Opće narodno nezadovoljstvo inflacijom koja nastupa poslije bankrota dovodi do zavjere koja svrgava sultana 30. svibnja 1876. godine. Nekoliko dana poslje Abdul Aziz navodno izvršava samoubistvo. Vijest o smrti Istanbul dočekuje s oduševljenjem.

Pučisti su na čelo države doveli Murata V. sina sultana Abdul Medžida I.

Osmanski sultani
Murat V

Murat V. (21. rujan 1840. - 29. kolovoz 1904.) je bio otomanski sultan.

Murat V. postaje sultan 30. svibnja 1876. godine poslije pobune koja svrgava njegovog rođaka Abdul Aziza .

Pod pritiskom upravljanja državom ovaj sultan jednostavno nije izdržao i psihički se slomio. Smjenjen je zbog mentalne nesposobnosti samo tri mjeseca kasnije.

Nasljeđen je od brata Abdul Hamida II. 31. kolovoza 1876. godine. Ostatak života s zdravljem koje mu se sada bez odgovornosti poboljšalo on provodi mirno i umire prirodnom smrću. 

Osmanski sultani
Abdul Hamid II

Abdul Hamid II. (21. rujan 1842. - 10. veljače 1918.) je otomanski sultan.

Abdul Hamid II. postaje sultan 31. kolovoza 1876. godine poslije smjene mentalno nesposobnog brata Murata V. On naslijeđuje financijski bankrotiranu državu kojoj prijeti pobuna u Bosni i Hercegovini potpomognuta od Srbije, Crne Gore i Rusije. Rat koji počinje sljedeću godinu završava katastrofalnim porazom. Mirovnim sporazumom koje je dogovoren na Berlinskom kongresu Rumunjska postaje u stvarnosti nezavisna. Srbija dobiva Niš i potvrdu nezavisnosti, a slično prolazi i Crna Gora. Bosna i Hercegovina postaje nominalno osmanski teritorij pod okupacijom Austro-Ugarske. Za poslove posredovanja pri sklapanju ovog sporazuma Velika Britanija zahtjeva i dobiva Cipar. Sudbinu sličnu Bosni uskoro uskoro dobiva i Egipat koji je također još uvijek formalno teritorij Turske, ali od 1882. godine pod britanskom okupacijom.

Zanimljiv događaj na Balkanu se dešava 1885. godine kada Bugarska i formalno proglašava nezavisnost. Turska u nemogućnosti da reagira ništa ne poduzima dok Srbija objavljuje rat novonastaloj državnoj tvorevini. Posljedica tog rata je srpski poraz. Samo strah od nastanka slavenskog carstva spašava Srbiju kada Austro-Ugarska uputi ultimatum Bugarskoj. Nemogućnost proširenja na zapad rezultira bugarskim širenjem na jug 1899. godine kada joj se priključuje istočna Rumelija. Dvije godine ranije Grčka uz podršku zapadnih sila vrši aneksiju turske Krete.

Ti stalni gubici teritorija koju su podržavale Rusija, Velika Britanija i Francuska rezultira odlukom Abdul Hamida II. da veže sudbinu svoje države s Njemačkom. Takva politika se do kraja Osmanskog carstva neće napuštati.

Nezadovoljstvo općom državnom situacijom dovodi do pojave mladoturskog pokreta te svrgavanja Abdula Hamida II. 27. travnja 1909. godine. Naslijeđen je od brata Mehmeda V. koji će državu uvest u prvi svjetski rat.

Nakon svrgavanja do balkanskih ratova on živi u Solunu nakon čega ga se zbog straha od neprijateljskog zarobljavanja preseljava u Istanbul.

Osmanski sultani
Mehmed V

Mehmed V. (2. studeni 1844. - 3. srpanj 1918.) je bio otomanski sultan. 

Mehmed V. postaje sultan 27. travnja 1909. godine poslije svrgavanja brata Abdul Hamida II. .

Kako bi umirio Albance, koji su bili u pobuni protiv sultanskih vlasti, posetio je Kosovo 1911. U Prištinu je stigao 15. juna, vozom iz Skoplja. Sutradan je posetio Muratovo turbe, mesto pogibije svog pretka na Kosovom polju. 

