alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Marosagárd

Marosagárd (románul Poienița, korábban Ogari, németül Agarden) falu Romániában, Maros megyében. Közigazgatásilag Jedd községhez tartozik.

Fekvése
A falu a Bői-patak mentén, Marosvásárhelytől 8 km-re keletre, településközpontjától, Jeddtől 4 km-re keletre fekszik.

Története
Neve a magyar agár főnévből való. (A román poienița „mezőcské”-t jelent). 1600-tól románok telepedtek a faluba. Ortodox temploma van. Református temploma a 19. századi fatemplom helyett épült. 1910-ben 329 lakosából 241 román és 88 magyar volt. A trianoni békeszerződésig Maros-Torda vármegye Marosi felső járásához tartozott. 1992-ben 268 lakosából 175 román, 49 magyar és 44 cigány volt.

Hivatkozások

További információk 

 A Terebics-tető

Maros megye települései
Maros-Torda vármegye települései
Marosbárdos

Marosbárdos (románul Bărdești) falu Romániában, Maros megyében. Közigazgatásilag Marosszentanna községhez tartozik.

A falu Marosvásárhelytől 6 km-re északnyugatra, a Marosi-Mezőség keleti szélén a Bárdos-patak mellett erdőkkel határolt völgykatlanban fekszik. Nevét onnan kapta, hogy a hagyomány szerint bárdokkal harcoló székelyek lakták. Székely őslakosai a török harcokban haltak meg. 1609-ben a falut Marosvásárhely vásárolta meg és 1848-ig a város jobbágyai lakták.

1910-ben 415-en lakták, akik közül 409 román és 6 magyar volt. A trianoni békeszerződésig Maros-Torda vármegye Marosi felső járásához tartozott. 1992-ben 311 lakosából 303 román és 8 cigány volt. Ortodox (volt görögkatolikus) fatemploma van.

Hivatkozások 

Maros megye települései
Maros-Torda vármegye települései
Marosbogát

Marosbogát (románul Bogata) falu Romániában Maros megyében, Marosbogát község központja.

Fekvése
Marosludastól 4 km-re délkeletre a Maros nagy kanyarjában, annak bal partján fekszik.

Története

Már a bronzkorban lakott hely volt, majd a római korban katonai tábor. 1332-ben már egyházas hely. Református temploma román kori eredetű, falában római téglákkal beépítve. 1910-ben 2402, többségben magyar lakosa volt, jelentős román kisebbséggel. A trianoni békeszerződésig Torda-Aranyos vármegye Marosludasi járásához tartozott. 1992-ben 1567 lakosából 756 román, 627 magyar, 184 cigány volt. Közülük 885 ortodox és 569 református.

Jegyzetek

Maros megye települései
Torda-Aranyos vármegye települései
Maroscsapó

Maroscsapó (románul Cipău, németül Tschappen) falu Romániában Maros megyében. Közigazgatásilag Radnóthoz tartozik.

Fekvése
Radnóthoz tartozó község, tőle 4 km-re keletre, a Maros bal partján fekszik.

Története
Már az őskorban is lakott hely volt. Határában a mintegy 8000 évvel ezelőtt virágzó Starčevo–Körös-kultúra telepét fedezték fel, oszlopos szerkezetű, tapasztott sövényfalú házakkal. Területén római pénzeket, 5. századból származó ezüsttárgyakat, 8–9. századi kerámiákat is találtak.

A település nevét az oklevelek 1332-ben Thapev néven említették először. 

Árpád-kori település, temploma 1332-ben már állt. 

1910-ben 906, többségben román lakosa volt, jelentős magyar kisebbséggel. 

A trianoni békeszerződésig Kis-Küküllő vármegye Radnóti járásához tartozott. 1992-ben 1015 lakosából 745 román, 224 magyar, 46 cigány volt, közülük 752 ortodox és 202 református. 

Határában nagy sertéstelep és halastó is van.

Híres emberek 

 Itt született 1872. november 26-án Id. Boér Elek jogtudós, jogpolitikus.
 Itt született 1878-ban Réz Mihály közjogász, szolgabíró, egyetemi tanár, a Magyar Tudományos Akadémia levelező tagja (1909).

Jegyzetek

Források
 Románia (Panoráma 1975) 

Maros megye települései
Kis-Küküllő vármegye települései
Marosfelfalu

Marosfelfalu (románul Suseni, németül Pränzdorf, Oberdorf) falu Romániában Maros megyében, Marosfelfalu község központja.

Fekvése
Szászrégentől 5 km-re északkeletre a Maros jobb partján fekszik.

Története
A falu területe már a bronzkorban lakott terület volt amint az 1924-ben felszínre kerülő bronzleletek is bizonyítják. 1924 tavaszán, a pala kitermelése során a téglagyár melletti bányából egy bronz letétet találtak, amely i.e. a XII. századból való. Az ép tárgyakból és darabokból álló kincset a Marosvásárhelyi Történelmi és Régészeti Múzeumba szállították, összesen 91 darabot, többek közt lándzsa hegyek, fejszék, sarlók, karkötők, kések, kardok, fibulák. A legszebb, az akkori művészet egyik legtökéletesebb képviselője egy bronzkori fibula, bross, amely Maros megye jelképévé vált, megjelenik 1998-tól a megye és 2011-től Felfalu címerén.

1319-ben Feelfolu néven említik először. Régi temploma a 13. század második felében épült, valószínűleg a IV. Béla által betelepített szászok emelték a Maros egyik holtágának jobb partján. Omladozó maradványai a református parókia kertjében láthatók. Mai református temploma 1913-ban épült, ekkor a régi templomot elhagyták. 1427-ben egy minorita kolostort említenek itt, melynek nyoma nincs. 1910-ben 1228, többségben magyar lakosa volt, jelentős román és cigány kisebbséggel. A trianoni békeszerződésig Maros-Torda vármegye Régeni felső járásához tartozott. 1992-ben 1461 lakosából 681 magyar, 603 román, 175 cigány, 2 német volt.

Kultúra
Marosfelfaluban 2005-ben alakult a Bíborka Néptáncegyüttes. Az együttes vezetője Kovács Hajnal, oktató koreográfus Duka Szabolcs-Attila. Repertoárjukban megtalálhatóak Erdély különböző vidékeinek táncai, valamint táncszínházi produkciók is: "...táncra születtem...", Magunk sorsa felől stb. Az együttes 2006-tól tagja a Romániai Magyar Néptánc Egyesületnek.

Jegyzetek

További információk 
:Molnár Tamás: a marosfelfalui református romtemplom
Szász András: Marosfelfalu
Bíborka Néptáncegyüttes
Képgaléria Marosfelfaluról a www.erdely-szep.hu honlapon
Jánó Mihály: A marosfelfalui alku. In Műemlékvédelem. LVII. évf. 2013. 2. szám. 71 - 105.

Maros megye települései
Maros-Torda vármegye települései
Marosfő

Marosfő (románul Izvoru Mureșului) falu Romániában Hargita megyében.

Fekvése
A Gyergyószentmiklóstól 23 km-re délkeletre 850 m magasan a marosfői hágónak nevezett Geréces-nyereg hátán fekvő klimatikus üdülőhely.

Nevének eredete
Onnan kapta a nevét, hogy határában ered a Maros. Egyik forrása a Fekete-rez csúcsa alatt 1350 m magasan van és a vasútállomás alatt egyesül a másik ággal. Az Olt forrása 1418 m magasan a Magas-bükk lejtőjén a Kovács Péter és a Sóvető patakok által körülvett mocsaras vízgyűjtő teknőben van. A román név a magyarnak tükörfordítása.

