alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Robby Krieger

Robby Krieger (Los Angeles, Kalifornia, 1946. január 8. –) amerikai rock and roll gitáros. Játszott a The Doorsban és alkalomadtán dalokat is írt, például Light My Fire és Runnin’ Blue. Jim Morrison halála után átvette az énekesi szerepet, azonban így már nem értek el sikereket. Krieger gitározott a Blue Ösyster Cult néhány számában, 2002-ben pedig újraalakította a The Doorst Ray Manzarek billentyűssel, Ian Astburryvel és Stewart Copelanddel (a Police dobosával).

Kollégiumi évei alatt tanult meg gitározni a Menlo School-ban (San Francisco Bay Area, Kalifornia, USA). Eleinte a flamenco gitárok alsó négy húrjához hasonlóan hangolta fel ukulele gitárját.  Később, 1963-ban egy karácsonyi szünet alkalmával vásárolt egy igazi flamenco gitárt Puerto Vallartában és kitanulta a stílust, anélkül, hogy órákat vett volna. Később azonban egyre inkább belefáradt ebbe az irányzatba és segített megalapítani a Back Bay Chamberpot Terriers with Bill Wolff nevű börtönzenekart (a Peanut Butter Conspiracy utódját). Tehetségénél fogva sikereket ért el jazzgitárosként a The Doors-időszak után, számos albumot rögzítve az 1970-es és 1980-as évek során, többek között Versions 1983 és No Habla 1986.

A The Doors feloszlása után (1973) saját zenekart alakított The Robby Krieger Band néven, amely azonban rövid időn belül fel is oszlott. Manapság az újjáalakított Doorsban játszik.

Diszkográfia

The Doors
A teljes életmű

Szólóalbumok
1977. Robbie Krieger & Friends
1982. Versions
1985. Robby Krieger
1989. Door Jams
1989. No Habla 
2000. Cinematix
2010. Singularity

The Butts Band
1974. The Butts Band 
1975. Hear and Now

További információk 

 Robby Krieger hivatalos oldala
 The Doors hivatalos oldala

Amerikai gitárosok
The Doors
1946-ban született személyek
Élő személyek
Amerikai énekesek
Amerikai dalszerzők
Los Angeles-iek
John Densmore

John Paul Densmore (Los Angeles, Kalifornia, 1944. december 1. –) amerikai zenész és dalszerző. Leginkább a The Doors dobosaként ismert, melynek 1965 és 1973 között volt a tagja.

Élete 
John Paul Densmore 1944. december 1-jén született a kaliforniai Los Angeles-ben. Tanulmányait a Santa Monica College-ben és a northridge-i California State University-n végezte. 1965-ben lett a The Doors dobosa, és 1973-ig maradt az együttes tagja. Riders on the Storm című könyvében azt írta, hogy Jim Morrison egyre inkább önpusztító életmódja miatt egyszer otthagyta az együttest, de másnap meggondolta magát. Többször javasolta, hogy hagyjanak fel a turnézással, de Ray Manzarek és Robby Krieger nem támogatta az ötletet. A helyzet a Doors utolsó Morrisonnal adott – botrányos – koncertje után változott meg, melynek során az énekes többször földhöz vágta mikrofonját és nem volt hajlandó énekelni. Morrison 1971-ben bekövetkezett halála után a Doors trióként működött tovább, végül 1973-ban oszlott fel.

Densmore érdeklődése az 1980-as években a színjátszás felé fordult. Első színpadi szerepe 1984-ben volt saját Skins című egyfelvonásos darabjában, amit a New York-i La MaMa Experimental Theatre Club mutatott be. A Tim Robbins által rendezett Methusalem című darab zenéjéért 1985-ben elnyerte az LA Weekly Theater Award-ot. Densmore több tévéműsorban is feltűnt és olyan filmekben szerepelt, mint a Get Crazy (Malcolm McDowell partnereként) és Oliver Stone The Doors című munkája.

Densmore Riders on the Storm című önéletrajzában a The Doors tagjaként töltött éveiről írt. Ez a könyv adta Oliver Stone filmjének alapját. Az együttes három élő tagja nagyra becsülte Val Kilmer Morrison-alakítását, ám a film egészével már nem voltak megelégedve. 1993-ban a zenészt a Doors tagjaként a Rock and Roll Hall of Fame tagjai közé választották.

2002-ben Manzarek és Krieger újraalapította a Doorst, ám Densmore nem csatlakozott hozzájuk és nem járult hozzá a név használatához. Az együttes zenéjének reklámokban való használatát sem engedélyezi, mert szerinte az nem egy árucikk. 2002-ben a környezetvédelemre hivatkozva visszautasította a Cadillac 15 millió dolláros ajánlatát a Break On Through (To the Other Side) című dalért.

Densmore Tribaljazz nevű együttesének 2006-ban jelent meg az első nagylemeze. A zenész állítólag első regényén dolgozik, emellett – ha ideje engedi – egyetemi előadásokat is tart.

Jegyzetek

További információk 
John Densmore honlapja
A The Doors honlapja
John Densmore az Allmusic.com-on
John Densmore a Drummerworld honlapján

Amerikai dobosok
The Doors
1944-ben született személyek
Rockzenészek
Élő személyek
Szemiotika

A szemiotika (jeltan, jeltudomány) a jelek és a jelrendszerek tudománya. A név eredete a görög szémeion (σημεῖον, a. m. „jel”) szó. Beletartozik a megértés, a jövőre vonatkozó állítások (predikció) és a jelentés: annak a folyamata, hogy miként jutunk el a jelentéshez, hogyan fogalmazzuk meg a jövőre vonatkozó gondolatainkat, fogjuk fel, értjük meg a világot. A jelek általános elméleteit is szemiotikának nevezzük.

A szemiotikusok felfogása szerint a jelek nagyobb rendszerben kapnak jelentést. Egy nyelv szavainak és kifejezéseinek például egy adott nyelvben van jelentésük, és csak azért van jelentésük, mert az adott nyelv szerkezetében bizonyos rendeltetésük, használati szabályuk van.

A szemiotika előfutárai Platón, Arisztotelész és John Locke voltak, megalapítója pedig Charles Sanders Peirce („a szemiotika atyja”). Peirce mellett fontos megnevezni Saussure-t és Jakobsont is, akik szintén kiemelkedő fontosságúak a szemiotika területén. Magyar vonatkozásban Dienes Valéria és Sebők Tamás munkásságát kell kiemelni.

Források 
 Magyar Szemiotikai Társaság Mi a szemiotika?, szemiotika.hu

További információk 
 Sites of Significance for Semiotics , chass.utoronto.ca 
 A bor szemiotikája , rubicon.hu
 Tóth Szergej: Tünettan és identitás. Szemiotikaközeli albumkönyv; AJ Téka, Szeged, 2022

Kommunikáció
Nyelvfilozófia
Informatika
Csepe

Csepe (ukránul Чепа (Csepa / Chepa)): falu Ukrajnában, Kárpátalján, a Beregszászi járásban.

Fekvése
Nagyszőlőstől 15 km-re délre a Tisza és a Fekete-víz között fekszik, Csomafalva és Tiszahetény tartozik hozzá.

Nevének eredete
Neve a magyar Csépán személynévből származik.