Tijekom prvog balkanskog rata koji je započeo 1912. godine turska vojska je potučena od ujedinjenih trupa Srbije, Crne Gore, Grčke i Bugarske. Za carstvo sav teritorij na Balkanu s izuzetkom Istanbula postaje nepovratno izgubljen. U isto vrijeme Turska se nalazi u ratu s Italijom koja osvaja Libiju i otok Rodos.

Tokom drugog balkanskog rata 1913. godine Turska sudjeluje u pobjedničkoj protubugarskoj koaliciji što joj dopušta minimalno proširenje teritorija oko Istanbula. S druge strane, za odluka Mehmeda V. da uđe u prvi svjetski rat na strani Njemačke se s vremenom ispotavilo da predstavlja grešku fatalnu po dalji opstanak Imperija
. 
Ovaj sultan ipak posljedice svoje greške nije ispaštao pošto je umro 3. srpnja 1918. godine nekoliko mjeseci prije kapitulacije. Naslijeđen je od Mehmeda VI.

Današnja ostavština ovog sultana je genocid Armenaca izvršen tokom prvog svjetskog rata po njegovom naređenju.

Eksterni linkovi 

  Sultan Mehmet V's visit to Kosovo in June 1911 , Erik-Jan Zürcher, naqshbandi.org.

Osmanski sultani
Političari u Prvom svjetskom ratu
Mehmed VI

Mehmed VI (14. siječanj 1861. - 16. svibanj 1926.) je bio otomanski sultan.

Mehmed VI posljednji Osmanski sultan dolazi na svoj položaj 3. srpnja 1918. godine poslije smrti svog brata Mehmeda V.

Od prethodnika on nasljeđuje samo potrebu za potpisivanje ponižavajućeg mira krajem prvog svjetskog rata. Mirovnim sporazumom iz 1919. godine Turska nepovratno gubi Siriju, Palestinu, Irak i muslimanska sveta mjesta. Ostatak državnog teritorija u Aziji se podijelio u interesne sfere velikih sila s izuzetkom područja provincije oko Smirne koja je darovana Grčkoj.

Tim mirovnim sporazumom apetiti Grčke ipak nisu bili zadovoljeni tako da ona 1919. godine objavljuje rat poniženoj Osmanskoj državi s ciljem osvajanja Male Azije. Prodor Grčke vojske je zaustavljen tek 80 kilometara pred Ankarom kada vojska Ataturka uz logističku potporu Sovjetskog Saveza ostvaruje totalnu pobjedu. Tijekom daljnjeg rata Smirna i svi drugi maloazijski gradovi su vraćeni Turskoj uz etničko čišćenje Grka i preostalih Armenaca. Mirovnim sporazumom iz 1923. godine Grčka priznaje te gubitke i s ciljem odbijanja plaćanja ratne odštete ustupa grad Adrianopol ( Edirne) Turskoj.

Te pobjede su od generala Kemala Ataturka stvorili nacionalnog junaka u potpunoj opoziciji s "izdajničkim" sultanom Mehmedom VI. koji je potpisao mirovni sporazum krajem prvog svjetskog rata. Travnja 1922. trenutku kada taj junak proglašava u Ankari novi ustav i ukidanje sultanata Mehmed VI se odupire iz Istanbula, ali nekoliko mjeseci kasnije hrabrost ga napušta.

Mehmed VI se 1. studenog 1922. godine popeo na britanski brod i napustio Tursku zauvjek.
S titulom kalifa ga nasljeđuje rođak Abdul Medžid II.

Osmanski sultani
Političari u Prvom svjetskom ratu
Abdul Medžid II

Abdul Medžid II. (21. svibanj 1868. - 23. kolovoz 1944.) je otomanski kalif.

U travnju 1922. godine general Kemal Ataturk u Ankari donosi novi turski ustav kojim se proglašava ukidanje sultanata. Prethodnik Abdul Medžida II Mehmed VI. se tome odupirao do 1. studenog 1922 kada se odlučuju na izbjeglištvo prepuštajući sve svoje pozicije nasljedniku. Od trenutka osvajanja svetih mjesta potomci Osmana su se ponosili osim titule sultana i onom vjerskom kalifa.

