alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Novatianus (ellenpápa)

Novatianus (200 körül – 258) volt a második ellenpápa a történelem során. 251-től 258-ig, haláláig tartotta meg ezt a címet. Elismert író és teológus volt. 

Fabianus pápa halála után három püspök választotta Novatianust Szent Péter követőjének. Cornelius pápa rendeleteivel és jó néhány teológiai kérdésével nem értett egyet, és ezért is tartotta meg címét, még ha az nem is volt legitim. 

Legnagyobb vitái a bűnbocsánatról voltak. Ebben a kérdéskörben olyan nagy hatású műveket írt, hogy hívei, a novatianusok egészen a 6. századig fenn tudták tartani közösségeiket a pápák kiátkozásai ellenére. A szélsőséges irányzat azt vallotta, hogy a keresztség felvétele után elkövetett bűnöket nem lehet megbocsátani. Az egyháznak meg kell tagadnia a feloldozást a nagy bűnök elkövetői előtt (például: hitehagyás, gyilkosság), még akkor is, ha azok őszintén megbánták tettüket. Ezzel a felfogással azonban nem tudott egyetérteni Cornelius pápa, így hamarosan kiközösítette őt és követőit az egyházból. 

Ennek hatására alapította meg a novatianusok közösségét, és ennek éléről vitázott a Szent Székkel. Azonban a felerősödő keresztényüldözések miatt gyakran el kellett menekülnie Rómából. Végül azonban elfogták, és kivégezték.

Ellenpápák
3. századi püspökök
Kornél pápa

Szent Kornél (), (kb. 180 – 253 júniusa) volt a 21. pápa. 251 márciusától 253 júniusáig, haláláig irányította a keresztény egyházat.

Élete

Amikor Rómában összeültek a püspökök, hogy megválasszák az új egyházfőt, Decius császár féktelen keresztényüldözései éppen lanyhulni kezdett. Ezért is tolták el a választás időpontját, remélve a béke helyreállítását.

Ebben a két hónapos intervallumban került szembe Novatianusszal. A bűnbocsánat kérdésében Cornelius képviselte az irgalmasabb, kegyesebb vonalat. Szerinte ugyanis a gyilkosság, házasságtörés és a hitehagyás is megbocsátható bűnök, ha azokat teljes szívéből megbánja az ember. Az egyház tehát feloldozhat még ezen bűnök alól is, igaz ehhez püspöki gyóntatást szabott meg. Ellenfele ettől radikálisabb nézeteket vallott, és szerinte ki kellene közösíteni az egyházból azokat, akik ezen bűnöket elkövették.

Végül Szent Ciprián segítségével megnyerte a csatát, és hatvan püspök szavazott Corneliusra. Az új pápának azonban pontifikátusa végéig szembe kellett néznie Novatianus ellenpápaságával. 251 őszén kiközösítette ellenfelét az egyházból. 252-ben a császár újra üldözni kezdte a keresztényeket. Így Corneliust is száműzték Rómából Centumcellaebe, a mai Civita Vecchiába. Száműzetésében halt meg. Az ősi Cornelius nemzetség sarját a Calixtus-katakombában temették el. Vértanúsága miatt szentté avatták, ünnepét szeptember 16-án tartják.

Művei

Források 
 Gergely Jenő: A pápaság története Budapest: Kossuth Könyvkiadó, 1982
 Enciclopedia Italiana

 Catholic Encyclopedia

Kapcsolódó szócikkek 
Pápa
Római pápák listája
Római pápák listája grafikusan

3. századi püspökök
Vértanúk
Szentté avatott pápák
Melinda

A Melinda  női név ismeretlen eredetű: ezt a nevet adta Bánk bán feleségének D'Ussieux francia író 1775-ben egy elbeszélésében és Katona József innen vette át Bánk bán című drámájához, a név ezután terjedt el. 


Gyakorisága
Az 1990-es években gyakori név, a 2000-es években a 63-99. leggyakoribb női név.

Névnap
 október 29.
 december 2.

Híres Melindák
 Czink Melinda teniszezőnő
 Melinda, Bánk bán felesége Katona József drámájában
 Melinda Gates, Bill Gates felesége
 Kistétényi Melinda zeneművész, tanár, író
 Major Melinda színésznő
 Pastrovics Melinda kézilabdázó
 Szvorda Melinda válogatott labdarúgó
 Vincze Melinda kézilabdázó

Jegyzetek

Magyar keresztnevek (M)
Női keresztnevek (M)
Ismeretlen eredetű magyar női keresztnevek
Irodalmi névadási eredetű magyar női keresztnevek
Johann Michael Bach I

Johann Michael Bach (Arnstadt, 1648. augusztus 9. – Gehren, 1694. május 17.), német zeneszerző, Heinrich Bach fia.

1665-től Arnstadtban volt udvari kántor, majd 1673-tól Gehrenben városi orgonista, mellette városi írnokként és hangszerkészítőként is dolgozott. Lánya Johann Sebastian Bach első felesége lett.

J. M. Bachtól orgonakorálok, kantáták és motetták, valamint orgonára illetve csembalóra írt művek maradtak fenn.

Források 

Német zeneszerzők
Német orgonisták
Barokk zeneszerzők
Német kántorok
1648-ban született személyek
1694-ben elhunyt személyek
Keresztény zene
Bábel (település)

Bábel (Babel) a Bibliában (Teremtés 11:1–11) szereplő város (ma Babilonnal azonosítják) Sineár földjén, ahol Isten az emberek azon igyekezetét, hogy egy égig érő tornyot építsenek, azzal hiúsította meg, hogy az építők nyelvét „magánnyelvvé” változtatta, így emiatt azok nem értették meg egymást és az épület befejezetlen maradt.

"Mind az egész földnek pedig egy nyelve és egyféle beszéde vala. És lőn mikor keletről elindultak vala Sineár földjén egy síkságot találának, és ott letelepedének… És mondák, Jertek, építsünk magunknak várost és tornyot, melynek teteje az eget érje…" 

Bábel vagy Babilon az Ószövetségben általában a zsidóellenesség, a középkori, újkori és legújabb kori keresztény misztikus és tudományos közbeszédben és írásokban (például Nostradamus írásaiban) pedig általában az egyistenhit és (katolikus, keresztény) vallás üldözésének szimbóluma (néha az "új bábel", "új Babilon" formában, nem is mindig nagybetűvel írva). A legújabb korban a kifejezés használata némi átalakulást mutat, általában a hit nélkül vagy az ellen konstruált, az ember nagyravágyását és önbálványozását kifejező szellemi, társadalmi vagy materiális termékeket illetik e szóval, legyen az ideológia, mesterséges nyelv, filozófiai rendszer, nagybirodalom, szuperszámítógép vagy épület.

Bábel tornya számos képzőművészeti alkotásban szerepel; megfigyelhető, hogy a művészek többsége (talán hagyományból) spirál alakú kőépületként ábrázolja, amelynek oldalán több félkész, befejezetlen részlet, például ablak van. Az ábrázolásból inkább az következik, hogy a projekt talán a közös terv, az azonos szándék vagy elképzelés, és a műveletek megfelelő sorrendjének hiánya (mindenki ott épít, ahol, és úgy, ahogy akar) miatt hiúsult meg.

Babel
I. Luciusz pápa

I. Szent Luciusz (), (kb. 205 – 254. március 5.) nyolc hónapig töltötte be egyházfői tisztségét, 253. június 25. és halála között. Ő volt a keresztény egyház 22. vezetője.

