alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Nimfe

Nimfe (grč. νύμφη, númphê) su grčke vile. Ime im znači "mladenka" i "prekrivena veom", prema Hesihiju, jedno od značenja također je i ružin pupoljak. Nimfe žive vrlo dugo, 10 000 godina, a prate Artemidu, Apolona, Dioniza te Pana i Hermesa. Žive u prirodi, kraj potoka, u šumama, brdima i na usamljenim otocima. Satiri ih vrlo vole. Nimfe nisu uvijek lijepe.

Vrste nimfi

Zemljane nimfe 
 Alseide - nimfe dolina i gajeva koje vole plašiti putnike.
 Napeje - nimfe dolina s drvećem i zelenih gajeva, stidljive ali vrlo vesele, prate Artemidu.
 Aulonijade - nimfe pašnjaka, prate Pana, duha prirode, jedna od ovih nimfi je Euridika.
 Euridika - zemljana nimfa koja je umrla od ugriza zmije.
 Lejmakide ili Lejmonijade - nimfe livada.
 Oreade - nimfe gorja i planina, Artemidine družice.
 Minta - nimfa Kokita.
 Hesperide - nimfe koje čuvaju čarobne jabuke Majke Zemlje, koja je jabuke poklonila Heri.
 Hamadrijade - nimfe hrasta.
 Drijade - nimfe drveća i šuma.
 Melije - nimfe jasena, nastale iz sjemena kastriranog Urana.
 Leuka - nimfa bijele jasike.
 Epimelijade - nimfe jabuka, zaštitnice ovaca.

Vodene nimfe 
Kod vodenih nimfi su najpoznatije Okeanide i Nerejide, prve su kćeri boga Okeana, a druge Nereja. Plejade su uznesene na nebo, a potječu od Okeanida i diva Atlanta.
 Helejade - nimfe vjetra.
 Okeanide - nimfe oceana, kćeri morskog boga Okeana i njegove žene Tetije.
 Nereide - nimfe Sredozemlja i Sredozemnog mora.
 Najade - nimfe slatkih voda.
 Plejade - kćeri Okeanide Plejone i diva Atlanta.
 Sirene - nimfe s glavom djevojke i tijelom ptice, morske nimfe.

Ostale nimfe 
Helijade su pretvorene u stabla jablana. Otac im je Helios, bog Sunce.
 Korikijske nimfe - nimfe koričkih izvora.
 Lampade - nimfe podzemlja.
 Muze - nimfe i zaštitnice umjetnosti i znanosti.

 Helijade - sestre Faetonta, Heliosove kćeri, Zeus ih je pretvorio u jablane. 
 Hijade - Hijove sestre i sestre Plejada, pretvorene u zvijezde, dok su živjele na Zemlji, brinule su se za Dioniza.
 Lamuzidijske nimfe - Lamusove kćeri.
 Jonske nimfe - nimfe koje liječe bolesti, stanovnice Jonskog mora.
 Menade - lude nimfe, Dionizove pratilice, štite Dioniza u svim prigodama, vrlo okrutne prema Dionizovim neprijateljima.
 Silfe - nimfe zraka.
 Apsare - nimfe neba.

Pojedinačne nimfe 
 Alkiona
 Amalteja
 Aretuza
 Argiopa
 Argira
 Asterodija
 Asteropa

 Biblis
 Britomartida
 Dafna
 Egerija
 Egina
 Elektra
 Eurinoma
 Galateja - u nju se zaljubio sicilski Kiklop Polifem.
 Harmonija
 Kalijadna
 Kalipso
 Kalisto
 Karmentida
 Kelena
 Klimena
 Klitija
 Koronida
 Lara
 Leta - božica stočara, majka Apolona i Artemide.
 Liriopa
 Melita
 Meropa

 Oinona
 Palada
 Periboja
 Perzeja
 Pirena
 Plejona
 Rodeja
 Rodopa
 Praksiteja
 Salamakija
 Salmonida
 Sirinks
 Stereopa
 Stiks
 Tajgeta
 Tetida - često se miješa s Titanidom Tetijom.
 Tosa

Eksterni linkovi 

 Nimfe u klasičnoj literaturi i umjetnosti 

Grčke božice
Adonis

Adonis ili Adon (grč. Ἄδωνις, Adônis) bog je ponovnog rođenja. U asirskoj, babilonskoj i feničkoj mitologiji je bog žita. Ime mu dolazi od hebrejske riječi adonai koja je značila bog. Grci su taj lik preuzeli u svojoj mitologiji, u etrušćanskoj mitologiji zvao se Atunis, a u semitskoj Tammuz.

Adonisovo rođenje 
Postoji nekoliko izvora o njegovu rođenju. Najčešća je ona da je Afrodita nagovorila Miru da prevari i počini incest sa svojim ocem Tijom, kraljom Smirne ili Sirije. Kad je to otac otkrio, uzeo je nož u ruke i krenuo na svoju kćer. Ona je pobjegla, a Afrodita ju je pretvorila u drvo mirhe, mirisne smole, koje ne raste u Grčkoj. Kad je njen otac odaslao strijelu u to drvo ili kad je vepar zabio kljove u nj, Adonis je rođen iz drveta.

Život i smrt 
Afrodita je malog Adonisa zatvorila u kutiju i dala ju Perzefoni na čuvanje. Ona se također zaljubila u Adonisa i odbila ga je vratiti Afroditi. Zeus se umiješao i odlučio da Adonis provede četiri mjeseca s Afroditom, četiri s Perzefonom, a četiri sa samim sobom. Afrodita to nije slušala nego je nagovorila Adonisa da i onih četiri mjeseca kada smije biti sam, bude s njom. Govorila je da neka ne lovi zvijeri, da je dovoljno biti odvažan prema plašljivima, a prema hrabrima opasno je biti hrabar. Tako je otišao u lov pa ga je ubio vepar. Vepra je poslala Artemida, koja je ionako božica životinja, ili Ares, bog rata, koji voli ubijati. Afrodita je zaplakala nad smrću i bila bijesna na Mojre, koje su moćnije od bogova. Zeus je uskrsnuo Adonisa koji je ponovno postao bog. Uz njega se veže i smjena godišnjih doba.

Vanjske veze 

 Adonis u grčkoj mitologiji

Grčki bogovi
 bogovi života, smrti i uskrsa
Anteros

Anteros (grč. Αντερως, Anterôs) Aresov je i Afroditin sin, Erosov brat, bog osvetnik neuzvraćene ljubavi, bez čije pomoći je i sam Eros bio nemoćan. Kažnjavao je one koji su prezirali ljubav i koji ljubav nisu uzvraćali. Prikazivan je s dugom kosom i leptirovim krilima.

Anteros je u Ateni bio poštovan prije svega kao božanstvo koje osvećuje neuzvraćenu i prezrenu ljubav te kao božanstvo koje štiti istopolnu ljubav. Prema Pauzaniji, u gradu Ateni nalazio se Anterosov žrtvenik. Atenjanin Melet, ponižavajući meteka Timagoru, koji je u njega bio zaljubljen, rekao je ovome da se popne na vrh litice i odatle se sunovrati. Timagora, ništa ne strepeći za svoj život i želeći ugoditi momku, doista se popne na liticu i baci se u ponor. Meleta je odmah obuzelo tako silno kajanje i griža savjesti da se i sam popeo na vrh litice i bacio se u ponor ostavši na mjestu mrtav. Otada je kod Atenjana, posebno meteka, nastao običaj da poštuju Anterosa kao Timagorinog osvjetnika.

Kao termin, anteros se koristio da označi osećanje (uzvraćene ljubavi) koje se javlja kod eromenosa prema njegovom erastu u pederastičkoj vezi, nasuprot osećanju ljubavi (erosa) koje erast oseća prema eromenosu.

