alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Korlátfalva

Korlátfalva (1899-ig Rozbehi, szlovákul Rozbehy) Korlátkő településrésze, egykor önálló község Szlovákiában a Nagyszombati kerület Szenicei járásában.

Fekvése 
Szenicétől 17 km-re délre fekszik.

Nevének eredete 
Magyar nevét a határában levő Korlátkő váráról kapta.

Története 
A falu története szorosan kapcsolódik a közeli Korlátkő várához.
Korlátkő vára 13. század második felében épült, királyi vár, 1385-ben Prokop morva őrgróf foglalta el, Zsigmond 1390-ben szerezte vissza. A 16. században a Korlátkői családé. Reneszánsz palotáját a 18. században még lakták, majd helyette Lészkó faluban építettek késő reneszánsz kastélyt.

Vályi András szerint "ROZBEHI. Nyitra Várm. földes Urai több Uraságok, lakosai katolikusok, fekszik Cserovához nem meszsze, és annak filiája, Szénásfaluhoz másfél mértföldnyire; határja sovány, vagyonnyai selejtesek."

Fényes Elek geográfiai szótárában "Rozbéhi, tót falu, Nyitra vmegyében, Sándorfhoz 1/2 óra. Számlál 314 kath., 9 zsidó lak. Határa hegyes; erdeje van. F. u. a korlátkői uradalom. Ut. p. N.-Szombat." 

1910-ben 305, túlnyomórészt szlovák lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Nyitra vármegye Szenicei járásához tartozott. 1976-ban csatolták Korlátkő községhez.

Nevezetességei 
Határában állanak Korlátkő (Konradstein) várának emeletnyi magas romjai.

Külső hivatkozások 
 Korlátkő község hivatalos oldala
 Korlátfalva Szlovákia térképén
 Korlátkő vára 
 Rövid ismertető a várról

Jegyzetek 

Korlatfalva
Nyitra vármegye települései
Krig

Krig (szlovákul Vojňany, korábban Krig, németül Kreig) község Szlovákiában, az Eperjesi kerület Késmárki járásában.

Fekvése 
Késmárktól 14 km-re északra fekvő kisközség a Szepesi-Magura déli lábánál.

Története 
A falut a Görgey család alapította 1256-ban a toporci erdőben, 1296-ban „Kyrig” alakban említik először. 1343-ban „Kyryk”, 1355-ben „Crygo” néven említik. Története során több nemesi család birtoka volt, közülük legtovább a Görgey családé. 1787-ben 49 házában 305 lakosa élt.

A 18. század végén Vályi András így ír róla: „KRÍG. Tót falu Szepes Várm. földes Ura Dráveczky Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Tóthfalunak szomszédságában, mellynek filiája, savanyú vize is van, határja közép termékenységű, rétze, legelője meg lehetős, vagyonnyai középszerűek.”

1828-ban 47 háza volt 342 lakossal, akik főként mezőgazdasággal foglalkoztak.

Fényes Elek 1851-ben kiadott geográfiai szótárában így ír a faluról: „Krigh, (Kreigh), Szepes v. tót falu, egy kerek hegy tövében, melly messziről igen szépen látszik: 154 kathol., 178 evang. lak. Gyolcs-szövés. Savanyuviz-forrás. F. u. többen. Ut. p. Késmárk.”

A trianoni diktátumig Szepes vármegye Késmárki járásához tartozott.

Népessége 
1910-ben 178, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 248 lakosából 247 szlovák volt.

2011-ben 281 lakosából 263 szlovák.

Nevezetességei 
 Alexandriai Szent Katalinnak szentelt római katolikus temploma a 14. század első felében épült. Eredeti formáját megőrizte, gótikus oltára ma a pozsonyi Szlovák Nemzeti Múzeumban látható.
 Evangélikus templomát 1871-ben építették.
 A határában magasodó 930 m magas Vojnany-hegyet az őslakosok kultikus helyként tisztelték.

Jegyzetek

További információk 
 Községinfó
 Krig Szlovákia térképén
 A község a Szepesi régió honlapján
 E-obce.sk

A Késmárki járás települései
Szepes vármegye települései
Kristályfalu

Kristályfalu (1899-ig Richwald, szlovákul Veľká Lesná, korábban Rychvald, németül Reichwald) község Szlovákiában, az Eperjesi kerület Ólublói járásában.

Fekvése 
Ólublótól 27 km-re nyugatra, az Erdész-patak völgyében fekszik.

Nevének eredete 
Magyar neve onnan származik, hogy itt tiszta, szabályos kristályok találhatók.

Története 
1323-ban „Richvald” néven a Görgey család oklevelében említik először. A falu a 14. században keletkezett a német soltészjog alapján. A Görgey család birtoka, majd a század közepén a krakkói Waldorff család tulajdonába került. 1403-ban Waldorff Pál a vöröskolostori barátokra hagyta. Margorican nevű falurészén feküdt a középkori Szentmargit falu. A hagyomány szerint a Szepességben itt termesztettek először burgonyát. 1598-ban az adóösszeírásban 27 házat számláltak a faluban. Később, a 18. század végén üveghuta is működött itt. 1787-ben 99 házában 737 lakos élt.

A 18. század végén Vályi András így ír róla: „RICHVALD. Rechvald. Tót falu Szepes Várm., lakosai katolikusok, fekszik Lekniczhez nem meszsze, ’s üveghutája nevezetesíti.”

1828-ban 129 ház állt a faluban 932 lakossal. Lakói hagyományosan földműveléssel, állattartással és erdei munkákkal foglalkoztak. 1831-ben a kolerajárványnak 58 lakos esett áldozatul.

Fényes Elek 1851-ben kiadott geográfiai szótárában így ír a faluról: „Richvald, tót falu, Szepes vmegyében, 873 kath., 8 zsidó lak. Kath. paroch. templom. Vizi malmok. A Magura hegyén fája, legelője elég. F. u. a Matyasovszky és Almásy nemzetségek. Ut. p. Lőcse.”

1869-ben 722 lakosa volt. A 19. század végén a sanyarú életkörülmények miatt sok lakója kivándorolt a tengerentúlra. A trianoni diktátumig Szepes vármegye Szepesófalui járásához tartozott.

A második világháború idején területén élénk partizántevékenység folyt.

Népessége 
1910-ben 576, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 471 lakosából 467 szlovák volt.

2011-ben 473 lakosából 467 szlovák.

Nevezetességei 
 Keresztelő Szent Jánosnak szentelt római katolikus plébániatemploma a 14. század elején épült kora gótikus stílusban. A 17. és a 18. században barokk stílusban építették át, belsejét 16. századi freskók díszítik.
 A templom mellett közel 400 éves apró levelű hársfa áll.
 Klasszicista úti kápolna a 19. századból, oltára a 18. század második felében készült.

További információk 
 Községinfó
 Kristályfalu Szlovákia térképén
 Ismertető magyarul
 A község története (szlovákul)
 E-obce.sk

Jegyzetek 

Kristalyfalu
Szepes vármegye települései
Kriva

Kriva (szlovákul Krivá) község Szlovákiában, a Zsolnai kerület Alsókubini járásában.

Fekvése 
Alsókubintól 20 km-re északkeletre, az Árva folyó bal partján fekszik.

Története 
1575-ben említik „Krywa” néven. A falu a 16. század középén az árvai vár majorságából fejlődött ki. A Thurzó család birtoka volt. A kuruc harcokban feldúlták, később fazekasai tették híressé a vármegyében.

