Miskolci Nemzeti Színház

A Miskolci Nemzeti Színház Miskolc belvárosában található a Széchenyi, illetve a Déryné utcában. A színháznak otthont nyújtó klasszicista és romantikus stílusú épületet 1847 és 1857 között emelték, és a színházi előadások mellett többek között olyan rendezvényeknek nyújt otthont, mint a Bartók Plusz Operafesztivál. A színház 2010. június 1-jétől az Európai Színházi Konvenció (European Theatre Convention, ETC) teljes jogú tagja. A színház igazgatója 2015 júniusától Béres Attila.

Története 
A Miskolci Nemzeti Színház a köztudatban az ország első kőszínházaként él, de ez csak az ország mai területére igaz, mivel az első a kolozsvári volt. Talán nem is véletlen, de az első Miskolcra érkezett színtársulat is kolozsvári vándortársulat volt. Az 1815-ben, Benke József vezetésével érkező társulat – tagjaként Déryné Széppataki Rózával – annyira megszerettette a város polgáraival a színjátszást, hogy úgy határoztak, állandó színházat építenek. Az első miskolci színházépület építését 1819-ben kezdték el az akkori Boldogasszony utcában (ma Déryné utca), és 1823. augusztus 24-én, két évvel a kolozsvári után nyitották meg Kisfaludy Károly A tatárok Magyarországban című darabjával.

Miskolc első színházépülete 1843. július 19-én tűz martalékává vált. Szinte azonnal elhatározták a színház újjáépítését. Anyagi alapját részben a biztosítótársaság által kifizetett kártérítés és közadakozás fedezte, de még a városban megfordult társulatok is nyújtottak támogatást bevételük egy részéből. A vármegye a régi szomszédságában új telket adományozott egy új színház megépítésére (a telken egy, a tűzvészben szintén leégett katonai szállásépület volt). Szemere Bertalan, a miskolci kaszinó elnöke részvénykibocsátást kezdeményezett, mert az addig meglévő pénzösszeg messze nem fedezte volna az építkezés költségeit. A tervek elkészítésére három építész vállalkozott: a megye Hild Józsefet, Szemere Cassanó Józsefet támogatta, a harmadik Miks Ferenc volt. Cassanó terve 1847. május 13-án már kész volt, s az építkezés ezek alapján indult meg. Az ünnepélyes alapkőletétel 1847. szeptember 3-án történt meg, amelyen jelen volt István főherceg és Szemere Bertalan. Cassanó Miskolcra költözött, később itt nősült meg, de sajátos tény, hogy a színház építését nem felügyelte. Az építkezés az ezt követő két évben részben a forradalom, részben pénzhiány miatt lelassult, csak az 1850-es évek elején gyorsult fel ismét, részben annak is köszönhetően, hogy 1857-re várták Ferenc József látogatását a városba. 1857-ben újabb részvényeket bocsátottak ki, s Szathmáry Király Pál minden követ megmozgatott a határidő tartására, s valóban, el is készült a külső, a látványos belső tér, a színpad és az öltözők. Az új színházépületet az építkezés megkezdésének 10. évfordulóján, 1857. szeptember 3-án nyitották meg Vörösmarty Marót bán című darabjával. A vendégek közt ott volt Jókai Mór és felesége, a miskolci születésű Laborfalvi Róza is, de a pesti színészet színe-java is megjelent. Ekkor már Miskolcon tartózkodott Ferenc József is, de végül nem vett részt a megnyitón, mert az őt a megyehatáron váró Szirmai István gróf az izgalmaktól gutaütést kapott, és a kórházban meghalt. A király kijelentette, hogy hű szolgája halálának napján nem képes színházba menni. Az uralkodót a színházban István főherceg képviselte.

A színház első igazgatója Latabár Endre volt, a híres Latabár-színészdinasztiából. Az épület alsó szintjén, a bejárat két oldalán, üzlethelyiségeket alakítottak ki, melyek bérleti díja részben fedezte volna a színház működését, a felsőbb szinten pedig a Nemzeti Kaszinó is helyet kapott. A működtetésben gondot jelentett az olajlámpákkal való világítás gyenge fénye, ezért egy idő után petróleumlámpákra váltották, de az igazi megoldást a légszesszel való világítás megvalósítása (Miskolcon 1882-ben indult el a gázszolgáltatás). Az új tűzrendészeti előírások miatt 1882-től egy tűzoltót kellett alkalmazniuk, majd 1883-ban felépítették a ma is látható tűztornyot a színház tetejére. Az 1896-os millenniumi ünnepségekre készülve bevezették a légfűtést (addig egyszerű kályhafűtés volt), a belső teret is felújították, elegánsabbá tették. Már ekkor felmerült bejárat előtti, az utcára kilógó rész lebontása, de időhiány miatt ez szerencsére nem valósult meg (ez az átalakítási ötlet még ezután is többször felvetődött).

