Latinovits Zoltán

Latinovits Zoltán (Budapest, 1931. szeptember 9. – Balatonszemes, 1976. június 4.) Jászai Mari-, Balázs Béla- és posztumusz Kossuth-díjas magyar színész. A legnépszerűbb magyar színészek egyike, sokan úgy emlegetik: a színészkirály. Anyai ágon testvérei Bujtor István Balázs Béla-díjas színész és Frenreisz Károly Kossuth-díjas zenész.

Élete

A színésszé válás útján 
1931. szeptember 9-én Budapesten született, saját elmondása szerint nagyapja, Gundel Károly éttermében, „éppen Krúdy Gyula bácsi asztala fölött”. Édesapja Latinovits Oszkár földbirtokos (Zombor, 1905. április 19. – Budapest, 1954. szeptember 20.), édesanyja Gundel Katalin, a legendás vendéglátós família sarja. Az édesapa gyermeke születése után nem sokkal elhagyta a családot, ami élete végéig fájdalommal töltötte el Latinovitsot. Édesanyja 1941-ben férjhez ment Frenreisz István orvoshoz, akitől még két gyermeke született: István (1942), aki Bujtor István néven színész, és Károly (1946), aki Frenreisz Károly néven zenész lett.

A konyhaművész Gundel unokájaként a tizenhárom nagybácsi, a gyermeklélek számára csodás-misztikus állatkert, és a nevezetes étterem alkotta hangulatos légkörben nevelkedett. „Tört fényű kagylókkal érkeztem a világra, babonás füvekkel, virágszirmokkal, ördögfintorral, gömbölyű boszorkánykavicsokkal. Felhők, napok, csillagok szikráinak barlanghomályos rajzát hurcoltam magammal, elkezdett kanyaros vonalakat, kis görcsös köröket, befejezetlen görbéket” – vallja. Bár évvesztes lett volna, de már tudott olvasni, hatévesen ezért beíratták a Damjanich utcai elemi iskolába.

1949-ben érettségizett a budapesti Állami Szent Imre Gimnáziumban. Osztálytársai többek között Abody Béla, Györgyi Géza, Töttössy Csaba és Vajda Miklós voltak. A gimnázium önképzőköre bemutatta Sárközi György Dózsa György című drámáját. Ebben egy epizódszerepet alakított. Szövegét a nézőknek félig háttal, lámpalázasan, beszédhibával mondta el. Az előadás után – a vendégként jelen levő – Bajor Gizi csak őt kereste meg, és a következő szavakkal inspirálta: „Maga menjen színésznek!". Ez eddig sem Latinovitsnak, sem másnak nem jutott eszébe.

1952-ig „bizonyos koráramlat” következtében asztalostanonc, majd hídépítő munkás lett, de hamarosan beiratkozott a Budapesti Műszaki Egyetemre, és 1956-ban építészmérnökként vörös diplomát kapott. Mindeközben 1951-től már NB I-es (tartalék) játékos volt a Haladás SE kosárlabdacsapatában, ezenkívül nagyon jó vitorlásversenyző. Az egyetemi évek alatt is folyamatosan szavalt, Lehotay Árpád és Galamb Sándor tanítványaként, valamint tbk. a MÁVAG színjátszó csoportjának tagjaként ismerkedett a színészmesterség fortélyaival, s mint később bevallotta: igencsak nehezen ment neki. 1956-ban mégis szerződtették Debrecenbe segédszínésznek; többek között Andaházy Margit, Csáki Magda, Hegedűs Ágnes, Lőrinczy Éva, Medgyesi Mária, Szabó Ildikó, Márkus László, Angyal Sándor, Harkányi Endre, Simor Ottó, Lőte Attila, Tréfás György. Tyll Attila, Selmeczi Mihály és Novák István mellett tanulhatta a színészmesterséget.

