Woodrow Wilson

Thomas Woodrow Wilson (28.12. 1856. - 3.2. 1924.) je američki historičar, publicist i političar, najpoznatiji po tome što je bio 28. predsjednik SAD i potakao stvaranje Lige naroda.

Rani život 

Thomas Woodrow Wilson se rodio kao sin vlč. dr. Josepha Ruggersa Wilsona i Janet Woodrow. Roditelji su mu se početkom 1850-ih doselili iz Ohia u Virginiju te prihvatili južnjački način života. Wilsonovi su držali robove, a nakon izbijanja građanskog rata podržavali Konfederaciju. Wilsonov otac, inače prezbiterijanski svećenik, je služio kao kapelan u južnjačkoj vojsci, a Wilson će često spominjati kako mu je najsretniji dan u životu kada se sreo oči u oči sa slavnim južnjačkim generalom Leejem.

Nakon rata je Wilsonov otac služio u Georgiji i Južnoj Karolini. Mladi Wilson je 1870-ih upisao Davidson College, ali se poslije preselio na Princeton gdje je diplomirao 1879. godine. Nakon toga je diplomirao pravo na Univerzitetu Virginije i kraće vrijeme se bavio advokaturom. Ipak, Wilsona je od prava daleko više zanimala politika, ali ne u praksi, nego kao nauka. Stoga se upisao na novootvoreni Johns Hopkins Univerzitet gdje je upisao studij političkih nauka.

Wilson je diplomirao godine 1886, a njegov diplomski rad je kasnije izdat kao knjiga Congressional Government (Kongresna vlada) te izazvao veliku pažnju javnosti. U njemu je na temelju pažljivog proučavanja američkog političkog sistema, kojim su u poratnom periodu dominirali korumpirani republikanski Kongres i neefikasna izvršna vlast, došao do zaključka da se tadašnji Ustav SAD s trodiobom vlasti mora ukinuti i zamijeniti novim kroz koji bi se u SAD uveo parlamentarni sistem nalik na onaj u Velikoj Britaniji.

Iako ti stavovi nisu prihvaćeni od američkih političara, i iako ih je i sam Wilson kasnije revidirao, ta je knjiga učinila Wilsona jednim od najpoznatijih i najutjecajnijih intelektualaca svog doba. Wilson je postao predavač na Bryn Mawr koledžu, te Wesleyan univerzitetu, da bi 1890. godine postao profesor prava i političke ekonomije na Princetonu.

Wilsonov ugled je rastao sve dok godine 1902. nije postao predsjednikom Univerziteta. To je iskoristio kao priliku da neke od svojih reformatorskih ideja primijeni u praksi. Zamislio je univerzitet kao "demokratsku državu" te poduzeo niz reformi u cilju autonomije fakulteta, povećanja broja i kvalitete nastavnika, te pooštrenja akademskih kriterija. Zbog toga je s vremenom došao u sukob s dekanom Andrewom Flemingom Westom i bivšim predsjednikom SAD, a sada članom uprave, Groverom Clevelandom.

Iscrpljen tim sukobom, Wilson je prihvatio ponudu Demokratske stranke da se po prvi put okuša kao političar. Kao zagovornik institucionalnih reformi se kandidirao za guvernera New Jerseya te je izabran 1910. godine.

Na tom položaju je pokazao bliskost stavovima Williama Jenningsa Bryana, karizmatskog vođe populističke frakcije u Demokratskoj stranci. Njihovo savezništvo je godine 1912. na demokratskoj konvenciji rezultiralo nominacijom Wilsona kao predsjedničkog kandidata. Wilson je na izborima vrlo dobro iskoristio raskol među republikancima i podjelu njihovih glasova na tadašnjeg predsjednika Tafta i bivšeg predsjednika Roosevelta. S 42 % glasova Wilson je glatko izabran za predsjednika. Time je postao prvi južnjak izabran na tu funkciju nakon građanskog rata.

Wilsonovo predsjedništvo 

Wilsonova administracija je u sferi politike predstavljala kontinuitet s politikom dvojice svojih prethodnika. Zakoni protiv trustova su pooštreni, te je osnovana Federalna trgovinska komisija (FTC) kao novo regulatorno tijelo s još većim regulatornim ovlastima. Još je važnija bila dotada najveća reforma bankarskog sistema, kojim je stvoren američkih Federalnih rezervi, te tako vlada dobila još veću kontrolu nad monetarnom i financijskom politikom.

Wilsonovo predsjedništvo je ipak daleko više obilježilo izbijanje prvog svjetskog rata. SAD su proglasile neutralnost, a javnost je po pitanju rata bila podijeljena. Najveći dio je htio da se zadrži neutralnost; nešto manji dio je, zgrožen njemačkim gaženjem neutralnosti Belgije, htio da se SAD priključe Antanti; irski i njemački imigranti i njihovi potomci su, pak, htjeli da SAD stupe u rat na strani Centralnih sila.

Wilson se, pak, držao neutralnosti, iako je rat i pitanje nacionalne sigurnosti poslužio kao izgovor za okupaciju Haitija, kupovinu Djevičanskih otoka od Danske, te vojne intervencije u Meksiku i Nikaragvi. Wilson je u isto vrijeme odbio pozive da američku vojsku ozbiljnije pripremi za sukob, držeći da bi same pripreme mogle isprovocirati nepotrebni rat.

