Ungvár

Ungvár (ukránul Ужгород [Uzshorod], ruszinul Ужгород [Uzshorod], oroszul Ужгород [Uzsgorod], szlovákul és , , jiddisül אונגװיר [Ungvir, Ingver, Yngvyr]) területi jelentőségű város Ukrajnában, Kárpátalja területi székhelye, legnagyobb települése.

Fekvése 
Az Alföld északkeleti peremén, a Vihorlát–Gutin-hegyvidék délnyugati részén, ahol a Vihorlát és a Szinyák-hegység között futó Ung folyó kiér az Alföldre, az Ung két partján, az ukrán-szlovák határ mellett fekszik.

Éghajlat

Története 
A népvándorlás időszakában a területén kelta, gall, római, kun, longobárd, szláv, avar és bolgár törzsek fordultak meg.

Források szerint a Vereckei-hágón átkelt magyar seregek 894-ben foglalták el Ungvárt Laborc fejedelemtől.
Anonymus krónikája szerint Ungváron adta át Álmos fiának, Árpádnak a fővezérséget. Innen eredhet Árpád „hungvári vitéz” elnevezése.

Ungvár a 9–10. században leginkább a város területén álló várat jelentette. A vár megépítését illetően többféle elmélet létezik. Egyes teóriák szerint a vár szláv erődítmény volt Ungográd néven, míg mások szerint a betelepülő magyarok alapították a várat, amely a honfoglalást követő, de leginkább az Árpád-házi időkben kétségkívül magyar végvárként szolgált. Az I. (Szent) István által alapított várispánságok egyike volt Ungvár, amelyhez 18 község tartozott. Fontos továbbá szólni arról, hogy a környék lakói leginkább várjobbágyok, várcselédek voltak. Ez a nagy arány leginkább az Árpád-házi királyok halicsi hadjáratai miatt volt szükségszerű.

Az 1241. évi tatárjárás súlyos károkat okozott a várban. Ezt követően, 1248 IV Béla szabadító adománylevéllel városi ranggal és jogokkal felruházta Ungvárt.  , és Ungvár Ung vármegye része lett.

1320 körül került Ungvár vára az olasz származású Drugeth  család kezére, akik hozzáláttak a vár újjáépítéséhez. Ekkor költöztek a városba leginkább német, flamand és olasz telepesek, akik hamar felvirágoztatták a kereskedelmet. Ekkor épült új híd az Ung folyón. 1384-ben, kevéssel halála előtt Drugeth I. László behívta a pálos szerzetesrendet, akik 1430-ig működtették itt iskolájukat. 1430-ban Ungvár szabad királyi város kiváltságos címet kapott, ez egyben a városi polgárság megerősödését is jelentette. A 16–17. században különböző manufaktúrák jöttek létre a városban.

A reformáció idején Ungvár komoly protestáns központtá alakult. 1598-ban megalakult a református iskola is. 1610-ben azonban Pázmány Péter visszatérítette Drugeth Györgyöt a katolikus hitre, majd 1646-ban Jakusits Anna (Drugeth János özvegye) áttelepítette a homonnai jezsuita rendi kolostort a városba. Ebben az időszakban komoly vallási harcok indultak a német protestáns telepesek és a jezsuiták között.

1646. április 24-én az ungvári vár kápolnájában jött létre az Unió, amelynek értelmében a magyarországi ortodox egyház áttért a római pápa fennhatósága alá. Így új vallás született a városban, a görögkatolikus felekezet.

A Rákóczi-szabadságharc leverésével a Habsburg-ellenesnek minősített Ungvár fokozatosan elvesztette kiváltságait, 1740-ben úgynevezett kamarás város lett.

1769-ben Ung vármegye székhelye Nagykaposról Ungvárra került át. Ekkor épült meg a ma is álló vármegyeháza. 1775 körül került át Munkácsról a görögkatolikus püspökség központja. II. József türelmi rendelete után kezdődött meg a zsidók bevándorlása elsősorban Galíciából, akik hamar a korábban leginkább görög kézen lévő kereskedelem nagy részét magukénak tudhatták.

1847-ben Petőfi Sándor „Úti levelei”-ben még lesújtó véleménnyel számolt be Ungvárról, azonban a város a szabadságharc bukása után fokozatos fejlődésnek indult: megkezdődött az utcák kövezése (1850), a csatornázás (1855), a tűzveszélyes tetőszerkezetek átalakítása. 1872-ben épült meg a Magyar Északkeleti Vaspálya Társaság tulajdonát képező Csap – Ungvár vasútvonal, amely az államosítás során hamar a Magyar Államvasutak kezébe került. Ezt követően a város kulturális, gazdasági élete hirtelen fellendült: iskolák, közintézmények épültek, pénzintézetek, takarékszövetkezetek létesültek.

A trianoni békeszerződés előtt Ung vármegye rendezett tanácsú városa.