Története
Szórványtelepülés, melynek alsó része a Boták, középső része a Tinkák szórványa. Felső része a tulajdonképpeni üdülőtelepülés. Ifjúsági üdülőhely sípályákkal, felvonóval. Római katolikus temploma 1998-ban épült a falu üdülő részén, régi kápolnája 1930-ból való. Ortodox temploma a középső részen van.

1992-ben 801 lakosából 471 magyar, 329 román volt.

2002-ben 801 lakosából 470 magyar, 331 román.

2011-ben 753 lakosából 480 magyar, 271 román.

Híres emberek
 Ébner Jenő (1907–1989) lazarista atya, Marosfő egykori plébánosa

Hivatkozások

Hargita megye települései
Maroshévíz

Maroshévíz (korábban Gyergyó-Toplica, , ) municípium Romániában, Erdélyben, Hargita megyében. Hargita megye északi régióközpontja. A gyergyói fakereskedés és marosi tutajozás egykori központja.

Fekvése 
Gyergyószentmiklóstól 32 km-re északnyugatra, a Maros völgyszorosának kapujában fekszik. Közigazgatásilag hozzá tartozik még Kelemenpatak, Lunkány, Magyaros, Moglán, Székpatak, Válya, Vugány és Zsákhegy.

Története 
Területét székelyek népesítették be, a település valószínűleg egykori irtványtelepből fejlődött ki, 1567-ben említik először. Régibb térképek és okmányokban mindenütt Gyergyó-Toplicza néven találjuk meg. A maroshévízi meleg forrásokat I. Rákóczi György fejedelem 1638-ban maga is meglátogatta, mivel a Siklósi Mihálynak küldött instructióját a gyergyói meleg fürdőkön (in Thermis Gyergyoiensibus) írt alá.

1910-ben 7388 lakosából 4194 román és 2414 magyar volt.

A trianoni békeszerződésig Maros-Torda vármegye Régeni felső járásához tartozott. A település az utóbbi 20 évben jelentősen fejlődött. 2002-ben 15 880 lakosából 11 291 román, 4039 magyar, 486 cigány és 15 német volt. Maroshévíz történetének ismert feldolgozója Czirják Károly helytörténész.

2002-ben nyilvánították municípiummá.

Látnivalók 

 A moglanyesti Nagyasszony kolostortemplomot 1658-ban I. György István moldvai fejedelem építtette felesége, Safta részére fából.
 Műemlék fatemplomát, amely a Szent Illés kolostor mellett áll, 1847-ben építették a Maros megyei Gödemesterházán. 1910-ben szállították ide kolostoralapítás céljából, majd 1924 és 1928 között bővítették. Másik ortodox fatemploma 1867-ben épült. Nagy kéttornyú ortodox temploma van.
 Református temploma 1895-ben épült, a második világháborúban megrongálódott, de kijavították. 
 A Lázár-kúria 1829-ben épült, ma gyermekotthon.
 Fenyvesek övezte gyógyfürdőtelepe a Fenyő- vagy Bánffy-fürdő üdülőközpont, 655-690 m magasan fekszik, klimatikus gyógyhely. 26 °C-os radioaktív ásványi sókban gazdag termálvize van. A fürdőtelepen 1882-ben Bánffy Dezső építtetett villát, melyet azonban 1999-ben leromboltak. Jelenlegi medencéje 1937-ben épült. 
 Az Urmánczy kastély 1903 és 1906 között épült
 Az Urmánczy-fürdő 1959-ben épült a Maros mellett, 25 °C-os vize van
 A várostól 9 km-re első világháborús emlékmű áll.

Híres emberek 
 Itt született és itt is hunyt el Urmánczy Nándor képviselő, politikus, író. 1868-1940. 
Itt született 1868-ban Miron Cristea, a Román Ortodox Egyház első pátriárkája, Románia miniszterelnöke 1938–1939 között.
Itt született 1914-ben George Sbârcea (művésznevén Claude Romano) zeneszerző, író, műfordító
Itt született 1965-ben Sarány István újságíró.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Maroshévíz önkormányzatának honlapja 
 A Maroshévíz nem hivatalos honlapja
 Az Urmánczy fürdő honlapja
 Maroshévízi Református Ifjúsági Ház honlapja
Felvételek a Tárnica kilátótól
Fényképek a Maroshévízi Termál-vízesésről
A maroshévízi bobpálya

Erdélyi városok
Gyergyószék települései
Hargita megye települései
Románia fürdőhelyei
Maros-Torda vármegye települései
Maroskece

Maroskece (, ) falu Romániában Maros megyében, Maroskece község központja.

Fekvése 
Marosludastól 7 km-re délnyugatra a Maros jobb partján fekszik az E60-as országút mellett.

Története 

1444-ben Keche néven említik először. Apor-kastélya a 17. században épült, 1663. július 20-án I. Apafi Mihály fejedelem országgyűlést tartott itt. Itt tartotta lakodalmát 1696-ban Cserei Mihály történetíró. A falunak 1910-ben 1093, többségben román lakosa volt, jelentős magyar kisebbséggel. A trianoni békeszerződésig Torda-Aranyos vármegye Marosludasi járásához tartozott. 1992-ben 1309 lakosából 1307 román, 1 magyar volt.

Jegyzetek 

Maros megye települései
Torda-Aranyos vármegye települései
Maroskeresztúr

Maroskeresztúr (románul Cristești, korábban Cristuru Mureș, németül Heiligkreuz) falu Romániában Maros megyében, Maroskeresztúr község központja.

Fekvése 
A falu a Maros bal partján fekszik Marosvásárhelytől 6 km-re délnyugatra. A község a Marosvásárhely Metropoliszövezethez tartozik.

Története 
A Maros déli partján épült falu helyén egykor egykor vaskori szkíta település volt, később római őrhely lett és Dácia egyik fontos fazekasipari központja, mint ezt az itt feltárt égetőkemencék is bizonyítják. Határa római emlékekben rendkívül gazdag, Földvár nevű határrészéből feliratos római kövek kerültek elő.

1332-ben Santa Cruce néven említik először.  A falu eredetileg székely telepítésű volt. A határában levő Búcsúpadnál (Grádics) búcsúztak el a hadba vonuló székelyek feleségeiktől. A hegyoldalban  egykor katolikus kápolna is volt, amely azonban a 19. században már romokban hevert, valószínűleg 1502 előtt pusztult el, egykor búcsújáróhely volt.

Árpád-kori templomerődje Nyárádtő felé egy kis magaslaton állt.
A 15. században pusztult el, de 1554-ben a reformátusoké lett, akik újjáépítették.

1601-ben falut Basta seregei dúlták fel, a templomerődbe menekült lakóit legyilkolták, a templomot pedig felégették.

1657-ben II. Rákóczi György sikertelen lengyelországi hadjáratát megbosszulva lengyel és tatár hadak pusztították el annyira, hogy 1670-ig csak Pusztakeresztúrnak hívták.

A 17. század végén reformátusokkal telepítették be, akik 1863-ban építették fel templomukat.

A falu később is sokat szenvedett a Maros áradásaitól.

1910-ben 896 lakosából 514 magyar, 362 román anyanyelvű volt. A trianoni békeszerződésig Maros-Torda vármegye Marosi alsó járásához tartozott. 1992-ben 4690 lakosából 2238 román, 2086 magyar és 361 cigány volt.

