Hatvany Lajos

Hatvany Lajos, hatvani báró (1897-ig Deutsch, 1917-ig Hatvany-Deutsch) (Budapest, 1880. október 28. – Budapest, 1961. január 12.) Kossuth-díjas magyar író, kritikus, irodalomtörténész, az MTA tagja; "az utolsó mecénás".

Életpályája 
A báró hatvani Hatvany-Deutsch család sarja. Gazdag gyártulajdonos családban nőtt fel, ahol szerették és támogatták a magyar kultúrát. Apja Hatvany-Deutsch Sándor cukorgyáros, a Gyáriparosok Országos Szövetsége (GYOSZ) alapítója és alelnöke, édesanyja Hatvany-Deutsch Emma. A gimnáziumot a budapesti piaristáknál végezte 1889 és 1897 között. Érettségi után egyetemi tanulmányait Magyarországon és Németországban folytatta. Magyarországon elsősorban Gyulai Pál volt rá hatással. 1905-ben szerzett bölcsészdoktori diplomát. Három évvel később, 1908-ban Ignotussal és Fenyő Miksával megalapították a Nyugat című folyóiratot, mely a 20. század első harmadában a legnagyobb hatású irodalmi lap volt.
1911-ben Osvát Ernővel való személyes összetűzése miatt megvált a Nyugattól, és több évre Berlinbe költözött.

1917-ben tért vissza Magyarországra, ekkortól a Pesti Napló, majd az Esztendő című lapok szerkesztője volt. Az 1918-19-es polgári forradalom alatt a Magyar Nemzeti Tanács tagja és a Vörösmarty Akadémia egyik alapítója volt. A Tanácsköztársaság végén Bécsbe emigrált, lakóhelyül a lainzi Hermész-villát bérelte ki, ahol a kor számos magyar irodalmi személyiségét látta vendégül, majd Berlinben és Párizsban élt. 1927-ben költözött vissza Magyarországra; ekkor a Horthy-rendszert bíráló "nemzetgyalázó" írásai miatt bíróság elé állították, és másfél év börtönre ítélték, de külföldi nyomásra végül kegyelmet kapott. 1938-ban újra emigrált; előbb Párizsban, majd Oxfordban élt.

1947-ben tért újra haza Magyarországra. A budapesti egyetem bölcsészettudományi karán tanított. 1959-ben Kossuth díjat kapott. 1960-ban a Magyar Tudományos Akadémia levelező tagjává választotta.

Felesége Somogyi Irén, 1934-ban házasodtak Budapesten.

Munkássága 

Egész életét a művészetek, elsősorban a magyar irodalom anyagi és erkölcsi támogatásának szentelte. Felkarolta a tehetséges, újító írókat, költőket. Szoros barátságban állt Ady Endrével. Tóth Árpádot, József Attilát, Markovits Rodiont, Lesznai Annát és az irodalom számos más nagyságát pályájuk kezdetétől erkölcsileg támogatta, de akinek arra szüksége volt, anyagilag is. A fiatal tehetséges alkotók ismertségét saját írásaival is elősegítette. A racionalista és az impresszionista kritika és publicisztika jeles képviselője volt. Élete végéig kutatta Petőfi Sándor munkásságát és életrajzi adatait. Jelentősek irodalomtörténeti munkái, de regényeket és színműveket is írt. Szépirodalmi műveiben a magyar polgárság kialakulását és fejlődését ábrázolja bensőségességgel és éles kritikával. Magyar nyelven publikált itthon, de emigrációban német nyelven is. Művészi álnevei voltak: Pilvax, Agricola.

Emlékezete
 Az 1970-es években Hatvan múzeuma felvette a Hatvany Lajos Múzeum nevet.
 Békásmegyeren 1991 októbere óta utca viseli a nevét (azelőtt Bogár Ignác utca).

Művei

Szépirodalom
 Kunstzigeuner. Schauspiel; Müller, München, 1913.
 A híresek. Színjáték; Nyugat, Bp., 1913.
 Szemnélküli János. Pacifista írások; Táltos, Bp., 1919.
 Gyalu grófnő. Igaz történet, régi időkből; Pegazus, Wien, 1921 (Kis magyar könyvek).
 Das verwundete Land; Tal, Leipzig–Wien–Zürich, 1921.
 Csöndes napok és hangos esték; Pegasus, Wien, 1921.
 Urak és emberek. 1. Zsiga a családban; Genius, Bp., 1927.
 Bondy jr. Roman; Drei Masken, München, 1929.
 Urak és emberek. Regény, 1-2.; utószó Bóka László; Szépirodalmi, Bp., 1963.
 Gyulus. Regény; szerk., utószó Belia György; Szépirodalmi, Bp., 1968.