S druge strane je antipatija prema Njemačkoj rasla u američkoj javnosti, dijelom i zbog neograničenog podmorničkog rata, te potapanja putničkog broda RMS Lusitania gdje je poginuo veliki broj američkih državljana. To su na predsjedničkim izborima 1916. godine nastojali iskoristiti republikanci i njihov kandidat Charles Evans Hughes. Međutim, Wilson je prije toga uspio od Nijemaca ishoditi prekid neograničenog podmorničkog rata te tako sebi omogućiti tijesnu izbornu pobjedu.

Početkom slijedeće godine Njemačka je ponovno proglasila neograničeni podmornički rat, a u američkoj štampi se uskoro pojavio Zimmermanov telegram u kojem Njemačka nudi Meksiku savez i povrat teritorija izgubljenih u meksičko-američkom ratu kao nagradu za objavu rata SAD. Wilson je, suočen s otvorenim neprijateljstvom Njemačke, stavljen pred gotov čin te je 1.4. 1917. zatražio objavu rata Centralnim silama. 

Američka javnost je na to reagirala izljevima šovinističke histerije, ispočetka usmjerene prema njemačkim imigrantima i njihovim potomcima, a zatim i prema socijalistima i pacifistima. Wilsonova administracija je tome dala svoj doprinos zakonima koji su ograničili slobodu izražavanja, te stvaranjem Komiteta za javne informacije - prvim federalnim tijelom organiziranim u svrhu propagande. SAD su također uvele regrutaciju i mobilizirale veliku vojsku. Međutim, trebat će proći najmanje godinu dana prije nego što se ekspedicijski korpus pod generalom Johnom C. Pershingom dovoljno obuči kako bi mogao aktivnije sudjelovati u borbama na zapadnom frontu.

Ulazak SAD u rat je ipak dao snažan propagandni poticaj Antanti. Wilson je, nastojeći opravdati odluku da se pogaze predizborna obećanja i uđe u rat, toj odluci dao ideološko objašnjenje. Opisavši rat kao podrivanje temelja zapadne civilizacije, odnosno kao plod "despotskih" režima Starog svijeta, Wilson je držao da SAD imaju moralnu dužnost stari poredak temeljen na tajnoj diplomaciji velikih sila zamijeniti transparentnim sistemom temeljenom na ravnopravnim državama, odnosno modeliranom prema američkoj demokraciji. Time bi se spriječili svi budući ratovi, odnosno prvi svjetski rat učinilo "ratom koji će prekinuti sve ratove". Wilson je početkom 1918. te stavove iznio u programu zvanom 14 točaka, u kome je prvi put spomenuto pravo na samoodređenje naroda. 

Wilson je iz ideoloških razloga bio prilično zadovoljan s februarskom revolucijom, isto kao i prilično razočaran s oktobarskom revolucijom, koja je u Rusiji srušili kratkotrajnu demokratsku vladu. Zbog toga je još krajem 1917. počeo podržavati kontrarevolucionare u građanskom ratu, a na sjever Rusije i u Vladivostok su poslani ekspedicijski korpusi. U samom SAD se to odrazilo kao antikomunistička histerija te niz represivnih mjera usmjerenih prema komunistima, socijalistima i anarhistima.

Nakon završetka rata Wilson je kao prvi američki predsjednik u historiji službeno doputovao u Evropu kako bi sudjelovao u radu versajske mirovne konferencija. Wilson je tada bio najpopularniji svjetski vođa - javnost ratom iscrpljenih zemalja Antante ga je držala spasiteljem, a 14 točaka su ga učinili herojem novostvorenih nacionalnih država na istoku Evrope. Tako je Bratislava u Čehoslovačkoj u to doba promijenila ime u Wilsonovo mesto (slovački Wilsonov grad). 

Wilson je sav svoj autoritet i energiju uložio u stvaranje što boljem mirovnog ugovora. Inzistirao je da on sadrži odredbe o stvaranju Lige naroda - institucije koja bi u budućnosti morala garantirati svjetski mir. Versajski mirovni ugovor je tako donesen 1919. godine.

Međutim, u samim SAD je Wilson nije uživao tako veliku popularnost, pa su godine 1918. na izborima većinu u Senatu stekli republikanci. Američka javnost je s prestankom rata izgubila interes za međunarodnu politiku, pogotovo kada je, kao u slučaju Wilsona, ona bila motivirana apstraknim idealima. Senat je odbio ratificirati Versajski ugovor i SAD nije postala članicom Lige naroda.

Wilson je 2.10. 1919. doživio teški moždani udar, nakon koga je ostao potpuno oduzet. Njegova supruga Edith Wilson je odlučila to sakriti od javnosti i u tome do kraja mandata uspjela, postavši de facto predsjednica SAD.

Wilson se nakon izlaska iz Bijele kuće povukao iz javnosti te umro tri godine kasnije.

Vanjske veze 

 Official White House biography 
 Audio clips of Wilson's speeches 
 Woodrow Wilson – Biography
 First Inaugural Address 
 Second Inaugural Address 
 President Wilson's War Address 
 Woodrow Wilson Biography 
 Woodrow Wilson Presidential Library at His Birthplace Staunton, Virginia 
 Boyhood Home of President Woodrow Wilson Augusta, GA
 Woodrow Wilson House Washington,DC
 Woodrow Wilson International Center for Scholars Washington,DC
 Woodrow Wilson Links 
 Library of Congress: "Today in History: December 28"
 Library of Congress: "Today in History: June 9"
 Woodrow Wilson Ancestral Home http://www.discovernorthernireland.com/product.aspx?ProductID=2941

Predsjednici SAD
Američki političari
Političari u Prvom svjetskom ratu
Sjedinjene Države u Prvom svjetskom ratu
Nobelovci za mir