U neočekivanom obratu onaj isti Ataturkov parlament iz Ankare koji je tijekom travnja donio odluku o ukidanju sultanata 1. studenog 1922. donosi odluku kojom Abdula Medžida II 19. studenog 1922. proglašava kalifom. Kada je bio obavješten za tu odluku on donosi kasnije dokazano fatalnu odluku da svojim sjedištem proglasi Istanbul prestolnicu Osmanskih sultana, a ne Ankaru prestolnicu Turske republika.

Ta odluka je definitivno postala dokaz njegovog nepriznavanja nove institucije što dovodi do odluke o njegovom svrgavanju 3. ožujka 1924. godine niti 18 mjeseci poslije postavljanja.

Umro je 23. kolovoza 1944. godine u svom pariškom izbjeglištvu. Njegovom smrću dinastija koja je vladala Turskom od 1281. godine doživljava svoj kraj.

Osmanski sultani
Kalifi
Naslage vezanog željeza

Naslage vezanog željeza predstavljaju poseban tip stijena koji se često pronalazi u starim sedimentnim stijenama. Struktura im se često sastoji od učestalog niza tankih slojeva željeznog oksida, magnetita ili hematita, s manjim dijelovima škriljevca i rožnjaka. Neke od najstarijih slojeva stijenja, datiranih oko 3 milijarde godina prije našeg vremena (3000 Ma) uključuju naslage vezanog željeza, vezane naslage su uobičajene u slojevima iz rane historije Zemlje. Naslage vezanog željeza su nešto rjeđe poslije 1800 Ma iako se zna za neke koje su nešto kasnijeg porijekla.

Geologija
Dominika

Dominika je mala država i otok u Karipskom moru. Dominiku treba razlikovati od Dominikanske Republike, također države u Karipskom moru.

Historija 

Kristofor Kolumbo se iskrcao na Dominiku 3. 11. 1493. Dominika je bio posljednji od otoka u Karipskom moru koji je koloniziran od europljana, jer su domoroci pružali velik otpor. Francuska se 1763. odrekla otoka u korist Velike Britanije. Godine 1978. Dominika je stekla nezavisnost. Veliki ekonomski napredak je Dominika imala u vrijeme premijerke Mary Eugenia Charles, od 1980. do 1995. godine.

Politika 

Dominika je po društvenom uređenju parlamentarna republika. Nalazi se u sklopu Commonwealtha. Predsjednik se bira na pet godina, a premijer je obično iz stranke sa najviše mjesta u parlamentu.

Geografija 

Geografske koordinate Dominike su 15 25 N, 61 20 W. Dominika se, kao otok u Karipskom moru, nalazi na pola puta između Trinidada i Tobaga i Portorika.

Ekonomija 

Agrikultura, posebno banane, glavni su proizvod Dominike.

Demografija 

Gotovo svi stanovnici Dominike su potomci robova iz Afrike. Na otoku također postoji zajednica od oko 3.000 Kariba, smještenih u rezervatu organiziranom za vrijeme britanske vladavine, a koji predstavljaju najveću indijansku zajednicu na Karibima.

Dobna struktura: 
 0-14 godina: 29% (muški 10,556; žene 10,254) 
 15-64 godina: 63% (muški 23,151; žene 21,984) 
 65 godina i više: 8% (muški 2,294; žene 3,301) (2000, procjena) 
 Prirodni prirast: -1.14% (2000, procjena)

Veća naselja: Popis naselja na Dominici

Kultura

Galerija

Izvori 

 
Države u Sjevernoj Americi
Male arhipelaške države u razvoju
Sveti Kristofor i Nevis

Federacija Sveti Kristofor i Nevis (ili Saint Kitts i Nevis) je otočna država u arhipelagu Mali Antili u Karipskom moru. Nalazi se zapadno od Antigve i Barbude i jugoistočno od Nizozemskih Antila. Svojom površinom od 269 km² i brojem stanovnika od svega 46.398 predstavlja najmanju suverenu državu u Amerikama.