Látnivalók 
 Református temploma 1863 és 1889 között épült a korábbi fatemplom, az pedig a 15. században elpusztult Árpád-kori templom helyére.
 Ortodox temploma 1907-ben épült a református templom mellé.
 Római katolikus templomát 1993-ban szentelték fel a Szent Kereszt tiszteletére, a templomot Erdély egyik legértékesebb, Abafájáról idehozott 200 éves feszülete díszíti.
 Az egykori Knöpfler-kastélyt Knöpfler Vilmos építtette a 19. század közepén. 1932-ben leégett. Egyetlen gazdasági épület áll még a kastély melléképületeiből, az Iskola utca 139 szám alatt. A hajdani kastély udvarán ma utcák vannak házakkal, és egy ortodox templom is itt kapott helyet.

Híres emberek 
 Itt élt Knöpfler Vilmos orvos, országgyűlési képviselő, a marosvásárhelyi kórház alapítója.

Hivatkozások 

Maros megye települései

it:Cristeşti (Mureş)
nl:Cristești
Maroslekence

Maroslekence (románul Lechinta, németül Lechnitz) falu Romániában Maros megyében.

Fekvése
Radnóthoz tartozik, tőle 2,5 km-re északra, a Komlód-patak Marosba ömlésénél, a Maros jobb partján fekszik.

Története
1269-ben Lekenczethw néven említik először. Határában a mai Szentgyörgypuszta helyén feküdt a középkorban az elpusztult Szentgyörgy (1347) falu. A Kabós család egykori udvarháza ma iroda. 1910-ben 1212, többségben román lakosa volt, jelentős magyar és cigány kisebbséggel. A trianoni békeszerződésig Torda-Aranyos vármegye Radnóti járásához tartozott. 1992-ben 742 lakosából 645 román, 55 cigány, 12 magyar volt.

Híres emberek
 Itt született 1908-ban Ion Vlasiu román író, szobrászművész.
itt született 1909-ben Nagy István  tanár, színész

Hivatkozások

Maros megye települései
Torda-Aranyos vármegye települései
Marosludas

Marosludas (, régebb Ludoșul de Mureș, ) város Romániában, Erdélyben, Maros megyében. Közigazgatásilag Andrássytelep, Csorga, Csorgó, Eckentelep, Marosgezse és Mezőalbisitelep települések tartoznak hozzá.

Fekvése 
Marosludas a Maros megye nyugati részén helyezkedik el, a Maros két partján húzódik végig, a Mezőségi-patak és a Maros egybefolyásánál, Nagysármás - Kissármás útkereszteződésnél, 45 km-re Marosvásárhelytől, 12 km-re Radnóttól, 26 km-re Tordától és 40 km-re Nagysármástól. A város a Marosvásárhely - Székelykocsárd és Marosvásárhely - Nagysármás - Beszterce vasútvonalakon fekszik.

A "cukor városa" vidéki kistelepülésből rohamosan várossá alakult. A régi lakótelep a Maros jobb partján fekszik, a meredek dombok közelében. Az új negyedben, a Maros bal partján, található a közigazgatási központ, a kórház, a szakorvosi rendelőintézet, az ipari líceum, a művelődési otthon, az új postahivatal, a cukorgyár, a tejgyár, len- és kenderfeldolgozó üzem.

Története 
1333-ban Ludas néven említik először. 1960-ban nyilvánították várossá. A Marosludashoz tartozó Marosgezse településről már az 1366-os évekből vannak feljegyzések. Az egykor magyar többségű település központjában a magyar történelmi egyházak templomai, a református és római katolikus templomok mellett egy capitoliumi farkas szobor is áll. A szobrot a trianoni békeszerződés után emelték. A trianoni békeszerződésig Torda-Aranyos vármegye Marosludasi járásához tartozott.

Lakossága 
1910-ben 4632 lakosából 3116 magyar, 1385 román volt.

1992-ben 16 000 lakosából 11 550 román, 3913 magyar, 523 cigány, 14 német volt.

A 2002-es népszámlálás adatai szerint a nemzetiségi megoszlás a következő:
 románok – 12 190 (69,66%)
 magyarok – 4414 (25,22%)
 cigányok – 857 (4,89%)
 egyéb nemzetiség – 36 (0,23%)
Összesen: – 17 497 (100%)

A 2011-es népszámlálás adatai szerint a nemzetiségi megoszlás a következő:
 románok – 10 108 (65,94%)
 magyarok – 3557 (23,20%)
 cigányok – 964 (6,28%)
 egyéb nemzetiség - 10
 nincs információ – 681 (4,44%)
Összesen: – 15 328 (100%)

Látnivalók 
 Bánffy-kastély
 Református templom
 Római katolikus templom
 Petőfi-szobor (Simon Attila alkotása)

Kultúra

Kulturális szervezetek 

 Marosludasi Református Egyházközség Vegyeskara
 Petrőczi Kata Szidónia Közművelődési Egyesület

Híres emberek 

 Itt született 1895. május 7-én Soós István jogi szakíró, Nagyvárad polgármestere 1940–1944 közt.
 Itt született 1897. július 15-én Krausz László tervezőmérnök, műszaki szakíró.
 Itt született 1898. március 9-én Incze Antal magyar orvos, országgyűlési képviselő.
 Itt született 1934. július 19-én Zágoni Albu Zoltán református lelkész, egyházi író.
 Itt született 1946. június 29-én Szekeres Adél történész.

Jegyzetek

Források, külső hivatkozások 
 Marosludas adatlapja az Erdélyi Magyar Adatbankon
 A marosludasi Bánffy-kastély
 Marosludas Oldala

Képek

Maros megye települései
Torda-Aranyos vármegye települései
Radna (egyértelműsítő lap)

Radna lehet
 Máriaradna (Románia, Arad megye)
 Óradna (Románia, Beszterce-Naszód megye)
 Újradna (ugyanott)
 Radna település Szlovéniában
Vertikális brácsa

Az eredeti brácsa körülbelül akkora, hogy bárki az álla alá rakva tud rajta játszani. Carleen Hutchins hangszerkészítő az 1960-as években rájött, hogy ha a brácsa méretét megnövelnék, úgy, hogy a cselló módjára kéne használni, sokkal jobb hangja lehetne. Ekkor alkotta meg a vertikális brácsát, ami megtartotta a brácsa eredeti formáját, de 10 cm-rel hosszabb lett. (Természetesen volt egy-két nagyon extrém motivációval – és megfelelő hosszúságú karral – rendelkező brácsás, akik a vállukon tartva játszottak az új brácsán.)

A vertikális brácsa alapvetően arra az elvre épül, hogy a hangszer testének rezgése hangot ad, ennek meg kell egyeznie a második legmagasabb húrral (ez jelen esetben a D), a hangszer testében levő üres tér rezgésének hangja pedig a második legmélyebb húr (jelen esetben a G) rezgésével kell megegyezzen. Az eredeti brácsa mérete túl kicsi volt egy ilyen ötlet megvalósításához.

Ebből az elvből fejlődött ki a hegedűoktett. Az ott szereplő vertikális brácsa az althegedű nevet kapta.

A vertikális brácsa szép és erős hangját meghallgathatjuk a Yo-Yo Ma csellóművész segítségével készült CD-n, amin Bartók Béla Brácsaversenyét játssza. 

