Szeged

Szeged (németül: Segedin, horvátul: Segedin, szlovákul: Segedín, románul: Seghedin, szerbül: Сегедин, latinul: Partiscum, ókori görögül: Partiszkon) megyei jogú város, Magyarország harmadik legnépesebb települése, a Dél-Alföld legnagyobb települése és központja, Csongrád-Csanád vármegye és a Szegedi járás székhelye a Tisza és a Maros találkozásánál.

A terület az újkőkor óta lakott, az első régészeti leletek a neolitikumba nyúlnak vissza, i. e. 6. évezred körülre. Szegedet a rómaiak alapították Partiscum néven, a ma is Szegeden áthaladó vízi és szárazföldi utakon pedig sót, aranyat és fát is szállítottak. Az ásatások arra utalnak, hogy a hun királynak, Attilának volt itt bázisa, a Honfoglalást követően pedig a 10. században a magyarok telepedtek itt le. Az első írásos adat a városról 1183-ból származik, amelyben Szegedet (Ciggedint) a magyar sószállítás központjaként említik. Miután 1241-ben a város leégett az első mongol invázió során, a várost újjáépítették és várral erősítették meg. Szeged a 13. században kereskedelmi központtá nőtte ki magát, elsősorban sótermelése miatt. 1247-ben IV. Béla király a magáénak vallotta a várost, Nagy Lajos király uralkodása idején a régió legjelentősebb városává fejlődött, 1498-ban pedig szabad királyi városi rangot kapott.

1526-ban a törökök kifosztották és felgyújtották a várost. A 143 évig tartó török uralom 1686-ban ért véget, amikor az osztrák császári seregek visszafoglalták a várost és a várat. A török uralom után, 1715-ben kapta vissza szabad királyi város rangját. 1719. május 21-én címert kapott, ma is május 21-én ünneplik a város napját. Az 1848–49-es forradalom és szabadságharc több jeles eseménye is kötődik a városhoz.

Szeged történelmének és a mai városkép kialakulásának egyik legmeghatározóbb eseménye az 1879-es árvíz. Az épületek nagy része elpusztult, és a mai Szeged nagyrészt az árvíz után épült: szebb, modernebb épületek váltották fel a régieket. A hozzávetőleg 6000 házból csak 300 élte túl az árvizet. A várost nemzetközi segítséggel újjáépítették, gyakorlatilag mindent átterveztek. Ez magyarázza a város gyűrűkkel és sugárútakkal ellátott utcaszerkezetét. A körgyűrűk ma azon városok nevét viselik, amelyek segítettek az újjáépítésben. Szeged egységes, eklektikus városképével, belvárosi palotáival, tágas parkjaival és tereivel egy modern európai város karakterét hordozza magában. Az árvíz után a szegediek fogadalmat tettek: ha városuk újjáépül, nagy templomot építenek. 1880-ban, egy évvel a pusztító árvíz után döntöttek az építkezésről. Az alapkővet 1914-ben rakták le, a szegedi dóm pedig 1930-ban készült el. Ez Magyarország negyedik legnagyobb temploma és az egyetlen székesegyház, amelyet a 20. században építettek Magyarországon.

Az első világháború befejezése után Szegedet és környékét az 1918. november 8-i belgrádi egyezmény értelmében 1919 tavaszától mintegy 28.000 francia katona szállta meg. A megszállás 1929-ig tartott. A trianoni békeszerződés után több elcsatolt dél-magyarországi város szerepét is átvette, jelentősége tovább nőtt.

A második világháború után, amelyben főleg a hidak pusztultak el, a város újra fejlődésnek indult. Az 1960-as években számos új lakás épült, és az élelmiszeripar (szalámigyártás, paprikafeldolgozás, befőzés) vált Szeged legfontosabb iparágává. 1962-ben Csongrád megye székhelye lett. A szocializmus éveiben könnyű- és élelmiszeripari szerepét erősítették, ma is az ország egyik élelmiszeripari központja.

Szeged ma a gazdaság, a kultúra és a tudomány egyik magyarországi központja. Egyeteme, a Szegedi Tudományegyetem az ország legjobb minősítésű egyeteme. Szeged rendezvényei, mint például a Szegedi Szabadtéri Játékok, számos látogatót vonzanak évente. Szeged a nyári szabadtéri játékok, nemzetközi vásárok, kiállítások és sportesemények mellett a gasztronómia szerelmesei körében is jól ismert.

Fekvése 
Szeged Magyarország déli határához közel fekszik az Alföldön, a Tisza és a Maros folyók találkozásánál. Távolsága Budapesttől 169 km az M5–M43 jelű autópályán. Szegedtől észak felé található a Fehér-tó. Az ország legmélyebben fekvő városa. Sokáig úgy tudták, hogy Szegedtől délre, Tiszaszigeten, a szerb határ közelében található az ország legmélyebben fekvő pontja, 75,8 méter tengerszint feletti magasságon. Újabb GPS mérések szerint az ország legmélyebben fekvő pontja a Tisza jobb partján, a várostól délnyugatra, de még a közigazgatási határon belül, Gyálarét és Röszke települések között található, 75,8 méteres magasságon, és a Tiszaszigeti emlékpont magassága valójában 76,7 méter.

A város a Tisza és a Maros folyók összefolyásánál, a Tisza jobb partján, a tiszai ártérből kiemelkedő szigeteken létesült. Az itt élő lakosság fokozatosan feltöltötte a szigetek közötti mélyedéseket, mocsarakat, így a városterület 18–19. század folyamán egységessé vált. A mai Szeged magva tulajdonképpen három sziget: Alszeged, Felszeged és a Vár a Palánkkal. Ezek a mai Alsóváros, Felsőváros és a Belváros.

Éghajlata 
A Magyarországon uralkodó kontinentális éghajlat Szeged környékét is uralja, viszont erre a térségre jobban jellemzőek az időjárási szélsőségek. Az éves átlagos hőmérséklet 11,2 °C, a csapadék mennyisége pedig az elmúlt százéves átlag alapján 520 mm. Magyarország területét itt éri a legtöbb napsütés – évi 2050–2100 óra körüli napsütés –, ezért nevezik Szegedet a „napfény városának”.

Története

Nevének eredete 
Szómagyarázatok Szeged nevének eredetére:
 szómagyarázat: puszta személynév (a szeg/szög színjelölő szónak a -d képzős származéka). 
 szómagyarázat: a Tiszába ömlő Maros által okozott vízszínváltozást jelölték ezzel a szóval vagyis a Szeged fölött van az a hely, ahonnan a Tisza zöldes színét sárgásbarnára (azaz népiesen mondva szög színűre) változtatja.
 szómagyarázat: a városnál a folyó majdnem derékszögben kanyarodva folyik tovább, kiszögellést tesz és ennek a szög szónak -d képzős származékából ered Szeged város neve.
 szómagyarázat (ez tűnik a legvalószínűbbnek): a sziget szóból ered, azért, mert Szeged a Tisza főága és a mellékvizei által körbefogott területen, szigeten jött létre (a sziget szó egyébként összefügg az ugor eredetű szög sarkot, hajlatot, éket jelölő szóval).

A kezdetektől 1686-ig 
Szeged és környéke az újkőkor (Kr. e. 5000) óta lakott. Traianus római császár i. sz. 106-ban foglalta el Daciát, ahonnan főleg sót és aranyat szállítottak. A rómaiak hamarosan összeköttetést létesítettek Dacia és Pannónia provinciák között. A két tartomány közötti útnak fontos állomáshelye volt Partiscum, azaz a mai Szeged. Elképzelhető, hogy Attila fő szálláshelye valahol ezen a vidéken volt.

A magyarság letelepedését elősegítette a táj változatos – legeltetésre, vízi életre, hajóközlekedésre egyaránt alkalmas – összetétele. Először egy 1183-ban kelt oklevélben említik Szegedet (Ciggedin) a marosi sóhajózással kapcsolatban. Már I. (Szent) István király felismerte a marosi sóhajózás jelentőségét, ami e torkolati vidéknek megerősítését eredményezte, valamint virágzó településsé vált Szeged. Az Erdélyből a Maroson leúsztatott só elosztására legalkalmasabb hely Szeged lehetett, ahol fontos vízi- és szárazföldi utak találkoztak. Szeged a sószállító hajók kikötője és országos sólerakóhely volt. A város lakossága a földművelés térhódítása ellenére állattenyésztő maradt.

A tatárjárás idején a város lakói a közeli mocsarakba menekültek, majd a veszély elmúltával visszatértek és újra felépítették lerombolt városukat. IV. Béla király 1246-ban Szegedet városi rangra emelte. Ekkor kapta meg Szeged Buda és Székesfehérvár kiváltságait. A szegedi királyi kővár 1260 és 1280 között épült fel, mely a sószállító utat védte. Nagy Lajos uralkodása idején Szeged Dél-Magyarország legjelentősebb városává fejlődött, és a török veszély közeledtével stratégiai jelentősége is nőtt. Luxemburgi Zsigmond király fallal vette körül a várost. 1498-ban Szeged szabad királyi városi rangot kapott.

A város legrégibb (nagyobb) pecsétje 1460-ból való s Szeged az 1498-as budai országgyűlésen iktattatott a kétségtelen szabad királyi városok sorába. Mint ilyen, a királyi kincstárnak évenként 2000 forintot fizetett, többet, mint bármely más szabad királyi város. Dózsa György pórhadai 1514-ben megtámadni nem merték, hanem kikerülték. 1516-ban nagy tűzvész pusztította.

1522-ben Szegednek 7000 lakosa volt.

1525-ben és 1526-ban a török sereg átvonult a városon, kifosztotta, majd 1542–43 telén elfoglalta (lásd: Szeged ostroma (1543)). I. Szulejmán a romokban heverő várat kijavíttatta és megerősítette. Tóth Mihály hajdúvezér, a város menekült főbírája 1552-ben rohammal a várat visszaszerezni igyekezett, de vállalkozása nagy szerencsétlenséggel végződött.

