Hódmezővásárhely

Hódmezővásárhely () megyei jogú város az ország délkeleti részén. Csongrád-Csanád vármegye második legnagyobb népességű és Magyarország második legnagyobb területű települése, a Hódmezővásárhelyi járás székhelye.

Valamikor egyike volt az Alföld legfontosabb gazdasági és kulturális központjainak, a legsikeresebb egykori mezővárosok közé tartozott. A 20. század közepéig az ország legnépesebb városai közé tartozott: 1920-ban az ötödik, 1930-ban a tizedik helyen állt, 2010-ben már csak a huszonkettedik. 1950 és 1961 között Csongrád vármegye székhelye volt.

Fekvése 
A Tiszántúlon, a Maros–Körös közén fekszik, az Alföld délkeleti részén, Szegedtől 25 kilométerre. Az országnak Budapest után második legnagyobb közigazgatási területével rendelkező városa, a dél-alföldi régió jelentős oktatási, gazdasági, kulturális és művészeti centruma.

Szomszédai: észak felől Derekegyház, északkelet felől Székkutas, kelet felől Békéssámson, délkelet felől Földeák, dél felől Óföldeák és Maroslele, délnyugat felől Algyő, nyugat felől Sándorfalva és Dóc, északnyugat felől pedig Mártély.

(Közigazgatási területe délkeleten, a békéssámsoni és a földeáki határ között érintkezik Makó északi külterületeivel, hasonló módon határos északnyugat felől Mindszent területével is, de utóbbi kettő mégsem nevezhető a város igazi szomszédjának, a lakott területeik közötti nagyobb távolság és ténylegesen szomszédos települések közbeékelődése miatt.)

Megközelítése és közlekedése

Közúthálózata 
A város két forgalmas, régi tiszántúli közlekedési útvonal, a Kunszentmártontól idáig húzódó 45-ös főút és a Debrecen-Békéscsaba-Szeged közt vezető 47-es főút találkozásánál alakult ki. Néhány évtizeddel ezelőtt még mindkét főút  bevezetett Vásárhely belső területeire, találkozási pontjuk a mai Tóalj utca egyik belvárosi kereszteződésénél volt. Időközben azonban elkészült a 47-es út északi elkerülő félgyűrűje, azóta az attól beljebb eső, korábban főúti útszakaszok túlnyomó többségét visszaminősítették önkormányzati úttá. A kevés kivétel egyike a belváros déli széle és az északi elkerülő nyugati csatlakozási pontja közt vezető 472-es főút, valamint az északi elkerülő keleti kiágazása és a belterület keleti széle közt húzódó 4459-es út.

A környező települések közül Szentessel, Szegvár, Mindszent és  Mártély érintésével a 4521-es, Kardoskúttal a 4418-as, Békéssámsonnal és Tótkomlóssal a 4421-es, Földeákkal a 4415-ös, Maroslelével és Makóval a 4414-es, Algyő Tisza-balparti területrészeivel a 4454-es utak kötik össze (utóbbin, majd a 4413-as úton érhetők el a város felől a nagyfai büntetés-végrehajtási intézet létesítményei is). Állami közútként számozódik még 44 117-es számozással a Kútvölgy városrészt és Kútvölgy megállóhelyet kiszolgáló bekötőút, 44 121-es számozással egy külterületi útszakasz Kopáncs városrészben, és 44 122-es számozással a régi Tízöles út egy szakasza.

Vasút 
Vonattal a MÁV 130-as számú (Szolnok–Hódmezővásárhely–Makó) és a 135-ös számú (Szeged–Békéscsaba) vonalain érhető el. A két vasútvonal Hódmezővásárhelyi Népkert vasútállomás és Hódmezővásárhely vasútállomás között azonos nyomvonalon halad, az elágazást követően bizonyos békéscsabai vonatok megállnak Kútvölgy állomáson is.

2021. november 29-én üzembe helyezik a Szeged–Hódmezővásárhely tram-train vonalat, ami Hódmezővásárhely belsőbb részein is keresztül fog haladni.

Közúti közösségi közlekedés 
Autóbusszal több irányból is megközelíthető, de a város buszpályaudvarára több távolsági és expressz buszjárat nem tér be. A megyeszékhelyre egy átlagos tanítási napon közel 100 busz indul, igaz ezek jelentős része a várost érintő távolsági, vagy megyén belüli (pl. Szeged-Szentes) városközi járat. Speciális menetrend és díjszabás szerint közlekedik a Szegedre óránként induló expresszbusz, amely a vasútállomásról indul.