Élete
Elődjét, Cornelius pápát Trebonianus Gallus császár idején száműzték Centumcellaebe, és felszentelése után a császári hatalom Luciust is erre kényszerítette. 253-ban lépett trónra Valerianus császár, aki engedékenyebb volt elődjénél, így Luciust is szabadon engedte.

Cyprianus szerint Lucius kötött egy írásbeli megállapodást Corneliusszal arról, hogy a bűnbocsánat kérdésében nem engednek a novatianusoknak. Ennek megfelelően is cselekedett, hiszen amikor visszatért száműzetéséből megbocsátott azoknak, akik Decius császár idején a keresztényüldözések miatt megtagadták hitüket. Ezzel szembekerült az ellenpápa Novatinusszal. A vitákban azonban nem tudott elmélyedni, hiszen újabb üldözések törtek ki, és Valerianus ezúttal nem kímélte meg Lucius életét. Vértanúságát március 4-én ünneplik. A Calixtus-katakomba földjébe temették el, ahol sírfelirata még mindig látható. A történelem folyamán földi maradványait átvitték a trasteverei Szent Cecília-templomba, Szent Cecília relikviáival együtt.

Fejét egy ereklyetartóba helyezték, és a dán főváros, Koppenhága Szent Ansgar-katedrálisába szállították. 1100 körül a relikvia átkerült Roskildébe, miután Luciust a dán Sjælland védőszentjének avatták. Egyébként a pápa Koppenhága védőszentje is.

Művei

Jegyzetek

Források 
Gergely Jenő: A pápaság története Budapest: Kossuth Könyvkiadó, 1982
 Enciclopedia Italiana

Catholic Encyclopedia

Kapcsolódó szócikkek 
Pápa
Római pápák listája
Római pápák listája grafikusan

3. századi püspökök
Vértanúk
Szentté avatott pápák
254-ben elhunyt személyek
I. István pápa

I. Szent István (), (kb. 200 – 257. augusztus 2.), a 23. pápa a kereszténység történetében. 254. március 21-e körül választották meg I. Lucius pápa utódjának, és Novatianus ellenpápa ellenfelének. Haláláig uralkodott.

Élete

Elődeinek gyakorlatát alkalmazva ő is elítélte a novatianus tanokat. Szent Cipriánnal és a karthágói egyházzal támadt vitája. Szent Ciprián néhány Kis-ázsiai püspökkel azt vallotta, hogy azok a keresztények, akiket eretnekek kereszteltek meg és visszatértek az egyházba, újra keresztelkedjenek meg, mivel az eretnekek általi keresztelések érvénytelenek. Az hogy az egyházba visszatért eretnekeket nem kell újrakeresztelni, általános gyakorlat volt Rómában, Palesztinában, Egyiptomban és egyéb részeken. E tekintetben a római gyakorlat volt a legrégebbi. Vagyis pápa létező hagyományokra hivatkozva utasította el a karthágói álláspontot. Továbbá, a pápa senkit sem közösített ki az ügy nyomán, pedig erre megvolt a joga és hatalma.

A hagyomány szerint hozzá kapcsolódik az is, hogy León valamint Astorga püspökét megerősítette hivatalukban, miután azok elfordultak a keresztény egyháztól az üldözések idején. Mivel megbánták bűneiket, István visszafogadta őket, és tisztségükben is meghagyta a két hispániai püspököt.

257. augusztus 2-án többek között ő is áldozatul esett Valerianus keresztényüldözéseinek. Vértanú-halálának emléknapját halála napján, augusztus 2-án tartják.

Művei

Jegyzetek

Források 
Gergely Jenő: A pápaság története Budapest: Kossuth Könyvkiadó, 1982
 Enciclopedia Italiana

Catholic Encyclopedia

Kapcsolódó szócikkek 
Pápa
Római pápák listája
Római pápák listája grafikusan

3. századi püspökök
Vértanúk
Szentté avatott pápák
A Római Birodalom szentjei
Genealógia (egyértelműsítő lap)

Genealógia, genetikai családtörténettel foglalkozó tudomány
 Genealógia, a nemzetségek, családok történetét, leszármazási rendjét tanulmányozó történeti segédtudomány

 Családfakutatás, egy személy rokoni kapcsolatainak feltárása és bemutatása, tulajdonképpen az alkalmazott genealógia részterülete
II. Szixtusz pápa

Szent II. Szixtusz () (kb. 215 – 258. augusztus 6.) a 24. római püspök. Pontifikátusa 257. augusztus 30-án kezdődött, és kevesebb mint egy év múltán ért véget. A források szerint görög származású volt.

Élete
Békét hozó pápaként is emlegették korának politikusai, teológusai. Ugyanis II. Szixtusz szakított elődjeinek politikájával, és elfogadta Szent Cyprianus elveit, miszerint azoknak, akik hitüket megtagadták az üldöztetések során, újra meg kell keresztelkedniük. A megtért eretnekek ilyen formájú befogadásával kibékítette a római klérust a keleti egyházakkal. Azonban ez kevésnek bizonyult ahhoz, hogy Novatianus is lemondjon ellenpápaságáról.

A hagyomány neki tulajdonítja a lelki tökéletességről szóló neoplatonista maximák gyűjteményét. (Ezeket szokás úgy emlegetni, mint Sixtus mondásait). Ez azonban nincs kellő történelmi bizonyítékokkal alátámasztva.

Uralkodásának ideje alatt adta ki Valerianus császár első keresztényellenes törvényeit. Ez alapján a császári erők augusztus 6-án elfogták II. Szixtuszt és négy diakónusát, és lefejezték őket. A keresztény egyházon belül egy népszerű pápa uralkodása ért ezzel véget. Vértanúságának emléknapját augusztus 7-én tartják.

Művei

Jegyzetek

Források 
Gergely Jenő: A pápaság története Budapest: Kossuth Könyvkiadó, 1982
 Enciclopedia Italiana

Catholic Encyclopedia

Kapcsolódó szócikkek 
Pápa
Római pápák listája
Római pápák listája grafikusan

3. századi püspökök
Szentté avatott pápák
A Római Birodalom szentjei
Vértanúk
A 210-es években született személyek
258-ban elhunyt személyek
Kivégzett egyházi személyek
Görögök
Dénes pápa

Szent Dénes vagy görögösen Dionüsziosz (), (? – 268. december 26.) a 25. pápa a keresztény világ élén 259. július 22-től haláláig. Több értelemben is újító egyházfőként vonult be a történelembe.

Élete 
Mint azt a neve is mutatja, valószínűleg az ókori Görögországból származott. 259. július 22-én választották Róma püspökévé. A hosszú trónüresedést Valerianus császár keresztényellenes törvényei okozták. Amikor véget ért az üldözések legnagyobb hulláma, csak akkor tudtak összeülni a püspökök Rómában. A megválasztott új pápának mindenképpen erőskezűnek és rátermettnek kellett lennie, hiszen az üldöztetések teljesen szétzilálták az egyházi rendet, és újra kellett szervezni azt.

A nehéz feladatot Dionüsziosz kapta, aki nyomban hozzá is látott a romba dőlt egyház újraépítéséhez. Az egyre távolodó alexandriai püspöktől megkövetelte, hogy írjon értelmezéseket a pápa vitairataihoz, doktrináihoz.

