Babosdöbréte

Babosdöbréte Zala vármegye Zalaegerszegi járásában található község, a Zalai-dombság területén, a Göcsejben. A falu önkormányzata a régi iskola épületében a Kossuth utcában található.

Fekvése 
Zalaegerszeg határától két kilométerre nyugatra fekszik a Pálosfai-patak völgyében. A községhez tartozik továbbá még két település, Kökényesmindszent és Rám. A falu korábbi időszakaiban is jellemzően szeres település volt, tehát több részből állt. Már eltűnt falurészek voltak továbbá Ákosházapuszta vagy Sárkányrét.

A település közigazgatási területén a Nagylengyel-Teskánd között húzódó 7407-es út halad keresztül, ez vezet végig Rám községrészen és a faluközpont nyugati szélén. Babosdöbréte központjába a 74 146-os jelzésű, valamint egy számozatlan mellékút is vezet a 7407-esből, Kökényesmindszent településrészre pedig ugyancsak egy számozatlan út vezet, amely onnan továbbhalad a 7403-as és a 7401-es utak csomópontjáig.

Napi tíz autóbuszjárat köti össze a községet a megyeszékhellyel.

Története 
Babosdöbréte első írásos említése 1128-ból való, amikor is Zalavár várszolgái éltek itt. A 14. századtól egyre több szó esik a településen élő Debréte családról, akik a falu fejlődésében komoly szerepet játszottak, ám sem pecsétjük, sem oklevelük nem került eddig elő. A 16. századtól többször támadtak a törökök a falura, amely végül az 1690-es évekre pusztult el.

Nemesek lakták, leginkább a Debretei család 3 ága, akik 1366-ban osztozkodtak meg az itteni birtokaikon. 1457-ben kápolnás hely, de a török idők után nincs temploma. Az 1500-as években gyakran voltak birtokháborítási perek, illetve gyakran van arról hír, hogy döbréteiek a török fogságában vannak és kiszabadításuk súlyos nehézséget jelent az otthon maradottaknak. Az 1690-es úrbéri összeírás szerint "Döbritte puszta falu, a milleyiek bírják, a birtoklás joga tisztázásra vár". 1728-ban a Rosás család vette meg. Ebben az időben egyházilag Milejszeg filiája.

1778-ban 171 hívővel a mileji plébániához tartozik, 1795-ben az akkor alakult nagylengyeli plébánia fíliája lett. 1828-ban 20 házból állott és 158 lakosa volt. Ugyanebben az évben az összeírás szerint a földet két nyomásban művelik, az egyik részben búzát, rozsot, zabot és kukoricát vetnek, a másik részt parlagon hagyják. 1851-ben több köznemes birtokost említenek.

A 18. században sűrűn váltott birtokost. A 19. században kisebb mértékben növekedett a lakossága, ám jelentősen csak a 20. században ugrott meg. Az elzárt településre 1959 óta jár busz, azóta jellemzi az ingázás és elvándorlás, mivel a lakosság elsősorban a településen kívül: Zalaegerszegen, illetve Nagylengyelen talált munkát. A 2000-es években nőtt a település népszerűsége, és többen költöztek a faluba.
2000-ben elkészült  a település vezetékes gázellátása, majd 2006-ban a szennyvíz hálózata.
2012-ben korszerű játszóteret avattak.

Közélete

Polgármesterei
 1990–1994: Kiss János (független)
 1994–1998: Kiss János (független)
 1998–2002: Kiss János (független)
 2002–2006: Kis János (független)
 2006–2010: Kis János (független)
 2010–2014: Kaczor Tamás (független)
 2014–2017: Kaczor Tamás (független)
 2017–2019: Szinayné Csarmasz Bernadett (független) 
 2019-től: Szinayné Csarmasz Bernadett (független)

A településen 2017 augusztus 6-án időközi polgármester-választást kellett tartani, mert a korábbi polgármester, megsokasodott teendőire hivatkozva lemondott tisztségéről. A faluvezetői posztot a választás eredményeként az addigi alpolgármester asszony nyerte el; érdekes, hogy lemondási indoka ellenére elindult a választás meglehetősen nagy számú (hét) jelöltje között az előző polgármester is, de csak a második helyet érte el.

Népesség 
A település népességének változása:

A 2011-es népszámlálás idején a nemzetiségi megoszlás a következő volt: magyar 98%. 68,2% római katolikusnak, 2,2% evangélikusnak, 2% reformátusnak, 4,7% felekezeten kívülinek vallotta magát.

Nevezetességei 
 Jézus Szíve és Szent Imre tiszteletére szentelt templom (1933–1934) kriptájában a besenyői és velkei Skublics család nyugszik. Itt található a felirat szerint az első magyar fegyvergyár felállítójának, Barthelmes Walter mérnöknek a síremléke is.
 Az 1800-as években épült uradalmi kastély jelenleg hátsó részén romos állapotában is szép épület rekonstrukciója régóta terve az önkormányzatnak.

A település az irodalomban 
 Érintőlegesen szerepel a település Bödőcs Tibor humorista első regényében, a zalai vidéki helyszínek sokaságát felvillantó Meg se kínáltak című kötetben (a 42. fejezetben).

Képek

Jegyzetek

További információk

Kapcsolódó szócikkek 

Zala megye települései
Zala vármegye települései