alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Kőszív Glomgold

Kőszív Glomgold (Flintheart Glomgold, korábbi fordításban Zsugor Igor) kitalált szereplő a Donald Kacsa univerzumban, Dagobert McCsip fő riválisa és A Világ Második Leggazdagabb Kacsája cím birtokosa. Carl Barks találta ki A második leggazdagabb kacsa c. történetben (1956. szeptember). Ebben a mesében Dagobert, aki A világ leggazdagabb kacsája cím birtokosa, megtudja, hogy egy dél-afrikai üzletember is pályázik erre a címre. Dagobert úgy dönt, Dél-Afrikába utazik, hogy találkozzon az ellenfelével, amiből végül verseny kerekedik kettőjük között, amelyben végül Dagobert győz. Glomgold innentől még sok (Barks és mások által írt) történetben feltűnik, hogy egy kicsit megkeserítse ellenfele életét.

Dagoberttel a pénz utáni mély sóvárságukon túl még egy közös vonása, hogy mindketten skót származásúak. Dagobertnél a családi neve, a McCsip (McDuck) utal erre, Glomgold pedig jellegzetes skót viseletben van: skót kockás szoknya és sapka. Dagobert, bár zsugori és gyakran kapzsi, de jó cselekedetekre is képes és nem használja ki az embereket, tud hálás is lenni. Ellentétben Glomgold valóban velejéig romlott, szívtelen alak, aki semmilyen törvénytelen eszköztől nem riad vissza.

Külső hivatkozások 
 Flintheart's profile in a Who is Who in Duckburg
 Flintheart's profile in the Disney HooZoo
 

Disney-figurák

de:Liste der Bewohner Entenhausens#Mac Moneysac
Musikalisches Opfer

A Musikalisches Opfer (Zenei áldozat) (BWV 1079) Johann Sebastian Bach műve, amely tíz kánont, két fúgát és egy triószonátát tartalmaz. Ezek alapja a II. (Nagy) Frigyes porosz király által megadott téma.

A mű keletkezése 

A mű létrejötte annak köszönhető, hogy Bach és II. Frigyes 1747. május 7-én találkoztak a királyi rezidencián. A találkozás eredményeképpen Bach Carl Philipp Emanuel nevű fiát felvették udvari zenésznek. Ezenkívül az uralkodó mutatott neki egy akkor újdonságszámba menő pianofortét, és mivel Bach nagy improvizátor hírében állt, a király adott neki egy témát, amire neki egy fúgát kellett improvizálnia.
A másnapi sajtó beszámolója szerint Bach sikerrel vette az akadályt, bár a hangszerrel egyáltalán nem volt megelégedve.

Bach a találkozás után két hónappal állt elő ezzel a művével, aminek az ajánlása „Regis Iussu Cantio Et Reliqua Canonica Arte Resoluta” (a király parancsára a téma és egyebek kánon formában kidolgozva). Ha az ajánlás kezdőbetűit összeolvassuk, a ricercar szót kapjuk, ami a korai fúgák neve volt.

Struktúra, hangszerelés 
 Két fúga:
 Ricercar a 6 (hatszólamú)
 Ricercar a 3 (háromszólamú)
 10 kánon
 Egy négytételes triószonáta, fuvolára (ez volt a király hangszere), hegedűre és basso continuóra. 

A triószonátát leszámítva nem találkozunk hangszereléssel. Manapság az ilyen műveket egy vagy két zongorán (vagy billentyűs hangszeren, például csembalón), vagy kamarazenekar előadásában halljuk.

Egyéb érdekességek 
A mű tartalmaz ún. rejtvénykánonokat is, amikben csak a főtéma és egy-két paraméter van megadva, ebből kell kánont szerkesztenie az előadónak, természetesen kontrapunktikus és polifón módszerekkel.

Ez a mű A fúga művészete mellett Bach életműve csúcsának tekinthető.