Nagy összegű segítséget kellett nyújtania Kappadókia püspökeinek, hogy a barbár gótok támadása után a lerombolt templomokat újjáépítsék, és a váltságdíjakat kifizessék a foglyul ejtett keresztényekért. Kitartó munkájával lassan rendet teremtett a keresztény világban, de a békét még nem sikerült elérnie az udvarnál. A birodalom élére hamarosan Gallienus császár állt, akiben új lehetőségeket látott Dionüsziosz. Taktikus politikájával sikerült elérnie, hogy a császár kiadja tolerancia-ediktumát, ezzel írásban is garantálva a békét a keresztényeknek. 

Dionüsziosz volt az első pápa, aki nem vértanúként halt meg. 268. december 26-án békés környezetben rendezett egyházat hagyott maga után. Halála után szentté avatták, ünnepét december 26-án tartják.

Művei

Források 
Gergely Jenő: A pápaság története Budapest: Kossuth Könyvkiadó, 1982
 Enciclopedia Italiana
Catholic Encyclopedia

Lásd még 
Pápa
Római pápák listája
Római pápák listája grafikusan

3. századi püspökök
Szentté avatott pápák
Bábel (egyértelműsítő lap)

Bábel, bibliai város
Babel (2006), Alejandro González Iñárritu filmje
Tower of Babel, az Omega együttes angol nyelvű kislemeze
Babel (1978) , Patti Smith könyve
Babel, a Mumford & Sons együttes albuma
Bábel tornya, a városban épült mitikus torony
Bábeli könyvtár, Jorge Luis Borges novellája
Bábel-hal, kitalált lény (Douglas Adams Galaxis útikalauz stopposoknak c. művében)
 Babel Fish, online fordítóprogram
Bábel tornya építése, Pieter Bruegel festménye
Handmade Films

A Handmade Films egy filmstúdió, amit az ex-Beatle George Harrison és üzlettársa, Denis O'Brian hozott létre 1979-ben, azzal a céllal, hogy finanszírozzák a Brian élete című Monty Python filmet, amikor az eredeti gyártó kihátrált a projektből. Négymillió angol fontot adtak a film gyártásához, bár a beruházásnak a Python-rajongáson kívül állítólag adóügyi okai is voltak.

A stúdió fontos szerepet játszott a brit filmgyártás történetében. Eric Idle egyik nyilatkozata szerint a Handmade egymaga képviseli a brit filmgyártást. Filmjeikkel számos színésznek biztosították a nemzetközi karrier lehetőségét (például Bob Hoskins, Pierce Brosnan vagy Robbie Coltrane).

1994-ben Harrison eladta a stúdiót a kanadai illetőségű Paragon Entertainment Corporationnek és sikerrel perelte be O'Brient az annak üzletvezetői tevékenysége alatt felhalmozott veszteségek miatt.

A stúdió fontosabb filmjei 
 John Mackenzie: Hosszú nagypéntek (1980) 
 Terry Gilliam: Időbanditák (1981) 
 Terry Hughes: Monty Python Live at the Hollywood Bowl (1982)
 Malcolm Mowbray: Magánpraxis (1984)
 Dick Clement: Water (1985)
 Neil Jordan: Mona Lisa (1986) 
 Bruce Robinson: Mi ketten (1987) 
 Bruce Robinson: How to Get Ahead in Advertising (1989) 
 Jonathan Lynn: Apócák a pácban
 Guy Ritchie: A Ravasz, az Agy és két füstölgő puskacső (1998)

Filmipari cégek
Johann Bach

Johann Bach (Wechmar, 1604. november 26. – Erfurt, 1673. május 13.), a Bach-család legrégebben élt zeneszerző tagja. Ő általa alakult meg a család ún. erfurti vonala. Hans Bach legidősebb fia, testvérei Christoph és Heinrich.

Életútját többször megzavarták a harmincéves háború eseményei. Valószínűleg későbbi mostohaapjánál, Johannes Christoph Hoffmann-nál Suhl-ban tanult. Ezután különböző türingiai városokban tűnt fel, hosszabb időt talán csak Arnstadtban és Schweinfurtban töltött. Majd végül megérkezett Erfurtba, ahol eleinte közönséges városi muzsikusként, 1634-től orgonistaként a Szt. János templomban, 1635-től városi zenei tanács elnökeként, majd 1636-tól egyszerre "Stadtmusicanten Companie" és a Predigerkirche orgonistája.

1636-ban elveszi tanárának legidősebb lányát, Barbara Hoffmant. A következő évben, első gyermekük születésekor Barbara a gyerekkel együtt meghal. 1637-ben elveszi feleségül Hedwig Lämmerhirtet, akinek segítségével „kinő” a Bach zenész család, hisz' fiai kivétel nélkül zenészek lettek.

Johann Bachnak köszönhetően Erfurt lett Bachék „fővárosa”. Még Johann Sebastian Bach szülei is erfurtiak voltak. A nagy Bach „elnyomást” mutatja, hogy 1793-ig Erfurtban a városi muzsikusokat „Bache”-nak hívták.

A család első nagy összegzését is Johann Sebastian készítette az ún. „Altbachischen Archiv” létrehozásával.

Német zeneszerzők
Német orgonisták
Barokk zeneszerzők
1604-ben született személyek
1673-ban elhunyt személyek
Országos középiskolai tanulmányi verseny

A többfordulós országos középiskolai tanulmányi versenyen (elterjedt rövidítéssel: OKTV) a magyarországi középiskolák utolsó két évfolyamos tanulói vehetnek részt.

Története 
Az első OKTV-t 1923-ban rendezték matematikából, 1927-től indult a fizika, illetve a természettan verseny. 1952-től 1956-ig a verseny neve Rákosi Mátyás Tanulmányi Verseny volt.

Az eredményeket tekintve eddig a legeredményesebb a Budapesti Fazekas Mihály Gyakorló Általános Iskola és Gimnázium volt, melynek diákjai a legtöbb első helyezést érték el a versenyeken. A döntőbe is ennek az iskolának a diákjai kerültek be a legtöbbször.

OKTV-versenyek 
 OKTV Angol nyelv
 OKTV Biológia
 OKTV Belügyi rendészeti ismeretek
 OKTV Filozófia
 OKTV Fizika
 OKTV Földrajz
 OKTV Francia nyelv
 OKTV Informatika, alkalmazói kategória
 OKTV Informatika, programozás kategória
 OKTV Kémia
 OKTV Latin nyelv
 OKTV Magyar irodalom
 OKTV Magyar nyelvtan
 OKTV Matematika
 OKTV Mozgóképkultúra és médiaismeret
 OKTV Művészettörténet
 OKTV Német nyelv
 OKTV Olasz nyelv
 OKTV Orosz nyelv
 OKTV Rajz és vizuális kultúra
 OKTV Spanyol nyelv
 OKTV Szlovák nyelv és irodalom
 OKTV Történelem

Külső hivatkozások 
 KöMaL archívum (matematika OKTV-k feladatai és eredménye 2010-ig)
 KöMaL archívum (fizika OKTV-k feladatai és eredménye 2001-ig)
 KöMaL honlap (matematika és fizika OKTV-k feladatai és eredménye 2000-től)
 OKTV – Versenyfeladatok, javítási-értékelési útmutatók (2005-től)

Közepiskolai
Johann Ambrosius Bach

Johann Ambrosius Bach (Erfurt, 1645. február 22. – Eisenach, 1695. február 20.), német zenész, Christoph Bach fia, Johann Sebastian Bach apja.

Zenei tanulmányait Arnstadtban kezdi kilencévesen, apja halála után még egy évig ott marad, majd, ezután saját útját kezdi járni.