A következő felújításra 1902-ben került sor: ablakvágással a színpad természetes megvilágítását segítették elő, új öltözőket építettek, bevezették a villanyvilágítást, a színpad előtt kialakították a zenekari árkot, próbatermet és új igazgatói szobát hoztak létre (addig egyik sem volt). A felújítást Stimm Lajos átgondolt tervei alapján hajtották végre. Az átalakított színház húsvétvasárnapi nyitóünnepségére a köszöntő szöveget Herczeg Ferenc írta, Márkus Emília mondta el.

1914-ben az addig részvénytársasági tulajdonban lévő színház az akkor már öt éve törvényhatósági várossá nyilvánított Miskolc tulajdonába ment át. 1925–26-ban ismét jelentősebb felújítást hajtottak végre, építésze Vágó László volt. A színház nézőterét 400 fővel bővítették, parkettázták ez egész belső teret, a bejáratnál lévő előtérben díszes oszlopcsarnokot alakítottak ki, s erre karzatot nyitottak az emeletről. A felújításról a bal oldali előtérben ma is látható márványtáblán emlékeztek meg. Ezen kiemelik Hodobay Sándor polgármester nevét, az ő kezdeményezésének, energiájának köszönhető a sikeres megvalósítás. Az átalakítások a színházi funkciók mellett a Kaszinót is érintették, bejáratát a Deák utcáról (a mai Déryné utcáról) oldották meg.

Nagy felújítást terveztek 1956-ban, amely bontással és építéssel járt együtt. A terveket Bene László és ifj. Horváth Béla készítették. A bővítési igények megvalósítása érdekében lebontották a színház nyugati oldalán álló lakóházat, a bővítésre rendelkezésre álló tér adott lehetőséget a bővítésre: a színházban ruhatárat alakítottak ki a bal oldali nézők számára (addig mindenki csak a keleti oldali ruhatárat használta), ezen az oldalon alakították ki a színészbejárót, díszletraktárat, öltözőszárnyat, jegyirodát, adminisztrációs tereket hoztak létre, átalakítások voltak a nézőtéren, a színpadhoz egy 80 négyzetméteres hátsó színpadot illesztettek, jelentősen korszerűsödött a színpadtechnika, forgószínpad és zsinórpadlás épült, megújult a világítástechnika, s az átalakítások révén az egész épület külső és belső megjelenése szimmetrikussá vált. A felújítási munkálatok 1959-ig tartottak, ez alatt a társulat Diósgyőr-Vasgyárban, egy addig filmszínházként működő épületben tartotta előadásait.

A színház ma 

Az 1990-es években, gyökeresen új elképzelések szerint nagyszabású átalakításokat hajtottak végre. A cél egyfelől egy háromtagozatú színház (próza, zene, balett) színház lehetőségének megteremtése volt, másrészt a meglévő, de nem közvetlenül a színházzal egy egységet alkotó kamaraszínház, valamint a tervezett új játszóhelyek egyetlen nagy komplexumba szervezése volt. Ugyancsak koncentrálni kellett a műhelyek, raktárak elhelyezését, valamint – a többtagozatúság miatt is – új próbatermekre volt szükség. A tervkoncepció vezető építésze Bodonyi Csaba volt, mellette még Horváth Zoltán építész és Hidasnémeti János belsőépítész működött közre. A munkálatok során a színpadot a legmodernebb, számítógéppel vezérelt színháztechnikával látták el, a zenekari árkot bővítették, másrészt befedhetőre alakították, amivel a színpad területét lehet megnövelni. A nézőtér kupolájába hatalmas új csillár került, amely pontos mása Schwabisch Hall (Baden-Württemberg) Szentlélek-templomában található csillárnak. Új lett az akusztikai rendszer is. Megújultak az öltözők, jelentősen változtak a színészellátási feltételek (színészlakások is épültek), de emellett közönségforgalmi terek is barátságosabbak lettek. A Weidlich-palota tűzfali oldalához illesztve színészlakásokat építettek, az udvari részt az új irodaépület zárja le, egyben ez a színészbejáró is. A szépen kialakított Déryné-udvarban áll Déryné Széppataki Róza szobra, és a szoborpark folyamatosan bővül (Laborfalvi Róza, Latabár Endre, Nagy Attila). A felújított Nagyszínházat Bertolt Brecht Kurázsi mamájával nyitották meg.