Vályi András szerint „Tót falu Árva Várm. földes Ura a’ K. Kamara, lakosai katolikusok, fekszik Thúrdossintól 1 mértföldnyire, Árva vize mellett Dubovának filiája, határja jó, vagyonnyai külömbfélék.”

Fényes Elek szerint „Kriva, tót falu, Árva vm., 663 kath., 12 zsidó lak. Földe termékeny. Sessioja 47. Gyolcsot készit, s azzal kereskedik. F. u. az árvai urad. Ut. p. Rosenberg.”
1899-ben nevét Somligetre magyarosították.

A trianoni békeszerződésig Árva vármegye Vári járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 622, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 775 lakosából 774 fő szlovák volt.

2011-ben 801 lakosából 790 fő szlovák volt.

Nevezetességei 
 Szent József titulusú plébániatemploma 1926-ban épült.
 A Fatimai Szűzanya és a Fájdalmas Szűz tiszteletére szentelt kápolnák 1945-ben épültek.
 Az út mentén egy 19. század eleji barokk kápolna is áll.
 Még látható néhány gerendaház és egy 1898-ban fából épített malom.

Híres szülöttei 
 Itt született boldog Zdenka Schelingová (1916. december 24. – Nagyszombat, 1955. július 31.) Szent Kereszt irgalmas nővérek rendi apáca
 Itt született Alojz Habovštiak (1932. május 9. – 2000. június 11.) szlovák régész
 Itt született Anton Habovštiak (1924. szeptember 24. – 2004. április 14.) szlovák nyelvész, író, publicista
 Itt született Jozef August Mikuš (1909. július 9. – 2005. május 19.) szlovák diplomata, író, publicista, politológus

Jegyzetek

További információk 

 Hivatalos oldal
 Községinfó
 Kriva Szlovákia térképén
 A község az Árvai régió honlapján
 E-obce.sk

Kriva
Árva vármegye települései
Oláhdubova

Oláhdubova (szlovákul Valaská Dubová, latinul Dubova Valachorum) község Szlovákiában, a Zsolnai kerület Rózsahegyi járásában.

Fekvése 
Rózsahegytől 7 km-re északra, Alsókubintól 8 km-re délre fekszik.

Története 
1323-ban „Dubova” néven említik először. A falut a 13. század közepén a Balkánról idáig feljutott román juhászok alapították, kiknek kiváltságait 1474-ben Mátyás király is megerősítette. Később a likavai, majd 1556-tól az árvai uradalomhoz tartozott a községi bíró igazgatása alatt. Lakossága egészen a 17. századig román többségű volt. 1686-ban csaknem teljesen elpusztult.

A 18. század végén Vályi András így ír róla: „Oláh Dubova. Dubova Valachorum. Valaszka Dubova. Elegyes falu Árva Vármegyében, földes Ura a’ Religyiói Kintstár, lakosai katolikusok, fekszik az előbbenitöl nem meszsze, Komjátnának szomszédságában, melly Liptó Vármegyében fekszik, ’s ennek filiája, Kubintól, Rozenberga felé vezető útban, ’s a’ lakosoknak közel lévő Kocs hegye külömbféle hasznokra van, határja soványas, ’s lakosai leg inkább szekereskedéssel táplállyák magokat, ’s dohánnyal is kereskednek.”

1828-ban 99 házában 743 lakos élt, akik állattartással és dohánykereskedelemmel foglalkoztak.

Fényes Elek 1851-ben kiadott geográfiai szótárában így ír a faluról: „Dubova Valachorum, tót falu Árva v. Liptó vármegye szélén, a rosenbergi utban: 705 kath., 24 ev., 14 zsidó lak. Kath. paroch. templ. 22 1/8 sessio. Lakosai alföldi dohánynyal kereskednek.”

 A trianoni diktátumig Árva vármegye Alsókubini járásához tartozott.

1933-ban a falut hatalmas tűzvész pusztította, melyben két malom és 135 ház égett le, de 1945 után újjáépült.

Népessége
1910-ben 727 lakosa mind szlovák anyanyelvű volt.

1970-ben 994 lakosából 993 szlovák volt.

2001-ben 764 lakosából 760 szlovák volt.

2011-ben 798 lakosából 748 szlovák volt.

2021-ben 782 lakosából 762 szlovák, 4 egyéb és 16 ismeretlen nemzetiségű.

Nevezetességei 
 Mihály arkangyalnak szentelt római katolikus temploma 1866 és 1873 között épült neoromán stílusban.
 A hagyomány szerint a falu közepén álló kocsmában fogták el Jánosik rablóvezért 1713-ban. A mai épület a 19. század elején épült a korábbi faépület helyén.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Hivatalos oldal
 Községinfó
 Oláhdubova Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Olahdubova
Árva vármegye települései
Oravice

Oravice (szlovákul Oravice) Turdossin településrésze Szlovákiában, a Zsolnai kerület Turdossini járásában. Üdülőtelepülés az Oravica-patak völgyében.

Fekvése 
A Nyugati-Tátra lábánál, Alsókubintól 40 km-re északkeletre, Habovkától 10 km-re keletre fekszik. Turdossinhoz tartozik, attól légvonalban 14 km-re kelet-délkeletre található. Területe nem kapcsolódik Turdossinhoz.

Története 
Nevét az Oravica-patakról kapta, melyet már 1371-ben említenek. A mai település területén ekkor még erdő állt.

A telepet a 17. század elején kezdték benépesíteni Trsztena lakosai, akik 1608-ban kapták a területet használatba Thurzó Györgytől. Első említése 1643-ból származik Bisztra néven, az Oravice-patakot ugyanis abban az időben Bisztrának is nevezték. A falut a várjobbágyok lázongásai miatt 1659-ben Árva akkori ura: Thököly István elpusztította, ettől kezdve Turdossin része. 1728-ban a Turdossiniak veszik bérbe a területet birtokosától. Az 1762-es urbárium az árvai várbirtokok és Turdossin birtokai között megemlíti Bisztra, vagyis Oravicza települést is.

A 18. század végén Vályi András így ír róla: „ORAVKA. Kulich. Árva Várm. földes Ura a’ K. Kamara, lakosai katolikusok, fekszik kellemetlen helyen Tersztenához 4 órányira, Betegeknek való Háza is van, vásár is esett ez előtt benne,’ de most nem igen járják, határja zabnál egyebet nem igen terem.”

1816. szeptember 12-én a szepesi püspök engedélyt ad, hogy a Turdossiniak Oravice területén Szent Anna tiszteletére templomot építhessenek. 1828-ban a településen két házban 16 lakos élt. 1837-ben egy fűrészmalom működött és 16 lakos élt a itt.

Fényes Elek 1851-ben kiadott geográfiai szótárában így ír a településről: „Oravicza, népes puszta, Árva vmegyében, a Gallicziával határos Kárpát bérczek közt: 16 kath. lak., s egy fűrészmalommal, fenyvese gyönyörü, legelője igen tágas és jó. Ezen pusztát Thurdosin birja az árvai uradalomtól haszonbérben.”

A 19. század végére megélénkült a környék turistaforgalma. 1885–86-ban 903 m hosszú fahidat építettek a közlekedés könnyítésére. A trianoni diktátumig Árva vármegye Trsztenai járásához tartozott.

Mára a település nagy üdülőcentrummá épült ki termálfürdővel, sícentrummal és széles körű szolgáltatásokkal.