A török hódoltság idején a szegedi nép jelentősen szétszóródott. A gazdag és művelt patrícius családok Debrecenbe, Kassára, Nagyszombatba menekültek. Ezzel egyidejűleg megindult a török, délszláv, raguzai latin népelemek bevándorlása Szegedre, akik már a hódoltság idején elkezdtek a szegedi magyarságba olvadni. Az el nem menekült lakosság, vagyis Szeged népének jelentős része leginkább Alsóvároson, a ferences Havas Boldogasszony templom körül húzódott meg, és halászattal, illetve állattartással foglalkozott. Szeged török kincstári várossá, vagyis hász-birtokká lett. Ez azt jelentette, hogy a haradzs – magyarosan harács nevezetű – vallási jogon alapuló földadót egyenesen a török kincstárnak szolgáltatta be, vagyis közvetlenül a szultánnak adózott. Szeged nem vált szpáhi hűbérbirtokká, mint sok más település. Ez a viszonylagos jogbiztonság magyarázza, hogy számos környékbeli falu lakossága Szegedre költözött.

1686-tól az 1879-es árvízig 

1686 tavaszán Mercy tábornok a törököket itt megverte, sőt Thököly Imrét is majdnem elfogta. Ugyanez évi október 22-én, De la Verque tábornok hosszas ostromára, a török helyőrség a várat egyezséggel feladta, és ezzel város felszabadult a török uralom alól. Ekkor 2000 lakosa volt.

1700. április 19-én Lipót király a szegedi sóhivatalhoz mázsatisztnek Müller József bécsi udvari kamarai írnokot nevezte ki, mely időtől a sószállítás és árusítás nagyobb arányokat öltött. A sópajták számára egyre nagyobb területre volt igény, ezért a sóhivatal a város telkeit egyszerűen elfoglalta. Emiatt a város és a kincstár közt több összeütközés történt, de a kincstártól a város soha sem kapott kárpótlást.

1704-ben II. Rákóczi Ferenc ostromolta a várat, melyet Johann Friedrich von Globitz védett. 1708-ban pestis, 1712-ben pedig árvíz pusztította a várost.

1715-ben visszakapta szabad királyi városi rangját. 1719. május 21-én megkapta szabadalomlevelét és a jelenleg is használt címerét III. Károly királytól. Ezt a napot a város polgárai Szeged napja-ként ünneplik minden évben. A császár egyúttal egy 1723-as rendeletében Szegedet jelölte ki a Csanádi Egyházmegye székhelyéül, de ettől a rangjától 1738-ban megfosztották.

Az elkövetkezendő évek során Szeged sokat fejlődött. 1719-ben piarista szerzetesek érkeztek a városba, gimnáziumot alapítottak, tudományos előadásokat tartottak és színdarabokat adtak elő. Ezek az évek azonban nemcsak fejlődést és felvilágosodást hoztak. 1728 és 1744 között több boszorkányper is zajlott a városban. A török uralom alatt romba dőlt templomát 1749-ben restaurálták.

1738-ban és 1740-ben pestis, 1722-ben, 1740-ben, 1748-ben, 1790-ben és 1792-ben nagy tűzvészek, 1770-ben és 1784-ben árvíz  pusztította.

1801-ben létesítették az első nyomdát, ugyanakkor épült fel a régi városháza és a polgári kórház. 1813-ban ismét nagy tüzek pusztították a várost. A sópajták, sőt a tiszai hajóhíd egy része is elhamvadt ekkor. 1816-ban a város egy része ismét víz alá került s e csapás 1830-ban csak nagy küzdelem árán volt elhárítható. 1836 nyarán újabb tűzesetek pusztítottak. Szegeden az első közvilágítás 1827-ben, az első kaszinó 1829-ben, az első kövezet 1840-ben, az első takarékpénztár 1845-ben létesült.

A szegediek fontos szerepet játszottak az 1848–49-es forradalom és szabadságharcban, a város négy honvédzászlóaljat állított fel. A Földváry-féle önkéntes nemzetőrség pedig a híres szenttamási sáncok bevételével szerzett dicsőséget. 1849. február 2-án a város nemzetőrsége Teodorovics szerb seregét vitézül visszaverte, de augusztus 5-én a visszavonuló honvédsereg az újszeged-szőregi síkon csatát vesztett.

1849-ben Szeged volt a forradalmi kormány utolsó székhelye, Kossuth itt mondta el utolsó nyilvános beszédét 1849. július 12-én, s Bălcescuval ugyanitt, a Klauzál téri Kárász-házban 1849. július 14-én írta alá a magyar–román békülési tervet. Bár a Habsburg-ház megbüntette a várost, Szeged újra virágzásnak indult.

Az 1854-es önkéntes államkölcsön alkalmával a város közönsége 600 000 forintot, a lakosság pedig 400 000 forintot jegyzett. A király 1857-es körútja alkalmával Szegedet is meglátogatta.

1854-ben a várost elérte a vasútvonal, 1860-ban pedig ismét visszakapta szabad királyi városi rangját. A vízvezetékeket 1859-ben fektették le, a légszeszvilágítást pedig 1865-ben szerelték fel. 1869-ben megnyílt Pick Márk boltja, a mai híres Pick Szalámigyár elődje.

1879-től 1944-ig 

Az 1879. évi árvízkatasztrófa Szeged történetének kiemelkedő eseménye. A március 12-re virradó éjjelen a Tisza a petresi gátat átszakítva elöntötte a várost, ami gyakorlatilag teljesen elpusztult: az 5723 házból csak 265 maradt épen, és 165-en az életüket veszítették. A város 70 ezer fős lakosságának nagy részét más településekre költöztették, csak mintegy 10 ezer szegedi maradt a városban. Ferenc József látogatásakor azt ígérte, hogy Szeged szebb lesz, mint volt. A császár megtartotta ígéretét: az elkövetkezendő pár évben a romok helyén új, modern város épült. Miután a víz lassan levonult, a várost körtöltéssel vették körül. 1880–1886 között épült a Tisza jobb partján a belvárost védő partfal. (Felújítására előregyártott vasbeton elemekből megerősítve 1974–1979, majd mobilgáttal kiegészítve 2013-2015 között került sor.) Ekkor alakult ki a város körutas szerkezete. Több európai nagyváros (Bécs, Berlin, Brüsszel, London, Párizs, Róma) segített a város újjáépítésben, ezért a nagykörút egy-egy szakaszát ezekről a városokról nevezték el. Az újjáépítés során bontották el a Szegedi vár nagy részét is.

Az árvíz előtti épületek közül az alsóvárosi ferences templom és kolostor, a Dömötör-torony, valamint a városháza maradt fenn.

A város 1880. június 5-én egyesült a Tisza túlpartján fekvő Újszegeddel, amellyel 1883 óta híd is összeköti.

A ma csillagbörtönként közismert Szegedi Királyi Kerületi Börtönt 1885. január 1-jén adták át rendeltetésének.

1918 és 1920 között Szeged az ország többi részével ellentétben francia megszállás alatt állt, itt volt a szegedi ellenforradalmi kormány székhelye is. Ezért a Tanácsköztársaság alatt ide menekült sok olyan katona, aki nem akart a Vörös Hadseregben szolgálni. Rájuk támaszkodva indult el 1919 nyarán Horthy Miklós a Dunántúlra.

Az első világháborút lezáró a trianoni békeszerződés után Szeged közel került a román és a szerb határhoz, veszítve vonzáskörzetéből és így némileg jelentőségéből is, de ahogy átvette az elveszített városok szerepét, újra egyre jelentősebb lett. 1921-ben Szegedre költözött a kolozsvári egyetem, majd 1923-ban a Csanádi egyházmegye székhelye lett. 1922-től 1931-ig Peidl Gyula, 1931-től 1935-ig Kéthly Anna személyében szociáldemokrata, 1926–1939 között Rassay Károly személyében liberális országgyűlési képviselője is volt.

A második világháború sok szenvedést hozott. A szövetséges légierő 1944. június 2-án kezdte meg az Operation Frantic fedőnevű kb. két hetes légi hadműveletet, amelynek részeként 38 repülőgép a rendező-pályaudvart támadta. A bombaszőnyeg azonban elcsúszott, így a környező házakban keletkezett a legnagyobb kár. A város háborús vesztesége 4728 fő, melyből hozzávetőlegesen 2500–3000 katona a Don-kanyarnál esett el. A zsidó polgárokat gettókba zárták, majd haláltáborokba vitték. A tényleges harc a városért október 8–9-én kezdődött, az itt védekező Matoltsy-harccsoport az algyői hídfőnél találkozott először a támadó Vörös Hadsereg erőivel, s a visszavonuló német erők felrobbantották a közúti és – az azóta is újraépítetlen – vasúti hidat is. A szovjet hadsereg október 11-én foglalta el a várost. Moszkvában este 224 ágyúból 20 díszlövéssel ünnepelték Szeged elfoglalását.

1944 után 

1944–1949 között Szegeden működött a Kolozsvárról visszavont IX. honvéd hadtest parancsnoksága. 1950-ben a hatalmas kiterjedésű szegedi határból a tanyaközpontok körül kilenc új községet alakítottak. Ezek elmúlt fél évszázados fejlődését jól jellemzi, hogy egyikük, Mórahalom, 1989-ben városi címet is kapott. A többi nyolc község név szerint: Ásotthalom, Balástya, Csengele, Domaszék, Röszke, Ruzsa, Szatymaz és Zákányszék.