Források 
 Somfai László előadása (1985)
 A Mutopia Project tartalma a cikk tárgyával kapcsolatban

További információk 
 A Musikalisches Opfer MIDI fájlokban

Bach művei
BACH-motívum

A BACH-motívum a zenében a B, A, C H hangsorozatot jelöli, mely számos zeneműben szerepel, és – főleg a régizene 19. században kezdődő reneszánsza óta – tudatosan is alkalmazzák Johann Sebastian Bach családnevére való utalásként.

Története 
A BACH-motívum első említése Johann Gottfried Walther 1732-es Musicalisches Lexikonjában jelent meg, mely magát Bachot jelöli meg az alkotójaként. A motívumot először Johann Sebastian Bach használta, A fúga művészetében, mintegy cégérként. Bár maga a motívum máskor is megjelent már, csak más hangra transzponálva, például a Máté Passió, Vom Himmel Hoch (BWV 769), vagy a csembalóra írt f-moll háromszólamú sinfonia (BWV. 795). 

Bach fia, Johann Christian, illetve az ő tanítványa, Johann Ludwig Krebs is alkalmazta a motívumot, de igazán csak a barokk zene és főleg Bach műveinek 19. században élt reneszánsza idején lett népszerű.

A 20. században sikeres kísérletek születtek arra, hogy a BACH-motívumnak a második bécsi iskola zeneszerzőire jellemző kromatikus interpretációját adják, illesztve azt a dodekafónia tizenkét fokú kompozíciós eljárásához. Példaképpen Arnold Schönberg, Anton Webbern, illetve tanítványaik egyes kompozíciói említhetők. A BACH-motívumot napjainkban is alkalmazzák, gyakran Bach művészetére való utalásként.

Példák 
Robert Schumann – Hat fúga orgonára, pedálos zongorára vagy harmóniumra, opus 60 (1845)
 Liszt Ferenc – B-A-C-H fantázia és fúga, orgonára (1855, később átírva zongorára)
 Johannes Brahms –  Fúga, asz-moll, WoO 8
 Nyikolaj Andrejevics Rimszkij-Korszakov – Variációk a BACH témára, zongorára (1878)
 Max Reger – B-A-C-H fantázia és fúga, orgonára (1900)
 Ferruccio Busoni – Fantasia contrappuntistica zongorára (1910, 1912 és 1922)
 Arthur Honegger – Prélude, Arioso, Fughette zongorára (1932, később átírva vonószenekarra)
 Francis Poulenc – Valse-improvisation sur le nom Bach, zongorára (1932)
 Anton Webern – Vonósnégyes (1937–1938) – itt a hangsor alapszik a BACH motívumon
 Jean Coulthard – BACH variációk, zongorára (1952)
 Luigi Dallapiccola – Quaderno musicale di Annalibera (1952)
 Arvo Pärt – Collage a B-A-C-H motívumra, vonósokra, oboára, csembalóra és zongorára (1964)
 Milos Sokola – Passacaglia quasi Toccata a B-A-C-H témára, orgonára (1976)
 Alfred Schnittke – Concerto grosso No. 3 (1985)
 Ron Nelson – Passacaglia (Homage on B-A-C-H) fúvós együttesre (1990-es évek)
 Gárdonyi Zsolt - Hommage à J. S. Bach (2010)
 Szervác Attila - Bach 20-22 (2016)

Ezen kívül megtalálható még olyan művekben is, mint Arnold Schönberg: Variációk Zenekarra és Vonósnégyes, no 3.; Krzysztof Penderecki: Szent Lukács Passió; és Johannes Brahms Ludwig van Beethoven No. 4-es zongoraversenyéhez írt kadenciájában.