Vonós hangszerek
Lake Clark Nemzeti Park

A Lake Clark Nemzeti Park Délnyugat-Alaszkában fekszik, Anchorage-tól délnyugatra, az Alaszkai-félszigeten. Gyakran nevezik Alaszka esszenciájának, mivel viszonylag kis területén számtalan természeti kincs található. Három hegylánc fut itt össze: az Alaszkai-hegység északról, az Aleut-hegység délről és a Chigmit-hegység, melyekben két aktív vulkán is van (az Iliamna és a Redoubt); a keleti partvidéken a délkelet-alaszkai erdőségekhez hasonló növényzet, nyugaton pedig az északabbra fekvő tundrához hasonló fennsík húzódik; ezeken kívül számtalan folyó és tó színesíti a tájat.

Utak nem vezetnek a parkba, a legegyszerűbb légitaxival (méghozzá hidroplánnal) megközelíteni. Az egyik legkevésbé látogatott park az USA-ban, évente kevesebb mint ötezren jönnek ide, jóllehet számtalan szabadidős tevékenységre lehetőség van (a legkedveltebb a lazachalászat a Bristol-öbölben).

{|
|-----
| 

|}

Külső hivatkozások 
 Hivatalos oldal 
 Fényképek a Lake Clark NP-ból – Terra Galleria 
 us-national-parks.net – Lake Clark NP  

Alaszka nemzeti parkjai
Wrangell-Saint Elias Nemzeti Park

A hatalmas területű Wrangell – St. Elias Nemzeti Park Dél-Alaszkában fekszik. Egy része nemzetközi bioszféra rezervátum, és az UNESCO világörökség része. Az Amerikai Egyesült Államok legnagyobb területű nemzeti parkja (53 321 km²). Itt található az ország második legmagasabb hegye, a Mount Saint Elias (5489 m), 16 legmagasabb hegycsúcsa közül 9 és a legfontosabb gleccserek. Határos a kanadai Kluane Nemzeti Parkkal.

Magas hegyek, gleccserek és vulkánok birodalma ez. A magasabb részeken évente 18–20 m hó hullik, s ez táplálja a gleccsereket. S miközben a mélyben a csendes-óceáni tábla becsúszik a észak-amerikai kontinentális tábla alá, a vulkáni tevékenység a felszínen helyenként igen aktív. A Mount Wrangell kalderája 4–6 km széles. Bár vulkáni tevékenységet több mint egy évszázada nem folytatott, környékén gyakoriak a földrengések.

A park területén a folyókat szinte teljes egészében a gleccserek táplálják. Itt folyik Alaszka legnagyobb folyója, a halban gazdag Cooper-folyó.

A növényzetet az óceáni enyhe klíma, a szárazföld belsejében uralkodó hideg, száraz időjárás és a szintkülönbségek befolyásolják. Az óceánhoz közel tűlevelűek, mohák, páfrányok alkotnak esőerdőket, beljebb megjelenik a jegenyefenyő, a rezgő nyár, magasabban pedig már a hegyi tundra növénytársulása az uralkodó. Az állatvilág legjelentősebb tagja a grizzly, amely itt él a legnagyobb populációban, de található itt karibu, szürke farkas, alaszkai vadjuh. 239 madárfajt tartanak számon, köztük az igen ritka fehérfejű rétisast, az Egyesült Államok címerállatát.

Anchorage-tól autópályán is megközelíthető, a park területének nagy része pedig két kavicsos úton járható be, ugyanakkor repülőgépjáratokat is igénybe lehet venni.

Évente több mint negyvenezer látogatót fogad, és népszerűsége egyre nő, mivel könnyű megközelíthetősége ellenére élővilágát sikerül érintetlenül megőrizni.

Források 
 Bodnár László: Nemzeti parkok Észak-Amerikában, Eger, Bodnár Geográfus Bt., 2003

További információk 
 Hivatalos oldal 
 Fényképek a Wrangell Saint Elias NP-ból – Terra Galleria 
 us-national-parks.net – Wrangell Saint Elias NP  

Alaszka nemzeti parkjai
Az Amerikai Egyesült Államok világörökségi helyszínei
Rimapálfala

Rimapálfala (más néven Rimapálfalva, szlovákul Pavlovce) község Szlovákiában, a Besztercebányai kerület Rimaszombati járásában.

Fekvése 
Rimaszombattól 8 km-re délkeletre, a Rima folyó bal partján található.

Története 
A települést 1431-ben "Palfalwa" alakban említik először. A Jánosy család birtoka volt 17 portával. 1556-ban elpusztította a török és lakói egészen 1683-ig a töröknek adóztak. Ekkor a lengyel-litván hadak ismét elpusztították a falut és 1730-ig pusztaság volt. 1773-ban 17 jobbágy és 4 zsellércsalád élt itt. 1828-ban 41 házában 345 lakos élt, akik főként mezőgazdasággal foglalkoztak.

Vályi András szerint "PÁLFALVA. Paulovavész. Magyar falu Gömör Vármegyében, földes Urai külömbféle Uraságok, lakosai külömbfélék, fekszik Feledhez nem meszsze, mellynek filiája, Rima vizéhez közel, földgyének 1/6 része sovány, a’ többi közép termékenységű, hasznos piatza nem meszsze, legelője, és tüzre való fája elég van, szőllőmunkából is van keresettyek, gyümöltsös, és káposztás kertyeik jók, első osztálybéli."

Fényes Elek szerint "Pálfalva, magyar falu, Gömör vmegyében, Jánosi szomszédságában: 64 kath., 281 ref. lak. F. u. többen. Ut. p. Tornalja."

Gömör-Kishont vármegye monogrfiájában "Pálfala, rimavölgyi magyar kisközség, 85 házzal és 402 ev. ref. vallású lakossal. E község 1431-ben már a mai nevén szerepel. Földesura a Török család volt. A 18. században Pawlowawes tót neve is fölmerül. Ág. ev. temploma 1792-ben épült. Ide tartozik Belső- és Külső-Dobra puszta is. A község postája Jánosi, távírója és vasúti állomása Feled."

A trianoni békeszerződésig Gömör-Kishont vármegye Feledi járásához tartozott. 1938 és 1944 között ismét Magyarország része volt.

Népessége 
1910-ben 361-en, túlnyomórészt magyarok lakták.

1991-ben 289 lakosából 234 volt magyar, míg 2001-ben 352 lakosából már csak 191 magyar és 91 cigány.

2011-ben 379 lakosából 293 magyar, 48 szlovák és 26 cigány.

2021-ben 406 lakosából 338 magyar (83,2%), 47 szlovák, 11 cigány, 1 cseh, 9 ismeretlen nemzetiségű.

Nevezetességei 
Református temploma 1786-ban épült.

Híres emberek 
Itt született 1843-ban Pap Gyula költő, etnográfus.

Külső hivatkozások 
 E-obce.sk
 Obce info.sk
 Rimapálfala Szlovákia térképén

Jegyzetek 

A Rimaszombati járás települései
Gömör és Kis-Hont vármegye települései
Felsőpokorágy

Felsőpokorágy (szlovákul Vyšná Pokoradz) Rimaszombat településrésze, 1974-ig önálló község Szlovákiában, a Besztercebányai kerület Rimaszombati járásában.

Fekvése 
Felsőpokorágy egyike Rimaszombat hét kataszteri területének, területe 9,016 km². A városközponttól 4 km-re északra fekszik, a Tóthegymegre vezető út mentén.

Története 
Területén már a késő kőrézkorban is éltek emberek, ezt bizonyítja a bankai határrészen 1984-ben megtalált leletegyüttes.

A falunak már az Árpád korban volt temploma, helyén épült a mai templom 1797-ben.