1956-ban Szegeden már június 30-án megalakult a József Attila kör a pesti Petőfi kör mintájára, és a Tiszatáj őszi cikkei is a társadalmi vitát, a változásokat, a demokratikus gondolatok térnyerését bizonyítják. Október 16-án nagygyűlést tartottak a Szegedi Tudományegyetem Bölcsészettudományi Karának épületében, az azóta nemzeti emlékhellyé váló Auditórium Maximumban, ahol az új ifjúsági szervezet, a Magyar Egyetemisták és Főiskolások Szövetsége (MEFESZ) megalakulását szavazták meg. A forradalmi események alatt a MEFESZ több gyűlést is tartott, voltak más megmozdulások is. Október 26-án Kiskunmajsáról idevezényelt katonák sortüzet adtak le, amelynek során Schwartz Lajos életét vesztette, tizenhatan pedig megsérültek. Forradalmi tanácsok alakulnak az Egyetemen és a városban, de november 5-re megérkeztek a szovjet harckocsik Szegedre. Tavaszra Perbíró Józsefet, a Forradalmi Nemzeti Bizottság elnökét internálták.
A szegedi forradalmi eseményeknek különleges tanúja Szauer S. Ferenc korabeli röpiratgyűjteménye, amely a Somogyi Károly Városi és Megyei Könyvtár digitális könyvtárában érhető el a hálózaton.

A szocialista időkben Szeged könnyűipari és élelmiszeripari központtá vált. 1962-ben Szeged Csongrád megye székhelye lett. Ettől kezdve 1990-ig lakótelepek sora épült.

1965-ben a város és Algyő község között kőolajat találtak. Ekkor adták át a Mars téri autóbusz-pályaudvart.

1970-ben a Tisza az 1879-es árvizet meghaladó vízszinttel áradt. A város megmenekült.

1973-ban Szegedhez csatoltak öt, a várossal szorosan együtt élő községet (Algyő, Gyálarét, Kiskundorozsma, Szőreg és Tápé). Algyő 1997-ben ismét önálló községgé alakult.

Az 1990-es években a szocializmus idején létrehozott gyárak sorra tönkrementek.

Szegedet 2005 decemberében elérte az M5-ös autópálya.

2006-ban a Tisza több mint 10 méteres szinttel áradt.

Napjainkban Szeged a régió legfontosabb városa, egyetemi város, és a turisták körében is népszerű. Egyik legfőbb vonzereje a nyaranta megtartott Szegedi Szabadtéri Játékok, melyet 1931 óta rendeznek.

Szeged neve idegen nyelveken 
 szlovákul, szlovénül Segedín
 lengyelül Segedyn
 románul Seghedin
 németül S(z)egedin
 törökül, horvátul és szerbül Segedin
 olaszul Seghedino

Népessége 

{|style="border-style: none;"

Szeged lakónépessége 2022. október 1-jén  fő volt, ami Csongrád-Csanád vármegye össznépességének 40,6%-át tette ki. A 2011-es népszámlálás óta 9251 fővel csökkent a város lakosság száma. Ebben az évben az egy km²-re jutó lakók száma, átlagosan 565 ember volt. Szeged népesség korösszetétele igen kedvezőtlen. 2022-ben a város lakónépességének a 12%-a 14 évnél fiatalabb, míg a 65 éven felülieké 21% volt. 2022-ben a férfiaknál 73, a nőknél 79,8 év volt a születéskor várható átlagos élettartam. A legmagasabb befejezett iskolai végzettség szerint az érettségi végzettséggel rendelkezők élnek a legtöbben a városban  fő, utánuk a következő nagy csoport a diplomával rendelkezők  fővel. 2022-ben a 6 évnél idősebb népesség 87%-nál volt internet elérési lehetősége. A népszámlálás adatai alapján a város lakónépességének 9,3%-a, mintegy  személy vallotta magát valamely kisebbséghez tartozónak. A kisebbségek közül szerb, német és cigány nemzetiségűnek vallották magukat a legtöbben.

Szeged Magyarország harmadik legnépesebb városa. A századfordulóra sugárútjaival és körútjaival kiépülő Szeged a Magyar Királyság második legnépesebb városa volt Budapest után, népessége megközelítette a 100 000 főt (a mainál lényegesen nagyobb közigazgatási területen). Trianon után a népességnövekedés lelassult, mivel elvesztette vonzáskörzetének jelentős részét, a népességfejlődésben a hagyományosan vitális Debrecen és a gyorsan iparosodó Miskolc is megelőzte. A Kádár-korszak alatt tapasztalható jelentős népességnövekedés szinte teljes egészében a betelepülésből táplálkozott, mivel a városban és Csongrád megye is nagyon lassú volt a természetes szaporodás, csökkenés váltakozott enyhe növekedéssel, elterjedt az egykézés. A legtöbben 1990-ben éltek a városban, 169 930-an. 1990 óta egészen napjainkig csökken a város népessége, ma már kevesebben laknak Szegeden, mint 1980-ban.

A 2022-es népszámlálási adatok szerint a magukat vallási közösséghez tartozónak valló szegediek túlnyomó többsége római katolikusnak tartja magát. Emellett jelentős egyház a városban még a református.

Iskolai végzettség 

A 2001-es népszámlálási adatok alapján, Szegeden a legmagasabb befejezett iskolai végzettség szerint az érettségi végzettséggel rendelkezők éltek a legtöbben  fővel. Második legnagyobb csoport az általános iskolai végzettséggel rendelkezőek voltak  fővel, utánuk következett a diplomai végzettséggel rendelkezők  fővel, az általános iskolai végzettséggel nem rendelkezőek  fővel, végül a szakmunkások  fővel.

A 2011-es népszámlálási adatok alapján, Szegeden a legmagasabb befejezett iskolai végzettség szerint az érettségi végzettséggel rendelkezők éltek a legtöbben  fővel. Második legnagyobb csoport a diplomás végzettséggel rendelkezők voltak  fővel, utánuk következett az általános iskolai végzettséggel rendelkezők  fővel, a szakmunkások  fővel, végül az általános iskolai végzettséggel nem rendelkezőek  fővel.

A 2022-es népszámlálási adatok alapján, Szegeden a legmagasabb befejezett iskolai végzettség szerint az érettségi végzettséggel rendelkezők éltek a legtöbben  fővel. Második legnagyobb csoport a diplomai végzettséggel rendelkezők voltak  fővel, utánuk következett a szakmunkás végzettséggel rendelkezők  fővel, az általános iskolai végzettségűek  fővel, végül az általános iskolai végzettséggel nem rendelkezőek  fővel.

Etnikai összetétel 

A 2001-es népszámlálás adatok szerint a város lakossága 168 273 fő volt, ebből a válaszadók 158 303 fő volt, 157 301 fő magyarnak, míg 1256 fő cigánynak vallotta magát, azonban meg kell jegyezni, hogy a magyarországi cigányok (romák) aránya a népszámlálásokban szereplőnél lényegesen magasabb. 986 fő német, 758 fő szerb és 394 fő szlovák etnikumúnak vallotta magát.

A 2011-es népszámlálás adatok szerint a város lakossága 168 048 fő volt, ebből a válaszadók 141 492 fő volt, 140 914 fő magyarnak vallotta magát, az adatokból az derül ki, hogy a magyarnak vallók száma jelentősen csökkent tíz év alatt, ennek egyik fő oka, hogy többen nem válaszoltak. Az elmúlt tíz év alatt, a nemzetiségiek közül jelentősen a cigányok (1565 fő), németek (1516 fő) és a szerbek (1408 fő) száma nőtt. A román (588 fő) nemzetiségűek száma szinte megkétszereződött. A magukat szlováknak vallók száma (350 fő) kismértékben csökkent, az elmúlt tíz év alatt. A megyén belül, Szegeden él a legtöbb magát németnek, szerbnek, szlováknak és románnak valló nemzetiségi.

A 2022-es népszámlálás adatok szerint a város lakossága  fő volt, ebből a válaszadók  fő volt,  fő magyarnak vallotta magát. Az elmúlt tizenegy év alatt, a nemzetiségiek közül a legjelentősebben a szerbek (1525 fő) és az ukránok (129 fő) száma nőtt, miközben jelentősen csökkent a németek (1236 fő) és a cigányok (1134 fő) száma. A népszámlálás adatai nem részletezi az el nem ismert nemzetiségeket, de a számuk jelentősen nőtt, 2011 óta 3075 főről 9515 főre.

Vallási összetétel 

A 2001-es népszámlálási adatok alapján, Szegeden a lakosság több mint fele (65,1%) kötődik valamelyik vallási felekezethez. A legnagyobb vallás a városban a kereszténység, melynek legelterjedtebb formája a katolicizmus (55,1%). A katolikus egyházon belül a római katolikusok száma 91 671 fő, míg a görögkatolikusok 1 062 fő. A városban népes protestáns közösségek is élnek, főleg reformátusok (11 282 fő) és evangélikusok (2 711 fő). Az ortodox kereszténység inkább az országban élő egyes nemzeti kisebbségek (oroszok, románok, szerbek, bolgárok, görögök) felekezetének számít, számuk elenyésző az egész városi lakosságához képest (371 fő). Szerte a városban számos egyéb kisebb keresztény egyházi közösség működik. A zsidó vallási közösséghez tartózók száma 184 fő. Jelentős a száma azoknak a városban, akik vallási hovatartozásukat illetően nem kívántak válaszolni (12,7%). Felekezeten kívülinek a város lakosságának 21,8%-a vallotta magát.

A 2011-es népszámlálás adatai alapján, Szegeden a lakosság kevesebb mint a fele (45,2%) kötődik valamelyik vallási felekezethez. Az elmúlt tíz év alatt a városi lakosság vallási felekezethez tartozása jelentősen csökkent, ennek egyik oka, hogy sokan nem válaszoltak. A legnagyobb vallás a városban a kereszténység, melynek legelterjedtebb formája a katolicizmus (36,8%). Az elmúlt tíz év alatt, a katolikus valláshoz tartozók száma negyedével esett vissza. A katolikus egyházon belül a római katolikusok száma 61 162 fő, míg a görögkatolikusok 620 fő. A városban népes protestáns közösségek is élnek, főleg reformátusok (8 143 fő) és evangélikusok (1 954 fő). Az ortodox kereszténység inkább az országban élő egyes nemzeti kisebbségek (oroszok, románok, szerbek, bolgárok, görögök) felekezetének számít, számuk elenyésző az egész városi lakosságához képest (318 fő). Szerte a városban számos egyéb kisebb keresztény egyházi közösség működik. A zsidó vallási közösséghez tartozók száma 165 fő. Összességében elmondható, hogy az elmúlt tíz év során minden egyházi felekezetekhez tartozók száma jelentősen csökkent. Jelentős a száma azoknak a városban, akik vallási hovatartozásukat illetően nem kívántak válaszolni (31,4%), tíz év alatt a triplájára nőtt a számuk. Felekezeten kívülinek a város lakosságának 23,4%-a vallotta magát.