1667-ben átveszi az erfurti tanács zenei vezetőjének szerepét nagybátyjától.

A Kaufsmannkirchében vette el Elisabeth Lämmerhirtet, ami azt jelentette, hogy abból a családból vett el magának nőt, mint Johann Bach. A Junkersand 3 alatt éltek.

1671-ben udvari- és városi muzsikus lesz Eisenachban, ahol később Johann Sebastian született.

Azt, hogy J. A. Bach írt-e zenét, vagy sem, ezt nem tudni.

Külső hivatkozások
Johann Ambrosius Bach on the Sojurn Web site
Johann Ambrosius Bach on the Bach Cantatas Web site

Német orgonisták
1645-ben született személyek
1695-ben elhunyt személyek
Erfurtiak
Ikrek
Wilhelm Friedrich Ernst Bach

Wilhelm Friedrich Ernst Bach (Bückeburg, 1759. május 24. – Berlin, 1845. december 25.) német zeneszerző, a Bückenburgi Bach fia, Johann Sebastian Bach unokája.

Zenét apjától, majd 1788-tól nagybácsikájánál, Johann Christian Bachnál tanul Londonban, ahol J. Ch. híres szólistává és zongoratanárrá tette. Nagybácsikája 1782-es halála után Párizsban, majd Hollandiában fordul meg, végül Mindenben lesz zenei igazgató. 1789-ben II. Frigyes Vilmos király Berlinben alkalmazza, mint hessen-darmstadti Friederike Caroline Luise házi csembalistája. A nevezett személyiség halála után (1805) udvari karnagy és csembalista lesz mecklenburg-strelitzi Luise udvarában, és a porosz hercegek zenetanára. 1811-ben visszavonul.

Őtőle elsősorban zongoradarabok maradtak ránk (3 zongoraverseny, zongora-kettősverseny, Előadási darab 6 kézre), ezenfelül 2 szimfónia, két zenekari szvit, kantáták és dalok.

Bach, Wilhelm Friedrich Ernst
Klasszicista zeneszerzők
1759-ben született személyek
1845-ben elhunyt személyek
Johann Christoph Bach I

Johann Christoph Bach (Arnstadt, 1642. december 8. – Eisenach, 1703. március 31.), német zeneszerző, Heinrich Bach fia volt.

Eisenach kastélyának orgonistájaként hírnévre tett szert, bár komoly pénzügyi gondokkal küszködött. A Johann Sebastian Bach előtti generációban ő számított a család legnevesebb tagjának.

Német zeneszerzők
Német orgonisták
Barokk zeneszerzők
1642-ben született személyek
1703-ban elhunyt személyek
Heinrich Bach I

Heinrich Bach (Wechmar, 1615. szeptember 16. – Arnstadt, 1692. július 10.), német orgonista, zeneszerző.

A Bach-család arnstadti vonalának megalapítója. Apja korai halála után legidősebb testvéréhez került, aki megtanította orgonálni. Vele együtt utazott Suhlba és Schweinfurtba.

1635-ben belépett a Johann által vezetett erfurti városi zenészcsoportba, és 1641-ig ott is dolgozott, majd az arnstadti Boldogasszony- és Felsőtemplom orgonistája volt egészen haláláig.

1642-ben feleségül vette a suhli Hoffmann fiatalabb lányát.

Művei elvesztek, csupán az Ich danke dir, Gott című egyházi kórusműve maradt meg az erfurti Michaeliskirche kottatárában.

Források

Német zeneszerzők
Barokk zeneszerzők
1615-ben született személyek
1692-ben elhunyt személyek
Maros-Torda vármegye

Maros-Torda vármegye (németül: Mieresch-Thorenburg) közigazgatási egység volt a Magyar Királyság keleti részében 1876-tól 1920-ig, majd 1940-től 1944-ig. A terület jelenleg Románia része. A történelmi Erdély területén található.

Földrajz
Az egykori vármegye területe földrajzilag két részre osztható. Az egyik felét a Keleti-Kárpátok Görgényi-havasok nevű csoportja foglalja el, amely északkelet-délnyugat irányba ereszkedik alá. A terület másik fele az Erdélyi-medence dombos vidékén húzódik. A vármegye legfontosabb folyója a Maros volt.
Északról Beszterce-Naszód vármegye, keletről Csík és Udvarhely vármegyék, délről Kis-Küküllő vármegye, nyugatról pedig Beszterce-Naszód, Kolozs és Torda-Aranyos vármegyék határolták.

Történelem
A vármegye 1876-ban alakult Marosszék területének és Torda vármegye egy részének összevonásával. 1920-tól Romániához tartozott. A második bécsi döntés értelmében 1940-ben a vármegye döntő része visszakerült Magyarországhoz, és az 1920 előtti Kolozs vármegye keleti részét (Mezőörményes, Teke, Tancs környékét), valamint a korábban Udvarhely vármegyei Székelyszállást is hozzá csatolták. 1944 végén szovjet-román megszállás alá került, majd a Második világháború után visszakerült Romániához. A vármegye  a második világháború után újra Románia birtoka lett, és 1960-tól Maros megye részét képezi, leszámítva Maroshévízt, mely Hargita megyéhez került.

Lakosság
A vármegye összlakossága 1891-ben 177860 személy volt, ebből:
 102 572 (57,67%) magyar
 62 179 (34,96%) román
 6438 (3,62%) német

A vármegye összlakossága 1910-ben 194 072 személy volt, ebből:
 111 376 (57,39%) magyar
 70 192 (36,17%) román
 7706 (3,97%) német
 47 tót
 4579 (2,36%) egyéb

Közigazgatás
A vármegye öt járásra volt felosztva:
 Marosi alsó járás és Marosi felső járás, közös székhelyük Marosvásárhely (törvényhatósági jogú város)
 Nyárádszeredai járás, székhelye Nyárádszereda
 Régeni alsó járás, székhelye Szászrégen (rendezett tanácsú város)
 Régeni felső járás, székhelye Magyarrégen

Jegyzetek 
Gergely Lajos 1891: Maros-Torda megye földrajza. Marosvásárhely.

További információk

A Magyar Királyság vármegyéi
Székelyföld
Pioneer–0

A Pioneer–0 (angolul: úttörő) volt az első amerikai mesterséges bolygó, a Pioneer-program keretében indították, Hold-kutató szonda.

Küldetés
Az 1958-as nemzetközi geofizikai év keretében végzett volna vizsgálatokat a Hold körüli pályán.

Jellemzői
A szondát a TRW, az ametikai légierő (USAF), a DC építette. Üzemeltetője a NASA és a DC (Washington).

1958. augusztus 17-én a Air Force Missile Test Center indítóállomásról egy Thor-Able hordozórakétával, direkt módszer alkalmazásával indították a Hold felé. A hordozóeszköz 16 kilométer magasságban, 77 másodperccel az indítást követően felrobbant. A szonda, a roncsokkal együtt becsapódott az Atlanti-óceánba.

Hasznos tömege 36 kilogramm, műszereinek súly 17,8 kilogramm, stabilizált eszköz, a kúp alakú felső és alsó fedelet hengeres rész köti össze, amelynek átmérője alul 76 centiméter, magassága 74 centiméter. A fedőhenger  laminált műanyagból készült. A kapcsolatot a 108 megahertzen (MHz) frekvencián, botantennákon keresztül biztosították. Az energiát nikkel-kadmium-elemek (NiCd)  adták a rakéták gyújtására, ezüst-cellaelemek a televízió-rendszerhez és higany-elemek a műszerek ellátására. Pályamódosítást segítő fúvóka (üzemanyaggal) 11 kilogramm, további 8 kis korrekciós fúvóka van elhelyezve a kúp tetején, amelyek használat után leválaszthatók.