Szegeden kívül gyakran közlekedik autóbusz Makóra és Szentesre, mindkét városba két útirányon át. Maroslele és Földeák felé Makóra, míg Szentesre Barattyos, illetve Mindszent felé lehet eljutni. Budapestre is közlekedik naponta hat autóbuszjárat. Ezen fontosabb úti célokon kívül persze a környező településekre (Orosháza, Székkutas) is közlekedik autóbusz, és a várost érintő több távolsági járat az ország különböző régióiba biztosít utazási lehetőséget.

Hódmezővásárhelyen helyi autóbusz közlekedés is van, igaz, a város szerkezetéből adódóan a járatok kevéssé kihasználtak. Egy a város és a Volánbusz Zrt. közötti jogvitából adódóan jelenleg (2022) a városban két buszos szolgáltató végez menetrend szerinti személyszállítást. Egyrészt a DAKK jogutódjaként a Volánbusz Zrt. 9 vonalon, és a Joványbusz kft. 5 vonalon közlekedtet buszokat. A Volánbusz Zrt. által közlekedtetett járatok díjkötelesek, míg a Joványbusz kft. buszain a hódmezővásárhelyi lakosok egy városkártya megvásárlása után díjmentesen vehetik igénybe a szolgáltatást.

Nevének eredete 
A mai település elődje a 14. században alakult ki két Árpád-kori falu, Hód és Vásárhely összeolvadásával. Hód neve valószínűleg a hód állatnévvel azonos, a Hód-tava neve latinos formában a 13. századból ismert és ma is őrzi egy városrész és a Hód-tavi-csatorna. A Vásárhely név vásártartási joggal bíró települést jelent. A mezővárosi jelleget hangsúlyozó "mező" névelem később toldódott be a Hódvásárhely névbe.

Horvátul a településnek két neve létezik: a tompaiak által használt Vašrelj, és a bácsalmásiak által használt Vašarelj.

Története 
A város a 15. században jött létre a korábbi Hód, Vásárhely, Ábrány és Tarján községek egybeépüléséből.

Hód 
Hód és névváltozatai országszerte előfordultak településnévként. Az itteni Hód a modern kori Újváros helyén terült el. Határa elég nagy lehetett, mert egész a makai (makói) földekig terjedt. Makó falvában is volt egy út, vagy utca, melyet köznyelven »Hód-utha«-nak neveztek. Annyi bizonyos, hogy Vásárhely falut később róla nevezték Hód-Vásárhelynek. Már 1396-ban »Holduusarhel« néven fordul elő a neve, majd 1458-ban »Hodwasarhely« néven.

Vásárhely 
Vásárhely település a 14. században Warashel, Wasarhel, Wasrahel és hasonló neveken említtetik. Vásárhelynek — mai értelemben vásár-tér­nek — nevezték eredetileg, még mielőtt község lett volna, e területet azért, mert azt a környék népe vásárok tartására használta. E nevet a terület azután is megtartotta, hogy ott községet alakítottak. A Hód előnevet a közvetlen mellette létezett, s vele később összeolvadt Hód falutól vette, melyről már fentebb volt szó. Majd Vásárhelybe olvadt bele még a mohácsi vész előtt Tarján.

Tarján 
Tarján eredetileg egy kazár nemzetség neve, melyet a honfoglaló ősök és ezek utódai közt is többen viseltek. Ezért országszerte számos helységet is neveztek el róla.  
Beleolvadt Vásárhelybe, melynek századokon át egyik utcáját, majd a 17. századtól egyik részét képezte.

Ábrány 
Az Ábrány, másképp Ábrahám névről országszerte több falut neveztek el, mert ezek alapítója, vagy első földesura e nevet viselte. Az 1446-i oklevél az ide való helynevek társaságában említi, s azt mondja róla, hogy e falu is Hód és Vásárhely települések tartozékát képezte. Amikor e helyek Hunyadi János birtokába mentek át, akkor Ábrány önállóan már nem létezett, mert a Hunyadi 1456-i birtoklevelében róla már nincs említés. Abból, hogy Vásár­hely és Tarján közt sorolják fel, félig-meddig azt lehet lehet gyanítani, hogy helye a mostani városi terület valamelyik részére eshetett.