Pályájának alakulása 

 1959-től kezdve egészen haláláig filmezett.
 1957–1959. Debreceni Csokonai Színház
 1959–1961. Miskolci Nemzeti Színház
 1961–1962. Debreceni Csokonai Színház
 1962–1966. Vígszínház. Bemutatkozó előadása 1962. szeptember 26-án volt, a Várkonyi Zoltán által rendezett, „Különös találkozó" című darabban
 1966–1968. Thália Színház. Benne: Örkény István: Tóték
 1969–1971. Vígszínház
 1972–1973. Veszprémi Petőfi Színház
 1974–1975. Irodalmi Színpad
 1976. február 27. Fővárosi Operettszínház, az utolsó színházi bemutatója. A darab címe: A kutya, akit Bozzi úrnak hívtak. A szerzők: Fényes Szabolcs-Békeffi István és G. Dénes György, az előadást Vámos László rendezte.

Szerepei 
Latinovits Zoltán modern játékstílusát intellektuális szerepértelmezés, az indulatok aprólékos ábrázolása, kivételes ironizáló hajlam jellemezte. Művészi pályáján elsősorban klasszikus hősöket, valamint torz lelkű gonoszokat formált meg kivételes találékonysággal, alázatos, tiszta alakításokkal. Színházi munkáinak sorából kiemelkedik a Rómeó és Júlia címszerepe (Júlia Ruttkai Éva volt), a Játék a kastélyban (Ádám), a Mario és a varázsló (Cipolla), a Tóték (Őrnagy), Az ügynök halála (Willy Loman). Jelentős kései alakítása fűződik a Ványa bácsi c. Csehov-darabhoz, amelynek címszerepét játszotta. Veszprémben megvalósíthatta régi álmát: rendezhetett. Németh László Győzelem c. drámáját valósíthatta meg. Első rendezése az év nagy színházi eseménye volt.

Bár a színházi színészetet sokkal előbbre sorolta, a magyar filmművészet számára is maradandót alkotott: először Krisztyán Tódorként az 1962-es Aranyember-feldolgozásban, majd a Pacsirta, a Szegénylegények, az Alfa Rómeó és Júlia, a Szindbád, A Pendragon-legenda, Az ötödik pecsét szerepeiben. Az Utazás a koponyám körül filmadaptációjáért a San Sebastián-i Nemzetközi Filmfesztivál legjobb férfiszínésznek járó díját vihette haza.

Először 1957-ben találkozhattunk nevével egy debreceni színlapon. Heltai Jenő, Tündérlaki lányok című darabjában Pázmán Sándor szerepét adta. Az előadást Thuróczy György rendezte; játszótársai voltak: Timár Ila, Fényes Márta, Csengeri Edit, Schaff Ibolya, Tikos Sári, Ujvárosi Katalin, Petróczky Irén, Bán Elemér, Dánffy Sándor, Puskás Ferenc. Ebben az időszakban – kisebb-nagyobb szerepekben – havonta voltak bemutatói.

Latinovits, az előadóművész 
Már 3 éves kora óta szavalt, majd az egyetem évei alatt folyamatosan mondott verset. Színészként a magyar előadó-művészet talán legnagyobb alakjává vált. Ady Endre, József Attila, Illyés Gyula, Kosztolányi Dezső és más költők verseinek ihletett előadójaként összetéveszthetetlen, fülsimogató baritonján senki máshoz sem fogható művészi elevenséggel élte meg a magyar sors minden aspektusát. „Gondolatom az, hogy az előadóművésznek magát a költőt kell megjátszania, vagyis az alkotás hosszú folyamatát kell olyan röviden összefoglalnia, mint maga a vers, a költőt kell életre keltenie úgy, ahogy ő a költőt a mű első élményében, az alkotás küzdelmében elképzeli” – vallotta. Újfajta látásmódjával szakított az egyoldalú, távolságtartó versmondói stílussal, és ezerárnyalatú, hajlékony előadóművészetével hű folytatója lett Ascher Oszkár és Egressy Gábor versmondói munkásságának. Szavalatainak hangulata, csengő-bongó rímei előre kimunkált hangsúlyozással és artikulációval párosultak.