Története
1320-ban Theluk néven említette először oklevél, majd 1393-ban Chepe néven említették.

1320-ban az Ákos nemzetséghez tartozó Péter és Máté birtokaként említették, később Thyba fia Miklós kapta meg adományként, majd a Csepy család birtoka lett. 
A Reformáció idején a település magyar lakói reformátusok lettek.

1480 körül épült református temploma van, 1697-től a reformátusoké, többször átalakították és felújították.

A faluban áll a Fogarassy család udvarháza is, mely az 1990-es évek végén már felújításra szorult.

1910-ben 965, túlnyomórészt magyar lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Ugocsa vármegye Tiszántúli járásához tartozott. Ma 1902 lakosából 1803 (95%) a magyar.

Nevezetességek
 Református temploma - a 15. században épült gótikus stílusban, azonban a feltételezések szerint a templom a 13. századi. A reformátusok 1697-től használják. Az épületet az idők sprán többször is átalakították, javították.

A templom mai formájában egyhajós, torony nélküli épület. Apszisa, mely a hajóval azonos magasságú, de keskenyebb; a nyolcszög három oldalával zárul, és a hajót és az apszist is lépcsőzetes támpillérek erősítik.
A hajó déli oldalán és az apszison csúcsíves záródású ablakok vannak, melyek kőrácsai karéjmintásak és halhójag motivumokkal díszítettek. 
Az épületnek egyetlen bejárata van a nyugati oldalon, melyet csúcsíves, pálcatagozatos keret szegélyez.

A templom belsejében a hajó síkmennyezetű, az apszist csillagboltozat fedi, és gótikus ülőfülkéje van.

A templom felszerelési tárgyai közül  említést érdemel az 1714-ből szármszó kehely.

A templom mellett álló valószínűleg 19. századi harangtorony egyszerű kiképzésű épület.

Források
 Németh Adél: Kárpátalja (Panoráma 1991) 
 A történelmi Magyarország atlasza és adattára 1914 

A Beregszászi járás települései
Ugocsa vármegye települései
Bukovinapodszkle

Bukovinapodszkle (lengyelül Bukowina-Podszkle [bukɔ'vina 'pɔt.ʃklɛ]) történelmi település a mai Lengyelországban, az egykori Nowy Sącz, a mai Kis-lengyelországi vajdaságban. Bukovina és Podszkle községek egykori egyesülése, melynek a 20. század elején nevét Árvabükkre magyarosították. Ma Bukowina Osiedle és Podszkle néven külön települések.

Fekvése 
Árva északi peremén, a Bukowiński strumień nevű patak völgyében feküdt, ma mintegy 800 lakosa van.

Története 
Árva vármegye legősibb, már 1111-ben említett települése, Turdossin, 1265-től magyar vámállomásként működött a Közép-Magyarországról Lengyelországba, Krakkóba vezető kereskedelmi útvonalon. Ekkoriban a településtől északra fekvő területek Lengyelországhoz tartoztak, amit az is bizonyít, hogy Jablonka területén Nagy Kázmér lengyel király 1368-ban vámhivatalt létesített, amely a turdossini magyar vámállomás lengyel megfelelője volt.

A falu a 16. században keletkezett, amikor Babia Góra, Żywiec, Sucha és Wadowice környékéről lengyel menekültek érkeztek ide, az árvai vár oltalma alá tartozó területre. A trianoni békeszerződést közvetlenül megelőzően Árva vármegye Trsztenai járásához tartozott.

Látnivalók 
 Szent Rozáliának szentelt római katolikus temploma a 18. században épült. 1910-ben 726, túlnyomórészt lengyel lakosa volt.

Jegyzetek 

Árva vármegye települései
Büdöskút

Büdöskút (németül Steinbrunn, horvátul Štikapron) falu Ausztriában Burgenland tartományban a Kismartoni járásban.

Fekvése 
Kismartontól 10 km-re nyugatra a Trianon előtti osztrák–magyar határ közelében fekszik. Nagyon szép a fekvése.

Története 
1271-ben "Byzuskut" néven említik először abban az okiratban, melyben Somfalvi Miklós eladja itteni birtokát. A település egykori vaslelőhely, határában vaskohók működtek. Nevét kellemetlen szagú ásványokban gazdag forrásvizéről kapta. Német neve csak 1344-ben bukkan fel először egy adásvételi oklevélben. Régi templomát 1359-ben építették. Az 1529-es és 1532-es török pusztítások után horvátokkal telepítették be. 1683-ban ismét lerombolta a Bécs ellen vonuló török. Temploma 1686-ban épült a lerombolt régi helyett. 1810-ben külszíni barnaszénbánya nyílt a határában. A munkások elszállásolására a bánya közelében új településrész jött létre. A bánya éves termelése elérte a 600 tonnát. A 19. század végére a lakosság száma elérte a 2000 főt. 1905-ben a bányát villamosították, majd 20 évvel később az egész településen megtörtént a villamos áram bevezetése.

Vályi András szerint "BÜDÖSKÚT. németűl Stinkendbrun, vagy Stikapron. Német falu Sopron Vármegyében, földes Ura Hertzeg Eszterházy Uraság, lakosai katolikusok, vetésre alkalmatos, de szőlő termésre terméketlen helye van, középszerű javaihoz képest, második Osztálybéli."

Fényes Elek szerint "Büdöskút, németül Stinkenbrunn, horvát falu, Sopron vgyében, Sopronhoz északra 3 mfd., 1025 kath. lak., s paroch. templommal. Van 40 7/8 telek után 1103 6/8 h. urb. szántóföldje, 301 kapa szőleje, 82 h. erdeje, 890 h. legelője, 10 hold uradalmi szántóföldje. Termeszt buzát, rozsot, árpát, zabot és burgonyát. Bora savanyú; az erdő fáczánkertnek használtatik. Birja h. Eszterházy."

1910-ben 1399, többségben horvát lakosa volt, jelentős német kisebbséggel. A trianoni békeszerződésig Sopron vármegye Kismartoni járásához tartozott. 1921-ben a trianoni és saint germaini békeszerződések értelmében Ausztria része lett.

2001-ben 1902 lakosából 1433 német, 337 horvát, 32 magyar nemzetiségű lakosa volt.

Nevezetességei 
 A település vadászkastélya és fácánkertje a 18. század végén épült.
 a Szent Kereszt megtalálása tiszteletére szentelt plébániatemploma 1686 és 1690 között épült barokk stílusban.
 A Mária-oszlopot 1680-ban emelték.
 Szent Antal-oszlopát 1730-ban építették.
 1965-ben kápolna is épült a községben.

Híres személyek 
 Glavanich Gáspár horvát költő-író itt született
 
Maurus Mezei magyar származású osztrák író, műfordító itt született 1886-ban

További információk 
 Hivatalos oldal 
 Magyar katolikus lexikon

Jegyzetek 

Burgenland települései
Sopron vármegye települései
Cinfalva

Cinfalva (, ) mezőváros Ausztriában, Burgenland tartományban, a Kismartoni járásban.

Fekvése 
A soproni határátkelőtől 6 km-re északnyugatra fekszik.