Az űreszköz magnetométert, Geiger–Müller-számlálót, mikrometeorit-detektort, és letapogató televíziós rendszert tartalmazott.

Források

Külső hivatkozások

Pioneer 00
Pioneer–1

A Pioneer–1 (angolul: úttörő)  amerikai mesterséges bolygó, amelyet a Pioneer-program keretében indították,  Hold kutató szonda.

Küldetés
Feladata volt a Hold megközelítése, a technikai eszköz próbája, televíziós képek készítése, értékelés céljából a Földre továbbítása. A megalakult  NASA legsikeresebb kísérlete volt.

Jellemzői
A szondát a TRW, az ametikai légierő (USAF), a DC építette. Üzemeltetője a NASA és a DC (Washington).

1958. október 11-én a Air Force Missile Test Center indítóállomásról egy Thor-Able hordozórakétával, direkt módszer alkalmazásával indították a Hold felé. Felépítése megegyezett a Pioneer–0 űrszondával. Programozási hiba miatt nem tudta elérni a második kozmikus sebességet, ezért 43 óra 17,5 perces repülés után,  kilométer távolságból visszazuhant és október 13-án a Csendes-óceán fölött a Föld légkörében elégett. Nagy magasságban adatokat gyűjtött a Van Allen sugárzási övről és a mágneses térről.

Hasznos tömege 36 kilogramm, műszereinek súly 17,8 kilogramm, stabilizált eszköz, a kúp alakú felső és alsó fedelet hengeres rész köti össze, amelynek átmérője alsó 76 centiméter, magassága 74 centiméter. A fedőhenger  laminált műanyagból készült. A kapcsolatot a 108 megahertzen (MHz) frekvencián, botantennákon keresztül biztosították. Az energiát nikkel-kadmium-elemek (NiCd)  adták a rakéták gyújtására, ezüst-cellaelemek a televízió rendszerhez és higany-elemek a műszerek ellátására. Pályamódosítást segítő fúvóka (üzemanyaggal) 11 kilogramm, további 8 kis korrekciós fúvóka van elhelyezve a kúp tetején, amelyek használat után leválaszthatók.

Az űreszköz magnetométert, Geiger–Müller-számlálót, mikrometeorit detektort, és letapogató televíziós rendszert tartalmazott

Források

Külső hivatkozások

Pioneer 01
Pioneer–3

Pioneer–3 (angolul: úttörő)  amerikai mesterséges bolygó, amelyet a Pioneer-program keretében indítottak,  Hold kutató szonda.

Küldetés
Az elvárt cél, hogy egy működőképes – elsősorban hordozóeszköz vonatkozásában – űrszondát juttassanak a Hold közelébe, elősegíteni a világűr sajátosságainak vizsgálatát, a Hold nem látható felének felderítését. Kipróbálni a műhold korrekciót (manőverezését – lassítás, gyorsítás) segítő segédfúvókák működőképességét – műholdak visszavezetése a Föld meghatározott pontjaira.

Jellemzői
A szondát a Jet Propulsion Laboratory (JPL) és az amerikai hadsereg építette. Üzemeltetője a JPA és a NASA.

1958. december 6-án a Air Force Missile Test Center indítóállomásról egy Juno II hordozórakétával, direkt módszer alkalmazásával indítottáka Hold felé. Stabilizált műhold, tengelye körül 6 fordulatot tesz meg percenként.

Technikai okok miatt – üzemanyag gyors elfogyása – nem tudta elérni a második kozmikus sebességet, ezért 38 óra 6 perces repülés után,  kilométer távolságból visszazuhant és december 7-én Afrika felett a Föld légkörében elégett. Nagy magasságban adatokat gyűjtött a Van Allen sugárzási övről és a mágneses térről.

Technikailag megegyezett a  Pioneer–P31-el. Hasznos tömege 5,9 kilogramm. Az űrszonda formája kúp alakú, hengeres műszeregység (alsó átmérője 58, a felső 25 centiméter), amely felül csonka kúppal volt lezárva, mindegyik oldalon zárt. A szonda felülete laminált (üveggyapot) műanyagból készült. Külső felületén egy mágneses dipólusantenna volt felszerelve. Alsó részén egy szilárd hajtóanyagú kis rakéta állt rendelkezésre a végső manőver végrehajtására. Belső hőmérséklet 10-15 Celsius-fok.

A kapcsolatot a 108 megahertzen (MHz) frekvencián, botantennákon keresztül biztosították. Az energiát nikkel-kadmium-elemek adták a rakéták gyújtására, ezüst-cellaelemek a televíziórendszerhez és higany-elemek a műszerek ellátására. Az űreszköz magnetométert, Geiger–Müller-számlálót, mikrometeorit detektort, és letapogató televíziós rendszert tartalmazott.

Források

Külső hivatkozások
 
 

Pioneer 03
Pioneer–4

A Pioneer–4 (angolul: úttörő) amerikai mesterséges bolygó, amelyet a Pioneer-program keretében indították, Hold kutató szonda.

Küldetés
Az elvárt cél, hogy egy működőképes – elsősorban hordozóeszköz vonatkozásában – űrszondát juttassanak a Hold közelébe, elősegíteni a világűr sajátosságainak vizsgálatát, a Hold nem látható felének felderítését. Kipróbálni a műhold korrekciót (manőverezését – lassítás, gyorsítás) segítő segédfúvókák müküdőképességét – műholdak visszavezetése a Föld meghatározott pontjaira.

Jellemzői
A szondát a Jet Propulsion Laboratory (JPL) és az amerikai hadsereg építette. Üzemeltetője a JPA és a NASA.

1959. március 3-án a Air Force Missile Test Center indítóállomásról egy Juno II hordozórakétával, direkt módszer alkalmazásával indítottáka Hold felé. Stabilizált műhold, tengelye körül 6 fordulatot tesz meg percenként.

Kúp alakú szonda átmérője 51-23 centiméter, anyaga üvegszál aranyfüsttel bevonva. Az energiát nikkel-kadmium-elemek adták a rakéták gyújtására, ezüst-cellaelemek a televíziórendszerhez és higany-elemek a műszerek ellátására. Hasznos tömege: 6,1 kilogramm volt. Belső hőmérsékletét 10-15 celsius/fokon sikerült tartani. A tetejére ostorantennát szereltek az összeköttetés biztosítására. Legfőbb technikai eszközei a televíziós fotóberendezés (400 kép/perc), az átalakitó és továbbító eszköz. Kísérleti műszerei között Geiger–Müller-cső is volt.

 kilométerre közelítette meg a Holdat, sebessége  kilométer/óra volt, ami kétszerese volt a tervezettnek, így a fényérzékelő nem tudta indítani a kamerát. A Geiger–Müller-cső nem érzékelt sugárzást. A szonda lett az első amerikai bolygó, amely március 18-án heliocentrikus pályára állva a Nap körül kering.