Középkor 
Zsigmond király Hunyadi Jánost tette meg a vidék földesurává, a törökök feletti diadalának elismeréséül. Hunyadi János kastélyt is épít­tetett itt, amely valószínűleg ott állt a kasznárlak helyén. Ebben az időben a települést Hód-vásárhelynek hívták. A 15. század elején már több oklevél oppidumként (is) említi, s Hunyadi János 1455-ben Hódvásárhely bírájához és esküdtjeihez intézett levele a település mezővárosi közigazgatási szervezetének meglétét bizonyítja.

Török kor 
A 16. században Vásárhely, Wasarhely és névváltozatain említik. A mohácsi vész után a török János királynak hagyta az országot, aki a Tiszántúlt is haláláig (1540) tulajdonolta, habár a vidék várai (Szeged, Gyula, Pankota, Temesvár) és a földesurak egy része Ferdinánd pártján álltak. A megyék, Csanád, Csongrád, nem csatlakoztak hosszabb időre egyik királyhoz sem. 1540-től azonban Ferdinánd elkezdte a területen a felségjog gyakorlását, s a gyulai vár parancsnoksága útján gyakorolta itt a végrehajtást, szedette a királyi tizedet és az adót.

1552-ben Gyula elesett, s a törökök elfoglalták egész Csongrád vármegyét is. A csanádi szandzsák kezdetben három náhije-ből (közigazgatási kerület) állt: a vásárhelyi, csanádi és fellaki náhijekből, melyek jobbára romban hevertek. 1557-ben a vásárhelyihez Csanád vármegye községeinek egy része, s az egész Csongrád vármegye tartozott, a nagy területen összesen 240 házzal. Később módosították a beosztást, s Vásárhelyt a szegedi szandzsákhoz (budai vilajet) kap­csolták. Az 1566. év táján Gyulavár egész környéke Békés- és Csongrád-vármegyékkel együtt az aradi szandzsákba olvasztatott bele, s ott is maradt 1595-ig, mikor Arad ismét magyar kézre jutott.

A környező falvak 80%-a már a 16. században elpusztult. 1566-ban pusztult el véglegesen Fecskés, Földvár, Solt és Szőlős, 1596-ban Batida,  Csomorkány, Férged, Gorzsa, Körtvélyes, Mágocs, Pereskutas, Rárós, Rétkopáncs, Sámson, Tótkutas és Újváros. Az elpusztult falvak lakosságának jelentős része Vásárhelyen keresett menedéket, a város pedig adófizetés fejében viszonylagos nyugalmat és jólétet élvezett.

Halil bég 1566-ban Vásárhely településének adta ki bérbe a környező területet és pusztákat. Majd 1570-ben Haszán bin Ahmed szolnoki török birtokos szerezte meg ezt a bérleti jogot.

A 16. századi török adóösszeírások alapján Vásárhelyen:
 1557-ben 135, 
 1560-ban 176, 
 1570-ben 311 
 1578-ban 282 ház után vetettek ki az adót.

A 17. században az erdélyi fejedelmek is ki akarták terjeszteni befolyásukat erre a területre is és adományleveleket adtak végvári vitézeknek. Megszaporodtak az olyan esetek, amikor fegyverrel kényszerítették a lakosokat adófizetésre.

A lakosok a 17. században folyamatosan bővítették határukat. Az új földesurak többnyire évi bérért átadták birtokaikat használatra. Az 1670-es években zálogban megszerezték Batidát, Csomorkányt, Férgedet, Fecskést, Körtvélyest, Mártélyt, Orosházát, Veres­egyházát. 
A török kiűzése idején a lakosok már Csorvás, Dombegyház, Kovácsháza, Mezőhegyes, Szentetornya pusztáit is használták.

1690-ben Thököly katonái sarcolták a várost, majd elhajtották a lakosság szarvasmarháit.

1693-ban tatár-török csapatok özönlötték el Magyarország déli részét, amelynek áldozatul esett a város is; a lakosság elmenekült és az elpusztult város csak hat évvel később épült újra.