Története 
Területe ősidők óta lakott. Határában bronzkori halomsírok vannak, ahonnan fontos lelet együttes került elő. Közülük a legjelentősebbek egy 64 cm bronzkard, egy lándzsahegy, egy kétélű borotvapenge és egy brosstű volt.

A települést 1244-ben "Peresnye" néven említik először. 1366-ban már állt temploma. A török által 1529-ben és 1532-ben elpusztított faluba a 16. században horvátokat telepítettek be. Kastélya is 16. századi, plébániatemploma 1659-ben épült. 1683-ban újra elpusztította a török, de újjáépítették.

1910-ben 1938, többségben horvát lakosa volt, jelentős német és magyar kisebbséggel. A trianoni békeszerződésig Sopron vármegye Kismartoni járásához tartozott.

2001-ben 2720 lakosából 1340 német, 1210 horvát és 68 magyar lakosa volt.

Nevezetességei 
 Plébániatemploma 1659-ben épült barokk stílusban.
 A településtől 2,5 km-re bronzkori halomsírok találhatók, melyek az i. e. 1200 körüli időből származnak.
 A városháza melletti úgynevezett kastély ma kultúrközpont. Eredetileg egy gazdag földbirtokos reneszánsz villája volt. 1973-óta a város tulajdona. 1975-ben kulturális központtá alakították át. A városi hivatalok is itt működnek.

Híres emberek 
 1902-ben itt született Takács Jenő zongoraművész, zeneszerző. († 2005)
 1946-ban itt született Thomas Parits (Tome Parić) válogatott osztrák labdarúgó, edző
 Innen származott Antun Bauer zágrábi érsek családja.

Jegyzetek 
Csermelyi József 2015: Német zsoldosvezérek, magyar remeték. In: Micae Mediaevales IV, 43-58.

További információk 
 Hivatalos oldal (német és horvát nyelven)
 Cinfalva az Osztrák Statisztikai Hivatal honlapján
 Kenyhercz Róbert: A szókezdő mássalhangzó-torlódások az ómagyar korban A helynevek hangtörténeti forrásértéke - 695. Presnye (Sopron vm., ma Cinfalva) (114. oldal); Debreceni Egyetemi Kiadó - 2013 

Burgenland települései
Sopron vármegye települései
Csáva

Csáva (, ) mezőváros Ausztriában, Burgenland tartományban, a Felsőpulyai járásban.

Fekvése 
Kőszegtől 15 km-re északra, Felsőpulyától 4 km-re északnyugatra az azonos nevű patak mellett található.

Nevének eredete 
A Répce jobb oldali mellékvize, a Csáva mellett fekszik és arról kapta a nevét, mely vizének savanykás ízével van kapcsolatban.

Története 
1229-ben "Sawa" alakban említik először, 1250-ben "Chawa", 1280-ban "Chaua", 1394-ben "Poss. Chawa" néven szerepel.
Az Osli nemzetség, majd a csornai prépostság birtoka, egykori vaslelőhely volt. A Hegyitemplom a 13. században épült, a Szent János templom pedig 1500-ban már szintén állt. 1529-ben és 1532-ben elpusztította a török. 1580 körül lakói evangélikusok lettek, katolikus plébániáját  csak 1843-ban alapították újra. Nagy hagyományai vannak itt a fazekasságnak. Híres fazekasfaluként, már a 17. században ismert volt. Régi égetőkemencéje ma már muzeális tárgy. Ma is több kerámiaüzem és egy kerámiaiskola is működik itt.

Vályi András szerint " CSÁVA. Stob, Stuma. Német falu Sopron Vármegyében, földes Ura Hertzeg Eszterházy Uraság, lakosai katolikusok, ’s leg inkább evangelikusok, fekszik Sz. Mártonnak szomszédságában. Sok fazekasok lakják, nevezetes agyagjok lévén a’ határban, határja soványas, bora középszerű, vékony tulajdonságaihoz, ’s vagyonnyaihoz képest, harmadik Osztálybéli."

Fényes Elek szerint " Csáva, németül Stob, német falu, Sopron vmegyében, Sopronhoz délre 2 1/2 mfd. 250 kath., 506 evang. lak., s evang. anyatemplommal. Dombos határa nehéz mivelésű; van 735 hold szántóföldje, 230 hold rétje, 800 hold uradalmi tölgyes, fenyves, nyires erdeje. Sok fazekas, 14 urbéri telek. Birja h. Eszterházy."

A települést érintő Sopron–Kőszeg-vasútvonalat 1908. november 5-én adták át a forgalomnak, jelenleg csak teherforgalom üzemel itt.

1910-ben 1395, többségben német lakosa volt, jelentős magyar kisebbséggel. A trianoni békeszerződésig Sopron vármegye Felsőpulyai járásához tartozott.

2001-ben 1386 fős lakosából 1283 német, 13 magyar, 31 horvát, 59 fő egyéb nemzetiségű volt.

Gazdaság 
Csáva község fazekasságáról ismert. Több fazekas műhely és a kerámia iskola is található itt, az egész országban egyedülálló jellegzetességgel és formavilággal.
Erős a szolgáltató szektora. Gazdasági területei a településtől délre találhatók, összeépülve Felsőpulyával, Csáva-dél (németül: Stoob-Süd) elnevezéssel. Itt található a község autópálya csomópontja az S31-es autóúton, mely a fejlesztés motorja volt. A gazdasági területeire elsősorban a nemzetközi kereskedelmi láncok és üzletek, autókereskedések, kertészeti árudák települtek le.

Nevezetességei 
 A Hegyitemplom a 13. században épült.
 Keresztelő Szent János tiszteletére szentelt római katolikus temploma.
 Evangélikus temploma 1962-ben épült.
 Fazekasmúzeum
 Kálváriahegy a kálvária szoborcsopottal.

További információk 
 Hivatalos oldal
 Magyar katolikus lexikon
 Információk és egy kép a templomról
 Csáva adózói 1715-ben
 Csáva az Osztrák Statisztikai Hivatal honlapján
 A csávai kerámia iskola honlapja

Jegyzetek 

Burgenland települései
Sopron vármegye települései
Csejke

Csejke (1899-ig Cséke, , ) Németlövő-Csejke északi településrésze Ausztriában, Burgenland tartományban, a Felsőőri járásban.

Fekvése 
Felsőőrtől 25 km-re délkeletre, Szombathelytől 20 km-re délnyugatra, a Vas-hegy lábánál, a magyar határ mellett fekszik.

Nevének eredete 
Neve a magyar Cseke személynévből való, melynek eredete a magyar csekik (= növésben elmarad) ige, de lehet cseke (= mélyvízű gázló) jelentése is. Német neve 1924-ig Schauka, mely a magyarból való, ezután a Vashegyről Eisenbergnek nevezték el.

Története 
A római korban már fejlett bortermelés folyt ezen a vidéken. Csejke első írásos említése 1157-ben "Chegge" néven történt. 1244-ben "villa Cheyka", 1455-ben "Cheyke", 1475-ben "Cheke" alakban említik. Pinkaóvár uradalmához tartozott. Lakói a középkorban vaskohászattal foglalkoztak. 15. századi pálos borospincéinek romjai nemrég még látszottak. 1927-ben a Vashegyen 5000 darabból álló középkori éremlelet került elő. A 14. században a Csák nembeli Óváriaké. Óvári János birtokait, köztük Csejkét  Hunyadi János 1452-ben Vági Somos Jánosnak, 1455-ben pedig Baumkircher Andrásnak adta zálogba. 1529-ben és 1532-ben elpusztította a török. 1544-ben a falu a Batthyány család birtoka lett, akik a szalónaki uradalomhoz csatolták.