Vályi András szerint: „Alsó, Felső Pokorágy. Két tót falu Hont Vármegyében, földes Uraik G. K. Berényi, Lusinszky, G. Szendrei Török, és Jekelfalusi Uraságok, lakosaik leg inkább evangelikusok, fekszenek Zeherjéhez közel, Rima Szombatnak is szomszédságában, mellynek filiáji, határbéli földgyeik jó termékenységűek, boraik gyengék, piatzozások Rimaszombatban, holott fuhatozással is keresik élelmeket, gyümöltsök, mikor terem, elég van.”

Fényes Elek szerint: „Pokorágy, (Felső), tót falu, Gömör-Kis-Hont vmegyében, Rimaszombathoz egy órányira: 11 kath., 439 evang. lak., evang. anya sz. egyházzal; jó kőbányával; erdővel s termékeny szántóföldekkel. F. u. az osgyáni uradal.”

Gömör-Kishont vármegye monográfiája szerint: „Felsőpokorágy, Rimaszombat közelében fekvő tót kisközség, 75 házzal és 363 ág. ev. h. vallású lakossal. Hajdan Ajnácskő vár tartozéka volt és mint ilyen előbb a Rákóczy-féle csetneki, majd az osgyáni uradalomhoz tartozott. Legrégibb urai a XV. század elején a Pokorágyi és ezek után a Csicsery családok voltak. Később az Abaffy, Rakovszky, Jekelfalussy, Palkovich, Hellebrondt és a Szentmiklóssy család volt a birtokosa. Az ág. ev. templom a régi árpádkori templom helyén 1797-ben épült s egy XVII. századbeli érdekes kelyhet őriz. A község postája, távírója és vasúti állomása Rimaszombat.”

A trianoni békeszerződésig Gömör-Kishont vármegye Rimaszombati járásához tartozott. 1938 és 1944 között újra Magyarország része.

1974-ben Alsópokorágy, Dúsa és Mezőtelkes községekkel együtt Rimaszombathoz csatolták.

Népessége 
1910-ben 345, többségben szlovák lakosa volt.

1921-ben 328 lakosából 313 volt szlovák nemzetiségű, 287 evangélikus vallású.

Híres emberek 
 Itt született 1813. május 24-én Kmety György 48-as honvéd tábornok, később a török hadsereg tábornoka.
 Itt született 1925. augusztus 19-én Július Alberty egyetemi oktató.
 Itt élt lelkészként a 19. században Hüvössy Lajos régész, a rimaszombati múzeum egyik alapítója.

Nevezetességei 
 A Kőjankó nevű kirándulóhely természetvédelmi terület, értékes növényi társulásokkal, közelében sok barlang található, melyek kőfejtés következtében keletkeztek.
 Határában negyedkori keletkezésű tó látható.

Jegyzetek

Kapcsolódó szócikkek 
 Rimaszombat
 Alsópokorágy

Felsopokoragy
Rimaszombat
Gömör és Kis-Hont vármegye települései
Rimafűrész

Rimafűrész (szlovákul Rimavská Píla) Tiszolc településrésze Szlovákiában, a Besztercebányai kerület Rimaszombati járásában, 1978-ig önálló község.

Fekvése 
Rimaszombattól 30 km-re északra, Tiszolc központjától 3 kilométerre délre, a Rima jobb partján fekszik.

Egyike a Tiszolcot alkotó két kataszteri területnek, területe 20,7274 km².

Története 
A 18. század végén Vályi András így ír róla: „FÜRÉSZ. Pila. Tót falu Kis Hont Vármegyében, földes ura a’ Királyi Kamara, lakosai 700 katolikusok, és evangelikusok, fekszik erdők között Rima vize mellett Tiszóltztól nem meszsze, határbéli földgye középszerű, néhol pedig soványas, legelője elég, Breznyó Bányától sints igen meszsze, lakosai fa edényeket készítenek, mellyeket elszoktak adni, teje elég van, a’ Tiszoltzi vashámorok szomszédságjokban vagynak, második Osztálybéli."

Fényes Elek 1851-ben kiadott geográfiai szótárában így ír a faluról: „Pila vagy Fűrész, tót falu, Gömör-Kis-Hont vmegyében, a Rima mellett, Tiszolczhoz délre 1/2 órányira: 27 kath., 712 evang. lak. Evang. anya sz. egyházzal. Földei hegyoldalban feküsznek; juhot igen sokat tartanak. F. u. a kamara. Ut. p. Rimaszombat."

Borovszky monográfiasorozatának Gömör-Kishont vármegyét tárgyaló része szerint: „Fűrész, rimavölgyi tót kisközség, 133 házzal és 749 ág. h. evangelikus lakossal. 18. századi telepes község s a kir. kamara volt a földesura. Azelőtt Pila tót néven volt ismeretes. Ág. h. ev. temploma 1777-ben épült. A község postája, távírója és vasúti állomása Tiszolcz."

1907-ben hivatalos nevét Fűrészről Rimafűrészre változtatták. A trianoni békeszerződésig Gömör-Kishont vármegye Rimaszombati járásához tartozott.

1920-tól hivatalos szlovák neve Píla, melyet 1948-ban Rimavská Pílára változtattak. 1978-ban Tiszolchoz csatolták.

Népessége 
1910-ben 690, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

1921-ben 661-en lakták, ebből 657 szlovák nemzetiségű, 599 evangélikus vallású.

Nevezetességei 
 A helyi paplakban élt és alkotott a 19. században Terézia Vansová szlovák írónő.

Kapcsolódó szócikkek 
Tiszolc

Jegyzetek 

Rimafuresz
Gömör és Kis-Hont vármegye települései
Mesterséges bolygó

A mesterséges bolygók a Nap (vagy a jövőben más csillagok) körül keringő űreszközök. Az első mesterséges bolygó a szovjet Luna–1 űrszonda volt 1959-ben, amely miután 6000 km-re  megközelítette a Holdat, heliocentrikus pályára állt. A korai bolygókutató szondák a  célégitest melletti elrepülés után ugyancsak Nap körüli pályára álltak. Jelenleg más csillagok  körül még nincsenek mesterséges bolygók.

Megkülönböztetendő a mesterséges holdtól vagy műholdtól, amely mindig egy bolygó körül kering, annak holdjaként. A bolygók (természetesek vagy mesterségesek) a Nap körül keringenek.

Mesterséges bolygók listája
(zárójelben az indító ország és az indítás éve)

 Luna–1 (Szovjetunió, 1959);
 Pioneer–5 (USA, 1960);
 Venyera–1 (Szovjetunió, 1961);
 Ranger–3 (USA, 1962);
 Mariner–2 (USA, 1962);
 Marsz–1 (Szovjetunió, 1962);
 Zond–1 (Szovjetunió, 1964);
 Mariner–4 (USA, 1964);
 Zond–2 (Szovjetunió, 1964);
 Pioneer–6 (USA, 1965);
 Pioneer–7 (USA, 1966);
 Mariner–5 (USA, 1967);
 Pioneer–8 (USA, 1967);
 Pioneer–9 (USA, 1968);
 Mariner–6 (USA, 1969);
 Mariner–7 (USA, 1969);
 Marsz–4 (Szovjetunió, 1973);
 Mariner–10 (USA, 1973);
 Helios–1 (Európa, 1974);
 Helios–2 (Európa, 1976);
 ICE űrszonda (USA, 1978);
 Vega–1 (Szovjetunió, 1984);
 Vega–2 (Szovjetunió, 1984);
 Sakigake (Japán, 1985);
 Giotto (Európa, 1985);
 Suisei (Japán, 1985);
 Ulysses (Európa, 1990);
 Nozomi (Japán, 1998);
 Stardust (USA, 1999);
 Spitzer (USA, 2003);
 Rosetta 2014-ig (Európa, 2004);

Űrszondák
Planetológia
Szútor

Szútor (szlovákul Sútor) község Szlovákiában, a Besztercebányai kerület Rimaszombati járásában.