Historija 
Prije dolaska Europljana ovo područje bilo je naseljeno indijanskim plemenima Kariba. Kristofor Kolumbo se na svom drugom putovanju 1493. iskrcao na veći otok i nazvao ga Sveti Kristofor, prema svom svecu zaštitniku. Manji otok nazvao je Nevis (španj. nieves = snijeg). Kolonizacija je počela oko 1623. kada na Sv. Kristofor dolaze Francuzi i Englezi. Kao prva engleska kolonija u ovom području, otok postaje polazište za daljnju kolonizaciju Karipskog područja. Tokom 17. i 18. vijeka otoci nekoliko puta prelaze iz francuske uprave pod britansku i obratno. Konačno, ostaju u britanskom posjedu nakon 1783. godine. Vlastitu upravu dobivaju 1967. godine, a punu samostalnost 19. septembar 1983. godine.

Geografija 

Država se sastoji od dva otoka, Saint Kitts i Nevis. Najviši vrh je Mount Liamuiga, visok 1156 m. Otoci su vulkanskog porijekla, s najvišim vrhovima koje pokrivaju tropske kišne šume. Strme padine koje vode do tih vrhova su uglavnom nenastanjene. Većina stanovništva na oba otoka živi bliže moru gdje je teren ravniji. Postoje brojne rijeke s planinskih vrhova na oba otoka, što daje svježu vodu stanovništvu. Sv. Kristofer također ima manje jezero.

Ekonomija 
Sve donedavno je uzgoj šećerne trske bio glavna privredna aktivnost, ali je to prestalo nakon pada cijena i potražnje 2005. godine. Danas je turizam glavni pokretač ekonomije, uz nešto malo poljoprivrede poput uzgoja voća (kokosi) i povrća.

Stanovništvo 
Većina stanovnika su negroidi, dok se manjina sastoji od mulata, azijata i bijalaca. Religijski su uglavnom anglikanci i metodisti, a katolici predstavljaju manjinu.

Reference

Vanjske veze

 Saint Kitts and Nevis 

 
Države u Sjevernoj Americi
Male arhipelaške države u razvoju
Maldivi

Maldivi (službeno Republika Maldivi) su otočna država u Indijskom oceanu, jugozapadno od Indijskog poluotoka. Sastoje se od oko 1200 otoka grupiranih u 26 atola, među kojima je oko 200 naseljenih, a daljnjih 80 se koristi samo za turizam.

Službena religija je Islam, a jezik većine stanovništva je divehi, indoeuropski jezik srodan singaleškom, glavnom jeziku Šri Lanke.

Gospodarstvo se temelji na turizmu i ribarstvu.

Maldivi su pretrpjeli značajnu štetu u tsunamiju u Indijskom oceanu u prosincu 2004.

Izvori 

 
Države u Aziji
Male arhipelaške države u razvoju
Grenada

Grenada je otočna država na jugoistoku Karipskog mora: sjeverno od Trinidada i Tobaga i južno od Svetog Vincenta i Grenadina.

Historija 

Prvi stanovnici Grenade su bili pripadnici karipskih naroda. Nakon Kolumbova otkrića počinje naseljavanje Britanaca te nešto kasnije Francuza koji od domorodaca kupuju otok 1650. Ponovo je prepušten Britancima 1783. i ostaje njihovom kolonijom do 1974. Period nakon nezavisnosti bio je obilježen oštrim sukobima između različitih ljevičarskih grupacija. Godine 1979. su vlast preuzeli radikalni marksisti na čelu s Mauriceom Bishopom i pokretom New Jewel, te uspostavili pro-sovjetski jednopartijski režim. Unutrašnji sukobi u pokretu, tokom kojih je stradao Bishop, su godine 1983. poslužili kao izlika američkom predsjedniku Ronaldu Reaganu da lansira vojnu invaziju, koja je, usprkos žestokih kontroverzi, bila prvi američki vojni uspjeh nakon vijetnamskog rata. Grenada i danas pripada zajednici Commonwealth.

Geografija

Privreda 
Raširena je proizvodnja začina: cimeta, klinčića, đumbira i muškatnog oraščića. U novije vrijeme zamah dobivaju turizam i trgovina.