Latinovits, a magánember 

Összeférhetetlennek, „rendszerellenesnek” tartották egyéni véleménye, meg nem alkuvó életszemlélete, nehéz természete miatt. Mindenkinek az igazat mondta, ha néha kíméletlenül és túlzottan szigorúan is, de mindenképpen találóan és bátran. Alkatából kifolyólag élete utolsó éveiben alig kapott szerepeket, és folytonos zaklatásoknak volt kitéve. Latinovits azonban – a néha-néha felbukkanó, de mindenképpen pejoratív ítéletekkel ellentétben – nem volt botrányhős, csupán tudatos, felelősségteljes művész, aki színészi érzékenysége, kompromisszumoktól való irtózása folytán került összetűzésbe „ellenfeleivel”. Ellenkezőleg: az örök idealisták és meg nem alkuvók nagy családjának tagja volt. Alázatos, nem csak a színpadon becsületes, elvhű ember, aki életérzéssé merte és kívánta artikulálni a korabeli színházi és politikai viszonyok ellen meggyőződésből lázadó ember (jobbító szándékú) haragját.

Halála után Pilinszky János, Illyés Gyula, Örkény István és a magyar irodalom számos jeles alakja búcsúztatta. Illyés Gyula Búcsú L.Z.-tól c. expresszionista versében emlékezik a magyar nemzet színészóriására. A hatvanas években Latinovits igazi ikercsillagra lelt Ruttkai Éva személyében. Regényesen nagy, szenvedélyes szerelmük számos, közös filmalkotásukba és színházi produkciójukba átviharzott. 15 év kapcsolat után szakítottak, ezután eljegyezte Csongrádi Kata színésznőt, azonban házasságra nem került sor, majd a szakítás ellenére Ruttkai Évával folytatta kapcsolatát.

Halála 

Sokat viaskodott az akkori hatalom képviselőivel, szeretett volna másfajta színházat létrehozni a hozzá hasonló szemléletű színészek, színházi szakemberek részvételével. „…összeférhetetlen vagyok. Mindazokkal szemben, akik nem értenek a szakmájukhoz, mégis gyakorolják, sőt vezető helyen gyakorolják – azokkal én nem tudok egyetérteni. Nem is fogok. Erre engem nem lehet rávenni.” Sokan, sokféleképpen hallgatták a Magyar Rádióban 1967 karácsonyán elhangzott nyilatkozatát.

Harcait, igazságkeresését, jobbító szándékát írásban is megfogalmazta a Ködszurkáló című (1973) önéletrajzi kötetében. Azonban a kortársak meg nem értése felőrölte idegeit, és hosszabb ideig depresszióval küzdött. Utolsó munkája a Rádiószínházban egy rádiófelvétel volt, ahol Bárdos Pál Rákóczi-induló című dokumentumjátékában Ady Endre Két kuruc beszélget című versét mondta el, 1976. június 3-án.

Másnap, június 4-én már Balatonszemesről napközben levelet írt Cserhalmi Györgynek: „A depresszió vagy vélt depresszió ellustított, teljesen elpuhított […] Tegnap még fél napot ágyban töltöttem. Ma végre nekiláttam a jógázásnak, favágásnak. Ezért ma jobban érzem magam. Most már mindennap háromszor megcsinálom a gyakorlatokat.” Majd késő délutáni sétája alkalmával a megérkező Nagykanizsa-Budapest gyorsvonat halálra gázolta.

Latinovits Zoltán 1976. június 4-én – 44 éves korában – a balatonszemesi vasúti átjáróban veszítette életét. Máig vitatott, hogy öngyilkossági szándék vagy véletlen baleset következtében hunyt el, és erre a halála körülményeit részletesen vizsgáló Szigethy Gábor Anatómiai vázlat c. értekezése sem nyújtott megbízható választ. Jóval később, a 2010-es években a Kossuth Rádió egyik műsorában a vonatot vezető masiniszta az öngyilkosságot erősítette meg: „Föltartott kezekkel, szemben velem lépett a mozdony elé, jóval féktávolságon belül…”.

1976. június 6-án vasárnap – akkor még vasárnap is megjelentek a napilapok – mind a négy újságban megjelent a hír Latinovits Zoltán haláláról. Mind a négy napilapban (Magyar Hírlap, Magyar Nemzet, Népszava, Népszabadság) megjelent a Kulturális Minisztérium és a Színházművészeti Szövetség kommünikéje. Nem címoldalon, nem feltűnően nagy betűkkel, gyászkeretben is csak a Népszabadságban.

Az egyenszöveg ez volt: „Latinovits Zoltán érdemes művész 45 éves korában – hosszan tartó, súlyos betegség után – véget vetett életének. A mai magyar színházművészet kiemelkedő egyénisége volt. Halála kulturális életünknek súlyos vesztesége. Temetéséről később történik intézkedés.”