Nevezetességei 
 Szent Anna temploma 1817 és 1820 között épült, 1864-ben felújították.
 A Jurán-völgyi szurdokot Szlovákia legszebb sziklaszurdokának tartják.
 Termálfürdője egész évben nyitva tart. 34-38 fokos magas vastartalmú vize két medencét táplál. Egyike a legjelentősebb gyógyhatású termálvizeknek Szlovákiában, főként mozgásszervi, vese, idegi és sztressz betegségek ellen hatásos.
 Az üdülőkomplexumhoz tartozik a Meander Sípark 3 sípályával, 4 felvonóval, étteremmel és egyéb szolgáltatásokkal.

További információk 

 Az oravicei Meander Park (angolul)
 A Meander park ismertetője magyarul
 Az oravicei termálfürdő

Lásd még 
 Turdossin

Jegyzetek 

Oravice
Szlovákia fürdőhelyei
Kövesfalva

Kövesfalva (1899-ig Kamjonka, szlovákul Kamienka, lengyelül Kamjonka, németül Stein) község Szlovákiában, az Eperjesi kerület Ólublói járásában.

Fekvése 
Ólublótól 6 km-re északnyugatra, a Köves-patak völgyében fekszik, a vöröskolostori út mellett.

Története 
A falut 1315-ben „Petri villa” néven említik először abban az oklevélben, melyben Miklós, Ólubló várának ura jogot ad Kövesfalvi Miklósnak, hogy megalapítsa Hopgarth (Komlóskert) települést. A falu valószínűleg már a 12. század előtt is létezett, de szlovák lakossága csak a 14. század végén települt be. Az ólublói vár faluja volt. 1364-ben Ólubló határának leírásásban „villa Lapidis” néven említik. 1408-ban Luxemburgi Zsigmond adománylevelében „Steyn” alakban szerepel, egy másik ugyanezen évből származó leírásban pedig „Kemenyk” néven említik. 1412 és 1772 között a zálogba adott szepesi városokkal együtt Lengyelország része volt. Lakói főként földműveléssel és állattartással foglalkoztak, később a drótosok falujaként lett ismert.

A 18. század végén Vályi András így ír róla: „KÖVESFALVA. Kamenka. Szepes Várm. földes Ura a’ K. Kamara, lakosai külömbfélék, Gnazda Városának filiája.”

1822-ben lakói fellázadtak a robotterhek ellen. 1828-ban 329 házában 2351 lakos élt, ekkor érte el népessége maximumát.

Fényes Elek 1851-ben kiadott geográfiai szótárában így ír a faluról: „Kamjonka, orosz falu, Szepes vmegyében, hegyes vidéken, ut. p. Késmárk, egy völgyben. Lakja 2200 görög, 144 romai kath., g. kath. anyatemplommal. Földje középszerű, terem árpát, zabot, burgonyát, lent, káposztát, répát. Van 74 1/2 egész urbéri telke, de majorsága az erdőn kivül nincs. Birják Gorjup, és Szemző családok.”

A 19. század végén lakói közül sokan kivándoroltak. 1902-ben élelmiszertermelő szövetkezet alakult a községben, melyet 1951-ben termelőszövetkezetté alakítottak. A trianoni diktátumig Szepes vármegye Ólublói járásához tartozott.

1928 szeptember 1-jén nagy tűzvész pusztított a településen, melyben 67 ház leégett. A második világháború alatt lakói közül többen részt vettek a németek elleni partizánharcokban. 1950-ben kultúrház, 1951-ben iskola, 1962-ben bevásárló központ épült a községben.

Népessége 
1910-ben 1215, túlnyomórészt ruszin lakosa volt.

2001-ben 1408 lakosából 1086 szlovák, 237 ruszin, 46 ukrán, 31 cigány volt.

2011-ben 1394 lakosából 748 szlovák, 528 ruszin, és 45 cigány.

Nevezetességei 
 Szent Péter és Pál apostoloknak szentelt görögkatolikus temploma 1790-ből való, mellette egy 300 éves védett jávorfa áll.
 A temetőben álló Nagyboldogasszony kápolna 1760-ban épült.
 A faluban minden júniusban népművészeti fesztivált rendeznek. Folklórcsoportja a Barvinok népi együttes.

Híres emberek 
Itt született 1640-ben Michaelis György pedagógus, író, a filozófia professzora, 1712-től a wittenbergi egyetem filozófiai tanszékének dékánja.

További információk 
 Községinfó
 Kövesfalva Szlovákia térképén
 A község története
 A kövesfalvi védett jávorfa 
 Fotógaléria
 E-obce.sk

Jegyzetek 

Kovesfalva
Szepes vármegye települései
Lestin

Lestin (szlovákul Leštiny) község Szlovákiában, a Zsolnai kerület Alsókubini járásában.

Fekvése 
Alsókubintól 3 km-re délkeletre, az Öreg Chocs északi lejtőjének tövében fekszik.

Története 
1235-ben „Lesthyna” néven említik. A falu a 14. században keletkezett az árvai uradalom falujaként. 1325-ben „Lesthna”, 1388-ban „Lesscina” néven szerepel az írott forrásokban. 1548-ban a Zmeskal család kapta adományba. Az artikuláris helynek kijelölt Felsőkubin melletti falu evangélikus templomát Zmeskal (III.) Jób Árva vármegyei alispán építtette 1688-1689-ben. A község a 18. században élte virágkorát, ekkor többen lakták, mint ma; iskolája is működött. 1778-ban 227 lakos élt itt, a családok közül 5 nemesi család volt.

A 18. század végén Vályi András így ír róla: „LESTIN. Tót falu Nyitra Várm. földes Urai B. Splényi, és Rudnai Uraságok, lakosai katolikusok, fekszik Radno Lehotához nem meszsze, és annak filiája, határjában van fája tűzre, és épűletre, gyűmöltse bőven terem, legelője elég, malma helyhez, iatzozása Prividgyén.”

1828-ban 59 háza és 518 lakosa volt. Lakói főként mezőgazdasággal és állattartással foglalkoztak.

Fényes Elek 1851-ben kiadott geográfiai szótárában így ír a faluról: „Lestyine, tót falu, Árva vmegyében: 23 kath., 488 evang., 7 zsidó lak. Evang. anyatemplom. Nagy erdő. Kertek. Vízimalom. F. u. Zmeskal fam. Ut. posta Rosenberg.”

A trianoni diktátumig Árva vármegye Alsókubini járásához tartozott.

A második világháború alatt erős partizán tevékenység folyt a környékén.

Népessége
1910-ben 304, túlnyomórészt szlovák anyanyelvű lakosa volt.

2001-ben 226 lakosából 224 szlovák volt.

2011-ben 257 lakosából 252 szlovák volt.

Híres személyek
Itt született 1841-ben Frecska Lajos evangélikus lelkész.

Nevezetességei 
 Evangélikus fatemploma 1688-ban épült, ez volt a vármegye egyik protestáns artikuláris temploma. Az építmény egykoron teljes egészében fából épült. Felújítása során azonban már alkalmaztak vasból készült kötőelemeket is. Belső terének díszítése 18. századi, harangtornya 1877-ben épült. E templomban keresztelték meg Pavol Országh-Hviezdoslav költőt. 2008 óta hét másik szlovákiai fatemplommal együtt a világörökség része.
 A Zmeskal család kastélya a 18. század végén épült késő barokk stílusban, 1840-ben klasszicista stílusban átépítették. Itt született 1759-ben Domanoveci és Lestinci Zmeskall Miklós, L.van Beethoven barátja, pályatársa és egynémely művének címzettje.
 Van itt egy 17. századi nemesi kúria is, melyet a 19. század elején építettek át.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Lestin az Árvai régió honlapján
 Községinfó
 Lestin Szlovákia térképén
 Slovakiatourism.sk
 E-obce.sk

Az Alsókubini járás települései
Árva vármegye települései
Liszkófalu

Liszkófalu (szlovákul Lisková) község Szlovákiában, a Zsolnai kerület Rózsahegyi járásában.