Stanovništvo 
Oko 80% stanovništva su potomci afričkih robova koje su doveli Evropljani. Ostatak čini autohtono karipsko stanovništvo. Gotovo cijelo stanovništvo govori engleskim jezikom. Najraširenija vjera je hrišćanstvo: polovicu čine katolici, a od protestanata najbrojnici su anglikanci.

Izvori 

  
Države u Sjevernoj Americi
Male arhipelaške države u razvoju
Sveti Vincent i Grenadini

Sveti Vincent i Grenadini su otočna država u Karipskom moru. Pripada skupini Malih Antila. Nalaze se južno od Svete Lucije, zapadno od Barbadosa i sjeverno od Grenade.

Povijest 
Domorodački Indijanci, Karibi, agresivno su sprečavali naseljavanje Europljana na Svetom Vincentu do 18. stoljeća. Od 1719. francuski naseljenici sade plantaže kave, duhana, indiga, pamuka i šećerne trske na kojima rade afrički robovi. Područje nekoliko puta potpada pod vlast Ujedinjenog Kraljevstva i vraća se u francuski posjed. Konačno od 1783. ostaje pod britanskom vlašću. 

Ukidanjem ropstva 1834. nastaje manjak radne snage na plantažama, što privlači nove naseljenike: Portugalce 1840ih i Indijce 1860ih. 

Sveti Vincent i Grenadini prolaze kroz razne oblike kolonijalnog statusa. Nakon raspada Federacije Zapadnih Indija 1962. dobiva vlastitu upravu, a 1979. i potpunu samostalnost.

Ekonomija 
Najvažniji ekonomski sektor je poljoprivreda. Dominira proizvodnja banana. U novije vrijeme u porastu su uslužne djelatnosti, naročito turizam. Zbog neuspjeha u uvođenju novih industrija nastavlja se razdoblje visokog stupnja nezaposlenosti. Najveći problem razvoju otoka je ovisnost privrede o urodu dominantne privredne kulture i vremenskim uvjetima (tropske oluje nanose veliku štetu).

Stanovništvo 
Najveći dio stanovništva čine potomci afričkih robova dovođenih za rad na plantažama. Slijede miješani potomci Indijanaca i crnaca, te nešto bijelaca (potomaka engleskih kolonista), Indijaca i Kariba. Zbog loše ekonomske situacije i nezaposlenosti stanovništvo emigrira u druge države.

Reference 

 
Države u Sjevernoj Americi
Male arhipelaške države u razvoju
Barbados

Barbados je ostrvska država u Karipskom moru i Atlantskom okeanu. Ostrvo je površine 430 km² , uglavnom je ravno, sa nekolicinom brda u unutrašnjosti ostrva. Nalazi se na 13ºN,59ºW.

Ostrvo je tropsko i na njemu se nalazi veći broj močvara. U unutrašnjosti ostrva se nalaze plantaže šećerne trske. Barbados pripada Malim Antilima, a najbliže zemlje su mu Sveta Lucija i Sveti Vinsent i Grenadini.

Barbados je jedna od država sa najvišim standardom na svetu. Ostrvo je jedna od velikih turističkih destinacija.

Historija 
Arheološka istraživanja sugeriraju da je Barbados mogao biti nastanjen još oko 1600. pne. Prvi pouzdani dokazi o trajnom ljudskom naseljavanju datiraju iz prve polovice 4. vijeka pne. kada su Barbados naselili pripadnici naroda Arawak. Kasnije su se na Barbadosu naselili Karibi, a čiji se broj iz nikad objašnjenih razloga naglo smanjio oko 1200. Sredinom 16. vijeka su otok nakratko zauzeli Portugalci, ali su ga ubrzo napustili. Engleski pomorac Henry Powell je pak 1625. otok pronašao nenastanjenim te ga proglasio engleskom teritorijom. Godine 1627. je osnovano prvo stalno naselje, a pod engleskom, a kasnije britanskom vlašću će ostati nekoliko sljedećih vijekova, postavši jedinim karipskim otokom koji nikada nije mijenjao vlasnika tokom kolonijalnih ratova. Od sredine 17. vijeka se na otoku uzgaja šećerna trska, što je dovelo do masovnog uvoza robova iz Afrike, zbog čega su crnci tada postali većinsko stanovništvo. Godine 1816. se na otoku zbio veliki ustanak robova, a nekoliko decenija kasnije je ropstvo na otoku ukinuto. U 20. vijeku na Barbadosu nastaje pokret za lokalnu samoupravu, odnosno pravo glasa siromašnih građana. Opće pravo glasa je uvedeno 1951. i Barbados je dobio lokalnu vladu. Od 1958. do 1962. je bio član Zapadnoindijske federacije. Godine 1966. je u sporazumu s britanskom vladom proglašena nezavisnost. Barbados je ostao član Commonwealtha vezan s bivšom maticom preko personalne unije kao komonveltsko kraljevstvo.