Tarics Péter oknyomozó könyvében cáfolja, hogy Latinovits Zoltán öngyilkos lett volna. A rendőrségi jegyzőkönyvek, vasúti dokumentumok felkutatása és összevetése, a halál körülményeinek részletes feltárása és szemtanúk megszólaltatása alapján, szerinte szerencsétlen és tragikus baleset történt: a vonat vezetője könyvében a jegyzőkönyvi „hivatalos verzió" helyett azt mondja, hogy Latinovits a NOHAB mozdony elhaladtával a vonat oldalának csapódott. A színészkirály az édesanyjával tervezett vacsora előtt elment a „fejét kiszellőztetni”; útközben a Bozzi úr szerepét gyakorolta színpadias gesztusokkal. Eközben túl közel állt meg a vasúti átjáróban a vágányokhoz a gyorsvonat elhaladtára várva, s annak légörvénye beszippantotta. A három perc alatt kiérkező mentők még életben találták a negyedik vagon alatt. Haláláról Varga Tamás és S. Nagy István szerzett dalt, melyet Csongrádi Kata adott elő.

Anekdoták róla 
A Latinovits-Komlós affér
A művészkörökben közismert anekdota szerint 1976-ban egy alkalommal Latinovits bement a fiatalon rabbinak tanuló, majd ÁVH-s kihallgató tiszti múltjáról hírhedt Komlós János által vezetett Mikroszkóp Színpadra megnézni egy előadást. Találkozásukkor Komlós így szólt Latinovitshoz: „Nem tudom, miként üdvözöljem itt Önt: mint Latinovits Zoltánt, a híres színészt, mint Latinovits földbirtokos fiát vagy mint a legidősebb Gundel unokát?” Latinovits így válaszolt: „Én sem tudom, kinek köszönjem meg, Komlós Jánosnak, a Mikroszkóp Színház igazgatójának, az egykori ÁVO-s katonatisztnek vagy a zsidó rabbi (fiá)nak?

Színházi szerepeiből 
A Színházi adattárban regisztrált bemutatóinak száma: színész-75, rendező-3;ugyanitt nyolcvanhat színházi felvételen is látható.

Filmszerepei 
Számos filmben szerepelt, először 1959-ben a Gyalog a mennyországba címűben.