Irodalomtudomány
 Plinius, a levélíró; Franklin Ny., Bp., 1904 
 Die Wissenschaft des nicht Wissenswerten. Ein Kollegienheft; Zeitler, Leipzig, 1908. – Magyar kiadása: A tudni-nem-érdemes dolgok tudománya; németből ford. Szőllősy Klára; Gondolat, Bp., 1968. 
 Én és a könyvek; Nyugat, Bp., 1910.
 Gyulai Pál estéje; Nyugat, Bp., 1911.
 Feleségek felesége. Petőfi, mint vőlegény; Pallas, Bp., 1919.
 A vén korcsmáros és fia, a kontár. Pesti téglák krónikája; Új Modern Könyvtár, Bécs, 1922 (Új modern könyvtár).
 Ady világa. Isten könyve, 1-2.; Pegasus, Wien, 1923. 
 Ady világa. Szerelem könyve, 1-2.; Pegasus, Wien, 1924. 
 Ady a kortársak közt. Ady Endre levelei és levelek Ady Endréhez; Genius, Bp., 1928.
 Egy székely nemes, aki felfedezte a demokráciát; Káldor, Bp., 1934 (Munkák és napok). – Bölöni Farkas Sándorról.
 Urak, polgárok, parasztok. Tanulmányok; Révai, Bp., 1947 (Révai könyvtár).
 Így élt Petőfi; Új Idők, Bp., 1947. – Jelentősen bővített, átdolgozott kiadás: Így élt Petőfi, I-V; Akadémiai, Bp., 1955–1957. – Az I-II. kötetek 2., javított kiadása: Így élt Petőfi, I-II, sajtó alá rend., szerk. Kiss József, Pándi Pál; 2. jav. kiad.; Akadémiai, Bp., 1967. – Az I-II. kötetek változatlan utánnyomása: 1980.
 Ahány párt, annyi Ady; Népszava, Bp., 1948 (Irodalomról – szocialistáknak).
 Petőfi márciusa; Magvető, Bp., 1955.
 Beszélő házak; szerk. Hatvany Lajos; Bibliotheca, Bp., 1957.
 Magyarok beszélnek. Szemelvények emlékiratokból; vál. Hatvany Lajos, Belia György; Szépirodalmi, Bp., 1957. 
 Ady. Cikkek, emlékezések, levelek; jegyz. Belia György; Szépirodalmi, Bp., 1959. 
 Irodalmi tanulmányok, 1-2.; Szépirodalmi, Bp., 1960. 
 Gyulai Pál estéje. Tanulmányok, emlékezések; Gondolat, Bp., 1960. 
 Öt évtized. Tanulmányok, cikkek; Szépirodalmi, Bp., 1961. 
 Beszélő tájak; fényképezte Gink Károly, Budapest : Magvető, 1963.
 Emberek és korok. Regényes korrajzok, naplók, cikkek, 1-2.; vál., sajtó alá rend. Belia György; Szépirodalmi, Bp., 1964. 
 Emberek és könyvek; sajtó alá rend., utószó Belia György; Szépirodalmi, Bp., 1971.  
 Utak, sorsok, emberek; sajtó alá rend. Belia György; Szépirodalmi, Bp., 1973.  
 Szalontától Pestig. Cikkek, tanulmányok Arany Jánosról; Szépirodalmi, Bp., 1977.
 Harcoló betűk. Irodalmi tanulmányok; vál., szerk. Hatvany Lajosné, bibliográfia Rozsics István; Gondolat, Bp., 1981.
 Beszélő házak és tájak. A magyar irodalom emlékhelyei; szerk. Hatvany Lajos, fotó Gink Károly, sajtó alá rend., kieg. Erki Edit; Officina Nova, Bp., 1990.

Levelezése
 Levelek Hatvany Lajoshoz; vál., szerk. Hatvany Lajosné, bev. Nagy Péter, jegyz. Belia György; Szépirodalmi, Bp., 1967. 
 Hatvany Lajos levelei; vál., szöveggond. Hatvany Lajosné és Rozsics István, jegyz. Hatvany Lajos, Rozsics István, előszó Illés Endre; Szépirodalmi, Bp., 1985.

Jegyzetek

Források 
 Nagy Sz. Péter: Hatvany Lajos. (Monográfia). Budapest : Balassi, 1993. 119 o. 
 Reményi Gyenes István: Ismerjük őket? Zsidó származású nevezetes magyarok (Ex Libris Kiadó, Budapest, 2000)

További információk 
 A magyar irodalom arcképcsarnoka
 A cukor, a Nyugat és a kor
 Hatvany Lajos: Ady a kortársak között
 Hatvany Lajos: Egy székely nemes, aki felfedezte a demokráciát (MEK)
 Elfer Imre: Két író. Leszámolás Balázs Bélával és Hatvany Lajossal; szerzői, Aflenz, 1924

Kapcsolódó szócikkek 
 Hatvany-Deutsch család
 Magyar szabadkőművesek listája

Magyar írók
Magyar mecénások
Nyugat folyóirat
A Nyugat folyóirat szerzői
MTA-tagok
Kossuth-díjasok
Zsidó származású magyarok
Magyar bárók
Emigráns magyarok
Magyarországi szabadkőművesek
Családi nevüket magyarosított személyek
Piarista diákok
1880-ban született személyek
1961-ben elhunyt személyek