Anteros je danas predstavljen na memorijalnoj fontani Shaftesbury na Piccadilly Circusu u Londonu, gdje simbolizira nesebičnu filantropsku ljubav grofa od Shaftesburya prema siromašnima. Ovo se spomen obilježje ponekad naziva i "Anđeo kršćanske ljubavi", a u narodu se pogrešno naziva "Eros".

Reference

Literatura

Vanjske veze 

 Anteros u klasičnoj literaturi i umjetnosti

Grčka mitologija
Pederastija u antičkoj Grčkoj
Asklepije

Asklepije (grč. Ἀσκληπιός, Asklēpiós; lat. Aesculapius) je bog liječništva, u rimskoj mitologiji Eskulap, a u egipatskoj mitologiji Imhotep. Simbol mu je zmija, a slavljen je dan prije Dioniza. Štovan je u Epidauru.

Bog liječnik 
Asklepije je sin Apolona i Koronide. Kad je odrastao, Kentaur Hiron ga je naučio liječenju. Atena mu je dala Meduzinu krv koja je imala magična svojstva - ako je uzeta s lijeve strane njezina tijela, smrtonosan je otrov, a ako je uzeta s desne strane, može oživljavati mrtve. Asklepijevi su sinovi također liječnici, a Asklepije se borio i u Trojanskom ratu.

Smrt 
Asklepije je nepromišljeno pokušao oživjeti mrtvaca Hipolita. Zeus ga je zato oborio munjom. Apolon je zato ubio Kiklope kako bi se osvetio Zeusu. Zato je Apolon morao odslužiti kaznu kod kralja Admeta na 10 godina. Ali ipak, ljudima je trebalo liječenje i bog koji će ih liječiti, pa je Zeus uskrsnuo Asklepija i postavio ga na nebo kao zviježđe Zmijonosac (Ophiuchus). On sada drži granu s dvije zmije. Zmije su simbol pomlađivanja. I Hermesov štap sadrži zmije.

Vanjske veze 

 Asklepije u klasičnoj literaturi i umjetnosti
 Asklepije u grčkoj mitologiji

Grčki bogovi
Eol (mitologija)

Eol ( [Aíolos]) je bog i gospodar vjetrova.

Mitologija

Tri Eola 
Eol je zajedničko ime za tri boga - živio je u pećini na otoku Lipari u Eolskom arhipelagu, u kojoj je držao vjetrove i iz koje je njima upravljao i zapovijedao.

Prema Diodoru, podjela je sljedeća:
Prva je osoba sin Helena i osnivača eolske rase; bio je sin Helena i nimfe Orseide. Opisan je kao vladar Eolije (kasnije Tesalije) i smatra se praocem Eoljana, a oženio je Enaretu, Demahovu kćer.
Drugi je Eol je bio sin Posejdona i Arne, kći prethodnog Eola.
Treći je Eol bio sin Hipota koji je spomenut i u Homerovoj Odiseji te Vergilijevoj Eneidi. Sva su tri Eola geneaološki povezana.

Potomci 
Među Eolovim vjetrovima najznačajniji su bili osmero braće Anemoi:
 Boreas, siloviti sjeverni vjetar; 
 Notos, južni vjetar, topao i vlažan; 
 Euros, suhi istočni vjetar koji nosi lijepo vrijeme; 
 Zefiros, nježan i blag zapadni vjetar; 
 Kaikos, sjeveroistočni vjetar koji u rukama nosi masline; 
 Apeliotes, jugoistočni vjetar koji u rukama nosi zrelo voće; 
 Libos, jugozapadni vjetar zaogrnjen maglom; 
 Skiron, sjeverozapadni vjetar koji u ruci nosi urnu punu vode, uvijek spreman da je izlije na zemlju.

Sam Eol imao je šest sinova i šest kćeri koji su se međusobno poženili i rodili nove vjetrove.

Odisej i Eol 
Kada je Odisej, na svom povratku iz Troje, pristao sa svojim brodovljem uz obalu Lipari, ugostio ga je Eol. Dirnut njegovom pričom o njegovom lutanju u potrazi za rodnom Itakom, odlučio mu je pomoći. Dao mu je mješinu u koju je zatvorio sve zle vjetrove nepovoljne za plovidbu, a Zefiru, blagom zapadnom vjetru, naredio da ga prati na putovanju. Dok je Odisej spavao a njegovo brodovlje plovilo prema istoku, neki su njegovi suborci, vjerujući da se u mješini nalazi blago koje im je on zatajio, otvorili mješinu iz koje su izašli svi pobješnjeli vjetrovi, uzrokovavši takvo nevrijeme koje je preživio samo Odisejev brod.

Vanjske veze 

 Eol u klasičnoj literaturi
 Prvi Eol u grčkoj mitologiji
 Drugi Eol u grčkoj mitologiji

Grčka mitologija
Erinije

Erinije ili Eumenide (grč. Ἐρινύες, Erinúe; Εὐμενίδες, Eumenídes) su grčke božice osvete i prokletstva. Na hrvatskom jeziku se zovu Srde. Rimski su im pandani Furije, a imena Erinija su Alekta, Megara i Tizifona. Erinije imaju krila i zmije na glavi, umjesto kose. Nose crnu odjeću.

Erinije i Eumenide 
Erinije su: prema Eshilu, Niktine kćeri, prema Sofoklu Skotove i Gejine, prema Heziodu Uranove i Gejine. Erinije su rođene blizu gore Kron. Odande su otišle u podzemlje, gdje ih je prihvatio Had, te otada tamo žive i muče duše u Tartaru. Ponekad izlaze van na Zemlju i progone ubojice i kradljivce. Osvećuju im se, nanose duševnu bol, od njih se ne može pobjeći. Kažnjavaju i bogove, tako bi primjerice kaznile Heliosa ako promijeni putanju Sunca po nebu, jer bi to značilo kraj života. Ali Erinije su i pravedne. Prati ih Nemezida, a prije je to činila Nika. Erinije su najpoznatije po proganjanju Oresta zbog ubojstva svoje majke Klitemnestre koja je ubila njegova oca Agamemnona. Apolon mu je rekao da ubije ubojicu svoga oca, a on ga je poslušao. Poslije mu se molio da ga spasi od Erinija. Atena se umiješala te pretvorila Erinije u pomirljive Eumenide (Dobrohotnice), koje su odjenule bijele haljine.

Epiteti 
Erinije su znane i kao: 
 Semnai ("poštovane"), 
 Potniae ("grozne"), 
 Maniae ("ludila"), 
 Praxidikae ("osvetoljubive"),
 Eumenídes ("dobrohotne").
To su njihovi epiteti.

Vanjske veze 

 Erinije u klasičnoj literaturi i umjetnosti

Grčke božice
Feba (mitologija)

Feba (grč. Φοίϐη, Phoíbê) je jedna od božica Mjeseca u grčkoj mitologiji. 

Febini su roditelji Uran, Otac Nebo i Geja, Majka Zemlja. Feba je Titanida. Sa svojim mužem i bratom Kojem ima djecu - Letu i Asteriju. Febini su unuci Apolon i Artemida. Imena Feb i Feba postali su Apolonovi i Artemidini epiteti i sinonimi. Feba upravlja proročišem u Delfima, a to joj je povjerila Temida.

Eksterni linkovi 
 Feba u klasičnoj literaturi
 Leukipida Feba u klasičnoj literaturi i umjetnosti
 Nimfa Feba u klasičnoj literaturi

Grčke božice
Fobos (mitologija)

Fob ili Fobos, Phobos (grč. Φόϐος, Phóbos = strah) personifikacija je straha i užasa, a zajedno sa svojim bratom Dimom (Deimos) vjerna pratnja svome ocu, bogu Aresu. Obojica su Aresovi i Afroditini sinovi.