Fekvése 
Rózsahegytől 5 km-re keletre, a Vág jobb partján fekszik.

Története 
A falu területén már a kőkorszakban is éltek emberek. Barlangjaiban és a Mních hegyen kőszerszámokat, a bükki és a vonaldíszes kultúra leleteit találták meg. A bronzkorból a lausitzi és a puhói kultúra emlékei kerültek itt elő.

A települést 1252-ben „Lysk” néven a turóci konvent alapítólevelében említik először, mint Szliács szomszédságában lévő települést. A likavai uradalom része volt. 1391-ben „Lizkfalva” néven szerepel. Gótikus temploma a 14. században épült. Egyházi iskoláját 1551-ben említik. 1600 körül egyike volt a likavai uradalom legnagyobb településeinek. 1625-ben 30 jobbágy, 62 zsellércsalád lakta és uradalmi major volt a területén. A 18. században is jelentős település 1000 lakossal, akik földműveléssel, tutajozással, posztószövéssel, csipkeveréssel, kőfejtéssel és sörfőzéssel foglalkoztak. 1784-ben 109 házát és 931-en lakták.

A 18. század végén Vályi András így ír róla: „LISZKOVA. Tót falu Liptó Várm. földes Ura a’ K. Kamara, lakosai katolikusok, fekszik Lipcséhez, és Rózemberghez egy órányira, határja Vág vize mellett fekszik, gyakorta áradásokat szenyvednek, legelője elég, és hasznos; földgye termékeny.”

1828-ban 187 háza és 1423 lakosa volt.

Fényes Elek 1851-ben kiadott geográfiai szótárában így ír a faluról: „Liszkófalva, tót f., Liptó vmegyében, a Vágh jobb partján: 1276 kath., 147 evang. lak. Kath. paroch. templom. A Vágh mellékén termékeny földe van; erdeje roppant, mellynek hegyében barlangot is mutathat. F. u. a kamara. Ut. posta Rosenberg.”

1920-ig Liptó vármegye Rózsahegyi járásához tartozott.

1945-ben a németek 25 lakost végeztek ki ellenállási tevékenység miatt.

Népessége
1910-ben 1543, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 2126 lakosából 2103 szlovák volt.

2011-ben 2086 lakosából 2031 szlovák.

Nevezetességei 
 Az Urunk Színeváltozása tiszteletére szentelt római katolikus plébániatemploma 1935–36-ban épült az egykori gótikus templom helyére.
 A Liszkófalvi barlang egyike Szlovákia legjelentősebb barlangjainak.

Híres emberek 
 Itt született 1867-ben dr. Vavro Šrobár író, a szlovák nemzeti mozgalom harcosa, csehszlovák miniszter. Szülőháza helyén emléktábla áll.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Hivatalos oldal
 Liszkófalu Szlovákia térképén
 Községinfó
 E-obce.sk

A Rózsahegyi járás települései
Liptó vármegye települései
Litinye

Litinye (, korábban Lučina) község Szlovákiában, az Eperjesi kerület Kisszebeni járásában.

Fekvése 
Eperjestől 25 km-re, Kisszebentől 9 km-re északnyugatra fekszik.

Története 
A települést 1330-ban „Lyutute”, más forrás szerint 1341-ben „Lethenya” néven említik először. Pécsújfalu határában keletkezett, a ma Hőnig határában fekvő Újvár várának uradalmához tartozott. 1427-ben „Lithine” alakban szerepel a dézsmajegyzékben. A Perényi, majd a 16. századtól a Péchy család birtoka volt. A középkorban erre haladt a Krakkóba menő kereskedelmi út. 1787-ben 55 házában 362 lakos élt. A 18.-19. században papírgyár működött a községben.

A 18. század végén Vályi András így ír róla: „LITINYE. Tót falu Sáros Várm. földes Ura Péchi Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Pécsújfalunak szomszédságában, és annak filiája, határja is hozzá hasonlító.”

1828-ban 67 háza és 505 lakosa volt, akik mezőgazdasággal, állattartással, gyümölcstermesztéssel foglalkoztak. A falu addigi békés életét az 1831-ben kitört pestisjárvány dúlta fel, melyben lakossága nagyrészt elpusztult.

Fényes Elek 1851-ben kiadott geográfiai szótárában így ír a faluról: „Litinye (Lucina), orosz f., Sáros vármegyében, Hársháthoz keletre 1 órányira: 45 rom. kath., 428 g. kath. lak. A litinyei völgyben 9 fürészmalmot számlálhatni. Erdeje nagy és szép. F. u. a Péchy nemzetség. Ut. p. Eperjes.”

Az eperjesi görögkatolikus püspökség legnagyobb kegyhelye, 1851-ben egy Mária-jelenés után vált nevezetessé. 1852-ben Nagyboldogasszony ünnepén kegykápolnát szenteltek fel itt, a Szűzanya nagyméretű ikonját elhelyezve. Az ünnepség alatt tiszta vízű forrás fakadt mellette. 1855-ös dekrétumában IX. Piusz pápa Litinyét búcsújáróhelynek ismerte el. 1878 és 1930 között  épültek Szűz Mária, Szent Anna, Szent Miklós és Szent Kereszt kápolnái. 1908-ban a kegykápolna közelében új, nagy templomot építettek.

A trianoni diktátumig Sáros vármegye Kisszebeni járásához tartozott.

A nagy templomot 1988-ban II. János Pál pápa basilica minor rangjára emelte.

Népessége
1910-ben 597, túlnyomórészt ruszin lakosa volt.

2001-ben 453 lakosából 435 szlovák volt.

2011-ben 469 lakosából 437 szlovák.

Nevezetességei 
Itt található Szlovákia egyik legnagyobb kegyhelye, búcsúja augusztus 15-én, Nagyboldogasszony ünnepén van. Kegykápolnája 1852-ben, görögkatolikus temploma 1908-ban épült.

Jegyzetek

További információk 
 Községinfó
 Litinye Szlovákia térképén
 Az eperjesi görögkatolikus püspökség honlapján
 Litinye búcsújáróhely (képekkel, magyarul)
 E-obce.sk

A Kisszebeni járás települései
Sáros vármegye települései
Ljeszek

Ljeszek (szlovákul Liesek) község Szlovákiában, a Zsolnai kerület Turdossini járásában.

Fekvése 
Trsztenától 5 km-re keletre, a zakopanei út mellett fekszik.

Története 
A falut Thurzó Ferenc alapította 1558-ban Csimhova határában, a Lesk nevű dűlőben és az árvai uradalomhoz csatolta. 1564-ben „Laszko”, 1566-ban „Lyezkow”, 1625-ben „Lieszek” néven említik. 1624-ben 220 lakosa volt. A falut 1683-ban lengyel-litván hadak pusztították el, melyet éhínség kísért. A 17. század végén újratelepítették. 1778-ban 620 lakosa volt.