A nagyrekonstrukció megvalósulása révén Miskolcon Közép-Európa egyik legösszetettebb színházi együttese jött létre. A megújult Miskolci Nemzeti Színház összterülete az eredeti méret kétszeresére,  négyzetméterre növekedett. Az épületegyüttesben – az ekkortól Nagyszínház néven emlegetett eredeti teátrum nagyszínpadán kívül – még négy játszóhely található:
 Csarnok: Eredetileg díszlet-összeállító térnek, próbaszínpadnak készült. Minthogy a nagyszínpadhoz csatlakozik, forgószínpaddal és megfelelő színpadgépezettel rendelkezik. Külső homlokzati fala vasfüggönyként felhúzható, s ezáltal lehetőség adódott arra, hogy a belső színpad külső résszé is váljon, azaz a Nyári színház szabadtéri színpadát is adja. A csarnoktér alternatív játszóhely, a kísérletező rendezők előadásainak a helyszíne. Körülbelül száz nézőt tud befogadni.
 Kamaraszínház: 270–300 főnyi nézőt befogadó színház, főleg viszonylag kisebb szereplőgárdát igénylő darabokat adnak elő benne. A Játékszínnel együtt a Miskolci Galéria addigi, Dériné utcai épületében kapott helyet.
 Játékszín: A Kamaraszínházzal együtt közös előtérből nyílik. Kísérleti, beavató színház. Nézőtere változtatható, a nézők száma maximálisan 100 fő körül lehet.
 Nyári színház: Szabadtéri játszóhely, nézőtere 500 fős. A nézőteret ponyvával befedték, ezért az időjárás zavaró hatását ki lehet küszöbölni. Önálló színpada nincs, mert a Csarnok teljes funkciójú színpadát használja, de van zenekari árka. A Nyári színháznak – a szabad tér ellenére – kiváló az akusztikája, ezért kiválóan alkalmas zenés darabok, hangversenyek megtartására, így az Operafesztivál rendezvényeinek is fontos színhelye.

A színházi épületkomplexumban található a Színháztörténeti és Színészmúzeum is, amely a miskolci színjátszás történetének állít emléket.

A felújítás révén kialakult színházi épületkomplexum lehetővé tette egy sikeres új kezdeményezés, a Bartók Plusz Operafesztivál megteremtését, amelyet először 2001 nyarán rendeztek meg – a színházigazgató Hegyi Árpád Jutocsa és Müller Péter Sziámi ötlete alapján.

2011. február 26-tól jeltolmács közvetíti az előadások szövegét, ezzel ez az első színházak egyike, ahol nagyothallók is élvezhetik a színdarabot. (Elsőként a budapesti Nemzeti, harmadikként a kecskeméti Katona színház vezette be, 2011 januárjában, illetve áprilisában.)

2013. április 28-án, a tánc világnapjához kapcsolódóan megalakult a színház keretein belül működő Miskolci Balett.

Az épület leírása 
Kétemeletes, klasszicista, helyenként romantikus elemekkel tagolt színházépület. Eredetileg 29,5 méter széles és 48,5 méter hosszú volt. Az egykor aszimmetrikus épület déli oldalán az utcára kinyúló, négy pillérre támaszkodó portikusz kocsialáhajtóként működött. Az 1957–1959 közötti átépítés során a színház szimmetrikussá lett. A Széchenyi utcára néző (déli) homlokzata 1+3+1, a Déryné utcai (keleti) homlokzata eredetileg 11, majd az átépítés óta 13 tengelyes.

