Ádám apánk és gyermekei

Ezzel a címmel adta közzé 1961-ben a budapesti Táncsics Kiadó egy kötetben Roark Bradford amerikai író, humorista két, bibliai történeteket feldolgozó elbeszélésgyűjteményét: a 32 történetet tartalmazó "Ol' Man Adam an' His Chillun"t (Öreg Ádám és gyermekei) a szerző előszava nélkül, valamint a 25 történetet tartalmazó "Ol' KING DAVID an' the Philistine Boys"t (Az öreg Dávid király és a filiszteus legények), amelyeket az amerikai délvidéken élő afroamerikaiak egyik dialektusában és vándorprédikátorainak stílusában írt.

Keletkezése 

Bradford első bibliai témakörű elbeszéléseit egy amerikai heti folyóiratban helyezte el. "A kiadó csak a hatodik-hetedik folytatást olvasta el és azonnal megszüntette a cikkek közlését. Istenkáromlónak mondta a jeleneteket, amelyekben az ó- és újtestamentum egyes epizódjai oly alakban jelentek meg, ahogy azokat néger iskolásgyermekek fantáziája elképzeli." Ezeket az elbeszéléseket a Harper & Brothers kiadó 1928-ban egy gyűjteményes kötetben kiadta.

Stílusa, szemlélete 
Bradford szerint "Egy pillantás a történelembe meggyőz arról, hogy függetlenül attól, hogy milyen tanok és tanítások szerepelnek a könyvekben és a szószékeken, [a fehér ember vallása] harcos vallás; olyan vallás, amely gyűlöletet és intoleranciát szül." 
"[...] a nigger [...] átvette a fehér ember vallását, ahogyan átvette a nyelvét is, és átdolgozta, alkalmazva a saját fotografikus képzeletét [...] Vallásának egész eszmei háttere egy jóindulatú játék egy Istennek nevezett jóindulatú, de nagyon festői lény és egy másik, Sátánnak nevezett festői, jóindulatú lény között. Az ember lelke a tét, és Isten és Sátán az országot járva küzd érte. [...] Isten az erősebb játékos, de a Sátán oldalán vannak azok a dolgok, amelyeket az ember szeret csinálni [...]. De az, hogy valaki véletlenül a Sátán oldalán áll, még nem ok arra, hogy az ember gyűlölje őt. Ez bárkivel megtörténhet. Néha még a prédikátor is megbotlik." 

Már gyermekkorában kialakult az a meggyőződése, hogy az afroamerikaiak jobban értik a kereszténység lényegét, mint a fehérek: "A mi megyénkben két elsőrangú néger prédikátor volt, és merem állítani, hogy a színesbőrűek jobban megértették a kereszténységet, mint mi fehérek Vaughn testvér kétórás prédikációiból a Melville metodista templomban. Akkoriban ezt gondoltam, és azóta sem történt semmi, ami megváltoztatta volna a véleményemet. Kénytelen voltam végigülni Vaughn testvér minden harmadik vasárnapi prédikációját, és soha nem volt értelme számomra. De amikor John Wesley Henning tiszteletes "A sas felkavarja a fészket" címmel prédikált lent az Old Junner Gou'd-ban; vagy amikor Hayes Hawthorn tiszteletes "Old King Nebby-keneezer's Chariot Race Around the Walls of Babylon" címmel tartott előadást a Two Seeds True Vine Church-ben, azok olyan lélekemelő élmények voltak, amelyek egész jövőmet formálták."

Bradford Úristene egy jóindulatú, bölcs, elnéző és megértő nagyapa, hatalmas élettapasztalattal, jó adag humorérzékkel és józan ésszel megáldva, akit az ember szívesen látott volna gyermekkorában.