Asaph Hall, koji je otkrio dva Marsova asteroida, nazvao ih je prema Aresovim sinovima - Deimos (Dim) i Fobos (Fob).

Eksterni linkovi 
 Fob u klasičnoj literaturi i umjetnosti

Grčka mitologija
Deimos (mitologija)

Dim ili Deimos (grč. Δεῖμος, Deĩmos = panika, strava) je u grčkoj mitologiji bog rata.

Deimosov je brat Fobos, a sinovi su Aresa i Afrodite. Slijede svog oca u ratovanjima. Asaph Hall, koji je otkrio dva Marsova asteroida, nazvao ih je prema Aresovim sinovima - Deimos (Dim) i Fobos (Fob).

Vanjske veze 
 Fob u klasičnoj literaturi i umjetnosti

Grčki bogovi
Galateja (mitologija)

Galateja (grč. Γαλατεια, Galateia = mliječno bijela) u grčkoj mitologiji ime je dviju djevojaka - nimfe Galateje i oživjelog kipa.

Galateja - nimfa 
Galateja je bila morska nimfa Nereida (kći morskog boga Nereja) u koju se zaljubio sicilski kiklop Polifem, sin boga Posejdona. No, ona je bila zaljubljena u sicilskoga mladića Akisa (Akisa). Ljubomorni ga je Polifem ubio gromadom u bijesu, a Galateja je njegovu krv pretvorila u istoimenu rijeku u Siciliji.

Druga inačica priče govori da je Polifem na njih poslao krdo konja od čijeg se topota tresla zemlja i uzburkalo more. Prestravljeni Akid i Galateja bacili su se u more i pretvorili u ribe da bi otišli na sigurno. Da se ne bi izgubili, povezali su se dugom plavom trakom. Vidjevši njihovu neizmjernu ljubav, bogovi su se sažalili i pretvorili ih u zviježđe na nebu - Ribe.

Galateja - kip 
Kao što joj i ime govori, Galateja je bila i mliječno bijeli kip od bjelokosti koji je napravio Pigmalion na Cipru koji je oživjela Afrodita. Galateja je Pigmalionu rodila Pafa (Paphos) koji je osnovao istoimeni grad čija je zaštitnica bila Afrodita.

Literatura 

 Heziod: Teogonija
 Ovidije: Metamorfoze
 Junije Palmotić: Ači i Galateja

Grčka mitologija
Giganti

Giganti (grč. Γίγαντες [Gígantes]) rasa je divova nastala kada je Geja (Zemlja) oplođena krvlju kastriranog Urana. Urana je kastrirao sin Kron, Zeusov otac. Imena Giganata: Alkionej, Atos, Enkelad, Ehion, Klitije i Palant.

Gigantomahija 
Gigantomahija (γῐγαντομᾰχία) - primordijalni Giganti, mitološka bića velike snage, željeli su svrgnuti bogove, pa su poveli poznati "Rat Giganata" ili Gigantomahiju. Nagovorila ih je sama Geja jer nije mogla oprostiti sinu Zeusu svrgavanje vlastita oca. Željeli su "osvetiti Titane" i doći navrh Olimpa slažući planine Tesalije, Peliona i Ose jednu navrh druge. Olimpski su bogovi pozvali Herakla jer im je proročanstvo reklo da će ih on pobijediti. Atena je otišla po Herakla koji im je pomogao. Geja je, čuvši to, nastojala sinovima pronaći biljku koja bi ih štitila od ljudskoga oružja, ali je nije uspjela pronaći jer je Zeus zabranio Heliju i božici Mjeseca Seleni da svijet obasjaju svojim svjetlom, a sam je počupao i uništio svaku takvu biljku. Heraklo je prvo ranio najjačeg Giganta Alkioneja otrovnom strijelom, a smrtni mu je udarac zadao bacivši ga preko granice Palene, jer Heraklo je znao da je u rodnoj zemlji taj Gigant besmrtan. Potom je na Klitija bacio planinu užarenog željeza; ti su uspjesi motivirali ostale bogove. Atena je na Enkelada bacila otok Siciliju, a Posejdon je velikim komadom zemlje koji je otkinuo od otoka Koza sravnio u more Polibota (koji se također spominje uz prvih šest giganta) te je tako nastao otok Nizir. Ostale je Gigante Zeus oborio munjama, a potom ih je Heraklo pobio dok su bili ošamućeni. Giganti su, kao i Titani, izgubili bitku, jer bogovi su već bili na vlasti kad je rat pokrenut. Prema jednoj inačici, zatočeni su u Nigdjesvijetu, a prema drugoj bogovi su ih pokopali ispod zemlje gdje njihova komešanja uzrokuju erupcije vulkana i termalne aktivnosti.
Čest su motiv na oslikanim vazama iz petog stoljeća.

Eksterni linkovi 

 Giganti u klasičnoj literaturi i umjetnosti
 Hekagiganti u klasičnoj literaturi i umjetnosti 

Grčka mitologija
Irida

Irida ili Iris (grč. Ιρις, Iris) božica je duge i glasnica bogova u grčkoj mitologiji. Prema Heziodu, ona je kći Okeanide Elektre i Taumanta; Zefirova žena s kojim je imala sina Pota.

Mitologija 
Irida je bila osobni Herin glasnik. Bila je povezivana i s Hermesom, glasnikom bogova, a ona, poput njega, nosi ili krilati štap ili kaducej. Iris je kao glasnica bogova dugom šarala s visina prenoseći poruku na zemlju. Tamo gdje bi duga dotakla tlo, kao i munja slavenskog boga gromovnika Peruna, izrastala je perunika, možda svaki put druge boje. Po njoj je ona dobila i drugi naziv - iris.

Na Zeusovu zapovijed nosi vrč vode s rijeke Stiks koja uspavljuje sve one koji lažno svjedoče. Prikazivana je kako opskrbljuje oblake vodom, u obličju duge ili kao mlada djeva s krilima, a često i s glasničkim štapom.

Iridini Epiteti:
 Chrysopteron (zlatokrila)
 Aellopos (brzonoga poput oluje)
 Thaumantias ili Thaumantos (Taumantova kći, prekrasna)

Zanimljivosti 
U Japanu Irida simbolizira pobjedu, a u doba Karla Velikog koristila se kao francuski kraljevski simbol. 

Po njoj je nazvan i istoimeni asteroid (7 Iris).

Eksterni linkovi 

 Irida u klasičnoj literaturi i umjetnosti
 Irida u grčkoj mitologiji

Grčka mitologija
Kairos

Kairos (grč. καιρός, Kairós) bog je sretnoga trenutka, najmlađi Zeusov sin.

Karakteristike 
Prikazivalo ga se kao mladića na kugli s britvom ili mačem (simbol nepokolebljivosti) u ruci, a poslije kao mladića bujne kose s vagom u ruci. Kairos je motrio trenutak kad bi vaga bila u ravnoteži - povoljnom položaju i trenutku sreće.

U trogirskom reljefu iz 4. st. pne. prikazan je kao goli mladić s čuperkom za koji ga treba u pravi čas zgrabiti i tako uloviti sretnu priliku, inače će ona zauvijek pobjeći, jer Kairos je uvijek u žurbi. Reljef je vjerojatno napravljen po uzoru na Lizipov kip iz 3. st. pne., a čuva se u trogirskom samostanu sv. Nikole.