A színház első emeleti ablakai félköríves záródásúak, kváderimitációkkal közrefogott, növényi elemekből komponált romantikus köténydíszekkel és egyenes szemöldökdíszekkel. A könyöklőpárkányuk meghosszabbítása övpárkányként fut végig az egész épületen. Az ablakok felett erősen keretelt négyzetformájú ablakok vannak, romantikus könyöklődísszel. Ezek az ablakok a portikusz középső három és oldalsó ablakai felett nincsenek jelen. A portikuszt két oldalról korinthoszi pilaszterek szegélyezik, az ablakai felett pedig fríz futott végig (ezt a frízt az egyik felújításnál eltüntették). A portikuszt a konzolos főpárkány felett timpanon zárja. A földszintet és az emeleteket osztópárkány osztja két részre. A földszinti nyílások klasszicista kereteletlen típusúak.
Négyszögletű tornyának első emeletén körablakok vannak, míg a második emeletiek félkörívesen záródnak. A torony itt erkéllyé alakul, majd nyolcszögletesen folytatódik tovább, órát és kisebb kör alakú tornyot tart.

A színház igazgatói 
A Miskolci Nemzeti Színháznak története során – az elődszínházzal együtt – több mint nyolcvan direktora volt.

1797–1856

1857-től

Társulat

2023/2024 

Művészeti vezetés
A színház döntés-előkészítő, koordinációs, tanácsadó testülete. Legfontosabb feladata általában a színház műsorára, a bemutatandó darabokra, a társulat összetételére stb. vonatkozó javaslatok megtétele.

 Béres Attila (rendező, ügyvezető igazgató)
 Cser Ádám (zeneigazgató)
 Keszég László (rendező)
 Kozma Attila (koreográfus)
 Rusznyák Gábor (rendező)
 Szabó Máté (rendező)
 Szőcs Artur (rendező)

Színészek

Híresebb társulati tagok 
Az alábbiakban a miskolci társulat tagjai közül sorolunk fel néhányat, akik országosan is ismertek voltak, illetve ismertekké váltak.