2022-es népszámlálás adatai alapján, Szegeden a lakosság kevesebb mint a fele (35,9%) kötődik valamelyik vallási felekezethez. Az elmúlt tíz év alatt a városi lakosság vallási felekezethez tartozása jelentősen csökkent, ennek egyik oka, hogy sokan nem válaszoltak. A legnagyobb vallás a városban a kereszténység, melynek legelterjedtebb formája a katolicizmus (28,8%). Az elmúlt tíz év alatt, a katolikus valláshoz tartozók száma negyedével esett vissza. A katolikus egyházon belül a római katolikusok száma  fő, míg a görögkatolikusok 720 fő. A városban népes protestáns közösségek is élnek, főleg reformátusok (6773 fő) és evangélikusok (1672 fő). Az ortodox kereszténység inkább az országban élő egyes nemzeti kisebbségek (ukránok, románok, szerbek, bolgárok, görögök) felekezetének számít, számuk az elmúlt 11 év alatt enyhén csökkent (305 fő). A zsidó vallási közösséghez tartózók száma 125 fő. Jelentős a száma azoknak a városban, akik vallási hovatartozásukat illetően nem kívántak válaszolni (44%). Felekezeten kívülinek a város lakosságának 20,2%-a vallotta magát.

Politikai élete

Polgármesterei 
 1990–1994: Dr. Lippai Pál (Fidesz–SZDSZ)
 1994–1998: Dr. Szalay István (MSZP–SZDSZ)
 1998–2002: Bartha László (Fidesz–FKgP–MDF–MKDSZ–MDNP)
 2002–2006: Botka László (MSZP–SZDSZ–MSZDP–Centrum)
 2006–2010: Botka László (MSZP–SZDSZ)
 2010–2014: Botka László (MSZP–ÖSZE)
 2014–2019: Botka László (MSZP–DK–Együtt–PM–Szegedért)
 2019-től: Botka László (Összefogás Szegedért Egyesület)

Önkormányzata 
Szeged Megyei Jogú Város Közgyűlése 28 tagú, ebből 20 tagot választókerületekben, 8 tagot pedig kompenzációs listákról választanak meg. A jelenlegi közgyűlésben 18 képviselő Összefogás Szegedért Egyesület-MSZP-MOMENTUM-DK-LMP-JOBBIK, 9 Fidesz-KDNP, és 1 FVSZ - Magyar Egyesület párti.

Politikai pártok

Jelenleg működő helyi szervezettel rendelkezők 

 Fidesz-KDNP (1990-), Fidelitas (2016-)
 MSZP (1990-), Societas (2008-)
 Demokratikus Koalíció (2011-)
 Jobbik (2010-), Jobbik Ifjúsági Tagozat (2012-)
 Momentum (2017-) Momentum TizenX (2020-)
 Párbeszéd (2013-)
 LMP (2010-)
 Magyar Kétfarkú Kutya Párt (2018-)
 Mi Hazánk (2022-)
 Polgári Válasz (2022-)
 FVSZ-ME (2006-)

Már megszűnt helyi szervezettel rendelkezők 

 Magyar Demokrata Fórum (1990-2010)
 Szabad Demokraták Szövetsége (1990-2010)
 FKGP (1990-?)
 Munkáspárt (1990-?)
 MIÉP (1993-2006)

Műemlékek 

 Fotóműterem, Széchenyi tér 2.
 Móricz-ház, Szent Mihály u. 9.
 Tűzoltólaktanya, Kossuth Lajos sugárút
 Gőzfürdő (Anna fürdő), Tisza Lajos körút 24.
 Wagner-kripta, Belvárosi temető
 Popper-ház, Széchenyi tér 3.
 Aigner-ház, Széchenyi tér 16.
 Aigner-ház, Széchenyi tér 2/a.
 Szeged Állomás, Indóház tér
 Gróf-palota, Tisza Lajos körút 20/b.
 Új református templom, Honvéd tér 1.
 Ungár–Mayer-palota, Kárász u. 16.
 Raffay-ház, Lechner tér 2/a.
 Szígyártó-ház, Lechner tér 2/b.
 Szent Rozália-kápolna, Lechner tér 9.
 Lakóház, Mikszáth Kálmán u. 4.
 Új zsinagóga, Jósika u. 10.
 Raichle-palota, Szentháromság u. 2.
 Márer-ház, Tisza Lajos körút
 Zsótér-ház, Széchenyi tér 9.
 Kakuszy-ház, Csaba u.
 Városháza, Széchenyi tér 10.

Városrészek 

 Alsóváros
 Baktó
 Béketelep
 Belváros
 Délikert1
 Északi város
 Felsőváros
 Gyálarét2
 Klebelsberg-telep3
 Kecskés István-telep4
 Kiskundorozsma5
 Makkosház
 Marostői városrész
 Móraváros
 Odessza-lakótelep
 Petőfitelep
 Rókus
 Subasa
 Szentmihálytelek
 Sziksós
 Szőreg6
 Tarján
 Tápé7
 Újszeged
 Új Petőfitelep
 Újrókus
 Tompasziget
 Baktói kiskertek
 Iparváros

 1 2005-től Gyálarét, Kecskés- és Klebelsberg-telep valamint Szentmihály közös városrésze
 2 1973-ig önálló település
 3 régi nevén Hattyas-telep
 4 régi nevén Ságvári-telep
 5 1973-ig önálló település, a 19. században mezőváros; lásd: külső hivatkozások
 6 1973-ig önálló település, jelentős szerb kisebbséggel
 7 1973-ig önálló település

Körutak, sugárutak

Közlekedés

Helyi közlekedés 

Az 1879-es szegedi nagy árvíz utáni újjáépítést követően a növekvő városnak már nem felelt meg az omnibuszközlekedés, ezért 1884. július 1-jétől lóvasutat üzemeltetett a város. Az SZKT jogelődjét 1885-ben alapították Szegedi Közúti Vaspálya Részvénytársaság néven. 1885-ben az utasszám meghaladta a 300 000-et.

1908. október 1-jén indult útnak az első villamos; a menetdíj elég magasnak számított. A villamosok ebben az időben a személyszállítás mellett teherszállítással is foglalkoztak. Az első világháború derékba törte a fejlődést, több villamosvonal megszűnt, két kocsit eladtak más városoknak, a forgalom csökkent.

1927-től 1975-ig gazdasági kisvasút közlekedett Alsótanya és Szeged között, 77,7 kilométeres távon.

A második világháború nem okozott nagyobb károkat a villamosvonali infrastruktúrában, a forgalom a harcok megszűntével azonnal megindulhatott. A cég 1950. április 14-én felvette a Szegedi Villamos Vasút Vállalat nevet, 1955-től pedig Szegedi Közlekedési Vállalatnak hívták.

Ebben az időben indult meg az autóbusz-közlekedés. Az autóbuszoknak eleinte másodlagos szerepet szántak a villamos mellett, de egyre népszerűbb lett. 1963. január 1-jétől az autóbuszok üzemeltetése átkerült a Tisza Volánhoz.

A villamosvasút teherfuvarozó szerepe időközben egyre csökkent, majd 1971-ben teljesen megszűnt.

1979. április 29-én megindult a trolibusz-közlekedés. Kezdetben kizárólag a szovjet gyártmányú ZiU–9 típusú kocsik közlekedtek, majd hamarosan megjelentek az Ikarus 280-as csuklós trolibuszok, ezeket azonban többféle elektromos berendezéssel szállították, így üzemeltetésük bizonytalan és költséges volt.

A villamosok a nyolcvanas években háttérbe szorultak, a járműpark elöregedett. A rekonstrukció 1996-ban kezdődött, először három, majd később további tíz darab Tatra T6A2 típusú villamos megvételével. 2005-ben az egykori NDK-ból használtan vásárolt Tatra KT4 típusú villamosokkal váltották le a régi FVV típusúak jelentős részét. 2006. július elsején adták át a forgalomnak a részben korszerűsített 4-es vonalat, amelyen már közlekedhetnek az egyirányú kocsik (Tatra T6A2, Tatra KT4) is. Jelenleg már nem járnak a kizárólagosan az egykor Budapestről leselejtezett, igen korszerűtlen és leromlott műszaki állapotú FVV csuklós villamosok.

A kilencvenes évek első felében az SZKT vadonatúj Škoda 14Tr és Škoda 15Tr trolibuszokat is vásárolt Csehországból, illetve Szlovákiából. A trolibuszjárműpark döntő többségét ezek a típusok teszik ki. Beszereztek még Škoda 21Tr-eket és egy Škoda 22Tr típusú alacsonypadlós trolibuszt is.

Az önkormányzati tulajdonú közlekedési cég korábbi vezetése sokak által vitatott módon saját járműépítésbe kezdett: egy használtan vásárolt alacsonypadlós Volvo elővárosi autóbuszt trolibusszá alakítottak át. A kísérlet sikerességét bizonyítja, hogy azóta hat darab Mercedes-Benz Citaro és négy darab Škoda 21Ab autóbuszt alakítottak villamosüzeművé.

A városban összesen 5 villamos-, 7 trolibusz- és 45 autóbuszvonalon lehet közlekedni. Szeged így egyike az öt magyar városnak, amely villamosvonalat üzemeltet (a másik három: Budapest, Debrecen, Hódmezővásárhely és Miskolc), illetve Szegeden kívül csak Budapesten és Debrecenben ülhetünk trolira.