Hasonló motívumok 
 F, Esz, C, H (F. Schubert)
 Esz, C, H, B, E, G (Schönberg)
 D, Esz, C, H (D. Sosztakovics (németül: D. Schostakowitsch))
 B, E, B, A vagy B, A, B, E (Bartók Béla)
 C, A, G, E (John Cage)
 A, B (Alban Berg)

Kapcsolódó szócikkek
 Zenei kriptogram
 C. F. E. BACH-motívum

Jegyzetek 

Zeneelmélet
SMILEY (szó- és ábrás védjegy)

A smiley, magyarul olykor szmájli, egy mosolygó arcot jelképező karika két pont-szemmel és egy szájat jelentő görbe vonallal, általában sárga színben. Az eredetijét Harvey Ball találta ki 1963-ban egy biztosítócég számára. Az arcot a két Spain fivér, Bernard és Murray népszerűsítette tovább, akik pólók, bögrék, gombok, matricák és egyéb tárgyak díszítésére használták fel. A smiley a dance és az underground zene és kultúra jelképe is volt az 1990-es évek elején. Végül az internetkultúra egyik alapja lett, mint érzelmet kifejező ikon.

Smileyworld Ltd. 

A Smiley egy márka, amit Franklin Loufrani 1971-ben fejlesztett ki. Ő a többségi tulajdonosa a Smileyworld Ltd-nek, annak a vállalatnak, mely küldetésként azt fogalmazta meg magának, hogy boldogabbá és élhetőbbé tegye a világot. A Smiley márkát szerte a világban az életmód-iparágak vásárolják; tervezői folyamatosan fejlesztik egyre kreatívabb termékké, melynek változatai a Smiley Collection („Smiley gyűjtemény”) és Smiley Beauty („Smiley szépség”) címek alatt tekinthetők meg.

A márka természetes pamutot használ fel a környezet és a gyártásban résztvevők egészsége védelmében. A szerzői jogdíjak 10%-át a világ több országában a szociális tevékenységeket szervező Smiley World Association-ön keresztül jótékony célra fordítják. A mozgalom jelszava: Oszd meg a mosolyodat a rászorultakkal!

1997-ben Franklin fia, Nicolas Loufrani megkezdte az eredeti Smiley logóra épülő új ikon-világ kialakítását. Ma több mint 1200 ikon van használatban Smileyworld márkanév alatt. E márka alapja egy kommunikációs koncepció, amely azt célozza, hogy társas érintkezést kifejező termékekkel (üdvözlőlapokkal, ajándéktárgyakkal, stb.) segítse a kommunikációt. Ez egyben oktató célú projekt is: könyvek, játékok, interaktív termékek készülnek.

Jogi nyilatkozat 

A Smiley 1971 óta hivatalosan bejegyzett védjegy. A Smiley nevet és logót mára több mint 100 országban jegyezték be, árucikkek és szolgáltatások 25 osztályában használják. A Washingtoni Kongresszusi Könyvtárban több mint 1200 Smiley „emotikon” van bejegyezve, melyek mindegyikét az Egyetemes Szerzői Jogi Egyezmény védi. Az utóbbi 10 évben a Smileyworld Ltd. 800-nál is több licencszerződést írt alá világszerte, és az öt kontinens minden fontos országában a legtöbb áruosztályra alkalmazza ezzel kapcsolatos jogait. A Smileyworld Ltd. több mint 60 ügyvédi irodával áll kapcsolatban szellemi tulajdona védelme érdekében.

Források

A Brief History of the Smiley Face - Vice
The History of the Smiley Face - The Guardian

Kapcsolódó szócikkek 
 Hangulatjel

Jelképek
Internet
Kultúra
Péter latin császár

Courtenay Péter (1167 körül – Epirosz, 1219. június után), latin császár, Courtenay Jolán magyar királyné és Courtenay Mária nikaiai császárné apja, valamint II. András magyar király apósa.