Örökös tagok 
A Miskolci Nemzeti Színház örökös tagjai között nem csak színművészek, rendezők találhatók meg, de a művészeti munkatársak, az irodai és a műszaki dolgozók közül is beválasztanak arra érdemes tagokat.
 Ábrahám István (1945–2002) 1971-től haláláig – két év pécsi tartózkodást leszámítva – volt a miskolci teátrum tagja. Elsősorban bonviván szerepeivel aratott sikereket (pedig eredetileg prózai színész volt), de később drámákban is érlelt alakításokat nyújtott. Miskolc városától két ízben kapta meg a Déryné-díjat.
 Bánhidi József (1888–1973) 1919-ben érkezett Miskolcra. Főleg prózai szerepekben remekelt, de zenés játékokban is sikeres volt. Népszerű, az egész város életében jelen lévő színész volt.
 Csapó János (1924–2015) Egy 1958-as évad után 1966-ban telepedett le Miskolcon. Sokoldalú karakterszínész, a tudatos szerepépítés és a szabad komédiázás egyaránt sajátossága. 1976-ban Déryné-gyűrűt kapott, 2006-ban Miskolc város díszpolgára lett.
 Fehér Tibor (1921–1984) A miskolciak Fehér Pufija 1947-ben szerződött a városba, táncoskomikus és buffó szerepekben volt a legsikeresebb, később karakterszerepekben is remekelt. Szerepelt például Bacsó Péter Tanújában is.
 Guzi Emese művészeti titkár, 1981-től a színház tagja, színészként is közreműködött.
 Kerékgyártó László tanácsadó.
 Kincses Károly (1948–) 1999-től társulati tag, zenés és prózai darabokban is kiváló.
 Komáromy Éva (1939–2017) 1961-től volt tagja a miskolci társulatnak. Eleinte főleg szubrett és primadonna szerepeket játszott, de musicalekben és prózai darabokban is megmutatta tehetségét. Elegáns, vonzó megjelenésű színésznő, remek énekhang, nagyszerű tánctudás jellemezte. 1980-ban Déryné-gyűrűt, 2006-ban megyei Prima Primissima díjat kapott.
 Koncz Boglárka 1982-ben lett segédrendező a színházban, 1985-ben művészeti titkárként, majd 1994-től főtitkárként dolgozik.
 Kulcsár Imre (1934–2012) Miskolci születésű színész, 1952-től 1959-ig, majd 1965-től a miskolci színház művésze. Sokoldalú karakterszínész, remek orgánum, finom, érzékeny színészi játék jellemzi. Saját irodalmi műsorokkal is fellép. 1982-ben Déryné-gyűrűt, 1999-ben Déryné-díjat kapott Miskolc városától.
 Máhr Ági (1952–) 1979-ben Csiszár Imre idején jött Miskolcra, azóta tagja a színháznak. A legkülönbözőbb szerepekben hoz létre jelentőset, miközben rendkívüli szerénységgel mindig a színpadi figurát állítja előtérbe.
 Márffy Vera (1916–1995) 1950-től volt a társulat tagja, de már korábban is játszott Miskolcon. Remek megjelenésű primadonna volt, szép és képzett hangja révén miskolci operaelőadásokban is fellépett. Prózai karakterszerepekben is kiválót nyújtott, tiszta, kiművelt beszédstílusa volt. A várostól Déryné-díjat kapott.
 Máthé Éva (1924–2004) Miskolcra 1949-ben szerződött, és haláláig a társulat tagja volt, ezalatt mintegy 150 szerepet játszott el. Szeretetre méltó egyéniség volt, egyformán sikeres volt operettekben és drámákban is. 1974-ben Déryné-gyűrűt kapott a várostól.
 Molnár Anna (1950– ) Miskolci születésű színművész. 1968-ban került a színházhoz, de 1983 után rövid ideig máshol is megfordult. Eredetileg opera- és hangversenyénekes, azonban egy ideje már főleg prózai szerepeket alakít.
 Péva Ibolya (1941–) 1966-ban jött Miskolcra, azóta a társulat tagja. Rendkívül sokoldalú színésznő, ennek megfelelően szinte bármilyen színpadi feladatot meg tud oldani. Sok filmben, tv-játékban is szerepelt. 2008-ban elnyerte a Gobbi Hilda által alapított Aase-díjat.
 Pindur István (1945-2021) Miskolcon született 1945-ben. 1970-ben díszítőként szerződött a Miskolci Nemzeti Színházhoz. 1976-ban a Színház és Filmművészeti Főiskolán elvégezte a műszaki vezető képzést. Végigjárva a színházi ranglétrát lett műszaki vezető. Ugyan 2005-ben nyugdíjba vonult, de szcenikusként, technikai koordinátorként továbbra is a színház szolgálatában állt. Számtalan városi rendezvény, szabadtéri produkció létrehozásában is közreműködött.
 Sallós Gábor (1924–2011) Főrendezőnek szerződött Miskolcra 1963-ban, majd 1968-tól 1979-ig igazgatója is volt a színháznak. Rendezőként, direktorként kortárs magyar drámák bemutatását tartotta fontos feladatának. Természetesen színészként is szerepet vállalt, fanyar humor, sajátos irónia jellemezte játékát. 1981-ben kapta meg a Déryné-gyűrűt.
 Sebestyén Mihály (1893–1977) Színészi pályafutását Miskolcon kezdte 1915-ben, majd 1926-ban jött vissza ismét: bátyjától, Sebestyén Gézától vette át a színház irányítását. A Sebestyének alatt a miskolci teátrum rendkívül eredményes korszakát élte. 1939-ben, a zsidótörvények miatt kényszerült távozni.
 Seres Ildikó (1996–) 1992 óta a színház tagja, zenés és prózai, könnyed és drámai szerepekben egyaránt remek teljesítményt nyújt, rendezőként és színészpedagógusként is tevékenykedik.
 Somló Ferenc (1918–2009) 1960-tól volt tagja a Miskolci Nemzeti Színháznak, kiváló drámai színész volt, tehetségét elsősorban ilyen szerepekben kamatoztatta. 1981-ben nyugdíjba vonult, ezután már csak elvétve vállalt színházi feladatot. 1960-ban Jászai Mari-díjat, 1978-ban Déryné-gyűrűt kapott.
 Somló István (1946–2012) Somló Ferenc fia, 1966-tól haláláig volt a színház művésze. Számos műfajban játszott, drámákban, vígjátékokban, musicalekben, gyerekdarabokban.
 Szabados Ambrus (1913–1995) Miskolc szomszédságában, Sajószentpéteren született. 1945-ben került Miskolcra, elsősorban drámai epizódszerepekben aratott sikereket. Első miskolci éveiben megromlott egészsége miatt még nem játszhatott, ekkor a színház gazdasági igazgatójaként volt eredményes.
 Szegedi Dezső (1953–) 1982-től tagja a társulatnak, ahol énekkari tagként kezdte pályafutását. Kisebb karakterszerepektől jutott el a fajsúlyos főszerepekig.
 Ütő Endre (1903–1978) Tanult színész volt, de Miskolcra már mint díszlettervező került 1951-ben (mert iparművészeti tanulmányokat is folytatott). Színpadi díszleteit megragadó festőiség jellemezte.
 Varga Gyula (1930–2010) 1959-ben érkezett Miskolcra, remek humorával, fiatalos szerepformálásával lopta be magát a nézők szívébe. Táncoskomikus szerepekben alakított nagyot, de idősebb korában a prózai szerepeket is sikerrel oldotta meg. A Déryné-gyűrűt 1977-ben, a Déryné-díjat 2000-ben kapta meg.
 Várhegyi Márta (1939–2021) 1968-tól a Miskolci Nemzeti Színház tagja, Pécsről hívta ide Sallós Gábor. A kiváló primadonna eredetileg operaénekesnek készült. Finom, érzékeny hangja révén vált a miskolci közönség kedvencévé.