Források

Külső hivatkozások
 
 

Pioneer 04
Szojuz–27

A Szojuz–27 (oroszul: Союз 27) szovjet háromszemélyes, kétszemélyessé átalakított szkafanderes személyszállító, szabványos rendszerben épített Szojuz űrhajó. A 33., ember irányította szovjet űrhajó. Az űrhajó látogató űrhajósokat vitt a Szaljut–6 űrállomásra

Küldetés
Feladata, az elöregedett Szojuz–26 lecserélése friss űrhajóra, az űrállomáson tartózkodó, hosszútávú legénység leszállásához. A látogató legénység elhelyezése, bekapcsolódás a navigációs, csillagászati, műszaki, légkörkutatási, földfotózási, földmegfigyelési, orvosi és biológiai kutatási programba. A szovjet és a francia szakemberek által kidolgozott sejtosztódási kísérletek végzése.

Jellemzői
Központi tervező iroda CKBEM <= Центральное конструкторское бюро экспериментального машиностроения (ЦКБЕМ)> (OKB-1 <= ОКБ-1>, most OAO RKK Energiya im. SP Korolev <= ОАО РКК Энергия им. С. П. Королёва> – Központi Kísérleti Gépgyártási Tervezőiroda). Az űrhajót kis átalakítással emberes programra, teherszállításra és mentésre (leszállásra) tervezték.

1978. január 10-én a Bajkonuri űrrepülőtér indítóállomásról egy Szojuz hordozórakéta (11А511U) juttatta Föld körüli, közeli körpályára. Az orbitális egység pályája 88.73 perces, 51.65 fokos hajlásszögű, elliptikus pálya-perigeuma , apogeuma  volt. Hasznos tömege  kilogramm. Szerkezeti felépítését tekintve a Szojuz űrhajó napelemtáblák nélküli változatával megegyező. Akkumulátorait az űrállomás napelemtáblái által előállított energiával tartották üzemkész állapotban. Összesen 64 napot, 22 órát, 52 percet és 47 másodpercet töltött a világűrben. Összesen  alkalommal kerülte meg a Földet.

Végrehajtották a Szaljut–Szojuz teljes rendszer dinamikai, mechanikai próbáit, a két űrhajó és az űrállomás egységes rendszerében.

Március 16-án belépett a légkörbe, a leszállás hagyományos módon – ejtőernyős leereszkedés – történt, Celinográdtól 310 kilométerre nyugatra értek Földet.

Személyzet
(zárójelben a küldetések száma a Szojuz–27-tel együtt)

Indításkor
 Vlagyimir Dzsanyibekov (1)
 Oleg Makarov (3)

Leszálláskor
 Jurij Romanyenko (1)
 Georgij Grecsko (2)

Források 
 Almár Iván: Űrhajózási Lexikon – 1981. Akadémia Kiadó/Zrínyi Katonai Kiadó

További információk 
 
 
 
 
 
 

Szojuz 7K–T
Szojuz-047
Venyera–2

A Venyera–2 a Venyera-program második űrszondája, szimultán repült a Venyera–3-mal. 1965. november 12-én indították Bajkonurból. Útközben pályakorrekciókat nem végeztek. Mesterséges bolygó lett.

Küldetés
Rendeltetése, hogy elhaladjon a Vénusz mellett, fényképezzen és a tervezett méréseket elvégezze. 1966. február 27-én a szonda 24 000 kilométer távolságban haladt el a Vénusz mellett. A bolygóközi repülés során, a belső hőmérséklet megnövekedése miatt meghibásodott a rádió-összeköttetés, és nem tudott adatokat küldeni a Vénuszról.

Jellemzői
Közel egy tonna tudományos felszerelést vitt magával. Hossza 3,3 méter, maximális átmérője 1,1 méter. Az akkumulátorok energiaellátását napelemtáblák biztosították. A légmentesen zárt rekesz tartalma volt a kondicionálható rekesz, az elektronikus egységekkel, a repülési tartály: a stabilizáló és tájolóberendezéssel, mérőműszerekkel – bolygóközi anyagrészecskék és mágnesesség mérésére –, a speciális rekesz: fényképező- és televíziós képtovábbító rendszer, mikrohullámú rádióadó, az adattároló, valamint a programberendezés.

Források 
 
 Dr. Bitó János – Sinka József – Utak a kozmoszba – 1970. Budapest, Kossuth Könyvkiadó

Külső hivatkozások

Magyar oldalak 
 Szovjet és Orosz hold- és bolygókutató szondák

Külföldi oldalak 

Venyera 04
Szojuz–26

A Szojuz–26 (oroszul: Союз 26) szovjet háromszemélyes, kétszemélyessé átalakított szkafanderes személyszállító, szabványos rendszerben épített Szojuz űrhajó. A 32., ember irányította szovjet űrhajó. Az űrhajó volt a második, amelyik űrhajósokat vitt a Szaljut–6 űrállomásra, hosszútávú űrrepülésre, tudományos programok végzésére.

Küldetés
Feladatuk az űrállomás üzembe helyezése, berepülése, illetve üzembe állították az űrállomás Delta autonóm navigációs rendszerét. Megkezdődött a váltott legénységgel működő űrállomás hosszú távú szolgálata. Az előírt napirendi programok között szerepelt többek között navigációs, csillagászati, műszaki, légkörkutatási, földfotózási, földmegfigyelési, orvosi és biológiai kutatási feladat.

Jellemzői
Központi tervező iroda CKBEM <= Центральное конструкторское бюро экспериментального машиностроения (ЦКБЕМ)> (OKB-1 <= ОКБ-1>, most OAO RKK Energiya im. SP Korolev <= ОАО РКК Энергия им. С. П. Королёва> – Központi Kísérleti Gépgyártási Tervezőiroda). Az űrhajót kis átalakítással emberes programra, teherszállításra és mentésre (leszállásra) tervezték.

1977. december 10-én a Bajkonuri űrrepülőtér indítóállomásról egy Szojuz hordozórakéta (11А511U) juttatta Föld körüli, közeli körpályára. Az orbitális egység pályája 88.67 perces, 51.65 fokos hajlásszögű, elliptikus pálya-perigeuma , apogeuma  volt. Hasznos tömege  kilogramm. Szerkezeti felépítését tekintve a Szojuz űrhajó napelemtáblák nélküli változatával megegyező. Akkumulátorait az űrállomás napelemtáblái által előállított energiával tartották üzemkész állapotban. Összesen 37 napot, 10 órát, 6  percet és 18 másodpercet töltött a világűrben. Összesen  alkalommal kerülte meg a Földet.

December 14-én 4 óra 2 perckor sikeresen összekapcsolódott az űrállomással, annak 2., hátulsó dokkoló szerkezeténél. December 19-én Grecsko kilépett a zsilipajtón és 1 óra 28 percig tartó űrséta során ellenőrizte, nem sérült-e meg az összekapcsoló szerkezet a Szojuz–25 űrhajó többszöri, sikertelen  kapcsolódási kísérlete során. Mindent rendben találtak, így az űrállomásra épített több mint hároméves program folytatódhatott. 1978. január 5-én kipróbálják a beépített zuhanyzófülkét. Január 11-én megérkezik a Szojuz–27 űrhajó. Az űrhajósok kicserélték a személyre szabott berendezéseket (ülések, szkafanderek, saját holmik), kipróbálták az új típusú űrruhákat. Az 5 napos programot követően a látogató legénység a Szojuz–26 – mentő űrhajó – fedélzetén megkezdi a visszatérést.

1978. január 16-án belépett a légkörbe, a leszállás hagyományos módon – ejtőernyős leereszkedés – történt, Celinográdtól 265 kilométerre nyugatra értek Földet.