A török után, 18. század 
1699-ben a városba visszatelepülő lakosok egy része Szabadszállásról tért vissza. Az 1701-es összeírás a városban már 163 háztartásfőt jegyzett fel. A 163 összeírt háztartásfő közül 141 fő Vásárhelyen született. Az ekkor összeírtak a török hódoltság idején itt élő háztartásfőknek nagyjából a felét tették ki; és elsősorban azok tértek vissza, akiknek sikerült az állatállományuk egy részét átmenteniük.

A Rákóczi-szabadságharc után a város a Károlyi család birtokába került. A többnyire kálvinista lakosú város a Károlyiak alatt viszonylagos vallásszabadságot élvezett, és a jobbágyok főleg állattenyésztésből éltek. Az állatok értékesítése azonban sokszor nehézségbe ütközött. A század közepén néhány jobbágy a juhait Vácig hajtotta eladni, de az eladásuk még így sem sikerült.

Leírás a településről a 18. század végén: „Hóld Mező Vásárhely: Elegyes Mezőváros Csongrád Várm. földes Ura Gr. Károlyi Uraság, lakosai katolikusok, reformátusok, kevés evangelikusok, és görögök, fekszik Maros vize mellett, Szegedhez 3, Mindszenthez egy mértföldnyire; határja 2 nyomásbéli, elég jó, és hasznos, hóld forma tava van, nádat termő rétekkel bővelkedik, erdeje nints, szőleji nagyok, de alávaló borokat teremnek, mellyeket egygy esztendőnél tovább nem lehet tartani; e’ Városnak határja 13 pusztákból áll, bővelkedik minden rendbéli marhákkal, mellyeket a’ kereskedőknek szoktak eladni; piatzok Szegeden, N. Kőrösön, Ketskeméten, és Pesten; van szárnyas vadállattya is sokféle; áradások idején járhatatlan lévén úttya Szegedre, egész Győig (Algyő) jó rendben tartyák azt.” (Vályi András: Magyar országnak leírása 3. kötet: Vásárhely, 1796–1799)

19. század 
A kiépítetlen utak miatt a város fejlődése szempontjából kiemelkedő jelentőségű volt a vasúti hálózatba történő bekapcsolódás. 1870-ben készült el Békéscsaba, Szeged és azon keresztül Szabadka felé a vasúti kapcsolat.

1873-ban törvényhatósági jogú város lett. Ebben az időben indult igazán fejlődésnek.

A lakosságának túlnyomó része mezőgazdasággal foglalkozott, az iparvállalatok közül a legfontosabbak a gőzmalmok voltak. 1874-ben hét gőzmalom őrölt már a városban. A legrégibb a Bauer Jakab és fiai által 1866-ban alapított gőzmalomtelepe, gőzfürdő-vállalattal egybekötve. Ez és a Tóth Ferenc-féle vállalkozás kivitelre is dolgoztak. Ezeken túl volt két gőzfűrésztelep gőzmalommal egybekötve.

A város határában található agyag alkalmat adott elsőrangú tégla és fedőcserép gyártására; magának a városnak körkemencére és szénfűtésre berendezett téglagyára a közúti burkolat számára gyártott alkalmas anyagot; szintén kör-kemencére és szénfűtésre volt berendezve három magán téglagyár is.

1890-ben az ország negyedik legnépesebb városa volt. A gazdasági fejlődés azonban nagyfokú egyenlőtlenséggel járt együtt, ami az egész országra jellemző volt, ám az ún. Viharsarokban még komolyabb gondokat okozott. Míg az ipari munkások körében elsősorban a magas munkanélküliség okozott feszültséget,  a nagyszámú mezőgazdasági alkalmazott az alacsony napszámok, a rossz ellátmány (kommenció) és hasonlók miatt elégedetlenkedett. A nemzetközi munkásmozgalom hatására egyre több városban tartottak május 1-i felvonulásokat, melyek általában összetűzésekhez vezettek. Így volt ez Hódmezővásárhelyen is, ahol 1894-ben Szántó Kovács János agrárszocialista aktivista bebörtönzése és az olvasókör könyveinek elkobzása miatt zendülés tört ki. A városházát megostromló szegényeket végül a csendőrség tehetetlensége miatt a városban állomásozó huszárok verték le.

20. század 

Az első világháborút követően a város előbb francia, majd román megszállás alá került. Hódmezővásárhely román megszállása alatt a város nagy károkat szenvedett.