Bradford derűs magyarázatai a bibliai eseményekre sokkal egyszerűbbek és emberibbek, mint a hivatalos bibliamagyarázatok. Felfogásukban Jean Effel teremtés-karikatúráira ill. Mark Twain paradicsomi naplójára emlékeztetnek. De az olvasó fontos dolgok mellett fog elsiklani, ha nem ismeri a kapcsolódó történeteket bibliai formájukban. Az eredeti kiadást olvasók szembesülnek az afroamerikai nyelvjárás írott formájával is, mert Bradford mindent megtett, hogy visszaadja annak a nyelvnek a hangjait és nyelvtanát, amelyet 1900 körül apja farmján a fekete munkásoktól tanult. Ami a történetek eladásmódját, szemléletét illeti: mindmáig nem tisztázott és nagy kihívást jelentő feladat lenne kideríteni, hogy mi származik az afroamerikai folklórból, mi az öreg prédikátor John Wesley Henning hozzájárulása (akit Bradford kisgyermekkorában rendszeresen hallgatott) mi származik a jó humoráról nevezetes,  "Black Billy Sunday" néven híressé vált szintén fekete prédikátortól Dr. Jason Gordon McPherson-tól, és mi Bradford saját ötlete. John Wesley Henning magyarázatát a hét éves Bradford kérdésére – hol talált Káin feleséget magának, amikor rajta, Ádámon és Éván kívül senki sem létezett még a földön, s ami miatt nevelőnője mérhetetlenül felháborodva bepanaszolta apjánál – a felnőtt Bradford egy az egyben beépítette az Ádám apánk második fejezetébe (És benépesül a föld). 

"A bibliai történeteket Bradford anakronizmusokkal, a modern amerikai élet alakjaival és realitásával tarkítja. A bűnösöket a sheriff teszi lakat alá, s az amerikai törvénykönyv ismert paragrafusai alapján húzzák rá a vizes lepedőt. Így kerülnek elő a választási törvények faji megkülönböztetést célzó paragrafusai Egyiptomban, a fáraó birodalmában, s a "veszélyes és gyanús egyénekre" vonatkozó cikkelyek a prédikátorokat sújtják."

Bradford anakronizmusai egyrészt mulatságossá teszik a történeteket, másrészt megmutatják vallás-, biblia- és társadalomkritikáját. Nem a vallást mint olyat bírálja, mint Holbach és nem a Biblia ellentmondásait és morálját támadja, mint Léo Taxil, G.W.Foote, vagy Mark Twain, hanem a vallással való visszaélést kora társadalmában. Pl:

 Démus a néger: Az Úr meghívja az éppen horgászó Démást az énekkarába, de Démás vonakodik, mert énekelni ugyan mulatságos dolog, de azt nem lehet megenni."Az az én dolgom" – mondja az Úr. "Ha tanítványaim éhesek, kapom magam, nekiülök, csodát teszek, és egy szikla azonnal ennivalóvá változik." Démás tovább vonakodik, mert úgy érzi, nem való a fehér tanítványok közé. "Nos – mondja az Úr –, bizony-bizony mondom néked, Démás néger, tanítványaim közt nincs helye faji megkülönböztetési törvénynek." Aztán ebédidő tájékán az Úr megparancsolta tanítványainak, hogy vegyenek fel egy sziklácskát, s amikor azok elmasíroztak az Úr előtt, az csodát tett a sziklával, és sült csirkévé, sonkává és babbá és minden más ennivalóvá változtatta azt. Amikor Démás sziklájára került a sor, az Úr gondterhelt arccal a következőket mondta:"megmutatom néked, mi az amit tudok csinálni ezzel a sziklával, és mi az, amit nem tudok. Mert ha most azt mondanám néked, hogy semmit sem tudok csinálni vele, azt gondolnád, hogy a faji törvényeket alkalmazom rád. Igyekszem tehát a legjobbakat produkálni, amiket csak tudok." S láss csodát, a szikla egy hideg, kicsi darab kukoricakenyérré változott...
 Javaslat Pilátus bíróságán: Salomé megtudta, hogy Keresztelő Jánost a rendőrség letartóztatta az ezernégyszázharminchatos törvény negyedik bekezdéses alapján, mint veszedelmes és gyanús egyént. Salomé szeretné kiszabadítani a börtönből. (Ellentétben az eredeti történettel, ahol ezüsttálcán kéri János fejét.) A történet csattanója, amire Bill Cosby is büszke lenne: pontosan akkor, amikor Salome tánca közben vetkőzni kezd, az önuralmát már csaknem elvesztett bíró gyermekei berontanak, hogy "Apuka, mama azt üzeni, hogy az ebéd majdnem kész; azt is üzeni, hogy jó, ha máris jössz, és arcot, kezet mosol, hogy asztalhoz ülhess."
 Bálám és az ő szamara: Bálám nagyon nem akar háborúba menni, akár mennyire is nógatja az Úr: "Ha odamegyek és megmondom a fehér embereknek, hogyan zúzzák össze az ellenségeiket, nahát, azon nyomban ott látnál lógni engem egy telefonpóznán, és ezt nem az ellenség tenné velem."