Stanovništvo

Gradovi

Jezici 
na Barbadosu se govore dva jezika, nacionalni engleski 13.000 govornika (1995) i bajan ili barbadoški kreolski engleski

Izvori

Vanjske veze 

 Barbados Government Information Network - The official website of the government of Barbados.
 Official Website of the Parliament of Barbados 
 The official website of the Barbados Tourism Encyclopedia
 Website of the Central Bank of Barbados
 Min. of Foreign Affairs - All About Barbados 
 Points and places of Intrest when in Barbados

 
Države u Sjevernoj Americi
Male arhipelaške države u razvoju
Sejšeli

Sejšeli su otočna država u zapadnom Indijskom oceanu, udaljena oko 1.600 km od obale Afrike, sjeveroistočno od Madagaskara. Okružuju ih sljedeće otočne države i teritoriji: Mauricijus i Reunion na jugu, Komori na jugozapadu i Maldivi na sjeveroistoku.

Historija 

Arapski trgovci su bili prvi koji su ugledali tada nenaseljene Sejšele, a prvi Evropljani koji su stupili na ova ostrva su bili Portugalci 1505. godine. Francuzi su preuzeli kontrolu nad ostrva 1756. godine i nazvali ih Sejšeli po tadašnjem francuskom ministru financija Jean Moreau de Sechellesu. Britanci su preuzeli kontrolu nad ostrvima 1814. godine. Od 1976. godine Sejšeli su nezavisna država i članica Commonwealtha i Frankofonije. Godine 1977. je državnim udarom vlast preuzela marksistički Sejšelski narodni napredni front (SPPF) i uveo jednopartijski režim koji se oslanjao na tadašnji Istočni blok. Nakon raspada SSSR-a, SPPF je odlučio vratiti višestranački sistem, pa su 1993. održani prvi višestranački izbori.

Vlada 

Predsjednik Sejšela se nalazi i na čelu države i na čelu vlade. Bira se svakih pet godina. Bivši predsjednik France-Albert René, je demokratski izabran nakon državnih reforma 1992. godine, iako je bio na vlasti od državnog udara 1977. godine. France-Albert René je odstupio 2004. godine, kako bi njegov podpredsjednik James Michel došao na njegovo mjesto. 

Državni parlament Sejšela Assemblée Nationale se sastoji od 34 zastupnika od kojih se 25 bira direktno na izborima, a ostalih devet po postotku kojeg je dobila određena stranka.
Sejšeli su član COI-a.

Političke podjele 

Sejšeli su podjeljeni u 23 administracijska područja:
 Anse aux Pins
 Anse Boileau
 Anse Étoile
 Anse Louis
 Anse Royale
 Baie Lazare
 Baie Sainte Anne
 Beau Vallon
 Bel Air
 Bel Ombre
 Cascade
 Glacis
 Grand' Anse (na ostrvu Mahé)
 Grand' Anse (na ostrvu Praslin)
 La Digue
 La Rivière Anglaise
 Mont Buxton
 Mont Fleuri
 Plaisance
 Pointe La Rue
 Port Glaud
 Saint Louis
 Takamaka

Geografija 

Sejšeli se sastoje od 115 ostrva u Indijskom okeanu, od kojih su 33 naseljena. Ostrva koji čine srce arhipelaga (Mahé, Praslin, La Digue) su zapravo mikrokontinenti. Nisu ni koraljnog ni vulkanskog porijekla, nego se sastoje od granita. Ostala ostrva su većinom koraljnog porijekla. Glavni grad Victoria se nalazi na ostrvu Mahé na kojem živi 80% stanovništva Sejšela. Na istom ostrvu se nalazi i najviši vrh Sejšela, Morne Seychellois visok 905 metara.