Először Bródy Sándor nevezte Hódmezővásárhelyt Paraszt Párizsnak 1909-ben, degradáló jelleggel. Ady Endre azonban szembeszállt Bródyval, a korábban sértő elnevezés pozitív tartalmat kapott, utalva a város jelentős irodalmi életére.

A két világháború között a város jelentős területe és népessége ellenére még mindig falusias volt, a belvárost akácfákkal szegélyezett földes utcák vették körül, a város szélén pedig kis proletár házak sorakoztak, nagy gondot jelentett a munkanélküliség, már a századfordulótól folyamatos volt az elvándorlás, ami a város népességének csökkenését okozta.

A második világháborúig a város mezőgazdasági jellegű maradt, utána azonban az ipar is egyre jelentősebb szerephez jutott.

A holokauszt idején Hódmezővásárhely az ország egyetlen olyan városa volt, ahol a kormányzati utasítás ellenére sem hozott létre gettót a városi hatóság.

1950-től 1961-ig Csongrád vármegye székhelye volt.

1997-ben a magyar városok közül elsőként Hódmezővásárhely kapta meg az Európa-díj Becsületzászlaját.

21. század 
2006 júliusában az Emlékpont megnyitotta kapuit.

2009-ben Hódmezővásárhely Az év települése lett. Szintén még ebben az évben Hódmezővásárhely Megyei Jogú Város honlapja "Az Év Honlapja" címét nyerte el.

2010. június 19-én a város Magyar Örökség díjat kapott.

A város a környező településekkel (Mártély, Mindszent, Szegvár, Székkutas) létrehozta a „Vásárhely és Térsége Területfejlesztési Önkormányzati Társulást”, mely elsősorban a települések idegenforgalmi kínálatának fejlesztését célozza.

Városrészei 

 Béke-telep
 Belváros
 Csúcs
 Hód-tó
 Kertváros
 Kincses-telep
 Kishomok
 Tabán              
 Tarján
 Susán
 Újváros

Népesség 

Hódmezővásárhely lakónépessége 2011. január 1-jén 46 047 fő volt, ami Csongrád vármegye össznépességének 11%-át tette ki. A város Csongrád vármegye tizenkettedik legsűrűbben lakott települése, abban az évben az egy km²-en lakók száma, átlagosan 94,4 fő volt. A népesség korösszetétele kedvezőtlen. A 2011-es év elején a 19 évesnél fiatalabbak népességen belüli súlya 20%, a 60 éven felülieké 24% volt. A nemek aránya kedvezőtlen, ugyanis ezer férfira 1085 nő jut. 2017-ben a férfiaknál 72,9, a nőknél 79 év volt a születéskor várható átlagos élettartam. A népszámlálás adatai alapján a város lakónépességének 3%-a, mintegy 1292 személy vallotta magát valamely kisebbséghez tartozónak. Közülük német, cigány és szerb nemzetiséginek vallották magukat a legtöbben.

A 19. század utolsó harmadától Hódmezővásárhely lakosságszáma egyenletesen növekedett, egészen 1910-ig, az ezt követő időszakban egészen 1980-ig gyakorlatilag a város népessége stagnált. A legtöbben 1980-ban éltek a városban, 54 505-en, azóta egészen napjainkig csökken a város népessége, ma már kevesebben laknak Hódmezővásárhelyen, mint 1880-ban. A város régóta lakott település, sőt, valamikor az ország egyik legnépesebb városa volt. A folyamatos csökkenés egyik legfőbb oka a térségben jellemző szerény népszaporulat, illetve kisebb részben a külterületi lakott helyek önálló településsé válása. Ilyenek voltak: Mártély, Kardoskút és Székkutas.

Etnikai összetétel 

A 2001-es népszámlálás adatok szerint a város lakossága 49 382 fő volt, ebből a válaszadók száma 47 043 fő volt, 46 353 fő magyarnak, míg 340 fő cigánynak vallotta magát, azonban meg kell jegyezni, hogy a magyarországi cigányok (romák) aránya a népszámlálásokban szereplőnél lényegesen magasabb. 122 fő német, 47 fő szlovák, 37 fő szerb és 36 fő román etnikumnak vallotta magát.