A 18. század végén Vályi András így ír róla: „LIEZSEK. Népes tót falu Árva Várm. az Árvai Uradalomhoz tartozik, fekszik Trsztena Városához 3/4 órányira, lakosai katolikusok, Jelesnya, és Oravitza vizek sok károkat okoznak határjában.”

Fényes Elek 1851-ben kiadott geográfiai szótárában így ír a faluról: „Lieszek, tót falu, Árva vármegyében, 1389 kath., 10 zsidó lak., kik sok gyolcsot csinálnak, sóval és fával kereskednek. Kőszene nem használtatik. Sessiója: 118 3/8. F. u. az árvai uradalom. Ut. postája Rosenberg.”

A 19. században lakói a földművelésen kívül vászon, fa és sókereskedelemmel foglalkoztak. A 20. század elején rövid ideig szénbányázat is folyt itt. A trianoni diktátumig Árva vármegye Trsztenai járásához tartozott.

1945-ben a harcok során házainak 85%-a leégett.

Népessége
1828-ban 265 házában 1399 lakos élt.

1910-ben 1124, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2011-ben 2748 lakosából 2710 szlovák.

Nevezetességei 
 Mihály arkangyalnak szentelt római katolikus temploma 1818-ban épült, a 20. század elején felújították.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Ljeszek Szlovákia térképén
 A község az Árvai régió honlapján
 E-obce.sk

A Turdossini járás települései
Árva vármegye települései
Lokca

Lokca (szlovákul Lokca) község Szlovákiában a Zsolnai kerület Námesztói járásában.
2011-ben 2265 lakosából 2166 szlovák volt.

Fekvése 
Námesztótól 7 km-re délnyugatra a Hrustin-pataknak a Fehér-Árvába torkollásánál fekszik.

Története 
A falu a 16. század középén a vlach jog alapján keletkezett, először 1554-ben "Lokza" alakban említik. Az árvai váruradalomhoz tartozott a községi bíró irányítása alatt. A 17. században a portyázó kuruc és császári hadak többször is kifosztották. 1715-ben 420 lakosa volt. 1778-ban 616 lakos élt a településen. 1828-ban 153 házában 919 lakos élt. Lakói a földművelésen kívül főként kézművességgel foglalkoztak. Később mezőgazdasággal, állattartással, favágással, szövéssel foglalkoztak.

Vályi András szerint "LOKCZA. Tót falu Árva Várm. földes Ura a’ K. Kamara, ez előtt mintegy 21 esztendővel egészszen meg égett, lakosai katolikusok, fekszik Magúra hegye alatt, határja meg lehetős termékenységű, egyéb javai is tűrhetők, réttye szép van Oravitze vizénél."

Fényes Elek szerint "Lokcza, tót falu, Árva vmegyében, 904 kath., 15 zsidó lak. Kath. paroch. templom. Árva zab termesztés. Sessioja 75. F. u. az árvai uradalom, de 10 sessio és curia a Gyurcsák familiáé. Ut. posta Rosenberg."

A 20. század elején nevét Árvalakra magyarosították.
1910-ben 929, túlnyomórészt szlovák lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Árva vármegye Námesztói járásához tartozott.

2001-ben 2166 lakosából 2153 szlovák volt.

Nevezetességei 
 Szentháromságnak szentelt római katolikus plébániatemploma 1665-ben épült de leégett, a 18. században barokk stílusban bővítették és felújították.
 Nepomuki Szent János szobra 1751-ben készült.

Külső hivatkozások 
 Hivatalos oldal
 Lokca az Árvai régió honlapján
 Községinfó
 Lokca Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Jegyzetek 

A Námesztói járás települései
Árva vármegye települései
Lucsivna

Lucsivna (szlovákul Lučivná, németül Lautschburg) község Szlovákiában, az Eperjesi kerület Poprádi járásában.

Fekvése 
Poprádtól 12 km-re nyugatra, 750 m magasan fekszik.

Nevének eredete 
Neve a szláv ločiti (= elválasztani) igéből ered.

Története 
1321-ben említik először „Lutzina” néven. A falu eredetileg a savniki cisztercita apátság jobbágyfaluja volt. A későbbiek során „Luchyna” (1347), „Lwchwa” (1398), „Lucsivna” (1417) alakban szerepelt. Mátyás király vadászlakot építtetett ide, melyet később nemesi kúriává alakítottak át. Egykor királyi vámház is állott itt. A 16. században Késmárk városának faluja volt. Lakói híres sajtkészítők voltak. A falu a 18. században a Váradi-Szakmáry család birtoka lett, akik a falutól északra klimatikus fürdőt létesítettek. 1787-ben 55 házában 472 lakos élt.

A 18. század végén Vályi András így ír róla: „LUCSIVNA. vagy Laucsburg. Tót helység Szepes Várm. földes Ura Szakmáry Uraság, a’ kinek Kastéllyával díszesíttetik, lakosai katolikusok, többen evangelikusok, fekszik Alsó Sunyavának szomszédságában, és annak filiája, postája, harmintzadgya is vagyon, határja középszerű, sajtya jó, meszet is nevezeteset készítenek lakosai, némelyek pedig fuvarozással keresik élelmeket, Lucsivna vize keresztűl foly, és néha ártalmas.”

1828-ban 65 háza és 471 lakosa volt. Az itt élők főként fuvarozással, juhtenyésztéssel, mészégetéssel foglalkoztak.

A trianoni diktátumig Szepes vármegye Szepesszombati járásához tartozott.

A fürdő 1937-ben pavilon jellegű gyógyintézetté bővült.

Népessége
1910-ben 447, többségben szlovák anyanyelvű lakosa volt, jelentős cigány kisebbséggel.

2001-ben 943 lakosából 871 szlovák és 55 cigány volt.

2011-ben 978 lakosából 807 szlovák volt.

Híres személyek
Itt hunyt el 1906-ban Cséti Ottó bányamérnök, akadémiai tanár, újságíró, lapszerkesztő.
Itt is utazott Jacques Bongars francia diplomata, utazó, kém, könyvgyűjtő.
Itt szolgált Peter Michal Bohuň (1822-1879) szlovák festő.

Nevezetességei 
 Szent Márton plébániatemploma 1814-ben épült, a korábbi gótikus templom alapjain.
 Evangélikus temploma 1815-ben épült.
 Eredetileg reneszánsz kastélya a 17. század elejéről való, a 19. században átépítették.

Jegyzetek 
Almási Balogh Aladár 1933: Volt, hol nem volt... Nagymeseországban... Nimród Vadászújság 21/25, 395-396. (szeptember 1.)

További információk 
 Községinfó
 Lucsivna Szlovákia térképén
 A község a Magas-Tátra honlapján
 E-obce.sk
 korzar.sme.sk kincslelet

A Poprádi járás települései
Szepes vármegye települései
Lucski

Lucski (szlovákul Lúčky) üdülőtelepülés Szlovákiában, a Zsolnai kerület Rózsahegyi járásában.

Fekvése 
Rózsahegytől 13 km-re északkeletre, az Öreg Chocs tövében fekszik.

Története 
Területén már a kőkorszakban is éltek emberek. A vonaldíszes kultúra településének nyomait találták itt meg, de előkerültek bronzkori leletek is.