1919 és 1938 között a város Csehszlovákiához tartozott. Ekkor épült ki a város „kormányzósági negyede”, a Galagó, az egykori vásártéren. A város soknemzetiségű jellegét mutatta az 1930-as népszámlálás is. Az 1938-as bécsi döntést követően ismét Magyarországhoz tartozott a Kárpátaljai Kormánybiztosság Ungi közigazgatási kirendeltsége székhelye lett, bár sem annak, sem a helyreállított vármegyének nem volt része, mivel törvényhatósági jogú várossá alakult.

A Vörös Hadsereg 1944. december 27-én foglalta el a várost, és 1945-ben, akárcsak egész Kárpátalja, az Ukrán SZSZK részeként Ungvár is a Szovjetunióhoz került.

Ukrajna 1991-es függetlenedésével Ungvárnak fokozatos leépítésekkel kellett szembenéznie, megszűntek a nehézipari üzemek, a szolgáltatás nagy mértékben romlott, ám a rendeződő magyar–ukrán, illetve szlovák–ukrán kapcsolatokkal Ungvár új fejlődési időszakba lépett.

Népessége 
1910-ben  lakosából  magyar, 1219 szlovák, 1151 német, 641 rutén volt. Ebből 5481 római katolikusnak, 5305 izraelitának, 4473 görögkatolikusnak, 1368 reformátusnak vallotta magát.

1930-as népszámláláson a város  fős lakosságát 8030 cseh vagy szlovák, 6260 ruszin, 5897 zsidó, 4499 magyar, 508 német és 53 lengyel, illetve néhány cigány nemzetiségű alkotta.

A város lakossága  fő, ebből  ukrán (és ruszin),  orosz, 8000 magyar,  2500 szlovák, 1700 cigány (a 2001-es népszámlálás adatai alapján). A város lakossága 2011. január 1-jén 116 423 fő volt.

Önkormányzat és közigazgatás 
Ungváron magyar főkonzulátus működik.

Gazdaság 
Élelmiszeripar, bútoripar.

Közlekedés 

Fontos közúti közlekedési csomópont. A Csap–Ungvár–Szambir–Lviv-vasútvonalon vasútállomása és nemzetközi repülőtere van. A város határában található az Ungvár-Felsőnémeti közúti határátkelő.

Kultúra 
Ungvár Kárpátalja kulturális központja. Itt működik az Ungvári Nemzeti Egyetem tíznél több karral, köztük a Magyar Tannyelvű Humán- és Természettudományi Karral.

Innen sugározza műsorát számos televízió és rádió. Könyv- és lapkiadók tucatjai jelentetik meg kiadványaikat, a városban több színház is működik. Minden évben megrendezik a nemzetközi színházi fesztivált, melyen magyarországi színházak is részt vesznek.

Ungvár az első világháborúig a történelmi Magyarország egyik keleti kulturális centruma volt, Trianon után magyar jellegét részben, majd a második világháború után szinte teljesen elvesztette. Építészeti szempontból a csehszlovák érában (1920–1938) fejlődött a legtöbbet, ekkor alakult ki a nagyrészt máig sértetlen városkép (míg a belváros belső utcái még az Osztrák–Magyar Monarchia stílusát őrzik). 1945 után a város mind építészeti, mind egyéb kulturális tekintetben a szovjet szocreál és proletkult hatása alá került, régi jellegét fokozatosan elvesztette.

A Szovjetunió széthullása és a független Ukrajna megalakulása után néhány krízises esztendő elteltével Ungvár kultúrája újra fejlődésnek indult, ám tekintettel arra, hogy a lakosságnak mára kevesebb mint 10%-a magyar, ebben leginkább keleti, így főleg ukrán hatások érvényesülnek.

Megemlítendő az is, hogy a város kulturális életében a második világháborúig jelentős szerepet játszott a (főleg magyar ajkú) zsidó értelmiség, míg az utóbbi esztendőkben Ungvár a magát kárpátaljai őslakosnak tekintő, eredetileg főként a hegyvidék falvakban élő ruszinságnak is a kulturális központja lett.

Látnivalók 

 Az ungvári vár
 A vártemplom romjai
 A skanzen (Ungvári Szabadtéri Néprajzi Múzeum), az ungvári vár közelében
 Egykori vármegyeháza, ma többek között a Boksay József Kárpátaljai Megyei Szépművészeti Múzeum foglal benne helyet
 A Szent Kereszt felmagasztalása görögkatolikus székesegyház és püspöki palota
 Szent György római katolikus templom
 Református templom
 A filharmónia épülete (egykori zsinagóga)
 A bazilita szerzetesrend kolostora
 Ceholnyai volt görögkatolikus templom
 12. századi gerényi rotunda
 Orosz templom
 Botanikus kert
 Nevickei vár

Híres emberek 

Ungváron született:

 1830-ban Vöneki Lajos magyar, olasz és amerikai szabadságharcos katona
 1855. december 7-én Mágócsy-Dietz Sándor (1855–1945) botanikus, az MTA tagja
 1861. január 13-án  Gyöngyösy László író, irodalomtörténész
 1863. július 4-én Lipschutz Salomon sakkozó, az Amerikai Egyesült Államok sakkbajnoka
 1870. szeptember 13-án Vedres Márk szobrászművész
 1872. december 8-án Janovics Jenő színművész, rendező, irodalomtörténész, forgatókönyvíró, művelődéspolitikus
 1881. április 23-án Timkó György botanikus, etnográfus. Timkó Imre agrogeológus öccse
 1891. október 2-án Boksay József festő, grafikus, Erdélyi Bélával együtt az ungvári művészeti iskola megalapítója
 1909. december 16-án Jan Pastor szlovák régész, a Kelet-szlovákiai Múzeum egyik alapítója
 1919. szeptember 23-án Ubrizsy Gábor Kossuth-díjas növénypatológus, mikológus, egyetemi magántanár, az MTA tagja
 1923. július 28-án Örvös Lajos író, műfordító, a francia Nemzeti Érdemrend és a francia Akadémiai Pálmák Tiszti fokozatának kitüntetettje
 1926. augusztus 8-án Ország Lili festőművésznő
 1931. május 2-án Egressy Teri textilművész
 1933. május 27-én Ilku Marion József festőművész
 1934. augusztus 9-én Krocskó Gyula biológus, egyetemi tanár, az MTA tagja
 1935. április 6. Zicherman Sándor magyar származású festőművész, szobrász, grafikus
 1937. március 27-én Szemán Ferenc festőművész;
 1940. február 29-én Szabó József labdarúgó, edző, minden idők legjobb „szovjet" középpályása
 1942. április 9-én Bodnár András olimpiai bajnok vízilabdázó, sportvezető, orvos;
 1957. január 17-én Balla D. Károly József Attila-díjas író, szerkesztő, blogger
 1959. január 28-án Erfán Ferenc festő, iparművész
 1962. május 24-én Jankovics Mária textilművész, grafikus
 1965. május 3-án Bódi László (becenevén Cipő), a Republic énekese
 1967. december 8-án Massányi Viktor operaénekes, a Magyar Állami Operaház művésze

Ungváron töltötte életének utolsó évét és itt hunyt el 1796. október 20-án Dayka Gábor költő, pap, tanár.

Itt hunyt el 1941. december 8-án Kozma Miklós magyar belügyminiszter, Kárpátalja kormányzója.

Itt végezték ki 1946-ban Bródy András (Andrej Bródy) ruszin miniszterelnököt, két miniszterével, Demkó Mihállyal (Mihai Demkóval) és Fenczik Istvánnal (Sztepan Fenczikkel) együtt.

Az ungvári Kálvária-temetőben helyezték végső nyugalomra 2015. december 19-én Szikura József botanika professzort, a Magyar Tudományos Akadémia külső tagját, a  II. Rákóczi Ferenc Kárpátaljai Magyar Főiskola rektorát.

Testvérvárosai 

  Békéscsaba, Magyarország (1998)
  Corvallis, Amerikai Egyesült Államok
  Česká Lípa, Csehország
  Darmstadt, Németország
  Horsens, Dánia
  Jarosław, Lengyelország
  Kajaani, Finnország
  Krosno, Lengyelország
  Kassa, Szlovákia
  Nagymihály, Szlovákia
  Nyíregyháza, Magyarország
  Orjol, Oroszország
  Szombathely, Magyarország
  Taksony, Magyarország

Jegyzetek

Források
 A történelmi Magyarország atlasza és adattára 1914 
 Sirokay Zoltán: Ungvár multja és szellemisége. In: Uj Magyar Museum I/1. (1942), 61–68.
 Sebestyén Zsolt: Kárpátalja helységnevei  (Nyíregyháza, 2020)

További információk 
 Ungvár története a legrégibb időktől maig – Mészáros Károly monográfiája (Pest : Ráth Mór, 1861) a MEK-ben
 Zombory Gusztáv: Ungvár
 Ungvár régi képeslapokon
 Ungvári hirék
 Ungvári Polgár Info – Független hírportál
 
Hodinka Antal: Adalékok az ungvári vár és tartománya, és Ungvár város történetéhez; Kárpátaljai Magyar Kulturális Szövetség, Ungvár, 1999 (Clio)
  Polgármesteri jelentések Ungvár város közállapotáról / Fincicky Mihály. Megjelenés:  Ungvár : Kárpátaljai M. Kult. Szövets., 2001. Terj./Fiz. jell.:  177 p. ; 20 cm Sorozat:  Clio

 
Magyarország elcsatolt megyeszékhelyei
Az Ungvári járás települései
Ung vármegye települései