Nazarénus

A nazarénus görög és latin nyelvből fordított, több értelmű magyar kifejezés, melynek szótörténeti eredete és használata nincs tisztázva.

Rokon szavak

A vonatkozó formák eredetéről, jelentéséről és mai használatukról

A nyelvészek, történészek és bibliakutatók nagy többsége úgy véli, hogy a három ide vonatkozó szó, a Nazír (nazireus), Názáret és Nazarénus közös szógyökere a héber „netzer” szó, mely magyarul „ág”, „hajtás”, „szőlővessző” jelentésű, míg más vélemények szerint a héber „netzure”, azaz „seprő, üledék, harag, tántorgás” szóból (Zsoltár 75:8, Ézsaiás 51:17,22 alapján) a Messiás megvettetését jelezve.

Názáret 
Názáret Izrael északi részén, Galileában lévő város (1993-ban 53 500 lakossal), a történelmi Jézus felnövekedésének helye. Ma jelentős turistaközpont és zarándokhely, földművelési, kereskedelmi központ, konzerv-, cigaretta- és kerámiaiparral, de történelme az ókor homályába nyúlik vissza, és először az újszövetségi írásokban olvashatunk róla. Feljegyzésekből tudhatjuk, hogy a keresztesek 1099-ben elfoglalták, de 1187-ben Szaladin visszavette, majd II. Frigyes 1229-ben ismét elfoglalta, de a muzulmánok 1263-ban kiirtották Názáret teljes keresztény lakosságát, és 1517-ben az Oszmán Birodalom része lett. 1922-től a brit Palesztina része volt, mígnem Izrael 1948-ban elfoglalta, és mellette egy új zsidó település alakult, mely 1989-re 25 000 lakosúra nőtt. Fő látványossága a Jézus-kegyhelyek mellett az Angyali Kihirdetés Bazilikája és a Békemecset. Az ókori Názáret létezését régészeti emlékek nem támasztják alá.

Nazireus 
Nazireus  a héber „(נְזִיר) nazir”, azaz az „Úrnak szentelt, elválasztott” szóból eredőleg egy zsidó személyre (férfira vagy nőre egyaránt) utal, aki 4Mózes 6:1-21 könyvében leírtak szerinti önmegtartóztató fogadalmat tett, mely egy bizonyos időre, 30 vagy 100 napra, néha pedig egy egész életre szólt. Az előírások csaknem egészükben megegyeznek a Főpap vagy a szolgálatot tevő pap részére 5Mózesben és Ezékielben leírtakkal. Tartózkodni kellett:

 minden szőlőtermék: szőlő, aszalt szőlő, bor és a szőlőből készített ecet fogyasztásától,
 haj, szakáll vagy bajusz levágásától,
 holttest (akár családtag holttestének) megérintésétől.

A fogadalom megsértése esetén az előírások szerint meg kellett tisztulni, a végén pedig áldozni kellett. Bizonyos esetekben a szülők tették ezt a fogadalmat gyermeküknek, mely azok egész életére kiterjedt: Sámson (Bírák 13:5 és 7) és Sámuel (1Sámuel 1:11) az Úrnak lettek szentelve születésük előtt, amiért különös áldásokban lett részük: Sámson emberfeletti erővel, Sámuel pedig prófétalélekkel lett megáldva. Ez elég elterjedt szokás volt, és utalások vannak arra is, hogy Rekáb fiai (2Krónikák10:15) és még Keresztelő János (Lukács 1:15) és Pál apostol (ApCsel 21:20-24) is tett ilyen fogadalmat. Jézus korában a nazíreusok főleg a farizeusok soraiból kerültek ki. A Templom elpusztulása utáni átalakulás során, a rabbinikus zsidóság kialakulásával a nazíreusság mint szokás megszűnt.

Nazarénusok 
A nazarénus szó eredetéről több elképzelés is létezik a fordítási problémáktól függetlenül:

 Némelyek a nazarénusok szó eredetét illetően Názáret városra hivatkoznak a görög „Iesou Nazarene” kifejezés alapján. A fővonalbeli keresztények hagyományosan a mai napig is ezt tartják nyilvánvalóan elfogadhatónak arra hivatkozva, hogy az Evangéliumokban csakis Jézus kis körén kívüliek használták, bár az Apostolok Cselekedeteiben Pál ezt a kifejezést a feltámadt Krisztusra alkalmazza (ApCsel22:8), és Máté2:23 azt írja „…lakozék Názáret nevű Városban, hogy beteljesedjék, amit a Próféták mondottak, hogy Názáretinek fog neveztetni”. Ilyen próféciát eddig még nem találtak, s ezért a mai nézet úgy látja, hogy Máté is csak egy feltételezett város nevére utalt itt.
 A legtöbben e szavak közös eredetének a héber „נֵצֶר  = netzer” (magyarul „ág”, „hajtás”, „szőlővessző”) szót gondolják (Ézsaiás 11:1) alapján, és így Jézust „Dávid leszármazottjának” tekintik, azaz úgy látják, hogy Jézus tanításaiban a zsidóság „ama szőlővesszeje”, amit Ézsaiás Megváltóként jövendölt meg.
 A héber „נֹצְרִים = netzarim” szó (magyarul „őrtálló”, „vigyázó”) Jeremiás 31:5-6 alapján.
 Vannak olyanok is aztán, akik inkább a héber „netzure” (magyarul „seprő, üledék, harag, tántorgás” szóból (Zsoltár 75:8, Ézsaiás 51:17, 22 alapján) származtatják a Messiás megvettetésére jelezve.
 Sokan pedig a már említett héber „נְזִיר  = nazir” (magyarul „Úrnak szentelt, elválasztott”) szót tekintik a nazarénus szó eredetének. A bizonytalanság egy része a fennmaradt írott emlékek elégtelenségéből, másrészt pedig nyelvi, fordítási nehézségekből és részben elveszett, másrészt átalakult értelmezésekből fakadnak.
A Jézus feszületének fejfájára kitűzött római vádirat [INRI] titulus arra utal, hogy Róma a zélótákat, illetve lázadókat nevezte nazarénusoknak. Simon (Péter) és Júdás apostolok is zélóták, ill. szikáriusok voltak. A római jog szerint, aki magát egy leigázott nép királyaként [rex judeorum] hirdeti, az lázadó...

Nazarénusok, Jézus követői 

Nazarénusoknak nevezték Jézus legkorábbi követőit (még a Korán is). Például (ApCsel 24:5) azt írja Pálról, hogy „Mi ugyanis úgy Találtuk, hogy …(Pál)… a nazarénusok felekezetének feje” – ennyi bizonyos. (Más fordításokban a “názáretiek csoportjának vezetője”.)

Nazréusok, a zsidó keresztények 
Nazréusoknak nevezték az Epiphaniosz által az 1. században a nazarénus zsidóságból kinőtt vallási csoportot, amely Szíriában, Perzsiában és India déli részén lévő, a mai Kerala (az ószövetségi Ófír) tartományban éltek, illetve Keralában ma is több millióan élnek. Mint korai keresztény zsidók elfogadták Jézust Krisztusnak, de szorosan követték a zsidó hagyományokat, és magukat „Nasrani Katholikos Khristianos”-nak, azaz „A Názáreti Egyetemes Krisztus zsidó követői”-nek nevezték. Úgy tudták, hogy Jézus kohan nazireus volt. A kohan lévitát jelent, azaz Áronon keresztül, Levi direkt leszármazottjaként a papsági vonal tagjára utal. Tőlük származik a Zsidó Evangélium, más néven az „Evangélium a Nazréusok szerint”, melyet a kanonizált Máté evangéliumától kb. 85 helyen szóhasználatban eltérő (mint például a  „mindennapi kenyerünk” helyett „holnapi kenyerünk”-et olvasnak) változatának lehet tekinteni. Hégészipposz, Órigenész, Eusebius és Jeromos látta el megjegyzésekkel.

Nazarénus szerzetesek

Názáreti Jézus Bűnbánóinak Rendje 
Nazarénusoknak nevezték; teljes nevükön: Ordo Poenitentium a Jesu Nazareno (OPoen), az 1752-ben, Salamancában, a spanyol Juan Alonso Varela y Losada által alapított rendet. A ferencesekhez hasonló, szemlélődő, remete-jellegű koldulórendnek kezdetben csak spanyol és portugál tagjai voltak, de később Magyarországon is megjelentek.

Nazarénus Nővérek Rendje 
Nazarénusoknak nevezték a Marcantonio Durando olasz katolikus pap által alapított Nazarénus Nővérek Rendjét, eredeti nevén: Compagnia della Passione di Gesù Nazareno.

Nazarénus festők 

A nazarénusok a 19. századi fiatal német festők egy csoportja, akik el akarták kerülni a romantikus formalitást, megújhodást kerestek a középkor szellemében. Magukat Lukács Testvérek Egyesületének vagy Szent Lukács testvériségnek is nevezték.

Nazarénus hívők 

Nazarénusoknak nevezik a Krisztusban Hívő Nazarénusok Gyülekezete tagjait. Ez a felekezet a 19. század elején Samuel Heinrich Frölich svájci református lelkész vallásújító anabaptista tanaiból növekedett ki, és a „szoros utat követő”, bűntelen életre tanít.

Jegyzetek

További információk 
Tibori János: Az európai evangéliumi keresztséghívő, nazarénus reformáció 19. századi története; Református Teológiai Akadémia, Debrecen, 1993 

Zsidó kifejezések, fogalmak
Kereszténység
Biblia