1287-ben „Luchk” alakban említik először. A 13. században a likavai uradalom része. 1625-ben 21 jobbágy és 12 zsellércsalád lakta. Fürdője 1761-óta ismert amikor Turánszky Ádám első fürdőházát felépítette. Gyógyvizének híre gyorsan terjedt, 1777-ben már számos vendége volt. 1784-ben 85 házában 680 lakos élt.

A 18. század végén Vályi András így ír róla: „LUCSKI. Tót falu Liptó Várm. földes Ura Abafi Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Rozenberghez mintegy mértföldnyire, nevezetes fördőji vannak, Hocs hegye alatt; legelője elég, földgyének 2/3 része közép termékenységű, egy része pedig sovány, hatod része határjának tsak zabot, és árpát terem.”

1820 és 1824 között a fürdőt tovább bővítették. 1828-ban 103 háza volt 855 lakossal, akik juhtenyésztéssel, halászattal, tutajozással foglalkoztak.

Fényes Elek 1851-ben kiadott geográfiai szótárában így ír a faluról: „Lucski, tót falu, Liptó vmegyében, a Chocs hegye alatt, Rozenbergtől észak-keletre, 1 1/4 mfd. 825 kath., 36 evang. lak. Kath. paroch. templom. Határa s erdeje nagy; legelőjén sok juhot tart, patakiban pedig rákot, pisztrangot nagy bőséggel fog. Különös hogy rákjai megfőzetvén szürke szint vesznek magokra; a mit onnan magyaráznak, hogy a nevezett patak szénsavanyas meszet viszen magával. De legnevezetesebbé teszi ezen helységet hires meleg-forrása, és fördőintézete, melly 1/2 órányira van a falutól. Fakad ez a szörnyü nagy tofa sziklákból több forrásokban, mellyek mind igen gazdagok. Vize igen tiszta, mert minden kénkőtől, azért akármelly mell kiállhatja; melegsége nem forró, hanem lágymeleg. Szembetűnő sikerrel használhatják a köszvényesek, aranyeresek, s átaljábavéve mindazon betegek, kiknek nyavalyájok az inak s más tagok gyengeségeitől származik. A vendégek befogadására nehány évek óta igen kényelmes épületeket, s fördőházakat épittetett a kamara; mellynek birtokában van mind a fördő, mind a falu.”

A trianoni diktátumig Liptó vármegye Németlipcsei járásához tartozott.

1945 után újabb gyógyintézetekkel bővült fürdője.

Népessége
1910-ben 1418, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 1710 lakosából 1700 fő szlovák volt.

2011-ben 1826 lakosából 1709 fő szlovák.

Nevezetességei 
 A falu felső részén található gyógyfürdője, parkjában 12 m magas vízesés zúdul alá. 32 fokos gyógyvize főként nőgyógyászati panaszok enyhítésére alkalmas.
 A Szent Kereszt felmagasztalása római katolikus plébániatemploma 1824-ben épült klasszicista stílusban.
 A közeli Liptovská Mara (Liptói-tenger) néven is ismert Szentmáriai-víztározó strandolásra, csónakázásra, vízi sportokra kiválóan alkalmas.

Jegyzetek

További információk 
 Lucskifürdő honlapja (magyarul is)
 Ismertető szlovák nyelven
 Lúcski a szlovák fürdők honlapján
 Községinfó
 E-obce.sk
 Lucski a térképen

A Rózsahegyi járás települései
Szlovákia fürdőhelyei
Liptó vármegye települései
Madocsán

Madocsán (szlovákul Madočany) Liptótepla része Szlovákiában, a Zsolnai kerület Rózsahegyi járásában.

Fekvése 
Rózsahegytől 9 km-re keletre fekszik. Liptótepla északi nyúlványát alkotja.

Története 
1326-ban említik először. A falut a 14. századi okirat hamisító Literátus János tette híressé. A Madocsáni, majd a Kubinyi család birtoka volt.

A 18. század végén Vályi András így ír róla: „MADOCSÁN. Tót falu Liptó Várm. földes Urai Kubinyi, és Madocsányi Uraságok, lakosai katolikusok, fekszik Teplához nem meszsze, mellynek filiája, határjának 2/3 része jó, fája, és legelője elég van.”

Fényes Elek 1851-ben kiadott geográfiai szótárában így ír a faluról: „Madocsán, tót falu, Liptó vármegyében, Lucskihoz 1/4 órányi távolságra egy völgyben: 118 kath., 25 evang., 17 zsidó lak. Kicsiny határa középszerü; erdeje, juhtenyésztése, csinos kastélya, és pálinkafőző házai nevezetesek. F. u. Madocsányi, Kubinyi. Ut. posta Rosenberg.”

1910-ben 104, túlnyomórészt szlovák lakosa volt. 1917-ben Lucskit csatolták hozzá, de az ma már önálló község, Madocsán pedig ma Liptóteplához tartozik. A trianoni diktátumig Liptó vármegye Németlipcsei járásához tartozott.

Nevezetességei 
 Klasszicista kastélya 1830 körül épült. Korábban park és gazdasági épületek övezték.

Neves személyek 

 Madocsánban született 1600-ban Révay László hadi főbiztos, várkapitány.
 Madocsánban hunyt el 1616-ban Esterházy Magdolna.

Külső hivatkozások 
 Madocsán Szlovákia térképén

Lásd még 
 Liptótepla

Jegyzetek 

Madocsan
Liptó vármegye települései
Magyarfalu (Liptószentmiklósi járás)

Magyarfalu (szlovákul Uhorská Ves) község Szlovákiában, a Zsolnai kerület Liptószentmiklósi járásában.

Fekvése 
Liptószentmiklóstól 5 km-re délkeletre fekszik, a Poprádra vezető autópálya mellett.

Története 
A község területén már a kőkorszaktól fogva éltek emberek. Határából 1934-ben kőbalta került elő.

Mint az a település nevéből is kikövetkeztethető, egyike a 12. század elején a király által létesített határőrfalvaknak. Liptó vármegyében ez az első oklevelekkel igazolható község, a Szent-Iványi család egykori birtoka. Első lakói főként magyar határőrzők voltak. 1230-ban II. Endre király ezt a területet hadi szolgálataikért Beuch, Hauch a Polk lovagoknak adta, akik valószínűleg testvérek voltak. A falut ekkor „Mogiorfolu” néven említik. Magyarfalut az osztozkodás során Polk kapta, mert 1239-ben a település Polko de villa Mogorfolu alakban szerepel. A lovagok halála után a település visszaszállt a koronára. Az 1260-as években újra felbukkan a falu IV. Béla adománylevelében, mint Lőrinc cseh lovag fiainak: Bohumírnak és Serafínnak a birtoka. 1280-ban „Magyerfalu”, 1283-ban „Mogyorfolu”, 1380-ban „Magyarfalu”, „Magyarfalua” alakban szerepel az okiratokban. 1715-ben 6 adózó portája volt, mind zsellérek. 1787-ben 25 házában 177 lakos élt.

A 18. század végén Vályi András így ír róla: „MAGYARFALVA. Uherszka Vész. Tót falu Liptó Várm. földes Ura Szent Iványi Uraság, lakosai külömbfélék, fekszik Szent-Iványnak szomszédságában, és annak filiája, földgyeinek fele sovány, és nehéz mivelésű, de más fele termékeny, legelője elég, fája van, piatzozás Sz. Miklóson egy órányira.”

1828-ban 24 háza és 238 lakosa volt. Lakói földműveléssel, tutajozással, fafeldolgozással vászonszövéssel foglalkoztak.