A 2011-es népszámlálás adatok szerint a város lakossága 46 047 fő volt, ebből a válaszadók száma 40 808 fő volt, 39 516 fő magyarnak vallotta magát. Az adatokból az derül ki, hogy a magukat magyarnak vallók száma jelentősen csökkent tíz év alatt, ennek fő oka, hogy többen nem válaszoltak. Az elmúlt tíz év alatt a nemzetiségiek közül jelentősebben a cigányok (449 fő) száma nőtt Hódmezővásárhelyen. A német (230 fő), szerb (75 fő), román (66 fő) nemzetiségűek száma megkétszereződött. A magukat szlovákoknak vallók száma (42 fő) kismértékben csökkent az elmúlt tíz év alatt.

Vallási összetétel 
A 2011-es népszámlálási adatok szerint a magukat vallási közösséghez tartozónak valló helyiek túlnyomó többsége (51,4%) római katolikusnak tartotta magát. Emellett jelentős egyház volt a városban még a református közösség is (39,8%).

A népszámlálás alapján a kisebb, jelentősebb egyházak közé tartozott evangélikus közösség (1,8%) és a gyors növekedést felmutató pünkösdi-karizmatikus felekezetek.

Közélete 
 A város 1873 és 1950 közötti főispánjainak listája

A város vezetői

Polgármesterek 1950 előtt 
Szabó Mihály: 1849. március 3.–1849. július vége
Toronyi József: 1849. augusztus–1850.április 3.
Keresztes László: 1850. április–1853. november 18.
Bartha Sándor: 1853. november–1856. május 26.
Beszedics Antal: 1856. június 2.–1860. január
Budai Márton (ideiglenes): 1860. január–1860. október
Kovács Károly: 1860. november 4.–1861. december
Fekete Mihály: 1862. január–1864
Balogi Soma főbíró: 1864–1869
Pokomándy István: 1870. április 6.–1876. december
Ábray Károly: 1876. december 12.–1884. október 31.
Kristó Lajos: 1884. december 9.–1892. január 20.
Baksa Lajos: 1892. január 20.–1898. január 20.
Dr. Juhász Mihály: 1898. január 20.–1918. szeptember 30.
Dr. Soós István: 1918. október 26.–1935. december 31.
Dr. Endrey Béla: 1936. január 1.–1944. április 27.
Dr. Sárkány Gyula: 1944. június 1.–1944. október 8.
Kiss Pál: 1944. október 10.–1947. április 5.
Tamás Béla: 1947. július 25.–1948. május 25.
Oláh Mihály: 1948. május 25.–1950. október 22.

Tanácselnökök a tanácsi rendszerben (1950–1990) 
 Oláh Mihály: 1950. október 22.–1954. február       
 Bereczki János: 1954. december 6.–1956. október 27.        
 Török István: 1956. október 27.–1957. június 1.        
 Vas Imre: 1957. június 4.–1961. augusztus 22.
 Bán Rozália: 1961. november 15.–1965. május 20.        
 Sajti Imre: 1965. május 20.–1974. július 26.        
 Dr. Csatordai Antal: 1974. július 26.–1980. június 8.        
 Dr. Csizmadia Sándorné: 1980. június 17.–1990. szeptember 17.

Polgármesterek a rendszerváltás (1990) óta 

A városban a rendszerváltás óda eddig három időközi polgármester-választást kellett tartani, 2000-ben, 2012-ben, legutóbb pedig 2018-ban. 2000. december 3-án az időközi polgármester-választás (és egyben képviselő-testületi választás) kiírására az előző képviselő-testület önfeloszlatása miatt volt szükség.  2012. szeptember 2-án azért kellett újból az önkormányzati ciklus félideje táján időközi választást tartani, mert az előző polgármester az év júniusában lemondott posztjáról. 2018. február 25-én pedig az előző városvezető 2017 novemberi halála okán kellett a vásárhelyi lakosoknak újra a szavazóurnákhoz járulniuk.

Önkormányzati választási eredményei

2010 

 A megválasztott képviselők megoszlása jelölő szervezetek szerint az alábbi:

2012 (időközi választás)

2014

2018 (időközi választás) 
Almási István hivatalban lévő polgármester 2017. november 20-án elhunyt, emiatt 2018. február 25-én ismét időközi polgármester-választást kellett tartani a városban. A  választópolgárból  jelent meg az urnák előtt, így a jogosultak 62,45%-a adta le szavazatát. A leadott szavazatok közül  volt érvényes.