Helyközi és távolsági közlekedés 
A távolsági és helyközi közlekedést Szegeden és környékén a Volánbusz és a MÁV-START Zrt. végzi. A város távolsági közlekedése jónak mondható.

Közúti közlekedés 
Szeged az M5-ös autópálya – egyben az E75-ös út –, az M43-as autópálya, az 5-ös, a 43-as, 47-es és az 55-ös főutak találkozópontja. Ezeken kívül mellékutak és egyéb alacsonyabb besorolású útszakaszok érnek be a városba, illetve indulnak ki onnan: Csongráddal és Sándorfalvával a 4519-es, Röszke központjával a 4301-es, Kübekházával a 4302-es, Gyálaréttel a 43 103-as, Ülléssel és Bordánnyal az 5408-as, Zsombóval és Kiskunmajsával az 5405-ös, Szatymazzal pedig az 5424-es és az 5425-ös utak kötik össze Szegedet; érinti a város területét a 4413-as út is. A város elkerülését szolgálja az elsősorban a kereskedelmi és tranzitforgalom számára létesített, 2011-ben forgalomba helyezett 502-es főút; elkerülő, közúti elérést rövidítő szerepe van az 5-ös főutat Kiskundorozsma belterületével észak felől összekötő 5428-as útnak is.

A városban három közúti híd található a Tiszán: az M43-as autópályán a Móra Ferenc híd, a városközpontban a Belvárosi híd, a 43-as főúton a Bertalan híd. 2013. december 2-ig közlekedett Tápénál a Tiszán egy komp is, ami leállításáig a Maroslelével, illetve a Szegedhez tartozó Tápairéttel közúti kapcsolatot biztosító 4412-es út forgalmát szolgálta ki. Mindkettő a Tisza–Maros-delta túloldalán, a Tisza bal oldalán, illetve a Maros jobb oldalán található; a komp megszűnése óta a faluba, illetve a külterületre kijutni Szegedről csak az M43-as autópályán lehetséges.

Vasúti közlekedés 
A város központi pályaudvara Szeged vasútállomás, ide érkezik be a legtöbb vonat. A város négy kisebb állomása Szeged-Rókus, Kiskundorozsma, Újszeged és Szőreg. A Tisza két oldalán lévő vasútállomásokat egykoron a szegedi vasúti Tisza-híd kötötte össze, amelyet a második világháborúban felrobbantottak és azóta sem építettek újjá.

Jelenleg az alábbi vonalak végállomása Szeged:
 135-ös számú Szeged-Hódmezővásárhely–Orosháza–Békéscsaba vasútvonal,
 136-os számú Szeged–Röszke–Horgos–Szabadka vasútvonal,
 140-es számú Szeged-Kiskunfélegyháza–Kecskemét–Cegléd vasútvonal,
 121-es számú Újszeged–Makó–Mezőhegyes
 ezenkívül a Fehér-tavi halgazdaságnak is van egy üzemi célú kisvasútja.

Egykor ide futott be a
 Szeged–Temesvár(–Orsova)-vasútvonal,
 a Szeged–Karlova(–Nagybecskerek)-vasútvonal
 és a Szegedi Kisvasút két vonala is, melyeken mára megszűnt a forgalom.

Strandok, fürdők 
 Anna Gyógy-, Termál- és Élményfürdő: a Magyar Fürdőszövetség által minősített négycsillagos gyógyfürdő. Az Anna-kút vizét 1927-ben vezették be a Városi Gőzfürdőbe. majd 1938-ban nyerte el a gyógyvíz rangot. 2004-ben újították fel. A Fizio- és Balneoterápiás Központ a 944 m mélyről feljutó 58 fokos ún. Anna-gyógyvizet használja a kezelések alkalmával, mely alkáli-hidrogén-karbonátos ún. lágy hévíz. Ivókúraként és fürdőkúraként egyaránt alkalmazzák.
 Partfürdő
 Szegedi Ligetfürdő
 Gyógy- és Termálfürdő
 Napfényfürdő Aquapolis
 Sziksósfürdő

Kultúra

Gazdaság 

Hazánk élelmiszeriparának egyik központja. Szegeden és környékén fűszerpaprikát termesztenek és dolgoznak fel. Nemzetközi hírnévre tett szert a szalámigyártás a Pick Szalámigyárnál. Szegeden működik a tejiparral foglalkozó Sole-Mizo Zrt. A környéken (Algyőn) kőolaj- és földgázkitermelés folyik. A rendszerváltás után a város gazdasági szerepe jelentősen visszaesett, sorra szűntek meg nagy múltú üzemei, így például a kábelgyár, a téglagyár, a textilgyár, a kendergyár és a konzervgyár.

A szegedi paprikáról 
Szeged élelmiszeriparának egyik ágazata a nagy hagyományokra visszatekintő szegedi fűszerpaprika, mert termesztéséhez hazánkban leginkább a Dél-Magyarország éghajlata, és a Tisza-Maros torkolatvidékének humuszos talaja kedvez. Gazdasági szempontból a paprika az 1890-es években tört az élre Szeged gazdasági életében. A korábban mellékesen termelt fűszerpaprika jelentősége a XIX század közepétől fokozatosan nőtt. Főterményként ültették már a földeken. Gőzmalmok létesültek, termesztő csoportok alakultak, felvásárló cégek jelentek meg és a feldolgozás is sokrétű iparággá alakult. Kialakult a paprikatermelők, kikészítők, malmosok rendje. Ugrásszerűen gyarapodott a Szeged környéki termőterületek száma ezzel párhuzamosan. Az első világháború előtti utolsó békeévben például már – minőségtől függően – 400–800 korona tiszta jövedelmet hozott egy hold paprika. Kialakult a feldolgozás technológiai szabálya is. Rájöttek, hogy a fűszerpaprikának a titka nem csupán a jó minőségű termőföld, hanem a leszedés utáni szárítás folyamata is jelentősen befolyásolja a minőséget, ugyanis a paprikában lévő színt adó kapszantin tartalom a fűszerpaprika beérésétől, és leszedésétől számított hat héten keresztül zajló aszalás során megkétszereződik. A szárítás nyomán e mellett megnövekszik a paprika természetes növényi só tartalma, a különböző szerves enzimek a többféle nemes olaj tartalommal együtt, és nem elhanyagolható benne a sokat emlegetett C-vitamin is, amely együttesen biztosítják a szegedi fűszerpaprika ízét, aromájának erejét, illatát, színét. Az iparág jelentőségét mutatja, hogy 1920-ban az akkori állam gazdasági minisztériuma a paprika minőségének ellenőrzésére bevizsgáló intézetet állított fel. 1934-ben magát a termelést szabályozta rendeletekkel, amikor az ős szegedi paprika termelő földeket, a kalocsaiakkal együtt zárt kertekké nyilvánította. Megszabta termőföld nagyságát, és a rajta termelhető paprika mennyiségét is. Ez rangot adott a szegedi fűszerpaprika termelésnek külföldön és idehaza egyaránt. 1936-ban pedig az értékesítést is szabályozta a kijelölt szövetkezeti felvásárlással. Az őrölt paprika felvásárlását, értékesítését, sőt export értékesítését is erre a rendszerre súlypontozta az állam (Hangya Szövetkezet). 1942-ben felépült az új szegedi paprika feldolgozó üzem, előtte 18 magánkézben lévő paprikamalomban őrölték a termést. Az államosítást követően megalakuló szegedi paprika vállalat volt szinte a kevés szektorok egyike, amelyben meghagyták a maszek. a saját apróbb földeken működő kistermelői ágat a nagy TSZ földek mellett, még a nehéz ötvenes években is, egy szigorú követelményeket ellenőrző, terményt átvevő belső részleggel együtt. A paprika termelés, a szegedi paprika ma is az egyik legismertebb és legkelendőbb termékeket adja a fogyasztók számára, miközben sok-sok munkahelyet, megélhetést biztosít a helyiek és környékbeliek számára. A szegedi édes-nemes, a csípős, és a rózsapaprikák a szegedi különlegességek egyike, a szegedi halászlé, a papucs, halbicska, a szalámi stb. mellett.

Legnagyobb munkáltatók 
200–299 fő közötti létszámot foglalkoztató egységek:

 Contitech Rubber Industrial Kft.
 Démász Primavill Kft.
 Flóratom Mezőgazdasági Kft.
 Hansa-Kontakt Kereskedelmi Kft.
 Szegedi Paprikafűszer Kft.

300–499 fő közötti létszámot foglalkoztató egységek:

 Coop Szeged Kereskedelmi Zrt.
 EPAM Systems Kft.
 Feketesas Pharma Kereskedelmi Kft.
 GDF Suez Energia Zrt.
 IKV Ingatlankezelő Zrt.
 Lombard Pénzügyi Zrt.
 Nagyfa-Alföld Mezőgazdasági Kft.
 Szegedi Vízmű Zrt.
 SZINT Kft.

500–999 fő közötti létszámot foglalkoztató egységek:

 EDF Démász Kft.
 Suli-Host Vendéglátó Kft.
 Szegedi Közlekedési Kft.
 Szegedi Szefo Fonalfeldolgozó Zrt.

1000–1999 fő közötti létszámot foglalkoztató egységek:

 Szegána Kft.
 Sole-Mizo Tejtermékeketgyártó Kft.
 Volánbusz szegedi kirendeltsége

2000–4999 fő közötti létszámot foglalkoztató egységek:

 Pick Szeged Szalámi- és húsipari Zrt.