Fekvése 
Rimaszombattól 15 km-re, délkeletre fekszik.

Története 
1410-ben "Zutor" alakban említik először, de valószínűleg már sokkal korábban keletkezett. Balog várának tartozéka volt, majd a murányi váruradalomhoz tartozott. 1566-ban és 1567-ben elpusztította a török. 1828-ban 58 házában 428 lakos élt, akik főként mezőgazdasággal foglalkoztak. A Coburg hercegi család tulajdonában állt. Lakói egykor pipaszár és seprőkészítéssel is foglalkoztak. A falunak kénes forrásai voltak.

Vályi András szerint "SZÚTOR. Magyar falu Gömör Várm. földes Ura Gr. Koháry Uraság, lakosai külömbfélék, fekszik Dobótzhoz nem meszsze, mellynek filiája; határja középszerű, erdője van."

Fényes Elek szerint "Szutor, magyar falu, Gömör és Kis-Honth egyesült vármegyékben, Rimaszombathoz keletre 1 mfd. 32 kath., 459 ref. lak., ref. anya templommal, derék erdővel, s jó szántóföldekkel. F. u. h. Coburg."

Gömör-Kishont vármegye monográfiája szerint "Szutor, a feled–miskolczi vasútvonal mentén fekvő magyar kisközség, 82 házzal és 346 ev. ref. vallású lakossal. Hajdan Balogvár tartozéka volt és e vár többi birtokainak sorsában osztozott. Most a Coburg herczegi családnak van itt nagyobb birtoka. Említésre méltó a község határában lévő kénes forrás. A lakosok a pipaszár- és seprőkészítést háziiparként űzik. Református temploma 1810-ben épült. Ide tartozik Tehány puszta, mely 1411-ben a Bátkay család birtoka. 1460-ban a balogvári birtokok közé kerül. A község postája Jánosi, távírója Rimaszombat, vasúti állomása Dobócza."

A trianoni békeszerződésig Gömör-Kishont vármegye Feledi járásához tartozott. 1938 és 1945 között újra Magyarország része.

Népessége 
1910-ben 321-en, túlnyomórészt magyarok lakták.

2011-ben 514 lakosából 420 cigány, 65 magyar és 18 szlovák.

2021-ben 649 lakosából 39 szlovák, 535 (+21) magyar, 57 (+508) cigány, 2 egyéb és 16 ismeretlen nemzetiségű.

Nevezetességei 
Református temploma 1810-ben épült.

Külső hivatkozások 
 E-obce.sk
 Községinfó
 Szútor Szlovákia térképén

Jegyzetek 

Szutor
Gömör és Kis-Hont vármegye települései
Pochette

A pochette (francia, kiejtése kb. „posett”) vagy kvarthegedű, táncmesterhegedű egy olyan kis méretű hegedű, ami zsebben is elfér. Lehet a rebekhez hasonlóan körte- vagy csónakformájú, vagy kis hegedűhöz hasonló. Három-négy húrja van, hangolása egy kvarttal a hegedű fölött, tehát egy oktávval a brácsa fölött van. A zsebhegedűt táncmesterek használták tanítás közben, de a 18. században a zenészek körében is népszerű volt. 

Vonós hangszerek
Violinofon

A violinofon, vagy más néven Stroh hegedű egy olyan, hegedűre épülő vonós hangszer, amelyben a hang egy kürthöz hasonló réz szerkezeten megy keresztül, ezáltal inkább egy rézfúvós-, mint egy vonós hangszerre hasonlít a hangja.

Nevét Ausztriából bevándorolt amerikai tervezőjéről (John M. A. Stroh) kapta.

Hangereje sokkal nagyobb, mint eredeti társáé, ezért a fonográf felvételek idejében ezt használták felvételhez, nem az „eredeti” hegedűt. Másik előnye a fonográffelvételekkor, hogy hangzása, tónusa kevésbé sokszínű, azonban emiatt, amikor az 1920-as években elterjedt az elektromos mikrofon, ezek a hangszerek teljesen eltűntek.

Manapság csak egy-két hangszerjátékos, többek közt Tom Waits használja az érdekes hangszíne miatt.

Külső hivatkozások
Smithsonian Institution HistoryWired cikke

A hangszert nevezik még kürtöshegedű-nek, tölcséres hegedűnek is, népzenei előfordulása miatt azonban lehetséges, hogy nem pontosan ugyanarról a hangszerről van szó.

Vonós hangszerek
Hardanger fidula

A hardanger fidula, vagy norvégul hardingfele egy, a hegedűhöz nagyon hasonló vonós hangszer. 

8 vagy 9 húrja van, ebből 4 a hegedűhöz hasonlóan használatos, a többi pedig együttrezgő húr, amit vonóhúzással nem lehet közvetlenül megszólaltatni, de amikor a 4 húron játszanak, a többi húr is rezeg, ezzel egy „környezetet” kialakítva a megszólaló hang számára.

Nincsen meghatározott hangolása a húroknak, ez az adott régiótól függ.

Az egyik legkorábbi példány 1651-ből való, Ole Jonsen Jaastad munkája, és a norvégiai Hardanger-fjord vidékéről származik.

Ezt használták a Gyűrűk ura: A két torony című filmben a rohírok témájának fő hangszereként.

Vonós hangszerek
Felsősziklás

Felsősziklás (1899-ig Felső-Szkálnok, szlovákul Vyšný Skálnik) község Szlovákiában, a Besztercebányai kerület Rimaszombati járásában.

Fekvése 
Rimaszombattól 10 km-re északra, a Rima folyó bal partján fekszik. Nyugatról Rimaráhó és Kecege, északnyugatról Rimazsaluzsány, északról Karaszkó, keletről és délről Alsósziklás községekkel határos.

Története 
A település a 14. században keletkezett, 1334-ben "Zkalnuk" alakban említik először. 1456-ban "Zkalnok ultraque", 1481-ben "Felsewzkalnok" néven szerepel az írott forrásokban. Birtokosai ozsgyáni nemesek voltak. Lakói fazekassággal, fuvarozással, házalással foglalkoztak.

A 18. század végén Vályi András így ír róla: "Alsó, és Felső Szkálnok. Két tót falu Hont Várm. földes Urai mind a’ kettőnek több Uraságok, lakosai többnyire evangelikusok, fekszenek Rahóhoz, ’s Kraszkóhoz nem meszsze; határbéli földgyeik 3 nyomásbéliek, kétszeres búzát, rozsot, zabot, ’s imitt amott tiszta búzát is teremnek, réttyei kevesek, legelőjök középszerű, Alsó Szkálnoknak erdeje elpusztúlt, ezé pedig tőlgyes, és bikkes, de nem igen nagy. Amott hajdan szőlők is vóltak, ’s Maginhrad hegyén régenten Vár vala, most tsak a’ Sántzoknak, és kőfalaknak maradványai szemlélhetők. Az Alsó Szkálnokiak alföldön való aratással, pályinka főzéssel, és annak elárúlásával is keresik élelmeket."

1828-ban 20 házában 222 lakos élt. A 19. században márványbánya üzemelt a településen.

A 19. század közepén Fényes Elek eképpen írja le: "Felső-Szkálnok, tót falu, Gömör és Kis-Honth egyesült vármegyében, 2 kath., 220 evang. lak. F. u. többen."