Személyzet
(zárójelben a küldetések száma a Szojuz–26-tal együtt)

Indításkor
 Jurij Viktorovics Romanyenko 
 Georgij Grecsko

Leszálláskor
 Vlagyimir Dzsanyibekov (1)
 Oleg Makarov (3)

Források 
 Almár Iván: Űrhajózási Lexikon – 1981. Akadémia Kiadó/Zrínyi Katonai Kiadó 
 Tim Furniss, David J. Shayler: Praxis Manned Spaceflight Log 1961-2006, Springer, 2007,

További információk 
 
 
 
 
 
 

Szojuz 7K–T
Szojuz-046
Beregardó

Beregardó (1899-ig Beregszász-Végardó, ukránul Чепивкa [Csepivka], szlovákul Ardov, oroszul Чепoвкa [Csepovka]), korábban Берегово-Ардово [Berehovo-Ardovo]) Beregszász külvárosa Ukrajnában, Kárpátalján.

Fekvése
Beregszásztól 2 km-re északra fekszik, közigazgatásilag Beregszászhoz tartozik.

Nevének eredete
Ardó neve magyar foglalkozásnévből ered, királyi szolgálatban lévő erdőóvók települését jelöli. A falu egykori lakóinak feladata valószínű a királyi vadászóterületül szolgáló beregi erdők védelme és felügyelete lehetett.

Története
Beregardó nevét először 1332-ben a pápai tizedjegyzék említette Ordow néven. 1347-ben Ordo, 1480-ban Zaazardo, 1530-ban, 1542-ben és 1550-ben Ardo, 1553-ban Bereghzaz-Ardo, 1808-ban Ardó (Beregszászvég), Ardow, Ardü, 1877-ben Végardó, 1913-ban Beregardó néven említették az oklevelekben.

A 14–15. században megye- és nemesi gyűléseket tartottak itt. 1566-ban a tatárok felgyújtották és kirabolták a falut. Református temploma 14–15. századi eredetű, 1779-ben újították fel, de mai alakját csak 1938-ban nyerte el. 1975 és 1978 között helyreállították, de a hívek csak 1989-ben kapták vissza.

1910-ben 812, túlnyomórészt magyar lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Bereg vármegye Tiszaháti járásához tartozott.

Híres emberek
 Itt született 1782-ben br. Perényi Zsigmond Ugocsa vármegye főispánja, 1848-ban a felsőház elnöke, akit a trónfosztó nyilatkozat aláírása miatt 1849. október 24-én kivégeztek.
 Itt halt meg 1828. május 18-án Beregszászi Nagy Pál nyelvész, nyelvtörténész..

A Beregszászi járás települései
Bereg vármegye települései
Beregkisalmás

Beregkisalmás (, , ) falu Ukrajnában, Kárpátalján, a Munkácsi járásban.

Fekvése 
Munkácstól 20 km-re délkeletre fekszik.

Története 
Területe ősidők óta lakott. Határában bronzkori (Kr. e. 2. évezred), kora vaskori (Kr. e. 9-7. sz.) és a kustánfalvi kultúrából származó leleteket találtak. 

A település nevét a 15. században említette először oklevél.

1910-ben 727 lakosából 111 magyar, 100 német, 515 ruszin volt. Ebből 27 római katolikus, 544 görögkatolikus, 144 izraelita volt.

A trianoni békeszerződésig Bereg vármegye Munkácsi járásához tartozott. 

2020-ig Romocsafalva tartozott hozzá.

Népesség 
Ma 1800 ukrán-ruszin lakosa van.

Források
 A történelmi Magyarország atlasza és adattára 1914 

A Munkácsi járás települései
Bereg vármegye települései
Beregleányfalva

Beregleányfalva (, , ) falu Ukrajnában, Kárpátalján, a Munkácsi járásban. Német- és Oroszleányfalva egyesülése előbb Nagyleányfalva néven.

Fekvése
Munkácstól 8 km-re délkeletre fekszik, Nyírhalom tartozik hozzá.

Története
Beregleányfalva nevét 1465-ben említette először oklevél.
1566-ban e falut is elpusztították a tatárok. A lakosság pótlására 17. században német telepeseket költöztettek ide. Római katolikus templomát a Sztálini érában lerombolták.

1910-ben 776 lakosából 34 magyar, 189 német, 543 ruszin lakosa volt. Ebből 205 római katolikus, 555 görögkatolikus, 9 izraelita volt.

A trianoni békeszerződésig Bereg vármegye Munkácsi járásához tartozott. Ma mintegy 1000 ukrán-ruszin és német lakosa van.

Források
 A történelmi Magyarország atlasza és adattára 1914 

A Munkácsi járás települései
Bereg vármegye települései
Beregrákos

Beregrákos (ukránul Ракошинo (Rakosino / Rakoshyno)) falu Ukrajnában, Kárpátalján, a Munkácsi járásban, Munkácstól 9 km-re északnyugatra, Benedeki, Csapolc, Dombokpuszta, Kajdanó és Orosztelek tartozik hozzá.

Nevének eredete
Neve a Rákos folyónévből való, ami a Latorca egyik ága lehetett.

Története
1332-ben Rakus néven említik először. Már a középkorban volt temploma, mely már 1737-ben romokban állott. 1645-ben emeletes Rákóczi-udvarház volt itt, melyet a lengyelek pusztítottak el 1657-ben.
Református templomát a korábbi fatemplom helyett 1836 és 1844 között emelték klasszicista stílusban, 1981-ben restaurálták.
1910-ben 2726 lakosából 1538 magyar, 1043 ruszin és 139 német volt. A trianoni békeszerződésig Bereg vármegye Latorcai járásához tartozott. Ma 7620 lakosából 2405 (40%) a magyar.

Híres emberek
 Itt született Doktor Sándor szülész, nőgyógyász, baloldali politikus (1864–1945).
 Itt született Pap Károly irodalomtörténész, egyetemi tanár (1872–1954).
 Itt született 1885-ben Salamon Béla színművész.

Források
 A történelmi Magyarország atlasza és adattára 1914 

A Munkácsi járás települései
Bereg vármegye települései
Beregsom

Beregsom (ukránul Шом (Som), 1995 előtt Деренковець (Derenkovec / Derenkovets), oroszul Деренковець (Gyerenkovec / Derenkovec)) falu Ukrajnában, Kárpátalján, a Beregszászi járásban.

Fekvése 
Beregszásztól 18 km-re északnyugatra fekszik.

Nevének eredete 
Neve a magyar som növénynévből való, előtagját csak 1904-ben kapta.

Története 
1270-ben a Lónyai uradalom határjárásában tűnt fel neve, mint királyi birtok volt említve.
A 17. században megyegyűlések színhelye. Lónyai-kastélya van.
1910-ben 1082, túlnyomórészt magyar lakosa volt.

A trianoni békeszerződésig Bereg vármegye Mezőkaszonyi járásához tartozott.

Ma 1150 lakosából 1130 (95%) a magyar.

Nevezetességek 
Református temploma 15. századi gótikus eredetű, 1795 és 1800 között átépítették. 1830-ban klasszicista stílusban újjáépítették, 1863-ban tűzvészben megrongálódott és 1895-ben állították helyre. Majd 2018-19 folyamán teljesen felújították.

Híres emberek 
 Itt született 1910-ben Sütő Kálmán költő.
 Itt született 1941-ben Kecskés Béla költő.
 Itt született  1941-ben Balogh Balázs költő, újságíró.