Fényes Elek 1851-ben kiadott geográfiai szótárában így ír a faluról: „Magyarfalva (Uherszka Wesz), tót falu, Liptó vármegyében, a Vágh bal partján: 19 kath., 219 evang. lak., több urasági lakházak. Nevezetes savanyuviz-forrásárul, mellyben hasonlóképpen sok lugsavany és lugföld alkotó részek találtatnak, használ a gyomor gyengeségében, máj- és lépdugulásokban, aranyérben, kőbeli betegségben: mérsékletessen használva a hideglelésben is foganatos. F. u. Szentiványi fam. Ut. p. Okolicsna.”

A trianoni diktátumig Liptó vármegye Liptószentmiklósi járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 287, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 444 lakosából 427 szlovák volt.

2011-ben 459 lakosából 440 szlovák.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Hivatalos oldal
 Községinfó
 Magyarfalu Szlovákia térképén
 E-obce.sk

A Liptószentmiklósi járás települései
Liptó vármegye települései
Maldur

Maldur (szlovákul Podhorany, németül Maltern) község Szlovákiában, az Eperjesi kerület Késmárki járásában.

Fekvése 
Késmárktól 13 km-re észak-északkeletre, az ólublói országút mellett, a Poprád bal oldalán fekszik.

Története 
1297-ben „Meldur” néven említik először. A falut a 13. században alapították. A Görgey család birtoka volt, akik egészen a 18. századig birtokolták. 1323-ban „Mender”, 1338-ban „Medur”, 1412-ben „Melthewer”, 1480-ban „Meldorf” néven említik a korabeli források. 1787-ben 113 házában 820 lakos élt, akik főként sóval kereskedtek.

A 18. század végén Vályi András így ír róla: „MALDUR. Falu Szepes Várm. földes Ura Újházy, vagy Görgei Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Toporczhoz nem meszsze, és annak filiája, határja soványas, de keresetre jó módgyok van.”

A 19. század elején a Jekelfalussy család és más nemesek birtoka. 1828-ban 121 háza volt 878 lakossal. Lakói főként mezőgazdasággal, lentermesztéssel és vászonszövéssel foglalkoztak.

Fényes Elek 1851-ben kiadott geográfiai szótárában így ír a faluról: „Maldur, régi német falu, Szepes vmegyében, Podolinhoz délre 3/4 órányira: 878 kath., szorgalmas lakasokkal, kik sok gyolcsot szőnek és fejérítnek. Savanyuviz-forrás. F. u. a Görgey nemzetség. Ut. p. Lublyó.”

A trianoni diktátumig Szepes vármegye Késmárki járásához tartozott.

1945 után német lakosságát kitelepítették, helyükre főként a Szepesség északi részéből szlovákokat költöztettek. Lakói a környék üzemeiben dolgoznak.

Népessége
1910-ben 598, túlnyomórészt német lakosa volt.

2001-ben 674 lakosából 666 szlovák volt.

2011-ben 2333 lakosából 949 cigány és 876 szlovák volt.

2021-ben 2705 lakosából 1906 cigány, 711 szlovák, 26 egyéb és 62 ismeretlen nemzetiségű.

Nevezetességei 
 Szent Márton temploma a 15. század elején épült, később reneszánsz stílusú toronnyal bővítették.
 Evangélikus temploma 1806-ban épült.

Jegyzetek

További információk 
 Hivatalos oldal
 Községinfó
 Maldur Szlovákia térképén
 E-obce.sk

A Késmárki járás települései
Szepes vármegye települései
Malompatak

Malompatak (1899-ig Mühlenbach, szlovákul Mlynica, korábban Milbachy, németül Mühlenbach) község Szlovákiában, az Eperjesi kerület Poprádi járásában.

Fekvése 
Poprádtól 6 km-re északra, a Poprád-folyó mellett fekszik.

Nevének eredete 
Magyar neve a német Mühlenbach (= malompatak) fordítása.

Története 
A falu a tatárjárás után keletkezhetett, amikor a 13. század közepén németeket telepítettek ide. Oklevél 1268-ban „Milymbach” alakban említi először. 1289-ben „Muhlbach”, 1298-ban „Millenbach” néven szerepel a korabeli forrásokban. Malompatak a szepesi szász városok közösségéhez tartozott. Egykor gabonaőrlő malmok álltak itt. 1465-ben Szepes várának jobbágyfaluja volt, az uradalommal együtt előbb a Szapolyaiak, 1531-től 1636-ig a Thurzók birtoka. A 16. századtól a 19. századig oppidium, azaz mezővárosi rangot viselt. A Szepességben elsőként vette fel a protestáns hitet 1534-ben. A 17. század elején a Thurzók előbb Horváth Márknak, majd mintegy 30 évre Thököly Istvánnak zálogosították el. A Thurzók után 1636-tól 1848-ig a Csákyak birtoka. 1700-ban az egyházi vizitáció szerint a településen 11 katolikus és 134 evangélikus család élt. A 18. században fűrésztelepe volt. Lakói mezőgazdasággal, fafeldolgozással, kenderfeldolgozással foglalkoztak.

A 18. század végén Vályi András így ír róla: „MILLENBACH. Német falu Szepes Várm. földes Ura Berzeviczi Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Maczdorfhoz 1/4 órányira, határja ollyan mint Zsakóczé.”

Fényes Elek 1851-ben kiadott geográfiai szótárában így ír a faluról: „Műhlenbach, német falu, Szepes vmegyében, a Kárpátok alatt, Késmárkhoz délre 1 1/4 órányira: 95 kath. 347 evang. lak. Kath. paroch. templom. Fűrész- és lisztmalmok. F. u. gr. Csáky Károly.”

A trianoni diktátumig Szepes vármegye Szepesszombati járásához tartozott.

1945 után német lakosságát kitelepítették, melyekre a Lengyelországhoz csatolt területekről szlovákok érkeztek.

Népessége 
1910-ben 606-an, többségében németek lakták, jelentős magyar kisebbséggel.

2001-ben 360 lakosából 358 szlovák volt, mindössze egy német lakta.

2011-ben 445 lakosából 437 szlovák.

Nevezetességei 
 Antiochiai Szent Margit plébániatemploma a 13. század közepén épült, többszöri átépítései ellenére sokat megőrzött eredeti formájából. 1425 és 1434 között gótikus stílusban építették át. Főoltárát 1515 körül Lőcsei Pál mester készítette. A templom a 16. században előbb a reformátusok, majd az evangélikusok tulajdonába került.
 Egykori 1830-ban épített evangélikus temploma 1945 után, a szászok kitelepítésével megüresedett. Magtárként szolgált, 1997-ben autó-motor múzeumot létesítettek benne.

További információk 
 A község a Magas-Tátra oldalán
 Községinfó
 E-obce.sk
 Malompatak a térképen

Jegyzetek 

A Poprádi járás települései
Szepes vármegye települései
Malonya

Malonya (szlovákul Mlyňany)  Taszármalonya településrésze Szlovákiában a Nyitrai kerület Aranyosmaróti járásában.

Fekvése 
Aranyosmaróttól 6 km-re délnyugatra a Zsitva jobb partján fekszik. Taszármalonya déli részét képezi.

Története 
Malonyát 1209-ben "Villa Malonian" néven említik először. 1246-ban "Molonan" néven szerepel. 1345-ben I. Lajos király Kystapolchan-i Gyula fia Miklós mester, a királyi udvar milese kérésére az oklevélben részletezett hű szolgálatai jutalmául neki adja Molonan birtokot, mely korábban a hűtlenség bűnébe esett Kepey és Bothow tulajdonában volt, és amelynek határait a nyitrai káptalan jelölte ki. Kezdetben helyi nemesek birtoka, majd mások is szereztek birtokot a településen.