Gömör-Kishont vármegye monográfiájában pedig ezt olvashatjuk róla: "Felsőszkálnok, rimamenti tót kisközség 34 házzal és 177 ág. ev. h. vallású lakossal. Hajdan az osgyáni uradalomhoz tartozott. Urai a Bakos, a Korponay, a báró Luzsénszky és a Szentmiklóssy családok voltak. Határában hajdan várkastély volt, melynek ma már nyoma sem látszik. A lakosok a XVIII. században híres fazekasok voltak, a kik árúikat egész Pestig elvitték. Határában vörös márvány található. A községnek nincs temploma. Postája Gömörráhó, a hol vasúti megállóhelye is van, távírója pedig Rimaszombat."

A trianoni békeszerződésig Gömör-Kishont vármegye Rimaszombati járásához tartozott.

Népessége 
1910-ben 158, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2011-ben 155 lakosából 148 szlovák.

Híres emberek 
 Itt született 1829-ben Ján Botto szlovák költő, a "Jánosík halála" című epikus mű szerzője. Szülőháza ma is megvan, a községben mellszobra áll.

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 E-obce.sk

Jegyzetek 

Felsosziklas
Gömör és Kis-Hont vármegye települései
Zádorháza

Zádorháza (szlovákul Zádor) község Szlovákiában, a Besztercebányai kerület Rimaszombati járásában.

Fekvése 
Rimaszombattól 20 km-re délkeletre, a Balog patak bal partján fekszik.

Története 
A település a 14. században keletkezett, első írásos említése 1372-ből származik "Zadorhaza" alakban. Alapítójának és névadójának a szomszédos Iványit birtokló Iványi nemzetségbeli Zádort tartja a hagyomány. Keletkezése óta magyar falu, melyet határnevei is bizonyítanak. 1427-ben az adóösszeírás szerint Zádorházi István a birtokosa. A 16. században a falut birtokló nemzetség három családra vált szét, a Betes, a Móricz és Zádor családokra. 1566-ban a török elpusztította, azután a hódoltság részeként a töröknek fizetett adót. A 16. század második felétől nemesi község.

A reformáció is gyorsan terjedt ezen a vidéken, az 1560-as években Zádorházán már református gyülekezet volt, mely a rimaszécsi gyülekezethez tartozott. Lakói templomba is Rimaszécsre jártak. Református iskolája 1709-ben már működött. Első református temploma csak 1882-ben épült, de rossz állapota miatt csak 1945-ig használhatták. A torony nélküli fazsindelyes templomot az 1950-es években lebontották és újat építettek helyette. Az új templom építése 1943-tól 1968-ig tartott.

A falunak 1828-ban 33 háza és 275 lakosa volt. 1837-ben 139 lakos élt itt, akik főként mezőgazdasággal foglalkoztak.

Vályi András szerint "ZÁDORHÁZA. Magyar falu Gömör Vármegy. földes Urai több Urak, fekszik Dobócznak szomszédságában, és annak filiája; fája nintsen, legelője szoros, gyümöltsös kertyei vannak, földgye gabonát termő, piatza Rima-Szombatban, Rozsnyón, és Jolsván van."

Fényes Elek szerint "Zádorháza, Gömör v. magyar falu, Rima-Szécs szomszédságában: 34 kath., 241 ref. lak., első osztályb. határral. Sok nemesség. F. u. többen."

Gömör-Kishont vármegye monográfiája szerint "A Balog folyó mentén fekvő magyar kisközség, 43 házzal és 182 ev. ref. vallású lakossal. E községet 1427-ben már mai nevén említik. Hajdani földesurai a Széchiek voltak, azután a Szakall és a Dubraviczky családok osztoznak birtokán. Református temploma 1882-ben épült. Ide tartozik Latrán puszta, mely 1424-ben mint külön község, Latrandfalwa néven fordul elő. A községben régi úrilak van, melyet még a Szakall család építtetett; most a Draskóczy Istváné. A község postája, távírója és vasúti állomása Rimaszécs."

A trianoni békeszerződésig Gömör-Kishont vármegye Feledi járásához tartozott. 1938 és 1944 között újra Magyarország része volt.

Népessége
1910-ben 160-an, túlnyomórészt magyarok lakták.

2011-ben 142 lakosából 124 magyar és 18 szlovák.

Nevezetességei 
 Református templomát 1968 novemberében szentelték fel.
 A második világháború után a csehszlovák hatóságok által Magyarországra telepített négy helybéli család emlékére négy fát ültettek.

Híres emberek 
 Itt született 1867-ben Héjjas Endre meteorológus (1842–1916), az Időjárás című folyóirat alapító szerkesztője, sok szakkönyv szerzője. , 
 Betes István Madách-díjas költő (*1954.)

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Zádorháza a gömöri települések honlapján (magyarul)
 E-obce.sk
 Községinfó
 Zádorháza Szlovákia térképén

Zadorhaza
Gömör és Kis-Hont vármegye települései
Zsip

Zsip (szlovákul Žíp) község Szlovákiában, a Besztercebányai kerület Rimaszombati járásában.

Fekvése 
Rimaszombattól 13 km-re keletre, a Balog bal partján fekszik.

Története 
A települést 1295-ben "Izep" alakban említik először. Az 1332 és 1337 között kelt pápai tizedjegyzékben "Isyp", 1395-ben "Isep", 1427-ben "Iseph" néven szerepel. Balog várának uradalmához tartozott, a Széchy család birtoka volt, majd a 17. századtól a murányi uradalom része. A török elpusztította. Később a Coburg és Fáy családok birtoka. 1778-ban 290 lakosa volt. 1828-ban 33 házában 288 lakos élt, akik főként mezőgazdasággal foglalkoztak.

Vályi András szerint "ZSÍP. Magyar falu Gömör Várm. földes Ura G. Koháry Uraság, lakosai többfélék, fekszik Bárczának szomszédságában, mellynek filiája; földgye középszerű, 1/4 részét a’ víz áradások járják."

Fényes Elek szerint "Zsip, Gömör v. magyar falu, a Balogh völgyében: 19 kath., 269 ref. lak. Ref. anyaszentegyházzal. F. u. h. Koburg. Ut. p. Rimaszombat."

Gömör-Kishont vármegye monográfiája szerint "Zsip, balogvölgyi magyar kisközség, 65 házzal és 267 ev. ref. vallású lakossal. Ősrégi község, melyről már a pápai tizedszedők jegyzéke Ysyp néven emlékszik meg. 1427-ben Iseph néven említik, 1460-ban Balogvár tartozéka és ez uradalom sorsában osztozik, mígnem az újabb korban a Coburg herczegi családon kívül a Fáy család is, melynek itt Bodolló pusztán úrilaka is van, megveti benne a lábát. Református templomának építési ideje ismeretlen, Zsiphez tartozik Bodolló puszta, mely hajdan külön község volt. Még 1460-ban is falu. A község postája Felsőbátka, távírója és vasúti állomása Rimaszécs."

A trianoni békeszerződésig Gömör-Kishont vármegye Feledi járásához tartozott. 1938 és 1944 között újra Magyarország része volt.

Népessége 
1910-ben 226-an, túlnyomórészt magyarok lakták.

2011-ben 225 lakosából 185 magyar és 32 szlovák.

Nevezetességei 
 Református temploma a 13. században épült gótikus stílusban. 1775-ben átalakították, majd 1820-ban klasszicista stílusban építették át. A templomban középkori freskók, freskótöredékek láthatók. Kazettás mennyezete van. A templomban a falu gályarabságra elhurcolt lelkészének emléktáblája látható.
 Klasszicista kastélya a 19. század közepén épült.