5000 fő fölötti létszámot foglalkoztató egység:

 Szegedi Tudományegyetem

Munkanélküliség

Oktatás

Felsőoktatási intézmények 

 A Szegedi Tudományegyetem (elődjei: József Attila Tudományegyetem, Szent-Györgyi Albert Orvostudományi Egyetem, Juhász Gyula Tanárképző Főiskola, Szegedi Élelmiszeripari Főiskola) Magyarország egyik legnagyobb egyeteme. Az egyetem jogelődje az 1581-ben Báthory István által alapított kolozsvári jezsuita kollégium (1872-től Kolozsvári Tudományegyetem), amely Trianont követően, 1921-ben Szegedre költözött. Az egyetemen 30000 hallgató tanul 12 karon és 19 doktori iskolában, mindezt 2150 oktató munkája biztosítja. A sanghaji Jiao Tong Egyetem által készített (Academic Ranking of World Universities – 2011, A világ egyetemeinek tudományos rangsorolása) listán a Szegedi Tudományegyetem holtversenyben az ország legjobb minősítésű egyeteme: a megosztott 301–400. helyezést érte el.
 A Gál Ferenc Egyetem 1930-ban települt át Temesvárról. 1983-tól világi hallgatókat is képez, 1991 óta pedig fogadja a társintézmények hallgatóit is, és lehetőséget biztosít különböző tárgyakból (főleg társadalom- és neveléstudományi területén) való áthallgatásra.

Gimnáziumok 
 Deák Ferenc Gimnázium
 Dugonics András Piarista Gimnázium, Alapfokú Művészeti Iskola és Kollégium, honlapja
 Eötvös József Gimnázium 
 Forrás Felnőttoktatási Gimnázium
 Karolina Óvoda, Általános Iskola, Gimnázium, Alapfokú Művészeti Iskola és Kollégium
 Táltos Tehetséggondozó Általános Iskola, Gimnázium és Alapfokú Művészetoktatási Intézmény
 Radnóti Miklós Kísérleti Gimnázium és honlapja 
 SZTE Gyakorló Gimnázium és Általános Iskola
 Tömörkény István Gimnázium és Művészeti Szakközépiskola 
 Szabad Waldorf Általános Iskola és Gimnázium

Szakképző iskolák (szakgimnáziumok, szakközépiskolák) 
 Fodor József Élelmiszeripari Szakközépiskola, Szakiskola és Kollégium 
 Kiss Ferenc Erdészeti Szakgimnázium
School of Business Szeged Üzleti Szakképző Iskola
 Szent Benedek Többcélú Szakképző Intézmény Szegedi Tagintézménye
 Szegedi Rendészeti Szakközépiskola 
 Szegedi Szakképzési Centrum
 Szegedi Szakképzési Centrum Csonka János Szakgimnáziuma és Szakközépiskolája 
 Szegedi Szakképzési Centrum Déri Miksa Szakgimnáziuma és Szakközépiskolája
 Szegedi Szakképzési Centrum Gábor Dénes Szakgimnáziuma és Szakközépiskolája
 Szegedi Szakképzési Centrum Kossuth Zsuzsanna Szakképző Iskolája 
 Szegedi Szakképzési Centrum Kőrösy József Közgazdasági Szakgimnáziuma
 Szegedi Szakképzési Centrum Krúdy Gyula Kereskedelmi, Vendéglátóipari és Turisztikai Szakgimnáziuma és Szakközépiskolája
 Szegedi Szakképzési Centrum Móravárosi Szakgimnáziuma és Szakközépiskolája
 Szegedi Szakképzési Centrum Vasvári Pál Gazdasági és Informatikai Szakgimnáziuma
 Szegedi Szakképzési Centrum Vedres István Építőipari Szakgimnáziuma 
 SZTE Vántus István Gyakorló Zeneművészeti Szakközépiskola
 Táltos Tehetséggondozó Általános Iskola, Középiskola és Alapfokú Művészetoktatási Intézmény
Premier Művészeti Szakgimnázium Szegedi Tagintézménye

Általános iskolák 
 Arany János Általános Iskola
 Táltos Tehetséggondozó Általános Iskola, Középiskola és Alapfokú Művészetoktatási Intézmény
 Tarjáni Kéttannyelvű Általános Iskola és Alapfokú Művészetoktatási Intézmény 
 Madách Imre Magyar-Angol Két Tanítási Nyelvű Általános Iskola 
 Dózsa György Általános Iskola
 Béke Utcai Általános Iskola
 Zrínyi Ilona Általános Iskola 
 Rókusi Általános Iskola
 Szegedi Vörösmarty Mihály Általános Iskola
 Orczy István Általános Iskola
 Bonifert Domonkos Általános Iskola
 Tisza-parti Általános Iskola 
 Jerney János Általános Iskola 
 Fekete István Általános Iskola
 Rókusvárosi II. Sz. Általános Iskola és Alapfokú Művészetoktatási Intézmény 
 Tabán Általános Iskola és Alapfokú Művészetoktatási Intézmény 
 Petőfi Sándor Általános Iskola 
 Király-König Péter Zeneiskola, Alapfokú Művészetoktatási Intézmény
 Gedói Általános Iskola és Alapfokú Művészetoktatási Intézmény 
 Alsóvárosi Általános Iskola
 Weöres Sándor Általános Iskola
 Gregor József Általános Iskola
 SZTE Gyakorló Gimnázium és Általános Iskola
 SZTE Juhász Gyula Gyakorló Általános Iskolája, Alapfokú Művészetoktatási Intézménye, Napközi Otthonos Óvodája
 SZKTT Közoktatási Intézménye Kossuth Lajos Iskola 
 Szabad Waldorf Általános Iskola és Gimnázium

Turizmus 
Kereskedelmi szálláshelyeken eltöltött vendégéjszakák tekintetében 251 ezer vendégéjszakával (2012) Magyarország 14. legnépszerűbb települése.

Látnivalók 

 Víztorony (Szeged), Szent István tér
 Kálvin téri református templom
 Várkert és Huszár Mátyás Rakpart
 Szegedi Nemzeti Színház
 Móra Ferenc Múzeum
 A városközpont: Széchenyi tér és Dóm tér
 A belvárosi sétálóutcák: Kárász utca, Kölcsey utca, Klauzál tér és a Virág cukrászda
 Gogol utca és Hajnóczy utca és Gutenberg utca
 Zsinagóga
 Tisza Lajos körút
 Dugonics tér
 Fekete ház és Kelemen utca
 Vasalóház
 Oskola utca és Palánk
 Aradi vértanúk tere
 Fogadalmi templom (neoromán, 1913–1930) és a Dömötör-torony
 Somogyi Károly Városi és Megyei Könyvtár
 Püspöki palota (katolikus püspöki székhely)
 Ferences templom és kolostor (gótikus, 15. század vége)
 Minorita templom (barokk, 18. század)
 Szerb ortodox templom (1773–1778.)
 Indóház tér és vasúti pályaudvar
 Dorozsmai szélmalom (ipari műemlék)
 Egyetemi Füvészkert
 Szegedi Csillagvizsgáló
 Szegedi Vadaspark
 Pick Szalámi és Szegedi Paprika Múzeum
 Szent István-szobor
 Belvárosi híd
 Bertalan híd

Szegedi különlegességek 
Szeged történelmében is kialakultak jellegzetes, Szegedhez köthető egyedi sajátosságok, amelyek kapcsán megismerte az akkori világ messze földön Szegedet, és a szegedieket, már az újságok, híradások, sőt a televíziózást megelőző századokban is.

Legkorábban a sószállítások révén bírt jelentőséggel a város, ami a 14-15. századtól fogva királyi rendelettel vám és adómentességet élvezett. Mátyás király pedig országos vásár megrendezésére adott engedélyt a város számára, amely az akkori kereskedelem egyik fő központjává tette Szegedet. Mindezek miatt a város jelentősége folyamatosan növekedett az évszázadok során. Eleinte lóvásárai, majd a halbő Tisza folyó révén a halkereskedelme is nevezetessé tette a várost. Idővel élénk szárított hal, dohány és gabonakereskedelme révén vált messzi vidékek kereskedői számára áhított piaci hellyé. Ipari fejlődését jól mutatja, hogy 1870-ben az összeírások idején 4767 iparos működött a városban. Halászok, malomiparosok, faragók, hajókészítők, fűrészelő- és zsindelyvágó iparosok, talicskakészítők, szappanfőzők, cserépégetők… stb.

Egyes iparágak mesterei révén néhány termék igazi szegedi különlegességnek számított. A mai korban már ezek a hagyományok kezdenek elhalványulni, holott sokáig ezek révén volt ismert az utolsó száz esztendőben Szeged.

Szegedi papucs 
A házi kisipar egyik jellegzetessége volt hosszú évszázadokon keresztül a piros pillangós, kopogós sarkú női papucs, vagy ahogy sokan hívták akkoriban a „szögedi papucs”, amely hosszú időn át a szegedi népviselet egyik fontos kelléke volt. Hagyomány szerint apáról fiúra szálló módon papucskészítő családok állították elő a terméket megannyi motívummal és díszítéssel, de azonos szerkezettel, tartós nagy igénybevételnek is ellenálló módon.

Az 1930-as évektől fogva elinduló turizmus ismét a termék felé fordította a figyelmet, és a már-már kihalóban lévő iparág időszakos felvirágzásához vezetett, amely inkább a díszes szuvenír készítését preferálta, a korábbi használatára irányuló minőségi elvárások háttérbe szorulásával. A helyi jellegzetes népviselet sok évszázados hagyományait mind kevesebben őrzik. Ebben a várost és iparosait egykor híressé tevő házi kisipari ágazatban egyre kevesebb mesterember működött; egyik utolsó képviselőjük, Rátkai Sándor népi iparművész 2011-ben hunyt el. A szegedi papucsot felvették a Csongrád Megyei Értéktárba, és mozgalom indult annak érdekében, hogy hivatalosan is hungarikumnak nyilvánítsák.

A szegedi bicska, halbicska 
Sok-sok esztendővel a svájci bicskák elterjedése előtt, Szeged már messze földön ismert volt bicskájáról. Tudni való, hogy hazánkban kétféle bicskatípus terjedt el. Az a fajta amelyiknek pengéje a nyelének hasítékába hajtható, s amelyik pengét nem feszít rugó, az a ún. bugylibicska, vagy más szóval kusztora. Ennek Gyöngyösön, Rimaszombatban támadtak főbb gyártó mesterei, még a 17. század idején.