Források 
 Györffy György: Beregvármegye

A Beregszászi járás települései
Bereg vármegye települései
Beregújfalu

Beregújfalu (ukránul Берегуйфалу (Berehujfalu) korábban Нове Село (Nove Szelo / Nove Selo), oroszul Новое Село (Novoje Szelo / Novoe Selo)):  falu Ukrajnában, Kárpátalján, a Beregszászi járásban, Nagybereg község része.

Fekvése
Beregszásztól 18 km-re északkeletre fekszik.

Története
Beregújfalu és környéke már ősidők óta lakott hely volt. Határában az I. e. 6. századból való halomsírokat tártak fel.

Az Árpád-kori település nevét az oklevelek 1261-ben említették először Perek néven. A települést még II. András adta erdeivel és disznópásztoraival együtt az egri püspökségnek, 
IV. Béla 1261-ben erősítette meg az adományt. 1299-ben határát az egri egyház javára megjáratták. 1463-ban Wyfalw néven említik. 1566-ban a tatárok feldúlták. 1910-ben 1304, túlnyomórészt magyar lakosa volt, ma 2018 lakosából 1674 (80%) a magyar. A trianoni békeszerződésig Bereg vármegye Tiszaháti járásához tartozott.

Nevezetességek
 Református temploma 1829-ben épült a korábbi fatemplom helyén.
 Bortermelők lakják, sok jó termőföld van a faluban

További információk 
Beregújfalu a térképen

Források
 Györffy György: Bereg vármegye

A Beregszászi járás települései
Bereg vármegye települései
Xavier Cugat

Xavier Cugat (eredeti neve: Francisco de Asis Javier Cugat Mingall de Bru y Deulofeo) (Girona, 1900. január 1. – Barcelona, 1990. október 27.) katalán–kubai zenekarvezető volt, aki sokak szerint többet tett a latin zene egyesült államokbeli popzenébe való beáramlásáért, mint bármely más zenész. Desi Arnaz és Perez Prado Cugat nyomdokait követi.

Cugat Spanyolországban született, Francisco de Asis Javier Cugat Mingall de Bru y Deulofeo néven. Ötévesen családjával Kubába emigrált. Hegedűművésznek tanult, és játszott a havannai Nemzeti Színház zenekarában.

Valamikor 1915 és 1918 között Cugat New Yorkba ment, ahol a The Gigolos zenekarban játszott, a nagy tangóőrület idején.

Később a Los Angeles Timesnak dolgozott rajzolóként. Cougat karikatúráit idővel országszerte terjesztették.

A késői 1920-as években a hangosfilmek terjedésével újabb tangózenekart alapított, melynek sikerei voltak a korai rövid musicalekben. A korai 30-as évekre ő és csapata már híres filmekben is megjelent.

Cugat elvitte zenekarát New Yorkba, a Waldorf Astoria Hotel megnyitójára, és a szálloda állandó zenekarává váltak.

A következő harminc évet New York és Los Angeles között ingázva töltötte, hotelbeli, rádiós és filmbeli fellépésekkel. 1940-ben elkészült a Perfidia című dal felvétele, Miguelito Valdes énekes közreműködésével, mely nagy sikert aratott.

Cugat igyekezett lépést tartani a divattal, felvételeket készített a konga, a mambó, a csa-csa-csa, és a twist műfajában, melyekben saját stílusa volt. Felesége Charo, salsatáncosnő, akit 1966-ban vett el.

De nem az első felesége volt, hanem már az ötödik, mivel volt előtte négy házassága és válása is.

Cugatnak nem okozott túl sok gondot a művészi igényesség: „Inkább játszom a Chiquita Bananát a medencém mellett, mintsem Bachot játszva éhezzem.”

90 évesen, szívelégtelenségben halt meg.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 http://www.imdb.com/name/nm0191265/
 http://www.xaviercugat.com/

Spanyol zenészek
1900-ban született személyek
1990-ben elhunyt személyek
Orbán

Az Orbán férfinév a latin Urbanus névből ered, amelynek jelentése: városi. Női párja: Urbána.  Vámbéri Ármin megemlít egy Khodzsa Orbán nevű búcsújáró helyet a „Dervisruhában Közép-Ázsián át” című könyvében.


Rokon nevek
 Orbó: régi magyar személynév, ami lehet az Orbán beceneve, de lehet szláv eredetű is, a jelentése ekkor fűzfa. 
 Urbán: az Orbán névnek a latin eredetihez közelebb álló alakja.

Gyakorisága
Az 1990-es években az Orbán, Orbó és Urbán szórványos név, a 2000-es években nem szerepelnek a 100 leggyakoribb férfinév között.

Névnapok
Orbán
 május 25. 
 június 29. 
 július 29. 
 december 19. 
Orbó
 június 29. 
Urbán
 április 1. 
 május 25. 
 június 29. 
 december 19.

Híres Orbánok, Orbók és Urbánok
 Kolompár Orbán politikus, roma önkormányzati vezető

Pápák
 I. Orbán pápa, avagy Szent Orbán
 II. Orbán pápa
 III. Orbán pápa
 IV. Orbán pápa
 V. Orbán pápa
 VI. Orbán pápa
 VII. Orbán pápa
 VIII. Orbán pápa

Jegyzetek

Magyar keresztnevek (O, Ó)
Férfikeresztnevek (O, Ó)
Latin eredetű magyar férfikeresztnevek
Ray Manzarek

Ray Manzarek, Raymond Daniel Manczarek (Chicago, 1939. február 12. – Rosenheim, Németország, 2013. május 20.) lengyel-amerikai zongorista. A The Doors együttes billentyűse volt 1965-től 1973-ig, majd 2001-től újra.

Élete

Manzarek Philip Glass-szel együtt elkészítette Carl Orff Carmina Burana című művének rock-adaptációját. Producere volt az Echo & the Bunnymennek, az X nevű Los Angeles-i zenekarnak, játszott Iggy Poppal és támogatta Michael McClure San Franciscó-i költő felolvasásait.

Egy németországi kórházban hunyt el, epevezeték rák okozta halálát.

Diszkográfia

The Doors
''(Lásd ott)

Szólólemezek
 The Golden Scarab (1973)
 The Whole Thing Started with Rock & Roll Now It's Out of Control (1974)
 Carmina Burana (1983)
 Love Her Madly (2006)

Nite City
 Nite City (1977)
 Golden Days Diamond Night (1978)

Michael McClurerel
 Love Lion (1993)
 The Piano Poems: Live From San Francisco (2012)

Darryl Readdel
 Freshly Dug (1999)

Piotr Ballal
 Atonal Head (2006)

Roy Rogers-szel
 Ballads Before The Rain (2008)
 Translucent Blues (2011)
 Twisted Tales (2013)

Spoken Word
 The Doors: Myth And Reality, The Spoken Word History (1996)

Jegyzetek

Források 
 raymanzarek.com – hivatalos oldal
 Interjú Ray Manzarek-kel
 mcclure-manzarek.com

További információk 

1939-ben született személyek
2013-ban elhunyt személyek
Amerikai zeneszerzők
Amerikai zongoraművészek
The Doors
Amerikai dalszerzők
Amerikai zenei producerek
Rockzenészek
Amerikai énekesek
Rákban elhunyt személyek
Lengyel-amerikaiak
Chicagóiak
Chicago zenei élete
Lemberg (egyértelműsítő lap)

Lemberg (Lviv), város Ukrajnában
 Lemberg, a Sváb-Alb legmagasabb pontja