1527-től a Tapolcsányiaké, később a 16. században a Horváth és Kereskényi család birtoka. 1534-ben 4 portája adózott. 1601-ben uradalmi major, malom, sörfőzde és 22 ház állt itt. 1815-ben 23 adózója volt. 1828-ban 49 házában 307 lakos élt, akik főként mezőgazdasággal foglalkoztak.

Vályi András szerint "MALONYA. MALINORI. Tót falu Bars Várm. földes Ura G. Keglevics Uraság, lakosai külömbfélék, fekszik Thaszárhoz nem meszsze, és annak filiája, földgye, és réttye jó, legelője elég, piatzozása Szent Benedeken, és Nyitrán van."

Fényes Elek szerint "Molonya, Malinany, tót f., Bars vmegyében, Ar. Maróthoz délre 1 mfd. 320 kath. lak. F. u. gr. Keglevics. Ut. p. Verebély."

1910-ben 514, túlnyomórészt szlovák lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Bars vármegye Aranyosmaróti járásához tartozott. 1960-ban egyesítették Taszár községgel.

Nevezetességei 
 Híres arborétumát Ambrózy-Migazzi István alapította 1892-ben százholdnyi területen 1500 fafajtából. Ambrózy az első világháború után Vas vármegyébe költözött, ahol Kám község területén a Jeli arborétumot alapította meg, ott is van eltemetve. A Szlovák Környezetvédelmi Minisztérium 2009 februári döntése alapján az arborétumot közparkká szándékozza leminősíteni. A község önkormányzata, az arborétum igazgatósága és a Szlovák Tudományos Akadémia Dendrológiai Intézete ezt határozottan ellenzik.
 1894-ben épített neoklasszicista kastélyában ma kutatóintézet működik.
 Az Angyali Üdvözlet tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1760 és 1763 között épült. 1804-ben klasszicista stílusban építették át. Egyik mellékoltára a garamszentbenedeki bencés apátságból származik.
 Temetőkápolnája 1841-ben épült.

Jegyzetek

Források 
 Ethey Gyula 1936: A Zoborvidék multjából. Nyitra, 74.
 Tomáš Sitár 2020: Osídlenie Tekovskej stolice v stredoveku. Krná, 341-346.

Külső hivatkozások 
 A malonyai arborétum honlapja
 Képgaléria az arborétumról
 Taszármalonya a Zsitvamente honlapján

Malonya
Bars vármegye települései
Mateóc

Mateóc (szlovákul Matejovce, németül Matzdorf) Poprád településrésze Szlovákiában, az Eperjesi kerület Poprádi járásában. Ma mintegy 2900 lakosa van.

Fekvése 
A Poprád völgyében fekszik, ma Poprád város északkeleti csücskét képezi.

Nevének eredete 
Nevét egykori Máté nevű birtokosáról kapta.

Története 
Területe már a bronzkorban lakott volt.

Oklevél 1251-ben említi először. 1412-ben ez is az elzálogosított városok közé tartozott. A település egykor szűcseiről, tímárairól, lakatosairól volt híres.

A 18. század végén Vályi András így ír róla: „MATEJÓCZ. Villa Mathaei. Matejovcze. Marzdorf. Egy a’ 16 Városok közzűl Szepes Várm. földes Ura Márjási Uraság, lakosai katolikusok, és evangelikusok, fekszik Poprád vize mellett, Szombathelynek szomszédságában, 1718dikban tsak nem egészszen el égett vala. Lakosai jó leneket készítenek, serrel, pályinkával is kereskednek, határja, legelője meg lehetős, lovai jelesek, tűzre fája kevés van.”

Fényes Elek 1851-ben kiadott geográfiai szótárában így ír a városról: „Mathaeocz, Mathei Villa, Maczdorf, város, Szepes vmegyében, a Poprád bal partján, ut. postája Késmárkhoz 1 1/2 órányira, 100 kath., 1216 evang.-német lakosokkal, kik pálinka- sör- eczetfőzésből, lentermesztésből, sertéshizlalásból és lótenyésztésből keresik élelmöket. Kath. és evang. paroch. templom.”

1910-ben 1609-en, többségében németek lakták, jelentős szlovák és magyar kisebbséggel. A trianoni diktátumig Szepes vármegye Szepesszombati járásához tartozott.

1974-ben csatolták Poprádhoz.

Nevezetességei 
 Gótikus, Szent István királynak szentelt római katolikus plébániatemploma a 14. század első felében épült, korabeli szárnyas oltárral, később barokkizálták. Harangtornya a 16. század végén épült, a 18. században copf díszítést kapott.
 Az evangélikus templom 1785-ben épült.
 2005-ben és 2006-ban egy feltehetőleg vandál előkelő kamrasírját tárták fel a régészek (Tátraaljai Múzeum), melyet a dendrochronológiai vizsgálatok alapján 380-ra kelteztek +/- 28 év toleranciával. Lásd: Mateóci kamrasír.

Híres személyek 

 Itt született 1799. szeptember 11-én Martin Ludwig Theisz evangélikus lelkész.
 Itt született 1863-ban Hőnel Béla építész.

Jegyzetek 
Filip Lampart: Zobrazenie militárií na Oltárnom triptychu sv. Štefana a Imricha v kostole sv. Štefana v Matejovciach

További információk 
 A település Poprád város honlapján
 Rövid története

Lásd még 
 Poprád
 Felka
 Strázsa
 Szepesszombat

Poprád
Mateoc
Szepesi 16 város
Matlárháza

Matlárháza ()' Magastátra város része Szlovákiában, az Eperjesi kerület Poprádi járásában.

Fekvése 
Tátralomnictól 1,5 km-re északkeletre fekvő üdülőtelep.

Nevének eredete 
Közelében állt a 15. században a Maklar major, ahol a tiroli Matrei faluból érkezett telepesek éltek. A Matreier Laren (matreiek legelői) névből alakult ki a német Matlaren, a szlovák Matliary és a magyar Matlár név.

Története 
1326-ban „Martyrumfalwa” néven említi először oklevél. Az első erdészházakat a 19. század középén hunfalvi lakosok építették ide. A 880 m magasságban fekvő klimatikus üdülőhelyet 1884-ben alapították, amikor az egyik tulajdonos, Loisch Mátyás vadászlakot épített az erdészházak mellé, melyet a nyilvánosság rendelkezésére bocsátott, majd 1889-ben felépítette a Steinbach turistaszállót. Területe 1920-ig Szepes vármegye Késmárki járásához tartozott.

1921-ben a matlárházi szanatóriumban kezeltette gümőkórát Franz Kafka. 1928-ban megnyílt az Esplanade luxusszálló. 1947-ig Hunfalvához tartozott, majd akkor Tátralomnichoz csatolták. Az 1980-as években további szállodákkal bővült a település. 1999 óta Magastátra város része. Lakossága főleg a tátrai idegenforgalomból él.

További információk 
 Matlárháza a térképen
 A matlárházi klimatikus gyógyfürdő
 Matlárháza (szlovákul)

Lásd még 
 Magastátra
 Barlangliget
 Késmárkiitató
 Tátraerdőfalva
 Tátralomnic

Magastátra
Szlovákia télisport-központjai