A bicskák másik fajtáját a rugós zárszerkezetű bicskák alkotják, ahol a rugó a véletlen becsukódás ellen szolgált. Ez utóbbi igen nagy népszerűségnek örvendett már a 18. században is. Szeged városában működött ilyesmiket gyártó késes a legtöbb, és működésük során a lakatos- és puskaműves céhekkel közösen alkottak közös érdekképviseletet. A szegedi késesesek, és bicskagyártók 1835. február 10-én kaptak önálló céhalkotási engedélyt Ferenc császártól. Olyan híres késesek neve szerepelt az önálló szegedi céhalkotás alapító okiratán, mint Pulmon György, Jaksics József, Sziráki Mátyás, Steinek Péter, Müller János, Pauer Pál, Pulmon István, Steinek Alajos, Gartner Venczel, Náder Ignác. A leghíresebb talán a szegedi késesek közül Sziráky uram volt és a remek furmánya, az összecsukható, rugós szerkezetű zsebbe tehető halbicska (vagy szirákibicska), amely az 1860–1870-es években már keresett terméke volt a városnak. A késes műhelyt 1825 táján Sziráky Mátyás nyitotta meg, majd fia, Sziráky József (1832–1899) tette híressé, ő vitte tovább sikeresen a mesterséget. Egy napon tökélyre fejlesztette az összecsukható, az ugyan nem teljesen az ergonómiájáról híres, de halat formázó bicskát, amely Szeged iránti tiszteletből készült, a városra leginkább jellemző étekféleség alakját felidézve. A Sziráky féle halbicska bekerült az ország legnevezetesebb kézműipari remekei közé, s beválasztották, hogy nagy nemzetközi kiállításokon képviselje hazánkat. Tette ezt sikerrel, hiszen mind a párizsi, mind a brüsszeli világkiállításokon jól szerepelt, a mester különdíjat kapott érte, s nagy nemzetközi figyelem központjába került nemcsak a terméke, és a város, hanem általa hazánk is. Mikszáth novellája szerint képviselete volt Párizsban, Londonban, Amszterdamban és New Yorkban egyaránt. (Mikszáth: Milyen a magyar iparos, 1882.) Ekkortól mondható, hogy a bicska Szeged egyik világhírű terméke lett. Ez előtt, s ezzel párhuzamosan persze sok más szegedi késes család is elkészítette a maga bicskáját a nagy keresletre való tekintettel. Ismert volt az a hosszú, keskeny, finom nyelű náderbicska, amely Náder Ignác szegedi mester készítette bicskatípus, amelynek pengéje széles, de röviden lecsapott volt. De kedvelt volt még a juhászbicska is, amely a Náder-típusú bicska egyik fejlesztése volt, amelynek nyélvégében egy ún. „kacorpengét” is elhelyeztek. Ezt a pengét a juhászok a juhok körmölésénél használták. Volt idő amikor a szegedi bicska afféle státuszszimbólum volt a magyar ember számára, készült olcsóbb fémborítású, illetve simára csiszolt nemes faborítással, és drágább gyöngyház berakásos változatban. Az első világháború kapcsán azután a meginduló nagyarányú ipari változásoknak köszönhetően a bicskagyártás alapanyagait is a gyári előállítás termékévé egyszerűsítette a gazdaságosság, holott hagyományszerűen, az alkatrészek előállítása, és maga az összeállítás is a házi kisipar remeke volt hosszú időn át, sok családnak nyújtva ezzel biztos megélhetést akkoriban.

A híres szegedi bicskáknak volt irodalmi vonatkozása is. Emlegetik több Mikszáth novellában (aki szegedi újságíró is volt egykor), „szerepelt” Móricz Zsigmond regényében, a Légy jó, mindhalálig! címűben, és a Rózsa Sándorról készült kisregényében egyaránt, de Tömörkény István több novellájának is mellékszereplője, sőt külön írást szentel az író e nemes bicska történetének. S a híres szegedi csillagos bicska szerepelt Harsányi Zsolt Az üstökös című regényében is… stb.

Ma is találni szuvenírként gyártott halas-bicskákat, vagy más hasonló szegedi bicskákat, igaz a régi drágább gyöngyháznyél helyett, inkább „gyöngyház hatású celluloid” (műanyag) emlékeztet a régi idők, magas minőségi elvárással, és szakmai igényességgel készített szegedi bicskáira, amelyet több generáció használt, és büszkén örököltek meg nagyapáktól, édesapáktól.

Szegedi halászok – a szegedi halászlé 
Hosszú évszázadokon keresztül biztosított a Tisza bőséges megélhetést a város folyóvízi halászcsaládjai számára, akik tapasztalataikat hagyományszerűen örökítették apáról fiúra a halászat mesterségének mára már elsorvadó félben lévő tudományát. A halászhajókat, csónakokat többnyire maguk készítették, vagy speciális mesteremberekkel, amely hajók és csónakok jobb esetben ma leginkább a néprajzi múzeumok raktáraiban várnak felújításra, többségük elporladt és a múló századok homályába vész kinézetük, alakjuk, használatuk fortélyaival együtt. A tiszai halászat területeit már a 19. században, hagyományszerűen felosztották szakaszokra és bérlő vállalkozóknak adta ki a város a halászati jogok megfizetése mellett. Maguk a halászok mindig is szegény emberek révén többnyire részesedésre dolgoztak és a bérlő vállalkozóknak adták le jussukat. A szegedi halászok egészen Szolnokig dolgoztak XVIII-XIX. században is már és igen ritka nagy fogások, mázsás harcsák is fűződtek nevükhöz. Legendás hírű volt Antalffy György halászmester, régi halászcsalád sarja az 1930-as évek derekán például. Kialakultak hagyományosan nagy-hírű halász családok, akik rokonaikkal egy-egy Tisza-közeli parton halászcsárdát is üzemeltettek, s a terméküket frissen felhasználva messze földön híres ételeket készítettek, amiért érdemes volt akár órákat is szekerezni egykor. A szegedi, kissé csípős halászlé hagyomány szerint bográcsban készült, legalább négyféle folyami hal felhasználásával (többnyire ponty, harcsa, kecsege és csuka). Alapvetően 1876-ban jelent meg először nyomtatásban Szegeden a recept Dolecskó Terézia, asszonynevén Zsalasovits Józsefné (1821 – 1883. szeptember 30.), azaz Rézi néni szakácskönyvében, de tudni lehet hogy hagyományszerűen sok-sok esztendővel már korábban az egyes szegedi halászcsaládok más és más részletében tökéletesítették a szegedi halászlé elkészítésének módozatait, sokáig ezek a „titkos” finomítások tették érdekessé a hallé élvezetét azok számára, akik inkább csak az evés tudományára helyezték a hangsúlyt.

A szegedi tarhonya 
A szegedi gasztronómia különlegességéhez tartozott sokáig, a gyomrukat is szeretők körében. Ez persze nem azonos gyerekkorunkban a menzákon megszokott tésztagyári „söréttel”, hiszen az eredeti szegedi tarhonya házilag készített e tájegységre jellemző száraztésztafajta volt, amely barnapirosra pörkölt tarhonya nélkül finom marha, vagy birkapaprikás nem volt elképzelhető egykor. A paprikáshoz illő tarhonya, a levesbe való csigatészta, a lebbencsbe való metélt tészta, mind a régi hagyományos magyar, és szegedi tájegységre jellemző étek fontos alkotóeleme volt. Ma már a tésztagyárak ontják, a szabvány szerint gyártott hasonló termékeket, de aki egyszer is megízlelte az eredetit még, az mindig azt az ízt, és állagot keresi, amit Szegeden olyan remekül készítettek egykor, és készítenek ma is.

A szegedi háziszappan 
A szappanfőzés nagy hagyományokkal bíró gazdasági tevékenysége volt Szegednek. Szappangyártás számára kedvező adottság állt rendelkezésére, a város körül elterülő nagyobb kiterjedésű sziksós földterületek nagysága révén, mert a mosószerek egyik fő alkotóeleme sok évszázadon keresztül maga a sziksó volt. Egykor csak a háziipar állított elő szappanokat, mosószappanokat, amelyek keresett árucikkek közé tartozott. Az ipari szappangyártás, fokozatosan kiszorította a kisiparosokat erről a piacról is, és idővel csak a mosószappan gyártása volt egyes családi vállalkozások kiegészítő jövedelme, a kézműipar ezen ága lassan elsorvadt, holott évszázadokon át sokaknak biztosított megélhetést ez a szegedi különlegesség is.

A szőregi rózsa 
A különlegességek sorában tartozik, és egyes vélemények szerint a török hódoltság korától fogva jelen van a városban és környékén, mások szerint csak 1892-ben került az első termesztésre szánt rózsatő erre a vidékre. A Maros-szög, Szeged, ezen belül is Szőreg városrész környéke különösen kedvező talaj és éghajlati adottságokkal rendelkezik a virágok királynője, a rózsák termesztése terén. Több száz holdas rózsakertészetek működnek, és nagy szakértelemmel rózsatermesztő családok, virágkertészek nevelik, gondozzák lassan több mint évszázados hagyomány szerint az e tájon meghonosodott rózsafajtákat, egyes helyeken több mint 200 fajtát is megkülönböztetve. Talán a rózsatermesztés az egyetlen olyan mezőgazdasági ágazat, amelyet nem vert szét a téeszesítés, és annak későbbi megszűnéséből származó gazdasági hullámzás. 1967-ben alakította meg 34 helyi rózsatermesztő a Szőregi Virág-Dísznövény ÁFÉSZ magánszövetkezet, amely ma is töretlenül segíti a talaj előkészítés, fajtabiztosítás, piackutatás, közös értékesítési platformok kialakításával az együttes működés gazdaságosságát.
Ma Szeged – Szőreg és környéke biztosítja az ország rózsatő-termesztésének közel 98%-át, amelynek 90%-a külföldi értékesítést nyer, exportra megy. Évente kiállítások és szakmai találkozók nemesítik ezt az illatozó szépségű ágazatot. 2016-ban éppen a XVIII. Szőregi Rózsaünnep megrendezésére kerül sor.