Epigram 
Sačuvan je Pozidipov epigram iz 3. st. pne. koji opisuje Kairosa i Lizipov kip: 

- Odakle stiže kipar?
- Sa Sikiona.
- Njegovo ime?
- Lizip.
- A ti, tko si?
- Kairos, ja prestižem sve.
- Zašto hodaš na prstima?
- Uvijek sam u žurbi.
- Krila na stopalima, čak?
- Od vjetra sam brži.
- Zašto tako stežeš britvu desnom rukom?
- Kako bi upozorio ljude da sam oštriji od oštrice britve.
- Zašto ti pramen kose pada niz lice?
- Nek' ga zgrabi svatko tko se nađe na mom putu
- A straga, zašto si ćelav?
- Ma koliko velika želja bila, onaj koga preletim uhvatit' me neće.
- Zbog čega te umjetnik stvorio?
- Da podsjećam ljude, stranče! S ovog trijema, ja sam opomena svima.

Grčka mitologija
Kastor i Polideuk

Kastor i Polideuk (grč. Κάστωρ, Kástôr; Πολυδεύκης, Polydeúkês) blizanci su, Ledini sinovi te Helenina i Klitemnestrina braća. Poznati su i kao Dioskuri (Διόσκουροι, Dióskouroi).

Etimologija 
Kastorovo grčko ime Κάστωρ, Kástôr označava dabra, a Polideukovo Πολυδεύκης, Polydeúkês znači "vrlo drag". Njihovo zajedničko ime Dioskuri - Διόσκουροι, Dióskouroi - u prijevodu sa starogrčkog označava božje (Zeusove) sinove.

Grčka mitologija

Rođenje 
Zovu se Dioskuri da bi se označilo da su Zeusovi sinovi. Ima više legenda o njihovu porijeklu, uključujući i porijeklo njihovih sestara, a najpoznatija je ona po kojoj se Zeus prerušio u labuda i zaveo Ledu, koja je zatim snijela dva jaja iz kojih su se izlegla njih dvojica. Druga inačica mita donosi da im je Ledin smrtni muž Tindar bio otac. Po nekim su pričama besmrtni kao bogovi, po drugima (Ilijada) smrtnici. Jedino što je stalno u svim inačicama jest da ako je jedan besmrtan, to je Polideuk. U Homerovoj Ilijadi Helena gleda sa zidina Troje i pita se zašto ne vidi braću među Ahejcima. Homer zatim govori da su obojica već mrtvi i pokopani u Lakedemonu, svojoj domovini, a to pak govori da su bili smrtni.

Život 
Kad su Tezej i Pirit oteli njihovu sestru Helenu, Kastor i Polideuk spasili su je i oteli Tezejevu majku Etru da bi se osvetili. Također su se pridružili Jazonu i Argonautima na njihovu putovanju na kojem je Polideuk ubio kralja Amika u šakačkom meču. Naime, Polideuk je bio dobar šakač, a Kastor jahač.

Kad je kraljica Astidameja uvrijedila Peleja, blizanci su mu pomogli razrušivši njezin grad Iolkos (grč. Ιωλκός) u Tesaliji.

Kastor i Polideuk oteli su i oženili Febu i Hileiru, Leukipove kćeri. Ida i Linkej, Leukipovi nećaci, ubili su potom Kastora. Polideuku je Zeus dao besmrtnost koju je on potom molio za svoga brata Kastora. To ide u korist tvrdnje da je Polideuk bio Zeusov sin, a da je Kastor bio Tindarov. Na posljetku su braća uznesena na Olimp.

Rimska mitologija 
Rimska mitologija odaje mnogo veće poštovanje Kastoru (Castor). Rimsko Polideukovo ime glasi Poluks (Pollux).

Njihov se dan slavio 15. srpnja, a hram im je stajao na rimskom forumu.

Zviježđa 
Zviježđe Blizanaca (Gemini) predstavlja njih dvojicu, pa se njegove dvije najsvjetlije zvijezde zovu Kastor i Poluks (α i β Geminorum). Drevni ih izvori vežu i uz jutarnju i večernju zvijezdu.

Eksterni linkovi 

 Dioskuri u klasičnoj literaturi i umjetnosti

Grčka mitologija
Mojre

Moire ili Mojre (grč. Μοîραι Moírai) božice su sudbine, usuda, tri sestre suđenice, tri kćeri Zeusa i Temide ili Nikte, a neki izvori tvrde - Ananke. Njihov su pandan u rimskoj mitologiji Parke.

Etimologija 
 

Grčka riječ μοῖρα značila je dio, a proširivanjem značenja počela je označivati dio sudbine ili života. Tako su Suđenice dobile svoje grčko ime - Mojre.

Karakteristike 
 
Isprva su bile prikazivane kao jedna božica - Homer u Ilijadi govori o jednoj Mojri, a opet i o više njih. U Odiseji spominje Klothes, Kloto. U nordijskoj mitologiji bile su zvane Nornama.

Opisivane su kao hladne, bezosjećajne, bezdušne i nemilosrdne. Često su prikazivane starim i oronulim ženama. Bez obzira na loš glas, bile su štovane kao božice. Mladenke su im žrtvovale uvojke svoje kose i zaklinjale se u njihovo ime. Moguće je da su izvorno bile božice rođenja.

Mitologija 

Suđenice su držale nit života, a i sami ih su se bogovi bojali - delfijska proročica rekla je da je i Zeus pod njihovom moći. Protiv Moira čovjek je bio nemoćan, a isto tako njima su podređeni bogovi, jer "i nad njima vlada sudbina". Suđenice su se pojavljivale prve tri noći djetetova života da bi odredile kakav će taj život biti. Imale su najveću moć u Helena.

Klota 
Klotho (grč. Κλωθώ, predilica)
Započinje presti nit života, tj. određuje rođenje. Njezin je pandan u rimskoj mitologiji Nona.

Laheza 
Lahesis (grč. Λάχεσις, raspoređivač)
Prede nit, tj. čuva život. Njezin je pandan u rimskoj mitologiji Decima

Atropa 
Atropos (grč. Ἄτροπος, neumoljiv, neizbježan) ili Aisa
Kida nit, određuje smrt. Njezin je pandan u rimskoj mitologiji Morta.

Eksterni linkovi 

 Mojre u klasičnoj literaturi i umjetnosti

Grčka mitologija
Nika

Nika (grč. Νίκη) u grčkoj mitologiji božica je trijumfa i pobjede. Kći je Titana Palanta i personificirane božice Stiks. Njezin je pandan u rimskoj mitologiji Viktorija.

Karakteristike 

Kao božica ratne pobjede, prikazivana je uz Zeusa, Atenu i Aresa, a kao božica pobjede u natjecanju, prikazana je kako ovjenčava pobjednika glazbenog ili atletskog natjecanja. Bila je na Zeusovoj strani u Titanomahiji, zajedno sa svojim ocem Palantom i djedom Okeanom, a također je podržavala Zeusa kad je svrgnuo svoga oca Krona. Kad je Zevs zatim postao najviši bog, primio je Niku na Olimp i uzvisio je na položaj svoje nerazdvojne pratilje. Nika nije pružala pomoć samo Zevsu nego i drugim bogovima, a uz njih i ljidima, donosila im pobedu u borbi oružjem, u umetničkim i sportskim takmičenjima.

I ona je sama mogla vrlo brzo trčati i letjeti, zato je prikazivana s krilima. Prikazivana je kao prekrasna djevojka, a glavu joj je često ukrašavao pobjednički vijenac ili palmino lišće. Spartanci su je prikazivali u lancima tako da ih ne bi nikad, kao personifikacija pobjede, napustila.

Kult 
Nika je obično štovana uz božicu Atenu s kojom je povezivana nakon grčke pobjede nad Perzijancima u Maratonskoj bitki. Katkad je i sama Atena prikazivana s Nikinim atributima. Prema Pauzaniju, kip božice Atene Nike koji prikazuje Niku bez krila (Nika Apteros) bio je takav da božica nikad ne napusti grad Atenu. Poznat je i kip božice koja popravlja sandalu (Nika Slancio).