Privreda 

Zavisi od stranog kapitala. Najveći udio ima turizam, pa poljoprivreda te industrija. Poljopriverda: kokos, začini, čaj, cimet, kukuruz, maniok, ananas,,.razvijen ribolov. Industrija: prehrambena, obuće, drvna, hemijska, tekstilna,,. Rude; fosfati,nafta,.

Stanovništvo 

Budući da ne postoje domoroci na Sejšelima, lokalno stanovništvo se sastoji od useljenika. Većinom su to Francuzi, Afrikanci, Indijci i Kinezi. Francuski i engleski su službeni jezici u državi zajedno sa Sejšelskim kreolskim, koji je nastao iz francuskog jezika.

Većina stanovništva su kršćani, od kojih je najveći broj katoličke vjeroispovjesti.

Reference

Foto galerija 

 
Države u Africi
Male arhipelaške države u razvoju
Victoria (razvrstavanje)

Osobe
 Viktorija (mitologija), rimska boginja pobede.
 Kraljica Viktorija, britanski monarh od 1837. do 1901.
 Viktorija Bekam, engleska pevačica, modna kreatorka i pisac.
 Viktorija Azarenka, beloruska profesionalna teniserka.
 Viktorija Abril, španska glumica i pevačica.
 Viktorija Silvstet, švedska glumica i plejboj model 1997. godine.
 Viktorija de los Anheles, katalonska operska pevačica.

Mjesta
 Victoria (Australija), australska savezna država
 Victoria (Kanada), Kanada
 Victoria (zemljopisna razdvojba)
 Victoria, Sejšeli, glavni grad
 Victoria County, Texas
 Victoria, Arkansas
 Victoria, Illinois
 Victoria, Kansas
 Victoria, Minnesota
 Victoria, Texas
 Victoria, Virginia

Victoria može značiti i:

Sport
 Club Deportivo Victoria, hunduranski nogometni klub
 FC Victoria Rosport, luksemburški nogometni klub
 Victoria National Golf Club, Indiana, SAD

Ostalo
 Victoria (igra), igra koji je napravio Paradox Entertainment
 Viktorija (mitologija), rimska božica pobjede
 Victoria (Hamsun), roman iz 1898. kojeg je napisao Knut Hamsun
 Viktorijini križ, britansko odličje
 12 Victoria, asteroid
 Viktorija (jezero), najveće jezero u Africi
 Viktorijini slapovi, najveći vodopad u Africi
 Viktorija (album), album hrvatskog gazbenog sastava Aerodrom
 Viktorija (grupa), rok grupa iz Srbije,
 Viktorija (telenovela), kolumbijska telenovela produkcijske kuće Telemundo.
Victoria (Sejšeli)

Victoria ili Port Victoria je glavni grad otočke afričke države Sejšeli od 22 881 stanovnika.

Geografske karakteristike 
Victoria leži na sjeveroistočnoj obali najvećeg otoka sejšelskog arhipelaga - Mahé , duž dobro razvedene obale, sa više uvala - odličnih prirodnih luka, ispred koje lanac otočića (Ste. Anne, Cerf, Eden...) kao odlična zaštita od uraganskih vjetrova sa Indijskog oceana. To je jedina luka na čitavom arhipelagu, i jedini grad u kom živi 1 / 3 svih otočkih stanovnika.

Historija 
Sejšeli nisu bili naseljeni sve dok ih 1744. nije otkrio francuski pomorac Lazare Picault, on se usidrio u zaljevu, gdje se danas nalazi luka Victorije i nazvao ga Port Royal. Nakon Napoleonovog poraza kod Waterlooa 1815. Francuzi su morali prepustiti arhipelag Britancima.
U čast kraljice Victorije tadašnje naselje od nekoliko stotina drvenih kuća pokrivena šindrom prezvano je 1838. u Port Victoria.
Pod britanskom vladavinom Sejšeli su uznapredovali do 7000 stanovnika 1825. koji su radili po plantažama i uzgajali šećernu trsku, kokose i pamuk, tad je Victorija postala administrativni centar arhipelaga sjedište guvernera.