Sport 
Szeged a dél-alföldi régió sportcentruma.

Lékó Péter a világ legjobb sakkozói közé tartozik. A 2010-ben elhunyt Savanya Norbert tízszeres búvárúszó világbajnok. A Pick Szeged kézilabdacsapata számos jelentős eredménnyel lepte meg már a szurkolókat, közöttük van a 2006/2007-es magyar bajnoki cím.

2008-ban LEN kupát nyert a Szeged-Beton Vízilabda Egyesület.

Szegeden nagy múltja van a kajak- és kenusportnak. A város melletti színvonalas evezőspályán, a Maty-éren található Gróf Széchenyi István Nemzetközi Kajak-kenu és Evezős Olimpiai Központban megtartott rangos sportesemények gyakran vonzzák a városba a sportrajongókat. 1998, 2006, 2011 és 2019 folyamán itt tartották például a Kajak-kenu világbajnokságot.

Szegedi Tudományegyetem Vívóklub (SZTEV)

2003 óta minden évben kiosztják a Szeged Sportolója és a Szeged Sportjáért díjakat.
Nemcsak hogy nagy múltra tekint vissza, de sok stílus irányzatot képviselő, jelentős mennyiségű küzdősport, illetve harcművészeti klubja is van Szegednek, ami komoly tömeget mozgat meg hétről-hétre.

Szeged élvonalbeli labdarúgócsapatai közé tartozott a Szegedi AK, Szegedi VSE, a Szegedi EAC, a Szegedi Honvéd SE, a Szegedi Dózsa és a Szeged LC. Manapság a város csapata a Szeged 2011, a SZEOL és a Szegedi VSE.

A város legsikeresebb tekecsapata a világ élvonalához tartozó Zengő Alföld Szegedi TE.

Stadionok, sportpályák

Média

Televízió 
Szeged TV 
Tarjáni Kábeltévé Stúdió
TiszapART TV
Telin Televízió
Egyetem TV

Rádió 
Rádió 88 FM 95,4 Mhz
All in Party Radio
Karc FM, FM 100,2 MHz
 Retro Rádió, FM 94,9 MHz 
 MR1 Kossuth Rádió, FM 90,3 MHz
 MR2 Petőfi Rádió, 104,6 MHz
 MR3 Bartók Rádió, 105,7 MHz
Dankó Rádió, 93,1 MHz
Rádió1 Szeged, 87,9 MHz

Nyomtatott média 
 Déli Szó
Délmagyarország
 Szegedi Híradó
 Szegedi Napló
Szegedi Tükör
 Szegedi Új Nemzedék
 Tiszatáj

Online média 
 Delmagyar.hu
Szeged.hu
Szegeder.hu
SzegedMa
Szeged365
Webradio.hu

Híres szegediek 

 Agárdy Gábor (1922–2006) színművész
 Babits Mihály (1883–1941) költő, író. A Vitéz utca 16.-ban lakott (1906–1908).
 Boncz Géza (1944–2000) humorista
 Csikós Nagy Béla (1915–2005) közgazdász, akadémikus
 Dankó Pista (1858–1903) cigány származású magyar nótaszerző
 Dugonics András (1740–1818) az első magyar regény írója, a magyar matematikai nyelv megalkotója
 Dusev-Janics Natasa (1982–) olimpiai bajnok kajakozó
 Erdélyi Mihály (1895–1979) színész, színházigazgató, színpadi szerző, rendező és balettmester
 Gera Zoltán (1923–2014) színművész
 Gregor József (1940–2006) operaénekes
 Gulácsy Irén (1894–1945) írónő
 József Attila (1905–1937) költő
 Juhász Gyula (1883–1937) költő
 Kalmár László (1905–1976) matematikus
 Klebelsberg Kuno (1875–1932) magyar jogász, országgyűlési képviselő, művelődéspolitikus, vallás- és közoktatásügyi miniszter
 Kristó Gyula (1939–2004) történész, akadémikus, egyetemi tanár, a magyar honfoglalás- és Árpád-kor kutatója
 Lang Györgyi (1957–2023) magyar énekesnő, műsorvezető, színésznő, a Pa-dö-dő együttes tagja
 Lékó Péter (1979–) sakknagymester
 Mentes József (1925–1996) Jászai Mari- és Aase-díjas magyar színész, érdemes művész, a Szegedi Nemzeti Színház örökös tagja.
 Mikszáth Kálmán (1847–1910) újságíró évekig Szegeden élt. Több novellája témáját innen merítette.
 Nagy Bandó András (1947–) humorista, előadóművész
 Móra Ferenc (1879–1934) író
 Matkovics Béla (1927–1998) orvos, biológus, egyetemi tanár
 Szent-Györgyi Albert (1893–1986) Nobel-díjas biokémikus
 Tömörkény István (1866–1917) magyar író, múzeum- és könyvtárigazgató
 Tettamanti Béla (1884–1959) tanár

Díszpolgárai 

 Széchenyi István – 1833
 Kossuth Lajos – 1848, 1861
 Deák Ferenc – 1848, 1861
 Jókai Mór – 1893
 Apponyi Albert – 1923
 Kass János – 1994
 Kristó Gyula – 1998
 Gregor József – 2003
 Lékó Péter – 2005

Szeged az irodalomban 
 Szeged az egyik leggyakoribb (az utcanevek vagy más jellegzetességek alapján sokszor nevesítés nélkül is felismerhető) helyszín Tömörkény István és Móra Ferenc írásaiban.
 Szeged a címadója és ihletője Móra Ferenc A szegény Szeged című publicisztikájának.
 Szeged az egyik leggyakoribb helyszín Temesi Ferenc regényeiben és kisebb írásaiban, különös tekintettel a Por c. szótárregényre; az író a várost rendszerint Porlód néven emlegeti.
 Szeged az egyik legfőbb helyszín a szegedi születésű Gabriel Reese Max c. regényében.
 A 19. századi Szegeden játszódik Darvasi László Virágzabálók című, Rotary irodalmi díjas regénye
 Szeged a helyszíne Szilasi László A harmadik híd c. regényének, amelyért a szerző Mészöly Miklós díjat kapott.
 Az 1970-es évek közepén Szegeden játszódik Trenka Csaba Gábor Érinthetetlenek I-II. c. regénye.
Bene Zoltán több művében kiemelkedő fontosságú Szeged: Az érdemes, nemes Rózsasándor kalandjai című betyárpikareszkje a városban és környékén játszódik, a török hódoltság idejének Szegedje a Farkascseresznye című regényének a helyszíne, a Hollók gyomra című regényében is központi szerepet kap. Az Áramszünetben pedig (Nagy Koppány Zsolt szavaival): „a szegedi azonosságtudatnak, a szegedi lokálpatriotizmusnak olyan gyönyörű megnyilvánulásaira bukkanhatunk, amilyenekkel ritkán találkozik az olvasó.”.

A településen gyűjtött népdalok

Nemzetközi kapcsolatok

Testvérvárosok 

  Nizza, Franciaország, 1969
  Turku, Finnország, 1971
  Cambridge, Egyesült Királyság, 1987
  Odessza, Ukrajna, 1977
  Parma, Olaszország, 1988
  Lárnaka, Ciprus, 1994
  Rahó, Ukrajna, 1939 és 1997
  Darmstadt, Németország, 1990
  Toledo, Egyesült Államok, 1990
  Marosvásárhely, Románia, 1997
  Temesvár, Románia, 1998
  Vejnan, Kína, 1999
  Kotor, Montenegró, 2001
  Liège, Belgium, 2001
  Póla, Horvátország, 2003
  Szabadka, Szerbia, 1966 és 2004
  Łódź, Lengyelország, 2004
  Sanghaj, Kína, 2008
  Jeruzsálem, Izrael
  Rotterdam, Hollandia

Jegyzetek

Források

Irodalom 
 Apró Ferenc: Szegedi képeslapok – A képeslapok Szegedje, Grimm Könyvkiadó, Szeged, 2002, 
 Fári Irén–Kőhegyi Mihály–Szalontai Csaba 2001: Reizner János és Hampel József levelezése. MFMÉ – Studia Archaeologica VII, 393–439.
 Veress D. Csaba: A szegedi vár, Zrínyi Kiadó, Budapest, 1986, 
 
 Reizner János 1891: Magyar pogánykori sírleletek – Szeged-királyhalmi és bojárhalmi lelet. Archaeologiai Értesítő 11/ 2, 97-114.

További információk 
 A Nemzeti Emlékcsarnok 
 Szeged panorámaképekben
 Hivatalos oldal
Szeged.lapozz.hu – linkgyűjtemény
 Szeged.lap.hu – linkgyűjtemény
 Szeged Portál
 Szegedi Sport és Fürdők kft.
 Szegedi Közlekedési Társaság
 Blazovich László: Szeged rövid története.
 iszeged: szegedi kulturális program és cégkereső oldal 
 VisitSzeged – Turisztikai információs portál
 SZTE Kongresszusi Központ
 Pick Szalámi és Szegedi Paprika Múzeum
 A szegedi dohánygyár története
 A szegedi dohánybeváltó
 Szeged a funiq.hu-n

Kapcsolódó szócikkek 
 Szegedi napsugaras házdíszítés
 Szeged belvárosa
 Emléktáblák Szegeden
 Szeged Szépe
 Nagykörút (Szeged)

 

Csongrád vármegye települései
Magyarország megyei jogú városai
Megyei jogú városok (tanácsrendszer)
Kisbolygóknak nevet adó magyar települések