 Gyalog a mennyországba – Imre (1959)
 Kertes házak utcája – János (1962)
 Az aranyember – Krisztyán Tódor (1962)
 Pacsirta – Miklós (1963)
 Oldás és kötés – Járom Ambrus dr. (1963)
 Fotó Háber – Csiky Gábor (1963)
 Az aranyfej (1963)
 Karambol – Weber István (1964)
 Szegénylegények – Veszelka Imre (1965)
 Sellő a pecsétgyűrűn – Borsy Kálmán (1965)
 Iszony – Takaró Imre (1965)
 Fény a redőny mögött (1965)
 Sok hűség semmiért – szobrász (1966)
 Az orvos halála – narrátor (1966)
 Minden kezdet nehéz (1966)
 Egy magyar nábob – Szentirmay Rudolf (1966)
 Hideg napok – Büky őrnagy (1966)
 És akkor a pasas… – a főnök (1966)
 Aranysárkány – Fóris – tanár (1966)
 Kárpáthy Zoltán – Szentirmay Rudolf (1966)
 Máglyák Firenzében – VI. Sándor pápa (1967) (TV)
 Mélyrétegben (1967)
 Mocorgó (1967) (TV) – Iric
 Tanulmány a nőkről – Balogh Sándor (1967)
 Fiúk a térről – Somos doktor (1967)
 Egy szerelem három éjszakája – Menyhért (1967)
 Ninocska, avagy azok az átkozott férfiak – Vaszilij barátja/utas (1967) (TV)
 Csend és kiáltás – Kémeri (1968)
 Bánk bán – Bánk bán (1968) (TV)
 Kártyavár – Dr. Bán (1968)
 Egri csillagok – Varsányi Imre (1968)
 Falak – Ambrus László (1968)
 Keresztelő – Gócza Menyhért (1968)
 A régi nyár – Báró Pataky János (1969) (TV)
 A nagy kék jelzés – Abay – költő (1969)
 Komédia a tetőn – Géza (1969) (TV)
 Hazai pálya – Köves Béla, csapatkapitány (1969)
 Az örökös – Geréb Róbert (1969)
 Alfa Rómeó és Júlia – Vili (1969)
 Kéktiszta szerelem (1969)
 Az alvilág professzora – Gálffy alezredes (1969)
 Isten hozta, őrnagy úr! – őrnagy (1969)
 Utazás a koponyám körül – Karinthy Frigyes, az író (1970)
 Szerelmi álmok – herceg (1970)
 Az utolsó ítélet (1970) (TV)
 Hálóban (1970) (TV)
 Szemtől szemben (1970)
 Mindannyiotok lelkiismerete megnyugodhat… (1970)
 Szindbád – Szindbád (1971)
 Bözsi és a többiek (1971) (TV)
 Lujzi (1971) (TV)
 Csárdáskirálynő – Miska (1971) /a német nyelvű verzióban is/
 A legszebb férfikor – Alker Tamás (1972)
 Volt egyszer egy család – Géza (1972)
 Híres szökések – Le baron de Kempelen (1972) (tévésorozat)
 A lámpás – pap (1972)
 Harminckét nevem volt (Ságvári Endre emlékfilm)- Juhos csendőrőrnagy (1972)
 És mégis mozog a föld – Bálvándy báró (1973)
 Trójai nők – Menelaosz (1973) (TV)
 III. Richárd (1973) (TV)
 A magyar ugaron – Zilahy Kálmán – Tanár (1973)
 A dunai hajós – Monsieur Boris (1974)
 A Pendragon legenda – Dr. Bátky János (1974)
 Kaputt (1974) (TV)
 141 perc a befejezetlen mondatból – Wavra tanár (1975)
 Az áruló (1975) (TV)
 Az öreg – öreg(1975) 
 Ballagó idő – Huszártiszt (1976)
 Az ötödik pecsét – Civilruhás (1976)
 Ki látott engem? (1977) (csak hang)

Rendezései 
 Németh László: Győzelem (Veszprémi Petőfi Színház, 1971/1972. évad)
 Makszim Gorkij: Kispolgárok (Veszprémi Petőfi Színház, 1972/1973. évad)

Szinkronszerepei 

 Rómeó és Júlia (Romeo and Juliet) [1936] – Rómeó (Leslie Howard)
 Férfiszenvedély (The Lost Weekend) [1945] – Don Birnam (Ray Milland)
 A gyilkosok köztünk vannak (Die Mörder sind unter uns) [1946] – Dr. Hans Mertens (Ernst Wilhelm Borchert)
 Amíg mellettem vagy… (Solange Du da bist) 1953 – Frank Tornau (O.W. Fischer)
 A hősök elfáradtak (Les héros sont fatigués) 1955 – Wolf Gerke (Curd Jürgens)
 Fieszta (The Sun Also Rises) 1957 – Jake Barnes (Tyrone Power)
 Az édes élet (La dolce vita) 1960 – Marcello Rubini (Marcello Mastroianni)
 Éjféli csipke (Midnight Lace) 1960 – Anthony Preston (Rex Harrison)
 Ki volt dr. Sorge? (Qui êtes-vous, Monsieur Sorge?) 1961 – Richard Sorge (Thomas Holtzmann)
 Gyűlölet kegyelem nélkül (Haß ohne Gnade) 1962 – Rasan (Horst Frank)
 Hamlet (Gamlet) 1964 – Hamlet, dán királyfi (Innokenti Smoktunovsky)
 Rigócsőr királyfi (König Drosselbart) 1965
 A háborúnak vége (La guerre est finie) 1966 – Diego Mora (Yves Montand)
 Halálfejesek (The Born Losers) 1967 – Daniel `Danny` Carmody (Jeremy Slate)
 A mű (L’oeuvre) 1967 – Claude Lantier (Bernard Fresson)
 Virinea (Virineya) 1968
 Légyfogó (Polowanie na muchy) 1969
 Ragyogj, ragyogj, csillagom! (Gori, gori, moya zvezda) 1969 – Kapitány (Vlagyimir Naumov)
 Menekülés (Beg) 1970 – Hludov tábornok (Vladislav Dvorzhetskiy)
 A Regina Krause-ügy (Fall Regine Krause) 1970 – Barton biztos (Erich Auer)
 Vizsgálat egy minden gyanú felett álló polgár ügyében (Indagine su un cittadino al di sopra di ogni sospetto) 1970 – Főfelügyelő (Gian Maria Volonté)
 Kardiogram 1970
 A Mattei-ügy (Il caso Mattei) 1972 – Enrico Mattei (Gian Maria Volonté)
 A rendőrség csak áll és néz (La polizia sta a guardare) 1973 – Cardone (Enrico Maria Salerno)
 Az utolsó szolgálat (The Last Detail) 1973 – Billy `Büdös Segg` Buddusky (Jack Nicholson)
 Gyorsított eljárás (Processo per direttissima) 1974 – Antonelli felügyelő (Eros Pagni)
 Miért ölnek meg egy bírót? (Perché si uccide un magistrato) 1974 – Alberto Traini bíró (Marco Guglielmi)
 Amerikai anzix (Amerikai anzix) 1974 – Fiala János hangja
 Columbo: Képek keret nélkül (1971) ~ Dale Kingston (Ross Martin) (első szinkron, 1976)