Vályi András szerint " CSEKE. Csőaka. Német falu Vas Vármegyében, földes Ura Gróf Battyáni Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Német Kereszteshez nem meszsze, ’s ennek filiája, határja közép termékenységű, erdeje elegendő, és a’ szomszéd Vashegyí szőlö hegyben jó módgya a’ pénz keresetre, egyéb középszerű vagyonnyaihoz képest, második Osztálybéli."

Fényes Elek szerint " Cseke, Schwäkä, német falu, Vas vgyében, 390 kath. lak. Birja gr. Batthyáni cs. Szőlőhegye jó bort adna, de felette sovány. Ut. p. Kőszeg."

Vas vármegye monográfiája szerint " Cséke 539 lakosa németajkú és r. katholikus. A házak száma 91. Postája Német-Keresztes, távirója Szombathely. Kath. temploma 1751-ben épült. A községben dalárda is van."

1910-ben 514, túlnyomórészt német lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Vas vármegye Szombathelyi járásához tartozott. 1971-ben közigazgatásilag Németlövővel egyesítették.

Nevezetességei 
Idősebb Szent Jakab apostol tiszteletére szentelt római katolikus templomát 1751-ben építették.

További információk 
 Németlövő-Csejke hivatalos oldala
 Csejke a dél-burgenlandi települések honlapján

Jegyzetek 

Burgenland települései
Vas vármegye települései
Miguel Primo de Rivera

Miguel Primo de Rivera y Orbaneja (Jerez de la Frontera, 1870. január 8. – Párizs, 1930. március 16.) spanyol katonatiszt, 1923–1930 között Spanyolország diktatórikus hatalmú miniszterelnöke.

Előmenetele 

Gazdag jerezi családban született. Fiatalon a hadsereg kötelékébe lépett, és gyors, fényes karriert futott be Spanyolország gyarmati háborúi során Marokkóban, Kubában és a Fülöp-szigeteken, s részt vett a spanyol–amerikai háborúban is. Az első világháború után fontos posztokat töltött be (többek között Cádiz kormányzója illetve Valencia, Madrid és Barcelona körzetének főparancsnoka is volt). 1921-ben elhunyt nagybátyjától megörökölte az Estella márkija címet.

Hatalomátvétele 

Az 1920-as évek elején Spanyolországban súlyos belpolitikai válság alakult ki, amelynek oka a marokkói helyzet volt. 1921-ben Abd el-Krim nagy és szégyenletes vereséget mért a spanyol csapatokra, emiatt az ország észak-afrikai pozíciói meginogtak. 1923 szeptemberében Katalóniából kiindulva a hadsereg segítségével vértelen puccsot hajtott végre, és megragadta a hatalmat. XIII. Alfonz spanyol király elfogadta ezt a lépését, és kinevezte miniszterelnökké. Ilyen minőségében felfüggesztette az alkotmányt, hadikormányzatot és kemény cenzúrát vezetett be. Minden pártot betiltott, csak az általa létrehozott Spanyol Hazafias Unió (Unión Patriótica Española) működhetett legálisan.

Hatalomátvétele inspirálólag hatott Németországban Adolf Hitlerre, aki alig másfél hónappal később a sörpuccsnak elnevezett akcióval kísérlet meg hasonlót, ám elbukott.

Primo de Rivera diktatúrája 

Miguel Primo de Rivera tábornok hatalomátvételét nem ellenezte egy politikai csoport és szervezet sem, és ő igyekezett építő jellegű tevékenységet folytatni. 1925-ben a diktatúra levetkőzte katonai mivoltát. 1926-ban az immár jól felszerelt hadsereg győzelmet aratott Marokkóban, ahol 1909 óta zajlott az Abd el-Krim-testvérek vezette rif törzsek elleni harc. A miniszterelnök ambiciózus reformprogramba kezdett: meg akarta újítani az államszervezetet és a gazdaságot. A közkiadások növelésével kívánta csökkenteni a munkanélküliséget, de a kormány intézkedései gyors inflációt eredményeztek (viszont többek között kiépült a modern spanyol úthálózat).

Primo de Rivera kormányzatát elsősorban a katalán nacionalisták és a liberálisok támadták (ez utóbbiak 1929-ben sikertelen lázadást kezdeményeztek), ám a miniszterelnök végül egy előmenetelt szabályozó rendelkezése révén a hadsereg (és ezáltal a király) támogatását is elvesztette, ezért 1930 januárjában lemondott. Nem egészen egy évvel ezután Spanyolországban kikiáltották a köztársaságot, de a volt diktátor ezt már nem érte meg: 1930 tavaszán Párizsban elhalálozott cukorbetegség következtében.

Fia, José Antonio Primo de Rivera alapította a nemzeti szindikalista eszmeiségű, külsőségeiben fasiszta Falange mozgalmat.

Jegyzetek 

Spanyolországi politikusok
Spanyol katonák
20. századi katonák
1870-ben született személyek
1930-ban elhunyt személyek
Spanyolország miniszterelnökei
Március (keresztnév)

A Március férfinév latin eredetű, a Martius nemzetségnévből származik. Jelentése valószínűleg: Mars istennek szentelt. 


Gyakorisága
Az 1990-es években szórványos név, a 2000-es években nem szerepel a 100 leggyakoribb férfinév között.

Névnapok
 június 30.

Híres Márciusok

Jegyzetek

Magyar keresztnevek (M)
Férfikeresztnevek (M)
Latin eredetű magyar férfikeresztnevek
Szégyen (regény, Rushdie)

A Szégyen Salman Rushdie harmadik regénye, amelyet 1983-ban Booker-díjra jelöltek.

Egyik célja, hogy bemutassa a pakisztáni Zulfikar Ali Bhutto és Mohammad Ziaul Hakk tábornok életét és kapcsolatát. A regény fő témája a szégyenből született erőszak: egyes alakjai a „szégyent” vagy a „szégyentelenséget” testesítik meg, mint Szufija Zinobia és Omar Hajjám.

Stílusát tekintve a regény Rushdie többi művéhez hasonlóan a mágikus realizmus hagyományait követi. A könyvben ábrázolt Q. városa egy képzeletbeli város, amely bármely országban lehetne: „Én úgy látom, hogy nem csupán Pakisztánról írok” (34. oldal). A Szégyen témája az örökség, eredetiség, igazság és természetesen a szégyen és szégyentelenség, illetőleg ezek hatása az egyénre, a főszereplő Omar Hajjámra.