Nika sa Samotrake 
Ranom helenizmu pripada i figura Nike sa Samotrake koja se čuva u Louvreu. Iako joj nedostaju ruke i glava, figura je zadržala svoj očaravajuć doživljaj. Otkrivena je 1863. godine, a autor nije poznat. Možda je bio učenik Praksitelove ili Lizipove škole, moguće da je to bio Eutihid. U samom je kipu ostvarena snaga izraza, ljepota oblika i čistoća ideje odražavajući vrhunac antičke umjetnosti i utjelovljenje estetike.

Nikin hram 
Hram Atine Nike na atinskoj Akropolji potiče iz 427—424 godine pre n.e. Sagrađen je pod rukovodstvom arhitekte Kalikrata, od pantelskog mermera, u jonskom stilu. Godine 1686. srušili su ga Turci, da bi na tom mestu postavili bastion za topove. U godinama 1835. do 1837. hram je ponovo sagrađen od originalnih kamenih blokova koji (na sreću) nisu bili uklonjeni s toga mesta. Uprkos svojim skromnim dimenzijama hram se ubraja među najatraktivnije građevine klasične Grčke.

Literatura 
 Vojtech Zamarovský: Junaci antičkih mitova, Leksikon grčke i rimske mitologije. Školska knjiga — Zagreb 1985.

Eksterni linkovi 

 Nika u klasičnoj literaturi i umjetnosti
 Nika u grčkoj mitologiji

Grčka mitologija
Božanstva rata
Stiks

Stiks ili Stig (grč. Στύξ, Stýx = mržnja) ime je rijeke koja tvori granicu između zemlje i podzemnog svijeta - Hada. Okružuje Had, ovisno o izvorima, devet ili dvadeset puta. Zajedno s Flegetonom, Aherontom i Kokitom, sreće se u središtu Hada na velikoj močvari.

Etimologija 

Grčko ime rijeke Stiks dolazi od riječ στυγέω, stygéô = mržnja.

Mitologija

Rijeka 

Stiks čuva Flegije, koji prenosi duše sa jedne strane rijeke na drugu. U drugoj pak inačici mita, on je čuvao rijeku Flegeton. Također je spominjan i Haron da je prevozio duše preko ove rijeke, premda je češća inačica da je to činio preko rijeke Aheront.

Bogovi su jako poštovali rijeku Stiks, a zakletva njome nije se smjela prekršiti. Zeus se zakleo Semeli rijekom Stiks te je morao ispuniti njezinu molbu da ga vidi u pravom božanskom obličju, nakon čega je ona umrla. Helije je također sinu Faetontu obećao što je god poželio, zakunuvši se rijekom Stiks, a on je poželio voziti njegove Sunčeve kočije, naravno, to nije uspio te je umro. Bogovi koji bi prekršili zakletvu, morali su piti iz rijeke i tako izgubiti glas na devet godina.

Prema nekim inačicama mita, Stiks posjeduje čudesne moći te može nekog učiniti besmrtnim. Ahilej je u djetinjstvu bio uronjen u tu rijeku što je kod njega uzrokovalo neranjivost. Njegova ga je majka Tetida držala za petu koja je ostala jedino ranjivo mjesto na njegovu tijelu. Danas u modernom svijetu Ahilova peta ili tetiva označava izuzetno slabu točku nekog čovjeka.

Iako se Stiks primarno pojavljuje u grčkoj i rimskoj mitologiji spominje se i u Danteovoj Božanskoj komediji, negdje oko petog kruga u paklu.

U drevna vremena Stiks je bilo ime za područje rijeke između Ukrajine i Rusije. Ukrajina je predstavljala život, a Rusija je zauzimala mjesto smrti.

Božica 

Stiks je isto i ime božice, Oceanove i Tetijine kćeri, koja je predstavljala tu rijeku kao jedina ženska predstavnica. Tu je čast zaslužila kad je pomogla Zeusu tj. prva je stala na njegovu stranu u borbi protiv iskonskih bogova Titana u Titanomahiji.

Nimfa 

Stiks je također bilo ime Najade, vodene nimfe čija je rijeka bila sveta. Ona i božica često su smatrane istom osobom.

Vanjski linkovi 

 Stiks u klasičnoj literaturi i umjetnosti

Grčka mitologija
Olimp

Olimp (grč. Όλυμπος [Ólympos] — Olimpos) planina je u Grčkoj na kojoj su, prema grčkoj mitologiji, živjeli bogovi. Olimp je i najviša planina Grčke, visoka je 2917,727 m, a nalazi se u Tesaliji na koordinatama: .

Olimp 
Najviši vrh Olimpa jest Mitikas (Μύτικας [Mýtikas]), što na grčkom znači "nos". Mitikas je najviši vrh u Grčkoj, a početak penjanja na tu planinu počinje od grada Litochoro koji je znan i kao Grad Bogova zbog svoje lokacije. Na Olimpu postoji 46 vrhova viših od 2000 i 47 viših od 1000 metara nadmorske visine.

Olimp je poznat po bogatoj flori s oko 1500 biljnih vrsta, od čega su 23 endemske vrste. Olimp je najviša i najljepša grčka planina koja predstavlja i netaknutu prirodu te je od 1983. pod zaštitom UNESCO-a, a sama je planina nacionalni park.

Prvi zabilježen pokušaj osvajanja Olimpa bio je 1862., ali to nije pošlo za rukom istraživaču Heinrichu Bartu. Ljudska je noga na vrh Olimpa kročila tek 2. kolovoza 1913., a u ekspediciji su bili Grk Christos Kakalos iz Litohora te Švicarci Frederic Boissonas i Daniel Baud-Bovy.

Mitologija 

U grčkoj mitologiji, Olimp je dom dvanaest olimpijskih bogova: Zeus, Hera, Posejdon, Ares, Hermes, Hefest, Afrodita, Atena, Apolon i Artemida koji su uvijek bili na Olimpu. Bogova nikad nije bilo više od dvanaest, ali su se izmjenjivali još i sljedeći: Heba, Helije, Hestija, Demetra, Dioniz, Had i Perzefona.

Kad je Geja rodila Titane, koristili su grčke planine kao tronove jer bjehu ogromni, a sam je Kron sjedio na Olimpu.

Grci su smatrali da sadrži kristalne palače u kojima bogovi žive. Ulaz u Olimp bila su velika vrata od oblaka. Palače su sagradili Titani Kiklopi, a umjetničke je predmete i sprave načinio i iskovao Hefest. Zeusove i Herine odaje bile su na južnome kraju Olimpa te su otuda mogli gledati na Atenu, Tebu, Spartu, Korint, Arg i Mikenu. Na sjevernome kraju koji je gledao prema Makedoniji, nalazile su se kuhinja, prostorija za gozbe, oružarnica i radionice. U sredini živjeli su ostali bogovi. Postojale su i druge prostorije za ostala božanstva, a također i svojevrsni zoološki vrtovi gdje su bogovi čuvali svoje svete životinje. Unutar Olimpa, bogovi su živjeli, spavali, sudili, a hranili su se ambrozijom i nektarom, dok ih je zabavljao Apolon svirajući liru.

Eksterni linkovi 

 Mount Olympus

Grčka mitologija
Grčka
Protej (mitologija)

Protej (grč. Πρωτεύς, Prôteús) rani je morski bog, Homer ga naziva morskim starcem, a to sugerira da je jedno od primordijalnih morskih božanstava. Prema Homeru u 4. pjevanju Odiseje, Protejov je dom bio pješčani otok Far (Pharos) na obali delte Nila. Bio je stočar, čuvar Posejdonovih tuljana i morskih zvijeri. 

Drugi je Protej u grčkoj mitologiji bio egipatski kralj.

Mitologija

Porijeklo i potomci 

Prema olimpskom postanku bogova u Odiseji, Protej je Posejdonov sin. Druge inačice porijekla donose da je sin Nereja i Doride ili Okeana i Najade.