Színpadi változatok 

Marc Connelly „The Green Pastures“ (Zöld legelők))  című színdarabját, amelyet az Ol' Man Adam adaptációjaként hirdettek meg, 1930 február 26-án mutatták be hatalmas sikerrel a New York-i Mansfield Szinházban, ahol 73 héten keresztül folyamatosan műsoron volt és 640-szer játszották. Az ezt követő öt évadban az USA 203 városában összesen mintegy 2500 alkalommal játszották, mintegy 3 millió dolláros haszonnal.

Az hogy Roark Bradford neve ma is ismert, s a könyv az USA-ban Bradford 1848-ban bekövetkezett haláláig 30 kiadást ért meg, az nagyrészt annak köszönhető, hogy a darabot az ő könyvének adaptációjaként reklámozták – és tartják számon azóta is. 

Angliában háromszor merült fel a darab nyilvános színrevitele, de a Cenzori Hivatal egyszer sem adta meg az engedélyt. 

 1930-ban vallási okokból: Mivel a Cenzori Hivatalban a vélemények megoszlottak,  kikérték a canterbury érsek (Cosmo Gordon Lang) mint az Anglikán Egyház rangidős püspöke, valamint az uralkodó (V. György brit király), mint az anglikán egyház legfőbb kormányzója  tanácsát is. 

 Amikor a második világháború után, 1951-ben és 1957-ben, ismét kérték a darab színpadra viteli engedélyét, a Cenzori Hivatal ismét a canterbury érsekhez (Geoffrey Fisher) fordult. A jövőbemutató reformtörekvései miatt sokat támadott érseknek nem voltak vallási aggályai, hanem az afroamerikaiak polgárjogi mozgalmára, valamint az afrikaiak nacionalista érzelmére tekintettel ellenezte az engedélyezést.

Svédországban megengedték a darab szinpadi előadását, de a stockholmi bemutató botrányba fulladt.

Az ötletet, hogy bibliai történeteket az 1920-as évek Amerikájába helyezze át, Connelly az idők folyamán többször és különbözőképpen mesélte el. Egy 1938-as bécsi interviewban azt mondta, hogy régi híres olasz festők művei valamint egy afroamerikai kislány rajza adta az ötletet, 1968-as visszaemlékezése szerint Bradford könyvének illusztrációi inspirálták.

A színdarabnak valójában kevés köze van a könyvhöz. Bradfordtól csak a konkrét színhely – az amerikai Délvidék –, az ott élő afroamerikaiak által beszélt nyelv és néhány epizódtöredék származik: a világ és az ember teremtése, a testvérgyilkosság, a vízözön, a kivonulás Egyiptomból. Mivel Bradford könyve egymástól független rövid történetek (mini drámák) gyűjteménye, mert azok mindegyike szinte kizárólag párbeszédekre (dialógusokra) épül és alig tartalmaz leíró / elbeszélő részleteket, Connellynek meg kellett valósítani az egész estét betöltő színdarabhoz dramaturgiailag szükséges hely- idő- cselekmény egységet. A nagy ötlet, amely a közönséget letaglózta az az volt, hogy a darabban nem az ember(iség), hanem az Úristen megy át egy fejlődési folyamaton. 

A szindarab végső megszövegezéséhez Connelly konzultált Bradford fekete prédikátor barátaival, valamint a keresztény egyházak képviselőivel is. A kézirattal hónapokig eredménytelenül házalt,  amíg sikerült producert találnia. A darab hatalmas siker lett, a keresztény egyház is dícsérte és elnyerte az 1930-as Pulitzer-díjat a dráma kategóriában. 