Hanglemezek, rádiófelvételek 

 Shakespeare, William: Rómeó és Júlia (1961)
 Schiller, Friedrich: Ármány és szerelem (1963)
 Buzzati, Dino: Hét emelet (1964)
 Gyárfás Miklós: A hűség útvesztőiben (1964)
 Schneider: Az ember, aki Angliából jött (1964)
 Eich, Günther: A viterbói lányok (1965)
 Az emberség gyönyöre (1965)
 Hegedűs Géza: Martinuzzi (1965)
 Shakespeare: Szentivánéji álom (1965)
 Sós György: Köznapi legenda (1965)
 Mihail Solohov: Csendes Don (1967)
 Graham Billing: Forbush és a pingvinek (1968)
 Nowitzky, Andrzej: Antik óra (1968)
 William Faulkner (1968)
 Capek: Az ellopott 139/VII. c. üo. sz. irat (1969)
 Eötvös József: Magyarország 1514-ben (1970)
 Hildesheimer, Wolfgang: Heléna, az áldozat (1970)
Homérosz: Odüsszeia (1970)
 Dosztojevszkij, Fjodor: A Karamazov testvérek (1971)
 Erle Stanley Gardner: A Bedford-gyémántok (1971)
 G. B. Shaw: Don Juan a pokolban (1971)
 Lev Tolsztoj: Hadzsi Murat (1971)
 Lope de Vega: A hős falu (1971)
 Az utolsó utáni éjszaka (1971)
 Ambrus Tibor: Középnap (1972)
 Könyvet mindenki kezébe! (1972)
 Karinthy Frigyes: Egy nőt szeretni (1973)
 Karinthy Frigyes: E korban, melynek mérlege hamis (1973)
 Karinthy Frigyes: Kiáltvány (1973)
 Karinthy Frigyes: Megnyomok egy gombot (1973)
 Karinthy Frigyes: Minden másképp van (1973)
 Örkény István: Tóték (1973)
 Pausztovszkij: Útközben (1973)
 Karinthy Frigyes: Hannibál és társai (1974)
 Krúdy – Fantázia Török Tamás rádiókompozíciója (Magyar Rádió, 1974)
 Száraz György: A megközelíthetetlen (1974)
 Görgey Gábor: Komámasszony, hol a stukker? (1975)
 Horowitz, Israel: Az indián a Bronxba vágy (1975)
 Mocsár Gábor: Riasztólövés (1975)
 Bulgakov: A Mester és Margarita (1976) – Pilátus, hangjáték (Hungaroton 1978, 2005)
 Giles Cooper: Őrség a hegyen (1976)
 Karinthy Frigyes: Utazás a koponyám körül (Az Év Hanglemeze, 1979)
 Hangosversek
 Hungaroton – Arany János versei, elmondja Latinovits Zoltán (1986)
 A rádióban közölt utolsó interjú Baló Júlia közreműködésével (Baló Júlia: Utolsó interjú Latinovits Zoltánnal, Retro Media, 2008)
 Latinovits verset mond – (a verseket Vészabónoémi válogatta), Kossuth, Budapest, 2006 (CD-ROM-on is megjelent)