Djeca su mu kći Idoteja te sinovi Poligon i Telegon. Obojica su izazvali Herakla koji ih je pobijedio i ubio.

Proricanje

Menelaj 

Menelaj je od Protejeve kćeri, Idoteje, naučio da bi mogao doznati kojeg je boga uvrijedio i kako bi se mogao iskupiti i vratiti kući, i to kad bi uhvatio njezina oca. Naime, Protej može predvidjeti budućnost, ali odgovaranje na upite izbjegava mijenjanjem oblika, pa predviđa budućnost samo onima koji ga uspiju uhvatiti. Protej je isplivao iz mora da bi spavao sa svojim tuljanima, ali ga je Menelaj uspio zadržati, bez obzira na to što je Protej preuzimao obličja lava, zmije, leoparda, svinje, a čak i vode i stabla. Protej mu je potom istinito odgovorio, rekavši mu i neke dodatne pojedinosti - da je njegov brat Agamemnon ubijen, da je Ajant mlađi poginuo i da je Odisej zaglavio na Kalipsinu otoku.

Aristejeve pčele 

Vergilije u svojim Georgikama govori da su sve Aristejeve pčele umrle od neke bolesti. Aristej je otišao svojoj majci Kireni i zamolio je za pomoć, a ona mu je rekla da mu Protej može reći kako da spriječi takvu katastrofu. Aristej je morao uhvatiti Proteja, a to je i uspio, te mu je Protej rekao da žrtvuje dvanaest životinja bogovima, a da trupla ostavi kao žrtvu te da se vrati poslije tri dana. Kad se Aristej vratio, u jednom je truplu našao mnoštvo pčela. Odnio ih je kući, u pčelinjak, a njegove pčele više nikad nisu oboljele.

Vanjski linkovi 

 Protej u klasičnoj literaturi i umjetnosti 
 Protej u grčkoj mitologiji
 Protej, kralj Egipta

Grčka mitologija
Božanstva voda
Talasa (mitologija)

Za druga značenja, vidi Talasa (mjesec).

Talasa ili Talata (grč. Θάλασσα, Thálassa = more) personifikacija je Sredozemnog mora. 

Prema Ezopu, Talasa je morska žena napravljena od morske vode. Postoji i u rimskoj mitologiji, gdje se prikazuje kao žena napola u moru, s rogovima koji su zaravo rakova kliješta. Talasin je muž Pont, koji također ima takve rogove. Djeca Ponta i Talase su ribe. Pandani Ponta i Talase su Okean i Tetija, Posejdon i Amfitrita, u samoj grčkoj mitologiji. Diodor Sicilski spominje da su stanovnici otoka Roda djeca Talase, a zovu se Telhini. Jedan natpis spominje da je Kron bacio Uranove testise u Talasu - more, a iz mora je izronila Afrodita. Zato se Afrodita ponekad smatrala Uranovom i Talasinom kćeri. U ovom slučaju, Talasa predstavlja more. U drugom je mitu Afrodita kćer Zeusa i Talase. Talasa ju je rodila u moru, pa je Afrodita izronila na površinu. Pauzanije piše da su u Posejdonovu hramu u Korintu bile slike koje prikazuju Posejdona, Amfitritu i Talasu, te nimfe Nereide.

Vanjske poveznice 

 Talasa u klasičnoj literaturi i umjetnosti

Grčke božice
Tanatos

Tanatos (grč. θάνατος, Thánatos) bog je smrti u grčkoj mitologiji, a ujedno i njezina personifikacija; Niktin i Erebov sin, Hipnosov brat. U psihoanalizi, tanatos je volja za smrću kao antonim erosu kao volji za životom.

Karakteristike 

U ranom mitološkom prikazivanju, bio je moćno ilustriran oružan mačem, s čupavom bradom i bijesnim licem. Njegov su dolazak pratile bol i tuga. Poslije je Tanatos prikazivan na ljepši način, kao prekrasan mlad čovjek, a brojni su ga rimski sarkofazi prikazivali kao krilata dječaka, slična Erosu. Tanatosa su onda prikazivali kao mlada čovjeka s crnim krilima i ugašenom, ili napola ugašenom, bakljom. Često je bio u društvu sa svojim bratom, bogom sna Hipnosom.

Imao je srce od željeza i crna, ledena krila, a često ga se prikazivali kako nosi leptira.

Mitologija 

Tanatos kao bog smrti nije znao za sućut ili milosrđe. Kad bi osobi došao dan smrti (određen sudbinom) Tanatos bi doletio do nje, ugrabio joj dušu i predao je Hadu.

Samo su dva puta ljudi izigrali Tanatosa: Heraklo ga je svladao i preoteo mu dušu Admetove žene Alkestide, a Sizif ga je vezao i i zatvorio u željeznu bačvu ili u podrum. Zeus je naredio Aresu da ga oslobodi jer su ljudi prestali bogovima prinositi žrtve. Druga inačica mita govori da ga je gnjevni Ares sam oslobodio jer više nije mogao uživati u krvoproliću bitaka budući da nitko nije umirao.

Vanjski linkovi 

 Tanatos u klasičnoj literaturi i umjetnosti
 Tanatos u grčkoj mitologiji

Grčka mitologija
Triton (mitologija)

Triton (grč. Τρίτων, Tritôn) bog je mora, Posejdonov i Amfitritin sin. Na slikama se predstavlja s čovječjim tijelom i ribljim repom.

Karakteristike 

Triton je predstavljan kao čovjek s ribljim repom. Poput svoga oca, nosio je trozub. Također je bio prikazivan i sa školjkom u koju je puhao poput trube da bi uzburkao valove. Njezin je zvuk bio užasan, poput rike divljih zvijeri.

Mitologija 

Heziod u svojoj Teogoniji govori da je Triton sa svojim roditeljima živio u zlatnoj palači u morskim dubinama.

U rimskoj mitologiji također je bio poznat. Vergilije u svojoj Eneidi donosi da je Mizen, Enejin trubadur izazvao Tritona na natjecanje u sviranju trube. Triton ga je bacio u more zbog taštine.

Vanjski linkovi 

 Triton u klasičnoj literaturi i umjetnosti

Grčka mitologija
Muze

Muze (grč. Μουσαι, Mousai) su grčke božice. Ima ih devet, nadahnjuju slikare, kipare i književnike. Danas se ta riječ koristi za onoga tko nadahnjuje umjetnika. Imena Muza su: Euterpa ("Razveseljavanje"), Kaliopa ("Lijepa glasa"), Klio ("Slava"), Erato ("Ljupka"), Melpomena ("Pjevačica"), Polihimnija ("Bogata u himnama"), Terpsihora ("Užitak plesa"), Talija ("Cvjetna") i Uranija ("Nebeska").

Porijeklo 
Devet navedenih muza su kćeri Zeusa i Mnemozine, božice pamćenja, ili Urana i Geje. Također, postoji i inačica (Pauzanije) da postoje dva naraštaja Muza - prve su Muze kćeri Urana i Geje, a druge su kćeri Zeusa i Mnemozine. Također, možda su i Harmonijine kćeri. Muze su vodene nimfe, zvane i Pieride, Aganipide i Korikide. Izvori su važni za Muze. Vođa Muza je Apolon, a s njim prebivaju pokraj izvora na planini Parnas. Zato je Parnas "planina Muza". Pauzanije tvrdi da su prve tri Muze ("starije Muze"): Aoida, Meleta i Mnema (poslije je još pridodana Arha). "Mlađe Muze" su zaštitnice znanosti i umjetnosti. Poznata metoda za pamćenje imena muza naziva se "TUM PECCET". U renesansi su prikazivane s atributima. Platon je klasičnu pjesnikinju Sapfu s otoka Lezba prozvao desetom Muzom zbog svoje slave i darovitosti.