Élete
Wertner Mór így adja meg a származását: „courtenayi II. Péter, (1216. konstantinápolyi [latin] császár, [...]) a Capetingok házából.” Hóman–Szekfű Magyar története (1928) Capet-Courtenay Péter konstantinápolyi császárnak nevezi. VI. Lajos francia király unokája lett a következő császár, Courtenay Péter és Erzsébet fia. Első felesége, Nevers-i Ágnes révén három tartományt örökölt Franciaországban, Nevers-t, Auxerre-t és Tonerre-t. A Latin Császárság élére második felesége, Flandriai Jolánta, a későbbi Balduin és Henrik császárok nővére révén került. Előtte még részt vett a harmadik keresztes hadjáratban unokatestvére, II. Fülöp Ágost oldalán, majd küzdött az albigensek ellen, illetve 1214-ben jelen volt Bouvinesnél, ahol a király legyőzte IV. Ottó német-római császárt és Ferrand flandriai grófot, ezáltal biztosította különféle szerzeményeit (Bretagne, Normandia, Maine, Anjou és Touraine, amiket Ottó szövetségesétől, Földnélküli János angol királytól ragadott el nemrég, ld. Bouvines-i csata).

1216-ban, miután I. Henrik latin császár törvényes gyermek nélkül hunyt el, Pétert választották örököséül. El is indult kis sereg élén Franciaországból, Rómában III. Honoriusz pápa császárrá szentelte, majd 1217-ben hajókat kölcsönzött a velenceiektől. Cserébe megígérte, hogy elfoglalja számukra Durazzót, ám elbukott, így szárazföldön volt kénytelen fővárosába menni. Útközben azonban epiruszi fogságba esett, és Theodor Angelosz despota börtönében halt meg két év múlva, valószínűleg szándékosan gyilkolták meg. Felesége és gyermekei azonban elérték Konstantinápolyt, és el is nyerték annak trónját. Franciaországi tartományait Ágnestől származó lánya, Maud örökölte.

Jegyzetek

Források 
Geoffroy de Villehardouin: Bizánc megvétele, (eredeti címe: La conquìte de Constantinople), Fordította és a jegyzeteket írta Szabics Imre, Utószó Kozma Béla, Európa Könyvkiadó, Budapest, 1985. 
Wertner Mór: Jolán királyné, in W. M.: Az Árpádok családi története, Nagy-Becskerek, Pleitz Ferencz Pál Könyvnyomdája, 1892, 421–424.

További információk 
FMG/Constantinople Latin Empire

Latin császárok
Uralkodónők férjei
Courtenay-ház
Meggyilkolt uralkodók
A keresztes háborúk résztvevői
Jolánta latin császárnő

Flandriai Jolánta (1175–1219), a Latin Császárság uralkodónője 1217–19 között.

Élete
Apja, V. Balduin hainaut-i gróf, anyja, I. Margit flamand grófnő. Jolánta már akkor Konstantinápolyba érkezett, amíg férje, a császárrá koronázott Courtenay Péter az epirusziakkal csatározott. Mivel Péter sorsa ismeretlen volt egy ideig, Jolánta gyakorolta régensként a hatalmat. A bolgárokkal szövetkezett az epirusziak ellen, és I. (Laszkarisz) Theodórosz nikaiai császárral is békét tudott kötni, amikor hozzáadta lányát, Máriát.

A császárnő 1219-ben halt meg. Nevers-i birtokát elsőszülött fia, Fülöp örökölte, aki viszont visszautasította a latin császári trónt, így ott a másodszülött Courtenay Róbert lett az uralkodó. Péter és Jolánta császárnő egyik leánya Courtenay Jolán magyar királyné, II. András magyar király második felesége volt.

Latin császárok
Császárnők
Flandria-ház
Courtenay-ház
1175-ben született személyek
1219-ben elhunyt személyek
Róbert latin császár

Courtenay Róbert (1201 körül – Morea, 1228 januárja) latin császár 1219-től haláláig.