A könyv szereplőinek családfája 

     +---------------------+
     |                     |
 Hafizulál Sakíl    Rúmi Sakíl
     |
     |                       +-------------+---------------+
 Az öreg Mr. Sakíl        Bariamma        2 nővér        3 fivér--------+
     |                       |         \                      /   (számos törvénytelen sarj)
     |                       |          `-------+------------´
     |                     1 lány         11 törvényes fiú
 Cshunni, Mhunni és Bunni    |             +-------+-----------+              +-----------------+
   (az „anyaháromság”)       |          32 fiú                 |     Sír Mír Harappa         1 Fivér
     |                       |                                 |              |                 |
     |                       |   „Asszony-Mahmud”              |              |                 |
     |                       |           |                     |              |                 |
     |                   Reza Haidar = Bilkísz        Ráni Humájun = Iszkander Harappa    Kis Mír Harappa
     |                               |                         +--------------+                 |
     +---------------+           +---+------------+                           |                 |
 Bábar Sakíl   Omar Hajjám = Szufija Zinobia  Návíd Haidar = Talvar Ulhak   Ardzsumand     Harun Harappa
                  Sakíl          Haidar        („Örömhír”) |                  Harappa
                                                           |          (a „Bádogbugyogós Szűz”)
                                                      27 gyermek

Magyarul
Szégyen; ford. Falvay Mihály; Európa, Bp., 1989

Források

Salman Rushdie: Szégyen (Ulpius-ház Könyvkiadó, Budapest, 2007) 
A regény adatlapja a Molyon

További információk
 Salman Rushdie: A Mór Utolsó Sóhaja, Szégyen (könyvajánló)
 Salman Rushdie: Szégyen - Antikvarium.hu

Salman Rushdie-regények
1983 regényei
Kalinyingrádi terület

A Kalinyingrádi terület (oroszul Калининградская область) Oroszország exklávéja. Itt található az ország legjelentősebb balti-tengeri haditengerészeti és katonai bázisa. Székhelye Kalinyingrád.

Fekvése 
Oroszország egyéb területeivel nincs közös határa, vagyis az ország exklávéját képezi. Délen Lengyelországgal, keleten és északon Litvániával, nyugaton a Balti-tengerrel határos.

A tengerparton délen a Visztula-földnyelv, északon a Kur-földnyelv homokdűnéi találhatók.

Története 
A vidéket a 13. században a Német Lovagrend foglalta el, majd a 17. században Poroszország fennhatósága alá került. A terület székhelyét, Kalinyingrádot 1946-ig Königsbergnek hívták, Kelet-Poroszország németek lakta székhelye volt. 1945-ben Kelet-Poroszország északi harmadát ( km²) a Szovjetunióhoz, azon belül az Oroszországi SZSZSZK-hoz csatolták, e részből hozták létre 1946. április 7-én a Kalinyingrádi területet. 1991, a Szovjetunió szétesése óta a Kalinyingrádi terület az önálló Oroszországhoz tartozik.

A II. világháború alatt, s után a németek elmenekültek, illetve deportálták őket, helyükre oroszokat telepítettek.

Napjainkban számos nemzet és etnikai csoport képviselői élnek a Kalinyingrádi régióban. Legtöbbjük a következő:

Oroszok (82%), Ukránok (3,5%), Fehéroroszok (3,4%), Litvánok (1%), Örmények (1%), Németek (kevesebb, mint 1%), tatárok (kevesebb, mint 1%).

Gazdasága 
A Szovjetunió felbomlása után a terület gazdasága mély válságba került. Miután a közigazgatási egységet 1996-ban különleges gazdasági övezetté nyilvánították, Oroszország legdinamikusabban fejlődő régiója lett. Fontos a járműgyártás (hajó, vagon, gépkocsi) és az elektronikai ipar.

Az 1940-es évek végén a birodalom különböző részeiből származó emberek - Oroszországból, Fehéroroszországból, Ukrajnából, Örményországból és Üzbegisztánból - nagy számban érkeztek. Ugyanakkor az őshonos németeket deportálták a régióból.

Az első három háború utáni évtizedben (1950 -1979) a kalinyingrádi régió lakossága pontosan kétszeresére nőtt. Az utóbbi években az ország ezen régiójában a lakosság száma lassan növekszik.

Települések 
A Kalinyingrádi terület városai a következők (a városi cím elnyerésének évével és 2010. évi népességükkel):

Közigazgatás és önkormányzatok 
A járások neve, székhelye és 2010. évi népessége az alábbi:

Politikai vezetés 
A Kalinyingrádi terület élén a kormányzó áll: 
Nyikolaj Nyikolajevics Cukanov: 2010. szeptember 28. – 2016. július 28.
Jevgenyij Nyikolajevics Zinyicsev: 2016. július 28. – 2016. október 6. – a kormányzói feladatokat ideiglenesen ellátó megbízott
Anton Andrejevics Alihanov: 2016. október 6-tól megbízott, 2017. szeptember 29-től megválasztott kormányzó.

Jegyzetek 

 
Idegen nyelvű térképet tartalmazó szócikkek
Hernádkércs

Hernádkércs község Borsod-Abaúj-Zemplén vármegye Szikszói járásában.

Fekvése 
A Hernád folyó mellett fekszik, Miskolctól 30 kilométerre északkeletre. Lakott területe és közigazgatási területének túlnyomó része a folyó bal parti oldalán helyezkedik el, de hozzá tartozik néhány kisebb terület a jobb parti oldalról is.

A szomszédos települések: észak felől Csobád (légvonalban 5, közúton 11 kilométerre), északkelet felől Felsődobsza (4 kilométerre), délkelet felől Monok (légvonalban 8, közúton több mint 20 kilométerre), délnyugat felől Nagykinizs (2 kilométerre), északnyugat felől pedig Kiskinizs (2 kilométerre). A legközelebbi város a 13 kilométerre fekvő Abaújszántó.

Megközelítése 
Csak közúton érhető el, Kiskinizs vagy Felsődobsza érintésével a 3703-as, Megyaszó irányából pedig a 3727-es úton. Az ország távolabbi részei felől a legegyszerűbben a 3-as főúton vagy az M30-as autópályán közelíthető meg, halmaji letéréssel.

Története 

Hernádkércs (Kércs) és környéke már a bronzkorban is lakott hely volt, határában az 1800-as években bronzkori leletek kerültek felszínre.

Kércs Árpád-kori település, nevét az oklevelek 1262-ben említették először Kerch formában írva. A magyar Kér törzs tagjainak települése és abaúji várföld volt, mely a tatárjárás alatt lakatlanná vált. 1262-ben István „ifjabb király” (a későbbi V. István) a lakatlanná vált várföldet a jászói prépostságnak adta.

Kércs másik része a Kinizs nemzetséghez tartozó Cybryan fia Myxa adományos és vásárolt birtoka volt, mely halála után rokonaira Kinizsi Jánosra és Julára szállt, akik azt közösen birtokolták.

Közélete

Polgármesterei 
 1990–1994: Kozma István (KDNP)
 1994–1998: Takács István (Agrárszövetség)
 1998–2002: Kiss Zoltán (független)
 2002–2004: Kiss Lajos Zoltán (független)
 2005–2006: Luterán András (független)
 2006–2010: Kiss Lajos Zoltán (független)
 2010–2014: ifj. Kozma István (független)
 2014–2016: Varga Vince (független)
 2016–2019: Kozma István (független)
 2019-től: Kozma István (független)

A településen 2005. február 13-án időközi polgármester-választást tartottak, az előző polgármester lemondása miatt.