Bradford társadalom-, vallás- és bibliakritikája nyomokban sem fedezhető fel. A darabot az elvárásoknak és Connelly szándékának megfelelően tömény, kenetteljes jámborság hatja át.

Filmváltozatok 

1936-ban a darabot filmre vitték, kizárólag fekete színészekkel. A forgatókönyvet, amelyet úgyszintén Conelly írt, az 1950-es években többször is újra megfilmesítették az USA-ban, 1964-ben pedig Franciaországban.

Magyarországon 

A pozsonyi Prager Könyvkiadó 1937 végén jelentette be, hogy 25 más könyvvel együtt megjelenteti Bradford első gyűjteményét "A fekete Úristen s az izraelita urak" címmel magyarul. A Harmadik Birodalom 1938-as terjeszkedése (Ausztria bekebelezése, Csehszlovákia feldarabolása) ezt meghiúsította.

Az első magyar nyelvű kiadás, amely Bradford mindkét gyűjteményét tartalmazta, végül a Táncsics Kiadónál jelent meg 1961-ben Devecseri Gábor és Majoros István fordításában, Helena Zmatlikova illusztrációival, valamint – Bradford előszava helyett – a kiadó előszavával. A kritikusok el voltak ragadtatva. Különösen dicsérték a bravúros fordítást és a szerző humorához illeszkedő illusztrációkat. Ellentétben az amerikaiakkal – észrevették Bradford társadalom- és valláskritikáját is.

Felmerült az is, hogy a könyv egyes fejezetei kerüljenek bele az iskolai tantervbe is.

1965-ben készült Komornik Ferenc: "Ádámtól Éváig – Vidám Becsületsértési Per" című szindarabja, amelyben Ezsdrás, a Biblia ókori szerzője, pert indít műve kritikusai és kigúnyolói ellen: Karinthy Frigyes, Leo Taxil, Heinrich Heine, Ráth-Végh István, Braniszlav Nusich, Vlagyimir Majakovszkíj, Feleki László, Roark Bradford, Máté György. (Bradfordnak „A Klub“ valamint „Démás a Néger“ miatt , Máté Györgynek pedig az 1960-as évek Magyarországába helyezett "Káin és Ábel" miatt kellett védekeznie. Jean Effelt viszont, akinek rajzai szerepelnek a periratban, a próféta elmulasztotta beidéztetni...)

Conelly szindarabjáról ill. filmjéről (The Green Pastures) sok cikk jelent meg a korabeli magyar sajtóban – de kizárólag külföldi előadások alapján –, mert egyik sem jutott el Magyarországra. A film, amely Fekete mennyország címmel került volna a mozikba, nem kapta meg az Országos Mozgóképvizsgáló Bizottság forgalombahozatali engedélyét, annak ellenére, hogy a filmet befolyásos személyek pártfogolták és a sajtóbeszámolók egybehangzóan dicsérték.

Jegyzetek

Források  
  – A könyv on-line verziója nem tartalmazza Bradford előszavát
 
 
 
 
 

  – A szindarab szövegkönyve 

  – A film társadalmi és kulturális háttere,valamint forgatókönyve elemzéssel 
  Keletkezés (Making of The Green Pastures) p17-48, Szinrevitel (Staging of the Play) p49-88, Első New Yorki előadássorozat (The First New York Run) p89-108, Vidéki turné (De Lawd on the Road p109-154), Visszatérés New Yorkba (Return to New York p155-172)
 
 
  A Green Pastures-szel foglalkozó 6.fejezet lényegesen bövített változata online: The Religious and Cultural Meaning of The Green Pastures

További információk 
 The Green Pastures (1936): DVD Warner & bros, (www.warnervideo.com),2006 
  trailer, Youtube video
  Youtube video, (a "L'action française" 1936. december 18-i cikk szövege)
  Youtube video
  Youtube video
 The Best of Reverend J. M. Gates, Audio-CD: CK 65710
 Les Verts Pâturages (1964): DVD INA-editions (www.ina.fr), 2009 
  trailer, Youtube video
  13:23 a filmiparról, 23:42 az ültetvényeken dolgozó afroamerikaiakról

Amerikai irodalmi művek
1928 könyvei
Humor
Biblia