Unity (kikötőmodul)

Űrállomás épületrész. Gyártotta a Boeing Corporation, a Marshall Space Flight Center (Huntsville, Alabama). Operatív működését a NASA Johnson Space Center (JSC) (Houston) biztosítja. Egységei a hatoldalú összekötő ház, végein a PMA–1 és a PMA–2 nyomás alá helyezhető csatlakozó adapter, itt dokkolhatnak az űrrepülőgépek és a teherűrhajók. Az egyik kúpos adaptert a Zarja modulhoz csatlakoztatták, a másik végén az Endeavour helyezkedett el. Az összekötő ház hat oldalához újabb modulok illeszthetők. A csomópont alumíniumból készült.

Megnevezései: Unity; Unity (1998-069F); Pressurized Mating Adapter (PMA–1) és PMA–2; Lanch Package/American (ISS-LP-2A). Kódszáma: SSC 25575.

1998. december 4-én az Endeavour sikeresen Föld körüli pályára vitte (STS-88) a Unity nevű amerikai kikötőmodult is. December 7-én Nancy Currie amerikai űrhajósnő az űrrepülőgép 15 méteres robotkarjával kiemelte a raktérből a Unityt, és az űrrepülőgép külső, zsilipes dokkolója fölé helyezte. Ezután Struckow űrpilóta finoman rávezette az Endeavourt a Unityre, s az univerzális dokkolószerkezetek összekapcsolódtak. Az orbitális egység kezdeti pályája  perces,  fokos hajlásszögű, elliptikus pálya perigeuma , az apogeuma  volt. Hasznos tömege  kilogramm. Átmérője 15 méter, hossza 18 méter. Több mint  mechanikus elemet tartalmaz, a 121 belső és külső kábeleinek hossza 6 mérföld. A telepítéshez  műszaki rajz szükséges.

December 5-én megközelítették a Zarját – az előző napi manőverhez hasonlóan – az űrrepülőgép kis hajtóműveinek (gázfúvókák) és a robotkar segítségével a Zarjához csatlakoztatták a Unity másik dokkolószerkezetét. Ezzel létrejött a Nemzetközi Űrállomás legelső, 35 tonnás, 23 méter hosszúságú változata.

Magyar idő szerint december 8-ára virradó éjjel Ross és Newman első, 7 óra 21 perces űrsétáján mintegy negyven kábelt csatlakoztatott össze a két modul között: a Zarja napelemeitől így megfelelő áramellátáshoz jutott a Unity, és számítógépeinek bekapcsolásával távirányíthatóvá vált. Ezután leszerelték a Unity külső hőmérséklet-szabályozó elemeinek védőburkolatát, és megkezdődött a modul felfűtése. Egy újabb, hétórás űrsétán december 10-ére virradóra felszerelték a Unityre egy S sávú hírrendszer két antennáját és külső elektronikai egységeit.

A történelmi ajtónyitásra és a Nemzetközi Űrállomás fedélzetére való első átszállásra december 10-én került sor. Az Endeavour parancsnoka, Cabana és az orosz Krikaljov együtt lebegett át a tágas amerikai kikötőmodulba, bekapcsolták a lámpákat, és a személyzet többi tagjával együtt hozzáfogtak a belső rendszerek kipróbálásához. Egy órával később a Zarja ajtaját is kinyitották.

A Unityben elhelyezték az előző űrsétán kívülről már felszerelt S sávú hírrendszer beltéri egységeit. A Zarjában lecserélték a hibás akkumulátort. Másnap alvás után az űrhajósok befejezték a szerelőmunkát, és az új, egyelőre minimálisan kiépített Nemzetközi Űrállomás ajtajait a nyitás után 28 és fél órával – mintegy 5 hónapra – ismét bezárták. A következő repülés az ISS-re az STS-96 volt.

Források 
 Élet és Tudomány, 1999. 4. szám – Dr. Almár Iván, Dr. Horváth András: Kozmikus krónika 1998. október – december: AZ EZREDFORDULÓ ŰRÉPÍTKEZÉSE;

A Nemzetközi Űrállomás részegységei