2016. november 20-án újból időközi polgármester-választást kellett tartani a községben, ezúttal az előző polgármester halála okán.

Népesség 
A település népességének változása:

2001-ben a település lakosságának 94%-a magyar, 6%-a cigány nemzetiségűnek vallotta magát.

A 2011-es népszámlálás során a lakosok 98%-a magyarnak, 18,9% cigánynak, 0,3% németnek mondta magát (2% nem válaszolt; a kettős identitások miatt a végösszeg nagyobb lehet 100%-nál). A vallási megoszlás a következő volt: római katolikus 79,1%, református 11,4%, görögkatolikus 2%, felekezeten kívüli 0,3% (6,7% nem válaszolt).

Látnivalók 
 Római katolikus templom (barokk)
 Fáy-kúria
 Füzes Park

Források 
 Györffy György:Abaújvármegye.
 Borovszky Samu: Abaúj-Torna vármegye.

Jegyzetek

További információk 
 Képek

Borsod-Abaúj-Zemplén megye települései
Abaúj-Torna vármegye települései
Hernádszentandrás

Hernádszentandrás község Borsod-Abaúj-Zemplén vármegyében, az Encsi járásban.

Fekvése 
A Hernád völgyében fekszik, a Cserehát és a Zempléni-hegység között, a megyeszékhely Miskolctól 35 kilométerre északkeletre. Teljes lakott területe és közigazgatási területének túlnyomó része is a folyó jobb partján található, de egy kisebb, hozzávetőleg egy négyzetkilométernyi területrésze a túlparti oldalon helyezkedik el.

A közvetlenül határos települések: észak felől Forró, kelet felől Pere, dél felől Felsődobsza, nyugat felől pedig Ináncs; délnyugaton egy rövid szakaszon határos még az amúgy távolabb fekvő Csobáddal is.

Megközelítése 
Csak közúton érhető el: Ináncs, valamint Pere-Abaújszántó felől a 3704-es, Encs felől pedig a 3706-os úton.

Vasútvonal nem érinti, a legközelebbi vasúti csatlakozási lehetőséget így a  Ináncs megállóhelye kínálja, mintegy 4 kilométerre nyugatra.

Története 
Hernádszentandrás (Ináncs, Fel-) Árpád-kori település. Nevét az oklevelek 1271-ben említették először, Inanchként.

Ináncs már a 13. században is két faluból állt, mely a 14. századtól elkülönült nevében is: Alsó, vagyis a mai Ináncsból és Fel-Ináncsból, vagyis Szentandrásból, mely a Zovárd nemzetség birtoka volt.

1331-ben a Zovárd nemzetséghez tartozó Aprod (dictus) István fia Péternek a birtoka volt.

1329-től egyházának védőszentjéről Szentandrásnak nevezik.

Közélete

Polgármesterei
 1990–1994: Gombár László (FKgP)
 1994–1998: Gombár László (független)
 1998–2001: Gombár László (független)
 2001–2002: Szűcs Józsefné (független)
 2002–2006: Szűcs Józsefné (független)
 2006–2010: Üveges Gábor (független)
 2010–2014: Üveges Gábor (független)
 2014–2019: Üveges Gábor (független)
 2019-től: Üveges Gábor (független)

A településen 2001. május 27-én időközi polgármester-választást tartottak, mert az előző faluvezetőnek – még tisztázást igénylő okból – megszűnt a polgármesteri tisztsége.

Népesség 
A település népességének változása:

2001-ben a település lakosságának 75%-a magyar, 25%-a cigány nemzetiségűnek vallotta magát.

A 2011-es népszámlálás során a lakosok 79%-a magyarnak, 2,4% cigánynak mondta magát (21% nem válaszolt; a kettős identitások miatt a végösszeg nagyobb lehet 100%-nál). A vallási megoszlás a következő volt: római katolikus 15%, református 29,2%, görögkatolikus 5,3%, felekezeten kívüli 4,6% (45,4% nem válaszolt).

Látnivalók 
 Református templom

Környező települések 
Ináncs (3 km), Pere (4 km), a legközelebbi város: Encs (kb. 6 km).

Közlekedés 
A település a Volánbusz 3816-os járatával közelíthető meg.

Források 
 Györffy György: Abaújvármegye.

Jegyzetek

További információk 
 Hernádszentandrás hivatalos honlapja
 Utcaképek

Borsod-Abaúj-Zemplén megye települései
Abaúj-Torna vármegye települései
Hernádszurdok

Hernádszurdok község Borsod-Abaúj-Zemplén vármegye Gönci járásában.

Fekvése 
Miskolctól 57 kilométerre északkeletre található. A Hernád folyó jobb partján, a Cserehát peremén fekszik.

Közúton a 3-as főúton érhető el; a település központjába a főút itteni csomópontjából kiágazó 26 147-es úton lehet eljutni. Vonattal ugyancsak elérhető a község, a Miskolc–Hidasnémeti-vasútvonalon.

A környező települések: Hidasnémeti 2 kilométerre, Tornyosnémeti 6 kilométerre és Garadna 8 kilométerre; a legközelebbi város, Gönc 6 kilométerre található.

Története 
Hernádszurdok Szurdokbénye (Bénye, Bényeszurdoka) néven Árpád-kori település. Nevét az oklevelek 1234-ben említették először, Byna de Zurduk néven.

A 16. század elejéig a település neve Surdokbénye volt, és mint abaúji várföldet II. András király adta az Aba nemzetséghez tartozó Demeter hercegi étekhordómesternek 1234-ben és határát is leiratta.

1288-ban az oklevelek Bényei Besenyő István nevű fiát említették, aki Amadé nádor kancellárja volt.

1299-ben az Aba nemzetség tagjai megosztoztak birtokaikon. Szurdokbényét Sándor fiai kapták.

1300-ban Szurdokbénye harmadát – hosszas vita után – átengedték Vécsei Csépán fiainak, s az átengedett harmadot elhatárolták.

1311-ben az Aba nemzetségbeliekhez tartozó Nekcseiek osztozkodásakor Szurdokbényét Sándor fiai kapták. 1321-ben Károly Róbert király meg is erősítette őket birtokaikban.
1326-ban földjükből 4 ekényit adtak szerviensüknek, Petres fia Miklós ispánnak és azt körül is határolták.

A falunak később több tulajdonosa is volt. A 16. század elején Kassa városának birtokába került. Ekkor változott neve Hernádszurdokra.

A 20. század elején Hernádszurdok Abaúj-Torna vármegye Kassai járásáhhoz tartozott.

Az 1910-es népszámláláskor 352 lakosa volt, melyből 345 magyar. Ebből 100 római katolikus, 11 görögkatolikus, 228 református volt.

Közélete

Polgármesterei
 1990–1994: Konyha Béla (független)
 1994–1998: Konyha Béla (független)
 1998–2002: Konyha Béla (független)
 2002–2006: Varga Józsefné (független)
 2006–2010: Varga Józsefné (független)
 2010–2014: Varga Józsefné (független)
 2014–2019: Hanyánszki György (független)
 2019-től: Gyermán János (független)

Népesség 
A település népességének változása:

2001-ben a település lakosságának 95%-a magyar, 5%-a cigány nemzetiségűnek vallotta magát.