Külső hivatkozások 
 Zsip hivatalos weboldala
 Zsip a Gömöri régió oldalán
 E-obce.sk
 Községinfó
 Zsip Szlovákia térképén

Jegyzetek 

A Rimaszombati járás települései
Gömör és Kis-Hont vármegye települései
Aura (keresztnév)

Az Aura a latin eredetű Aurea rövidülése, de önmagában azt is jelenti: fuvallat, szellő.


Rokon nevek
Aurea

Gyakorisága
Az újszülötteknek adott nevek körében az 1990-es években szórványosan fordult elő. A 2000-es és a 2010-es években sem szerepelt a 100 leggyakrabban adott női név között.

A teljes népességre vonatkozóan az Aura sem a 2000-es, sem a 2010-es években nem szerepelt a 100 leggyakrabban viselt női név között.

Névnapok
július 19.
december 2.

Híres Aurák

Jegyzetek

Aura
Aura
Latin eredetű magyar női keresztnevek
Rella

A Rella női név az Aurélia önállóvá vált beceneve.


Rokon nevek
Aurélia, Relli

Gyakorisága
Az újszülötteknek adott nevek körében az 1990-es években szórványos volt. A 2000-es és a 2010-es években sem szerepelt a 100 leggyakrabban adott női név között.

A teljes népességre vonatkozóan a Rella sem a 2000-es, sem a 2010-es években nem szerepelt a 100 leggyakrabban viselt női név között.

Névnapok
október 15.

Jegyzetek

Magyar keresztnevek (R)
Női keresztnevek (R)
Latin eredetű magyar női keresztnevek
Réka

A Réka Attila hun király feleségének neve. Hun tárgyú mondákban szerepel először ezen a néven, a korabeli bizánci történetíró Kreka és Rekan alakban említi. Eredete bizonytalan, talán egy germán szóból származik, és a jelentése víz, patak, de ótörök eredetűnek is tartják, e szerint a vélemény szerint eredeti alakja Arikan volt, és a jelentése tiszta úrnő.

A hun–székely–magyar gondolatkörben Réka királynét egyszerre tisztelik Attila hun király feleségeként és Csaba királyfi anyjaként.


Rokon nevek
Annaréka, Arikán, Arika

Gyakorisága
Az 1990-es években a Réka igen gyakori név volt, a 2000-es években a 2-6. leggyakoribb női név.

Az Arikán és az Arika az 1990-es években szórványosan fordult elő, a 2000-es években nem szerepelnek a 100 leggyakoribb női név között.

Névnapok
 Réka: február 6., november 10.
 Arikán, Arika: augusztus 17.

Híres Rékák, Arikánok, Arikák
 Albert Réka kutató
Demeter Réka válogatott labdarúgó
 Farkasházi Réka színésznő
 Gavalda Réka válogatott labdarúgó
 Jakab Réka válogatott labdarúgó
 Keve hun vezér leánya, Attila hun uralkodó kedvenc felesége
 Koós Réka, énekes, színésznő
 Nagy Réka aranyérmes úszóbajnok
 Pelsőczy Réka színésznő
 Rubint Réka aerobikedző
 Sárközi Réka nemzetközi női labdarúgó-partjelző
 Szilvay Réka magyar származású finn hegedűművész
 Szőcs Réka válogatott labdarúgó
 Emhő Réka válogatott öttusázó
 Hársfalvi Réka magyar divattervezőnő
 Gyöngyösi Réka, a magyar női labdarúgó válogatott tagja

Jegyzetek

Magyar keresztnevek (R)
Női keresztnevek (R)
Török eredetű magyar női keresztnevek
Vitatott eredetű magyar női keresztnevek
Rudolfina

A Rudolfina a Rudolf férfinév női párja. 


Gyakorisága
Az 1990-es években szórványos név, a 2000-es években nem szerepel a 100 leggyakoribb női név között.

Névnapok
 április 17. 
 október 17.

Híres Rudolfinák

Jegyzetek

Magyar keresztnevek (R)
Női keresztnevek (R)
Germán eredetű magyar női keresztnevek
Rudolf

A Rudolf a férfinév a német Rudolf név átvétele. Ez utóbbinak az eredeti írásmódja Hrodolf volt(hroth + wolf), jelentése pedig: dicsőség, hírnév + farkas.  Női párja: Rudolfina


Rokon nevek
 Rolf: a Rudolf német beceneve.

Gyakorisága
Az 1990-es években a Rudolf igen ritka, a Rolf szórványos név, a 2000-es években nem szerepelnek a 100 leggyakoribb férfinév között. a

Névnapok
Rudolf
 április 17. 
 július 27. 
 október 17. 
 november 7.

Idegen nyelvi változatai
 Rodolfo (olasz)
 Rudolph (angol)
 Rodolphe (francia)

Híres Rudolfok, Rolfok

Magyarok

 Andorka Rudolf szociológus, akadémikus
 Balogh Rudolf fotóművész
 Bauer Rudolf olimpiai bajnok diszkoszvető
 Bürger Rudolf román válogatott labdarúgó, edző
 Jeny Rudolf labdarúgó, edző

 Kárpáti Rudolf olimpiai és világbajnok kardvívó, versenybíró, sportvezető
 Rodolfo (eredetileg Gács Rezső) bűvész
 Maros Rudolf zeneszerző
 Somogyvári Rudolf színművész
 Wetzer Rudolf román válogatott labdarúgó, edző

Külföldiek

 Rudolf főherceg, az Osztrák–Magyar Monarchia trónörököse
 Rudolf von Alt osztrák festő 
 Rudolf Augstein német publicista
 Rudolf Bahro német filozófus
 Rodolfo Baldini olasz színész
 Rudolph Berthold első világháborús német pilóta
 Rudolf Karl Bultmann evangélikus teológus
 Rudolf Caracciola német autóversenyző
 Rudolf Carnap német filozófus
 Rudolf Julius Emanuel Clausius, német fizikus
 Rudolf Diesel a Diesel motor feltalálója
 Rudolf von Ems költő
 Rudolf von Fulda szerzetes, történetíró
 Rudolph W. Giuliani amerikai politikus, New York egykori polgármestere
 Rudolf Glöckner német labdarúgó-játékvezető
 Rudolf Heinz német filozófus

 Rudolf Heß nemzetiszocialista politikus
 Rudolf Hoffhalter  nyomdász, betűmetsző
 Rudolf Kaiser német fizikus
 Rudolf von Jhering német jogtudós
 Rudolf Mößbauer német fizikus
 Rudolf Oeser német író
 Rudolf Otto német teológus
 Rudolf Raftl osztrák labdarúgó
 Rudolf Scharping német politikus
 Rudolf Steiner, az antropozófia megalapítója
 Rudolf Tarnow német író
 Rudolf Thaut német teológus
 Rudolph Valentino amerikai színész
 Rudolf Virchow német orvos, politikus
 Ruedi Walter svájci színész
 Rolf Zuckowski énekes

Uralkodók
 I. Rudolf német király
 Rudolf magyar király, II. Rudolf néven német-római császár
 I. Rudolf bajor herceg
 Sváb Rudolf német ellenkirály

Egyéb Rudolfok és Rolfok
 Rudolf, a Télapó rénszarvasa

Jegyzetek

Magyar keresztnevek (R)
Férfikeresztnevek (R)
Germán eredetű magyar férfikeresztnevek