Könyvei 
 Ködszurkáló; Magvető, Budapest, 1973; POKET Zsebkönyvek, Budapest, 2020
 Verset mondok. Tanulmányok, nyilatkozatok, műsorok; dokumentum gyűjt., összeáll. Surányi Ibolya; NPI, Budapest, 1978 (Szkénetéka)
 Emlékszem a röpülés boldogságára. Összegyűjtött írások; szerk., előszó, jegyz. Szigethy Gábor; Magvető, Budapest, 1985
 Németh László–Latinovits Zoltán: Győzelem. Szövegek, legendák, dokumentumok; összegyűjt., szerk., kísérőtanulmány, jegyz. Szigethy Gábor, fotók Benkő Imre; Országos Színháztörténeti Múzeum és Intézet, Budapest, 1991
 Magasból a mélybe. Latinovits Zoltán levelei Beke Alberthez; Mundus, Budapest, 1996
 Verset mondok. Tanulmányok, nyilatkozatok, műsorok; dokumentumgyűjt., összeáll. Surányi Ibolya; Holnap, Budapest, 2002
 Drága jó Mamikám! Levelek Édesanyjához; szerk., jegyz. Balatoni Monika; Kairosz, Budapest, 2003 (Magyar Thália)

Kitüntetései 
 1966 – Jászai Mari-díj
 1970 – Balázs Béla-díj
 1970 – Magyar Filmkritikusok Díja – Legjobb férfi alakítás díja (több alakításért)
 1975 – Érdemes művész
 1990 – Kossuth-díj (posztumusz)
 1996 – Magyar Örökség díj (posztumusz)
 2015 – Ferencváros díszpolgára (posztumusz)

Egyéb érdekességek 

A Gundel családból származott, ennek kapcsán megérte a rendszer származás szerinti diszkriminatív politikáját. Személyes tragédiája az volt, hogy apja röviddel a születése után elhagyta a családot. Emiatt egész életében e méltatlan sorssal szemben a „szeretetre érdemesség” bizonyítási kényszere fűtötte.

Sok vetélytársa, irigye volt, akik ott próbálták kikezdeni, ahol lehetett, és ahol abban az időszakban szokás volt. Ruttkai Évával való együttléte mellett egyszer azt mondta: „az összes díjamat, szerepet és sikeremet elcserélném két kisgyerekre”.

Ezt nem adta meg neki a sors. Élete vége felé még Bagó nevű pulikutyájában találhatott barátot, és halála után hirtelenül sok-sok „barátja” lett, noha életében tehetetlen volt a politikai köntösbe bújtatott vagy egyéb módon álságos rágalmazásokkal szemben, amelyek gyakran érték.

Latinovits Zoltán családja és testvérei véleménye szerint Molnár Gál Péter színikritikus jelentései – aki III/III-as ügynökként megfigyelte Latinovitsot – hozzájárulhattak a színész halálához. Molnár G. Péter ezeket a vádakat, miközben Latinovitsról szóló könyvét dedikálta, „marhaságnak” nevezte. Korábban ő jelentette ki: „csak önmaga lelkiismeretével kell elszámolnia, a 90 besúgott színésszel szemben nem”. A Latinovits és Gundel család tagjai mélységesen felháborodtak e nyilatkozaton.

Budaörs városi színházát, a Budaörsi Játékszínt 2013. szeptember 11-én róla nevezték el: Budaörsi Latinovits Színháznak.

2002-ben kisbolygót neveztek el róla (132874 Latinovits).