A 2011-es népszámlálás során a lakosok 98,8%-a magyarnak, 29,1% cigánynak, 0,6% szlováknak mondta magát (1,2% nem válaszolt; a kettős identitások miatt a végösszeg nagyobb lehet 100%-nál). A vallási megoszlás a következő volt: római katolikus 46,5%, református 45,9%, görögkatolikus 2,3%, felekezeten kívüli 1,7% (3,5% nem válaszolt).

Források 
 Györffy György: Abaújvármegye

Jegyzetek

További információk 
 Utcaképek

Borsod-Abaúj-Zemplén megye települései
Abaúj-Torna vármegye települései
Homrogd

Homrogd község Borsod-Abaúj-Zemplén vármegyében, a Szikszói járásban.

Fekvése 
A Cserehát középső-déli részén helyezkedik el, Szikszótól északra, a megyeszékhely Miskolctól kb. 25 kilométerre északkeletre.

A közvetlenül határos települések: észak felől Monaj, északkelet felől Léh, kelet felől Kázsmárk, dél felől Alsóvadász, nyugat felől pedig Hangács.

Megközelítése 
Csak közúton érhető el, a 2622-es úton, Szikszó-Alsóvadász, vagy a tőle északabbra fekvő kisebb községek (Selyeb-Monaj, Felsővadász-Kupa vagy Lak-Tomor) valamelyikének érintésével. Keleti és nyugati szomszédaival nincs kiépített közúti kapcsolata.

Története 
Az Árpád-kori település nevét 1256-ban említik először Humurugd néven. 1328-ban Homorokd, 1332-ben Humurucd alakban írták nevét. 1256-ban a homrogdi nemesek földje, Pocsaj határosa volt. 1320-ban a tornai alispán előtt szerepel egy Homrogdi nemes tisztje. 1332-ben a pápai tizedjegyzék szerint papja 12 garas pápai tizedet fizetett.

A török időkben elnéptelenedett a falu, a 18. század közepén ukrán bevándorlókkal települt be újra. A 18. század végén a Bagossyak jelentős birtokosok.

Borovszky Samu az 1900-as évek elején írta a községről: „Homorogd község körjegyzőséggel / Bagossy Géza körjegyző 1930-45 /, 99 házzal és 630 magyar lakossal. Postája helyben, távírója Halmaj.”

Közélete

Polgármesterei
 1990–1994: Ifj. Juhász Imre (független)
 1994–1998: Dr. Juhász Imre (független)
 1998–2002: Dr. Juhász Imre (független)
 2002–2006: Dr. Juhász Imre (független)
 2006–2010: Dr. Juhász Imre (független)
 2010–2014: Dr. Juhász Imre (független)
 2014–2019: Juhász Gábor (független)
 2019-től: Juhász Gábor (független)

Népesség 
A település népességének változása:

2001-ben a település lakosságának 81%-a magyar, 19%-a cigány nemzetiségűnek vallotta magát.

A 2011-es népszámlálás során a lakosok 96,7%-a magyarnak, 27,6% cigánynak, 5,2% ruszinnak mondta magát (3,3% nem válaszolt; a kettős identitások miatt a végösszeg nagyobb lehet 100%-nál). A vallási megoszlás a következő volt: római katolikus 41,5%, református 7,3%, görögkatolikus 39%, felekezeten kívüli 2,9% (8,6% nem válaszolt).

Látnivalók 
 Görögkatolikus templom (1827, régi ikonosztáz)
 Móra Ferenc-kiállítás
 Tornácos parasztházak
 Kúria (ma turistaszálló)

Környező települések 
Alsóvadász (6 km), Kupa (6 km), Monaj (kb. 4 km), Tomor (7 km), a legközelebbi város: Szikszó (11 km).

Források 
 Györffy György: Abaújvármegye.

Jegyzetek

További információk 
 Homrogd honlapja

Borsod-Abaúj-Zemplén megye települései
Abaúj-Torna vármegye települései
Dérföld

Dérföld (1899-ig Dörfel, , ) Répcekőhalom-Dérföld északi településrésze Ausztriában, Burgenland tartományban, a Felsőpulyai járásban.

Fekvése 
Felsőpulyától 3 km-re délnyugatra fekszik, az 50-es úton közelíthető meg.

Nevének eredete 
Neve a német dörfl (= kis falu) főnévből származik.

Története 
A település területe egykori vaslelőhely, ahol már az i. e. 4. században folyt a barnavasérc termelése és feldolgozása. A falu közelében emelkedő „Burgstallon” egykor földvár állott, melynek sorsa nem ismert. Dérföldet 1390-ben "Derphul" néven említik először. 1397-ben "Poss. Derphel" volt a neve. Léka várának tartozéka volt, 1411-től a Kanizsaiak birtoka. Egykori várkastélyát a Nádasdyak építtették 1592-ben, 1945 után a romos épületet lebontották. Dérföld egyházilag a szomszédos Répcekőhalom filiája volt, mai temploma csak a 18. században épült.

Vályi András szerint " DERFEL. Elegyes falu Sopron Vármegyében, földes Ura Hertzeg Eszterházy Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Kőhalomhoz mellynek filiája nem meszsze, határja nem igen jó, ’s némelly szükséges fogyatkozásai miatt, harmadik Osztálybéli "

Fényes Elek szerint "Dörfel, német falu, Sopron vármegyében, Sopronhoz 3 3/4 mfd., 650 kath. lak., malommal a Répcze vizén. Határa dombos és közép termékenységű; van 462 h. szántóföldje, 99 h. rétje, 224 1/4 kapa szőleje, 900 h. uradalmi erdeje, melly fenyő és tölgyfákból áll. Birja h. Eszterházy."

1910-ben 770, többségben német lakosa volt, jelentős magyar kisebbséggel. A trianoni békeszerződésig Sopron vármegye Felsőpulyai járásához tartozott.

Nevezetességei 
 Mihály arkangyal tiszteletére szentelt római katolikus temploma 18. századi.
 Dérföldtől nyugatra az erdőben van a Mária kútja búcsújáró kápolna, amelyet 1720-ban Esterházy Gábor építtetett, de a forrás feletti Mária-szobor már 1677-óta zarándokhely. A hagyomány szerint itt nyerte vissza látását Heydl báró szakácsa. Ezért Heydl Mátyás és felesége Szunyogh Borbála előbb egy Madonna-szobrot állított, majd kápolnát építtetett ide. A Segítő Szűzanya kegyképe 1750 körül készült. A búcsújáró-kápolna mellett van a 18. században épült barokk Oswald-kápolna, benne Mária-oltárképpel és Szent Sebestyén szobrával.
 A Dérföld melletti, a Répce által körülfolyt dombság legészakibb csúcsán a “Burgstall”-on 12. századi sáncvár maradványai látszanak.

További információk 
 Geomix.at 
 A dérföldi Burgstall a magyar várak honlapján
 Magyar katolikus lexikon-Dérföld
 Dérföld mint búcsújáróhely

Jegyzetek 

Burgenland települései
Sopron vármegye települései
Dercsény

Dercsény (1899-ben Durstin, lengyelül Dursztyn [ˈdurʃtɨn], szlovákul Durštín [ˈdurʃci:n], németül Durchstein [ˈdurçʃtain]) falu Lengyelországban, régebben a Nowy Sącz, ma a Kis-lengyelországi vajdaságban.