Djela Muza 

Muze prate Apolona i s njim pjevaju. Plesale su na vjenčanju Peleja s Tetidom. Sjede kraj Zeusa na Olimpu i pjevaju o bogovima, ljudima i herojima. Pokopale su Orfejevo tijelo. Dok su ostale Muze zaštitnice nečega, Uranija je i božica neba, čije se ime povezuje s bogom neba Uranom. Muze su nadahnule Hezioda. Homerovi stihovi o Muzama, Odiseja:
O junaku mi kazuj, o Muzo, o prometnom onom
Koji se mnogo naluto razorivši presvetu Troju
(...)
I nama, Zeusova kćeri, pripovjedi o tome svemu!

Eksterni linkovi 

 Izvorne Muze u klasičnoj literaturi
 Muze u klasičnoj literaturi i umjetnosti
 Euterpa u klasičnoj literaturi i umjetnosti
 Kaliopa u klasičnoj literaturi i umjetnosti
 Klio u klasičnoj literaturi i umjetnosti
 Erato u klasičnoj literaturi i umjetnosti
 Melpomena u klasičnoj literaturi i umjetnosti
 Polihimnija u klasičnoj literaturi i umjetnosti
 Talija u klasičnoj literaturi i umjetnosti
 Terpsihora u klasičnoj literaturi i umjetnosti
 Uranija u klasičnoj literaturi i umjetnosti

 
Grčke božice
Erato

Erato (grčki Ἐρατώ, Eratô = "ljupka") jedna je od devet Muza, Zeusova i Mnemozinina kći. Zaštitnica je lirike, posebice ljubavne i himničnog pjesništva. Erato je i jedna nimfa. 

Predstavljana je s lirom u ruci ili kitarom (koju je izumila) u ruci, a često je bila ovjenčana mirtom. Prikazivali su je i dvije golubice koje su jele sjemenke na tlu. Često je prikazivana i kako drži zlatnu strijelu da bi podsjetila na eros, osjećaj koji sve nadahnjuje i ljubav koju šiti. Zbog toga ju često prati Eros. Ima jednog sina, Azana čiji je otac Arkad, Kalistin sin. Erato pjeva himne i sklona je ljubavnicima.

Vanjske veze 

 Muza Erato u klasičnoj literaturi
 Nimfa Erato u klasičnoj literaturi

Muze
Euterpa

Euterpa (grč. Εὐτέρπη, Eutérpê = "razveseljavanje") jedna je od devet Muza, Zeusova i Mnemozinina kći. Zaštitnica je glazbe, a poslije je postala zaštitnica lirske poezije te je obično prikazivana s flautom.

Neki joj pripisuju izum aulosa (frule), premda većina mitografa govori da je aulos Marsijino djelo. Rijeka Strimon oplodila ju je i rodila je sina Reza (Rhesusa) kojeg je kasnije, prema Homerovoj Ilijadi ubio Diomed u Trojanskom ratu. Euterpino grčko ime dolazi od riječi εὖ = "dobro" i τέρπω = "zadovoljiti".

Eksterni linkovi 

 Euterpa u grčkoj mitologiji

Muze
Kaliopa

Kaliopa (grčki Καλλιόπη, Kalliópê = "lijepa glasa") jedna je od devet Muza, Zeusova i Mnemozinina kći. Zaštitnica je epskog pjesništva i govorništva.

Opis 
Atributi su joj voštana pločica i pisaljka, a često je nosila svitak papira ili knjigu, a prikazivana je i sa zlatnom krunom.

Ima dva sina - Orfeja i Linusa s Apolonom ili tračkim kraljem Eagrom. Najstarija je i najmudrija od Muza. Bila je sudac u raspravi između Adonisa te Afrodite i Perzefone, davši svakoj da provede jednaku količinu vremena s njime. Ahileja je pak naučila da pjevajući razveseli svoje prijatelje. Znana je i kao Homerova Muza jer je božica epskog pjesništva, a on je zaziva u svojim djelima - Ilijadi i Odiseji:
Srdžbu mi, božico, pjevaj Ahileja, Peleju sina
Pogubnu, kojano zada Ahejcima tisuću jada (...)(Ilijada, invokacija'') 

O junaku mi kazuj, o Muzo, o prometnom onom
Koji se mnogo naluto razorivši presvetu Troju (...)(Odiseja, invokacija)

Eksterni linkovi 

 Kaliopa u klasičnoj literaturi i umjetnosti

Muze
Klio

Klio (grč. Κλειώ, Kleiô = "slava") jedna je od devet Muza, Zeusova i Mnemozinina kći. Zaštitnica je povijesti i junačkog pjesništva.

Atributi su joj svitak papirusa i lovorov vijenac. Klio je imala sina Hijacinta s Pirom, kraljom Makedonije. Prema nekim izvorima je i Himenova majka. Francuski proizvođač automobila Renault "ukrao" je ime Muze za svoj model u klasi gradskih automobila - Clio.

Eksterni linkovi 

 Klio u klasičnoj literaturi i umjetnosti

Muze
Melpomena

Melpomena (grč. Μελπομένη, Melpomene = "pjevačica") jedna je od devet Muza, Zeusova i Mnemozinina kći. Zaštitnica je tragedije (bez obzira na svoje veselo pjevanje).

Njezini su atributi maska i koturni, čizme koje su tradicionalno nosili glumci u tragedijama. Često je prikazivana i s nožem ili palicom u jednoj ruci, a maskom u drugoj. Na glavi nosi čempresovu krunu.

Eksterni linkovi 

 Melpomena u klasičnoj literaturi i umjetnosti

Muze
Polihimnija

Polihimnija (grčki Πολυμνια = "bogata himnama") jedna je od devet Muza, Zeusova i Mnemozinina kći. Zaštitnica je svetih pjesama i himana te retorike, a također i agrikulture, geometrije i pantomime.

Prikazivana je kao ozbiljna i zamišljena žena koja drži prst pored usta, odjevena u dug plašt i veo, a lakat joj počiva na stupu. Donosi slavu piscima dobrih djela.

Vanjske veze 

 Polihimnija u klasičnoj literaturi i umjetnosti

Muze
Talija

Talija (grčki Θαλεια = "cvjetna") je ime dviju grčkih božica.

Muza Talija 
Talija je jedna od devet Muza, Zeusova i Mnemozinina kći. Zaštitnica je komedije i bukolike. Bila je smatrana i božicom glazbe, plesa i pjesme. Druga je Talija nimfa. Atributi su joj komična maska, pastirski štap ili bršljanov vijenac.

Nimfa Talija 
Talija je i nimfa, Hefestova kći, ili Zeusova i Eurinomina kći, jedna od Harita, zajedno s Aglejom i Eufrozinom. Talija živi na Etni u Italiji. Volio ju je Zeus, ali bojeći se Herina gnjeva, tražila je da je sakriju ispod Zemlje. Ondje je rodila Palikoi, bogove blizance sicilskih gejzira.

Vanjske veze 

 Muza Talija u klasičnoj literaturi i umjetnosti

Muze
Terpsihora

Terpsihora (grčki Τερπσχορη) jedna je od devet Muza, Zeusova i Mnemozinina kći. Zaštitnica je plesa i glazbe te korske lirike. Katkad se smatra s riječnim bogom Ahelojem majkom Sirena ili Linusovom majkom, zajedno s Apolonom.

Ime joj dolazi od grčkih riječi τερπέω = "užitak" i χoρός = "ples". Atributi su joj lira, cimbali, lovorov vijenac. Najčešće je prikazivana kako sjedi i drži liru.

Vanjske veze 

 Terpsihora u klasičnoj literaturi i umjetnosti

Muze
Uranija

Uranija ili Urania (Οὐρανία) je u grčkoj mitologiji Muza, čije ime znači "nebeska". 