Színházi díjak 
A , amit 2012-ben Miskolc Megyei Jogú Város Önkormányzata alapított, évente  forinttal együtt az évadzáró társulati ülésén kerül átadásra az „évad ifjú színészének”. Arról, hogy ki kapja az elismerést a társulat színészei, a publikum, az Észak-Magyarország olvasói és az Európa Rádió hallgatói együtt döntenek. A 2012–2013-as és 2013–2014-es évadban Rusznák András, a 2014–2015-ös évadban Simon Zoltán vehette át a díjat. 2015–2016-os évadban nem osztottak ilyen nevű elismerést.

Az „Év színésze” közönségdíjat is az Észak-Magyarország hirdette meg 2011-ben, a szavazásban közreműködik a BorsodOnline internetes lap is. 2011-ben, 2012-ben, 2015-ben és 2016-ban Jancsó Dóra, míg 2013-ban és 2014-ben Molnár Sándor Tamás lett a díj nyertese.

Képek

Jegyzetek

Források

További információk 

 Miskolci Nemzeti Színház. Színházi jubileumi album : 1857–1907; szerk. Keresztesy Sándor; Klein-Ludvig Ny., Miskolc, 1907
 Emlékalbum a Miskolczon 1823-ban megnyílt első magyarországi kőszínház 100 éves jubileumára; szerk. Keresztesy Sándor; Klein–Ludvig–Szelény Ny., Miskolc, 1923
 Miskolci Nemzeti Színház. 1823–1973; szerk. Katona Ferenc, bev. Belitska Scholtz Hedvig, György Eszter, Berkes Erzsébet, adattár Szakáts Károly; Magyar Színházi Intézet, Bp., 1973
 Miskolci Nemzeti Színház; szerk. Koncz Boglárka; Miskolci Nemzeti Színház, Miskolc, 1991
 A Miskolci Nemzeti Színház bemutatói 1972/73-tól 1997/98-ig; szerk. Gyarmati Béla; Miskolci Nemzeti Színház–Miskolci Galéria–Színész Emlékház Egyesület, Miskolc, 1998
 A Miskolci Nemzeti Színház bemutatói 1949/50-től 1971/72-ig; szerk. Gyarmati Béla; Miskolci Nemzeti Színház–Miskolci Galéria–Színész Emlékház Egyesület, Miskolc, 2001
 Mikita Gábor: Páholynyitogató. Művek és művészek a miskolci színház színpadán; Herman Ottó Múzeum–Miskolci Galéria Miskolci Színháztörténeti és Színészmúzeum, Miskolc, 2014
 Hivatalos oldal 
 Miskolc turisztikai portálja az aktuális program, naptárral
 A Miskolci Nemzeti Színház Miskolc turisztikai portálján
 „Pincétől a padlásig” Miskolci Nemzeti Színház. Az Urbex Hungary filmje, 2018. október 26.

Kapcsolódó szócikkek 
 A miskolci színjátszás története
 Színháztörténeti és Színészmúzeum
Magyarországi Magyar Nemzeti Színházak:
 Csokonai Nemzeti Színház (Debrecen)
 Győri Nemzeti Színház
 Kecskeméti Katona József Nemzeti Színház
 Nemzeti Színház (Budapest)
 Pécsi Nemzeti Színház
 Szegedi Nemzeti Színház

Miskolc kulturális intézményei
Magyarország színházai
A Széchenyi utca építményei
Miskolc műemlékei
Magyarország klasszicista építményei‎
Miskolc 19. századi építményei
Magyarország neobarokk építményei
1857-ben átadott építmények