Származása

Irodalom 
 Latinovits Zoltán: Bagó story (Vigilia, 1976. 2-3. szám)
 Latinovits Zoltán; szerk. Ablonczy László, Szendrey Júlia; Mokép, Budapest, 1977 (A színész arca)
 Koltai Tamás: Színházfaggató (Gondolat Kiadó, 1978)
 Abody Béla: Emlékezetem pályája (Gondolat Kiadó, 1981)
 Bános Tibor: Pályák és sorsok (Kozmosz könyvek, 1981)
Kelecsényi László: Latinovits Zoltán; Magyar Filmtudományi Intézet és Filmarchívum–NPI, Budapest, 1981 (Filmbarátok kiskönyvtára) utánnyomások: 1984, 1985, 1986 és 1987.
 Mezey Mária: Vallomástöredékek (A Magyarországi Református Egyház zsinati irodájának kiadása, 1981)
 Hegyi Béla: Latinovits. Legenda, valóság, emlékezet (Gondolat Könyvkiadó, Budapest, 1983)  (373 oldal illusztráció)
 Latinovits Zoltán hangarchívum; összeáll. Kelemen Tamás; Fővárosi Szabó Ervin Könyvtár, Budapest, 1985
 Latinovits Zoltán Hang- és Filmarchívum. 1986-1987; összeáll., szerk., előszó Kelemen Tamás; Fővárosi Szabó Ervin Könyvtár, Budapest, 1987
 Latinovits Zoltán tekintete. Dokumentumok, tűnődések, beszélgetések; Minerva, Budapest, 1987
 Latinovits; képanyag vál., szerk., előszó Szigethy Gábor; Officina Nova, Budapest, 1988
Kelecsényi László: Latinovits Zoltán; 2. bőv. kiad.; Múzsák, Budapest, 1989 (Filmbarátok kiskönyvtára)
 Ruttkai Éva: Parancsolj, Tündérkirálynőm (Zeneműkiadó Vállalat, 1989)
Molnár Gál Péter: Latinovits (Szabad Tér, 1990)
 Beke Albert: Magasból a mélybe – Latinovits Zoltán levelei Beke Alberthez (Mundus Magyar Egyetemi Kiadó, 1996)
 Szigethy Gábor: Latinovits (Gabo Kiadó, 1999)
Molnár Gál Péter: Latinovits (Budapest-Print, 2005.)
 Szindbád, a halhatatlan. Krúdy Gyula, Huszárik Zoltán, Sára Sándor, Latinovits Zoltán; szerk., fotók B. Müller Magda, graf. Huszárik Zoltán; Magyar Filmtörténeti Fotógyűjtemény Alapítvány, Budapest, 2006
 Baló Júlia: Utolsó interjú Latinovits Zoltánnal (Retro Media, 2008)
 Szigethy Gábor: Győzelem, diadal nélkül. A rendező Latinovits Zoltán; Balaton Akadémia, Keszthely, 2011 (Balaton Akadémia könyvek)
 Ablonczy László: Latinovits Zoltán élete, halála és feltámadásai; Kairosz, Budapest, 2011
 Tarics Péter: (I)gazság és lehetőség között – Hogyan élt és halt meg Latinovits Zoltán? Hungarovox, Budapest, 2012
 Aki az életével játszott – Latinovits, (összeállította: Kelecsényi László), Noran Libro, Budapest, 2016 (2. javított kiadás), 2021 (3. javított és bővített kiadás)
 Nagy László: Gyászom a Színészkirályért (1977)

Jegyzetek

Források 
 Sulinet életrajz
 Latinovits Zoltán – Magyar életrajzi lexikon 1000–1990
 Színházi Adattár 
 Tarics Péter: (I)gazság és lehetőség között – Hogyan élt és halt meg Latinovits Zoltán?, Hungarovox, Budapest, 2013, , könyvadatok a moly.hu-n, könyvismertető a Magyar Teátrum Online-on
Dömötör Adrienne: A művészet antisors. Irodalmi mozaik Latinovits Zoltánról. TINTA Könyvkiadó, 2003.

További információk 

 
 Latinovits Zoltán oldal 
 Versek Latinovits előadásában 
 A nemzet legnagyobb színésze
 A veszprémi ködszurkáló (mult-kor.hu)
 Szerzői adatlapja a Molyon
 Magasból a mélybe – Latinovits Zoltán levelei Beke Alberthez

Magyar színészek
Posztumusz Kossuth-díjasok
Jászai Mari-díjasok
Balázs Béla-díjasok
1931-ben született személyek
1976-ban elhunyt személyek
Öngyilkos színészek, színésznők
A Magyar Népköztársaság Érdemes Művésze díjasok
Magyar Örökség díjasok
Budapesten született személyek
Magyar szinkronszínészek
Budapest IX. kerületének díszpolgárai
Magyarok, akikről kisbolygót neveztek el