Uranija je kćer Zeusa i Mnemozine, iako je vjerojatnije da je kćer Urana i Geje, jer njezino ime podsjeća na Uranovo i izvedeno je od iste riječi za nebo. Božica je neba, zaštitnica astronomije i filozofa. Odjevena je u plašt sa zvijezdama i Mjesecom, drži globus. Ponekad se poistovjećuje s Duhom Svetim i Univerzalnom Ljubavi. Počela se prikazivati u renesansi kao lijepa žena. Neke zvjezdarnice su nazvane po njoj, "nebeskoj Muzi". Ona se mnogo razlikuje od ostalih Muza. Jedan je asteroid nazvan Uranija, u čast Uraniji, božici.

Vanjske veze 

 Uranija u klasičnoj literaturi

Muze
Ahilej

Ahil, Ahilej ili Ahiles (antgrč. Ἀχιλλεύς, Akhilleús) junak je iz grčke mitologije.

Rođenje i djetinjstvo 
Ahilej je sin kralja Peleja, vladara Mirmidonaca u Pitiji, jugoistočnoj Tesaliji i morske nimfe Tetide. Tetida je uvijek pazila svog sina. Ali bila je tužna jer je znala da će joj sin umrijeti. Zato je smislila plan - Ahileja je dok je još bio beba, stavila u rijeku Stiks. No, zaboravila je smočiti petu za koju ga je držala dok ga je uranjala, tako da je to mjesto ostalo jedina ranjiva točka na njegovu tijelu. Također, možda je namazala Ahileja ambrozijom i dala vatri da oprži njegove smrtne dijelove. Ovaj mit spominje Homer u Ilijadi. Ahilejaa i Patrokla je odgojio Kentaur Hiron na planini Pelion. Vrač Kalhant prorekao je da mu je suđeno da umre u Troji, pa ga je Tetida odvela na Skiru, kralju Likomedu.

Ahilejev bijes 
Dio invokacije Homerove Ilijade:
    μῆνιν ἄειδε θεὰ Πηληϊάδεω Ἀχιλῆος
    οὐλομένην, ἣ μυρί' Ἀχαιοῖς ἄλγε' ἔθηκεν

Srdžbu mi, božico, pjevaj Ahileja, Peleju sina
Pogubnu, kojano zada Ahejcima tisuću jada

Agamemnon je uzeo Ahilejevu robinju Briseidu koja je zamijenila Hriseidu koju je morao vratiti njezinome ocu. Njezin je otac molio Apolona da mu je vrati, a Apolon je poslao kugu na Grke. Ahilej je volio Briseidu i odbio se boriti na grčkoj strani. Hektor je ubio Patrokla, a Ahilej je održao igre u njegovu čast. Tetida je utješila Ahileja i u nosnice Patrokla ulila nektara kako bi spriječila truljenje tijela. Zatim je zamolila Hefesta, boga-kovača, da naprvi novi štit, što je i učinio. Ahilej se vratio u borbu jer je bio bijesan zato što je Patroklo umro. Pronašao je Hektora i natjeravao ga oko Troje. Ahilej je ubio Hektora, jer je Atena bila na njegovoj strani, a potom je privezao tijelo za svoju kočiju i vukao ga oko bojnog polja. Ahilej je vratio tijelo Hektora njegovu ocu Prijamu, kralju Troje.

Ahilejeva smrt 
Ahilej se borio prije smrti s Pentizelejom, kraljicom Amazonki. Ahileja je ubio Paris, Hektorov brat, a neki izvori govore da je Apolon vodio strijelu koja ga je pogodila u petu, njegovo jedino ranjivo mjesto, ili je ubijen nožem. U njegovu su čast održane igre. Odisej je uzeo Ahilejev štit.

Vanjske veze 

 Ahilej u grčkoj mitologiji

Muškarci (grčka mitologija)
Eros

Eros (grč. Ἔρως, Erôs = požuda) u grčkoj mitologiji bog je ljubavi, strasti i seksualne požude i sama ljubav. Neki smatraju da je sin Afrodite i Aresa ili Hefesta, a neki da je utjelovljenje životvorne snage koja se rodila iz prvobitnog Kaosa. Njegov je pandan u rimskoj mitologiji Kupidon.

Karakteristike 

Erosa su prikazivali kao mladog i krilatog dječaka sa spremnim lukom i strijelama koje bi odaslao u srca smrtnika ili bogova. Dvije su vrste njegovih strijela: zlatne s golubljevim perjem koje su uzrokovale samo ljubav i sive strijele sa sovinim perjem koje su uzrokovale neodređenost.

Pjesnikinja Sapfa opisivala ga je kao gorkog i okrutnog prema svojim žrtvama, ali istovremeno zavodljivog i prelijepog.

U Rimu su ga također zvali požudom - Kupidon (lat. Cupido = požuda). Rimljani su ga uzeli kao simbol života poslije smrti te je njegov lik oslikavao brojne sarkofage. Grci su ga pak prikazivali kao najljepšeg i najviše voljenog te su njegovi kipovi bili najviše u dvoranama.

Nekoć je Eros bio nazivan i Erotes (množina grč. riječi eros) što je opisivalo sve radnje koje su sadržavale ljubav i požudu, heteroseksualnost.Nazivali su ga i Eleutherios = osloboditelj.

Kult 
Bez obzira na to što je jedan od najstarijih bogova, njegov se kult počinje kasnije slaviti u samoj Grčkoj. U Tespiji je osnovan drevni plodni kult, a u Ateni je s Afroditom imao zajednički kult. U njoj je četvrti dan svakog mjeseca bio posvećen Erosu.

Mitologija

Rođenje 

Za Erosa se vjeruje da je među prvima izašao iz Kaosa te da je jedan od primordijalnih bogova. Rečeno je da je odgovoran za spajanje Urana i Geje (Neba i Zemlje). U legendama iz Eleuzine nazvan je protagonus, prvorođenac. Prema Aristofanovu djelu Ptice rođen je od Ereba i Nikte (Tame i Noći). U kasnijim mitološkim pričama on je Afroditino i Aresovo dijete. Heziod u Teogoniji donosi da je Afroditin pomoćnik, ali ne i njezin sin. Postoje i inačice da je Zefirov i Iridin sin.

Život 
U okviru prve inačice podrijetla u kojoj je sin Aresa i Afrodite, postoji mit da ga je Zeus odlučio ubiti čim se rodio, ali ga je Afrodita sakrila u duboku šumu gdje Zeus nije mogao vidjeti i povjerila ga divljim lavicama. Kad je odrastao, vratio se na Olimp i bogovi su mu poželjeli dobrodošlicu.

Eros i Psiha 

Afrodita je bila ljubomorna zbog ljepote jedne smrtnice Psihe te je rekla Erosu da je pogodi u srce da se zaljubi u najružnijeg čovjeka na svijetu.

Eros je prihvatio majčinu naredbu, ali kad je došao do Psihe, odmah se u nju zaljubio.

Svake ju je noći posjećivao, ali joj je svaki put rekao da ugasi svjetiljku da ga ne bi vidjela. Ona se zaljubila u nj ne znajući tko je. Jedne je noći odlučila doznati te je upalila svjetiljku, a kapljica vrućeg ulja iz nje pala je na Erosa koji se probudio. On je poletio i neuspješno pokušavao pronaći ljubavnika za nju.

Na posljetku ih je Zeus prihvatio i dao im dopuštenje da se vjenčaju te je Psihu uzvisio u božanstvo.

Vanjske veze 

 Eros, primordijalno božanstvo u klasičnoj literaturi
 Eros, bog ljubavi u klasičnoj literaturi i umjetnosti
 Eros u grčkoj mitologiji

Grčka mitologija