Fekvése 
Szepesófalutól 10 km-re északnyugatra, a Branyiszkó vízválasztójának nyugati szegélyén fekszik.

Története 
1317-ben említik először. A falu a 14. században már létezett, 1589-ben „Durchstain” néven szerepel abban az okiratban, melyben Olbracht Laski területét Horváth János magyar nemesnek adta el.

A 18. század végén Vályi András így ír róla: „DURTSIN. Durchstein. Tót falu Szepes Vármegyében, földes Urai Báró Palotsai, ’s Horvát Uraságok, lakosai katolikusok, fekszik Fridmannak szomszédságában, ’s ennek filiája, Ófalutól (Altendorf) más fél mértföldnyire, határja középszerű.”

Fényes Elek 1851-ben kiadott geográfiai szótárában így ír a faluról: „Durstin, Szepes v. tót falu, egy hegyes, sovány vidéken: 286 r. kath., 8 zsidó lak. F. u. b. Palocsai Horváth. Ut. p. Késmárk.”

Lakói állattenyésztéssel foglalkoztak és 19. századi leírások szerint nagy nyomorban éltek. 1902-ben épületeit és legelőit szepesgyörkeiek vették meg. Keleti részén pásztortanyákat építettek. A trianoni diktátumig Szepes vármegye Szepesófalui járásához tartozott.

Ma is hatalmas nyájakat őriznek környékén.

Népessége 
1910-ben 219 szlovák lakosa volt.

Manapság 450 lakosa van.

További információk 

 Hivatalos weboldal

Jegyzetek 

Kis-lengyelországi vajdaság települései
Szepes vármegye települései
Falstin

Falstin (lengyelül Falsztyn [ˈfalʃtɨn], németül Falkenstein [ˈfalkənˌʃtain]) falu Lengyelországban, az egykori Nowy Sącz, a mai Kis-lengyelországi vajdaságban.

Fekvése 
Szepesófalutól 8 km-re északnyugatra, a Falstin-patak bal partján, a Csorsztini-víztározó mellett fekszik.

Nevének eredete 
Neve a német falkenstein (= sasszikla) főnévből származik.

Története 
A faluban a középkorban kolostor állt, melyet 1431-ben a husziták felégettek. 1535-ben Hieronim Laski egy vár építésébe kezdett itt, melynek sorsa nem ismert. A település Nedec várának birtoka volt.

A 18. század végén Vályi András így ír róla: „FALSTEIN. vagy Falkstein. Német falu Szepes Vármegyében, földes Ura Palotsay Uraság, lakosai katolikus, fekszik Fridman mellett, ’s ennek filiája, határja meglehetős termésű.”

Fényes Elek 1851-ben kiadott geográfiai szótárában így ír a faluról: „Falstin, tót falu, Szepes vmegyében, Fridman fil. 160 kath., 6 zsidó lak. F. u. b. Palocsay. Ut. posta Lőcse 12 óra.”

A trianoni diktátumig Szepes vármegye Szepesófalui járásához tartozott.

Tőle északra a 9 km hosszú Csorsztini-víztározó festői öblöt képez. Ma 300 lakosa van.

Jegyzetek 

Kis-lengyelországi vajdaság települései
Csontos

Csontos (1899-ig Kosztrina, , ) falu Ukrajnában, Kárpátalján, az Ungvári járásban.

Fekvése
Ungvártól 60 km-re északkeletre, az Ung partján fekszik.

Története
A falu feletti dombon áll 1703-ban Kelet-Galiciából ide szállított görögkatolikus fatemploma.

1910-ben 1205 lakosából 112 magyar, 78 német, 1000 ruszin volt. Ebből 46 római katolikus, 1038 görögkatolikus, 98 izraelita volt.

A trianoni békeszerződésig Ung vármegye Nagybereznai járásához tartozott.

Népesség 
1200 lakosú többségben görögkatolikus ruszin falu.

Közlekedés 
A települést érinti a Csap–Ungvár–Szambir–Lviv-vasútvonal.

Nevezetességek
 Görögkatolikus fatemploma 1703-1761 között épült. Az épület hosszúhajós és centrális elrendezés keveredése, mely a ruszin faépítészet egyik jellemzője. A templom épületet körbefutó alacsony eresz szegélyezi, amely a bejárat előtt két oszlopra támaszkodik. Tetőzete hármas tagolódású. A bejárat felett emelkedő négyzetes, sátortetős torony után két lépcsőzetesen csökkenő magasságú pagodaszerű, szélesen elterülő tetőzettel folytatódik. Bejárata szépen faragott, ikonosztáza gazdagon díszített.

Források
 A történelmi Magyarország atlasza és adattára 1914 

Az Ungvári járás települései
Ung vármegye települései
Dolha

Dolha (, , ) város Ukrajnában, Kárpátalján, a Huszti járásban.

Nevének eredete 
Régi magyar neve Hosszúmező és mai neve is nyilvánvalóan a szláv dlhá (= hosszú) melléknévből származik.

Fekvése 
Nagyszőlőstől 43 km-re északkeletre, a Dolha-patak és Borzsa folyó összefolyásánál fekszik.

Története 
1454-ben Nagh Dolha néven említik. A hagyomány szerint a falu egykor nem itt, hanem a Szvinka-patak völgyében feküdt, de egy földrengés elpusztította. 14. századi eredetű falu, a Dolhay család egykori birtoka. 1454-ben királyi rendeletre helyezték át Bereg vármegyéből Máramarosba.
A Dolhai család 15. századi várkastélyát Mátyás hűtlenség miatt 1471-ben leromboltatta. Itt lepte meg 1703. június 7-én Károlyi Sándor nyolc század katonával és egy század vasas némettel a gyanútlanul táborozó kurucokat. 1902-ben ma is álló kuruc emlékoszlopot állítottak a csatahelyre, a város főterére.
1751-ben a bádogkészítő üzem, 1760-ban a papírgyár, 1780-ban a szövöde, 1830-ban a vasgyár termelése indult meg, de mára csak az 1900-ban alapított fűrészüzem maradt meg. A falu egykor vashámorairól volt híres.

1910-ben 3524 lakosából 2226 ruszin, 509 német, 383 magyar és 332 szlovák volt. A trianoni békeszerződésig Máramaros vármegye Dolhai járásának székhelye volt. Ma 6000 lakosából 200 (3%) a magyar.

Látnivalók 
 Református temploma 15. századi, gótikus eredetű, 1938-ban átépítették, ma már nem működik.
 Mai Teleki-kastélya a 17. században épült, 1712-ben bővítették, majd erődfallal és bástyákkal erősítették meg. Mai formáját 1798-ban nyerte el, ma elhanyagolva áll, egykori épületeinek egy részében tüdőkórház működik.

Képek

Források
 A történelmi Magyarország atlasza és adattára (1914) 
 A Kárpátinfó a kárpátalja egykori vaskályhagyártásáról
 A Beregi Múzeum, Vásárosnamény öntöttvaskályha történeti gyűjteménye és kiállítása

A Huszti járás települései
Máramaros vármegye települései