2019

Látnivalók 

 Városháza (romantikus stílusban Ybl Miklós tervezte)
 Fekete Sas szálló
 Károlyi-ház (kúria)
 Agrármúzeum
 Bakay-kút (az Alföld első artézi kútja)
 Nagy András János kút a Kálvin János téren
 Császtvay-kút
 Tornyai János Múzeum
 Kiss Lajos emlékszoba 
 Alföldi Galéria
 Németh László emlékszoba 
 Csúcsi fazekasház 
 Emlékpont
 Művésztelep
 Református újtemplom (barokk stílusú)
 Csomorkányi templomrom (13–14. század)
 Papi-féle szélmalom
 Zsinagóga 
 Szentháromság templom
Szent István templom
Mártélyi holt-Tisza (üdülőhely)
 Címeres Emlékpark
 Mártélyi Tájvédelmi Körzet
 Iskolamúzeum
 Árvédelmi fal (Kőfal)
 Bibó Lajos emléktáblája
 Szent István-szobor

Oktatás

Felsőoktatás

Szegedi Tudományegyetem Mezőgazdasági Kar
 mezőgazdasági mérnöki
 vadgazda mérnöki

Felsőfokú szakképzések
 baromfitenyésztő és baromfitermék-előállító technológus
 gyógynövény- és fűszernövény-termesztő és -feldolgozó
 ménesgazda
 ökológiai gazdálkodó
 sertéstenyésztő és sertéstermék-előállító technológus
 vadgazdálkodási technológus

Budapesti Metropolitan Egyetem Heller Farkas Turisztikai és Gazdasági Kar
 kereskedelem és marketing
 turizmus-vendéglátás

Felsőfokú szakképzések
 idegenforgalmi szakmenedzser
 reklámszervező szakmenedzser
 vendéglátó szakmenedzser

Kommunikációs és Művészeti Kar
 fotográfia
 kézműves

Gábor Dénes Főiskola
 konzultációs központ

Turizmus 
A hódmezővásárhelyi Strand, Termálfürdő és Sportuszodában tíz medence – három fedett és hét nyitott – van.

2012. szeptember elsején átadott új belváros részét alkotó Tornyai János Múzeum bővített és nemzetközi színvonalra korszerűsített múzeum.

Kulturálódni vágyókat pedig a Bessenyei Ferenc Művelődési Központ várja.

Híres hódmezővásárhelyiek

A településen gyűjtött népdalok

Testvérvárosai

Partnerkapcsolatai 
  Ulm, Németország
  Torontálvásárhely, Szerbia
  Vidin, Bulgária

Képgaléria

Sport 
 Hódmezővásárhelyi Tájékozódási Futó Club
Hódmezővásárhelyi Vízilabda Sport Club
Hódmezővásárhelyi HLKC
 Hódmezővásárhelyi Futball Club
Hódmezővásárhelyi Kosársuli
HÓDIÁK SE
Hódmezei Őrzők Íjászegyesület

Jegyzetek

Források 
 Dr. Szabó Gábor – Borus Gábor – Kőszegfalvi Ferenc: Hódmezővásárhely történeti kronológiája, Bába Kiadó, Szeged 2003. 200 p. 
 Hódmezővásárhelyi életrajzi lexikon (szerk: Kőszegfalvi Ferenc, Borus Gábor) Bába Kiadó, Szeged 2002. 255 p. 
 Kőszegfalvi Ferenc: Csodabogarak, bűnök, huncutságok, Bába Kiadó, Szeged 2007. 99 p. 
 Kőszegfalvi Ferenc: Csomorkánytól Csomorkányig, Bába Kiadó, Szeged 2001. 217 p. 
Kőszegfalvi Ferenc et al. (szerk.):Vásárhelyi almanach. Városismertető és ki kicsoda Hódmezővásárhelyen, 1997. Weblap.

További információk 
 Hódmezővásárhelyi Digitális Enciklopédia
 Hódmezővásárhely panorámaképek
 Az önkormányzat honlapja
 Az Emlékpont honlapja
 Hódmezővásárhely a funiq.hu-n
 A hódmezővásárhelyi dohánybeváltó
 A Hódmezővásárhelyi Dohánygyár

Csongrád-Csanád megye települései
Csongrád vármegye települései
Magyar Örökség díjasok
Magyarország megyei jogú városai
Magyarország volt megyeszékhelyei