Sejšeli su postali nezavisni 1976. od tad je Victoria glavni grad te male države.

Znamenitosti 
Najveća atrakcija Victorije je Toranj sa satom u samom centru grada, izgrađen 1903. kao replika sličnog tornja na Westminsterskoj palači da uveliča odvajanje Sejšela od Mauricijusa kao nezavisna krunska kolonija. 

Ostale znamenitosti grada su Historijski muzej i Botanički vrt iz 1901. koji je podigao tadašnji glavni agronom Paul Evenor Rivalz Dupont.

Privreda i trasport 
Victorija je politički, poslovni i kulturni centar te male države. Grad ima jednu višu školu (učiteljsku) i modernu bolnicu. Iz gradske luke izvoze se glavni otočki proizvodi; vanilija, kokosi, kokosovo ulje, sapun, ribe i gnojivo od guane.

Na Sejšelima a i u samom gradu, vrlo je važan turizam zbog brojnih posjetitelja koji dolaze na odmor na to rajsko otočje.

Grad ima međunarodni aerodrom (IATA kod: SEZ, ICAO kod: FSIA), koji je podignut britanskim sredstvima 1971. kao kompenzacija za privremeno oduzimanja suvereniteta Sejšelima, nad nekim od otoka arhipelaga. Victoria je povezana s dobrim asfaltnim cestama sa svim otočkim naseljima.

Klimatske karakteristike 
Victoria ima umjerenu tropsku klimu po Köppenovoj klasifikaciji

klime, sa kišnom zimom i relativno suhim ljetom (ali i u ljeto pada dosta kiše). Prosječna temperatura je relativno

konstantna tokom cijele godine, između 25 - 29 °C.

Gradovi prijatelji 
 , Djibouti

Izvori

Vanjske veze 
 Victoria na portalu Encyclopædia Britannica 

Gradovi na Sejšelima
Glavni gradovi u Africi
Muzika Mauricijusa

Ostrvo Mauricijus je poznato po sega muzici. Sega je nastala od evropskih plesova polke i kvadrila, koji su pomešani sa lokalnim ritmovima i instrumentima. Moderna sega često uključuje uticaje iz zouka, regea, i drugih latinoameričkih muzičkih stilova. 

Les Vinblous je najpoznatiji sega bend sa Mauricijusa.

Eksterni linkovi 

 RadioMoris.Com - Internet radio koji se emituje sa Mauricijusa, Reunion and Seychelles.
 The Sega - Fotografije i video klipovi, jul 2004.

Mauricijska kultura
Mauricijus
Kultura Mauricijusa

Mauricijus je multikulturalna zemlja. Zemlja, u biti, ima svoj vlastiti jezik (Mauricijski Kreolski), i ima književnost na tom jeziku, ima svoju muziku i ples (muzika Mauricijusa), svoju kuhinju.

Književnost Mauricijusa 
Dok svi na Mauricijusu govore Kreolski, veliki deo književnosti je napisan na francuskom jeziku, a jedan deo i na engleskom. Značajni pisci su Malkom de Šazal, Ananda Devi i Eduard Monik.

Eksterni linkovi 

 île en île - Literature of the Indian Ocean, biographies, bibliographies, excerpts and links. 
 Mauritius Society of Authors 

 
Mauricijus
Mauricijus
Geografija Mauricijusa

Lokacija:
Južna Afrika, ostrvo u Indijskom okeanu, istočno od Madagaskara

Površina:
ukupna:
2.040 km2
kopna:
2.030 km2
voda:
10 km2

Morska obala:
177 km

Korišćenje zemljišta:
"obradiva zemlja:49,26%stalni nasadi:2,96%pašnjaci:3%šume:22%ostalo:''
23% (1993 est.)

Navodnjeno zemljište:
200 km2 (1998.)

Povezano 
 Mauricijus

 
Mauricijus
Mauricijus
Mauricijus