Élete

Amikor Franciaországba érkezett Péter császár halálhíre, elsőszülött fia, a Namurt öröklő Fülöp lemondott legidősebb öccse javára a trónról. Az új császár csak 1221-ben érkezett meg a Konstantinápolyi Latin Császárságba, amit addig anyja, majd Jolánta halála után Béthune-i Conon kormányzott mint régens. 

Miután császárrá koronázták, nyomban segítségért folyamodott III. Honoriusz pápánál és II. Fülöp Ágost francia királynál, mivel az Epiruszi Despotátus és a Nikaiai Császárság folyamatosan ragadták el országa területeit. Nyugatról azonban alig érkezett segély, így Róbert kénytelen volt békét kötni legnagyobb ellenségével, III. (Vatatzész) János nikaiai császárral, és megígérni, hogy elveszi a sógorának, I. (Laszkarisz) Theodórosz nikaiai császárnak (aki Róbert húgát, Máriát vette feleségül) a leányát, III. János sógornőjét, Laszkarina Eudokiát, akivel már korábban eljegyezték. Az ígéretét azonban felrúgta, és egy burgundi nemessel már eljegyzésben álló francia hölgyet, Neufville úrnőt vett nőül, akinek csalódott jegyese összeesküvést szőtt ellene, és elcsalta Konstantinápolyból a latin császárt. Róbert 1228 elején hunyt el Moreában.

Ősei

Jegyzetek

Források 
Geoffroy de Villehardouin: Bizánc megvétele, (eredeti címe: La conquìte de Constantinople), Fordította és a jegyzeteket írta Szabics Imre, Utószó Kozma Béla, Európa Könyvkiadó, Budapest, 1985.

További információk 
FMG/Constntinople Latin Empire

Latin császárok
Courtenay-ház
Keresztes háborúk
1228-ban elhunyt személyek
Az 1200-as években született személyek
II. Balduin latin császár

II. (Courtenay-i) Balduin (Konstantinápoly, 1218 – Nápoly, 1273. október 15. után), latin császár. Courtenay Jolán magyar királyné és Courtenay Mária nikaiai császárné öccse.

Élete 
1228-ban, bátyja halálakor még csak 11 éves volt, így országa nemesei Brienne-i Jánost hívták meg régenscsászárnak az ország élére. A Kasztíliai Berengáriával kötött harmadik házasságából született lányát, az akkor kilencéves Máriát 1234-ben eljegyezte a kiszemelt örökössel, aki húszéves korától a birodalom ázsiai területeit irányította, de a tényleges házasságot csak azután kötötték meg, amint a menyasszony elérte a lányok számára a házasodáshoz szükséges 12 éves életkort. 1236-ban a trónjára váró Balduin nyugatra (Rómába, Franciaországba, Flandriába) indult, hogy katonákat és pénzt kérjen a Konstantinápolynál alig nagyobb Latin Császárság védelmére és területeinek visszaszerzésére, és csodamód sikerrel járt. 1240-ben tért haza német területeken és Magyarországon keresztül tekintélyes haderő élén. A körülmények miatt azonban a segítséget nem tudta kihasználni, így 1245-ben megint nyugatra ment két évre. Ismét segítséget kapott, pénzt ereklyék fejében, most IX. (Szent) Lajos francia királytól, akinek oldalán 1249-ben jelen volt Damiettánál, a sikertelen hetedik keresztes hadjáraton. 

A birodalom oly mértékben szenvedett pénzhiányban, hogy a hitelekért cserébe saját fiát, Fülöpöt kellett biztosítékként a kereskedők kezére adnia. A későbbiekben II. Balduin Európát járta segítségért könyörögve. 1261-ben Palailogosz Mihály elfoglalta Konstantinápolyt, Balduin császársága pedig véget ért. Az uralkodó Euboiára menekült egy velencei gályán, onnan Athénon keresztül Apuliába, végül Franciaországba. Címe megkövetelte tőle, hogy továbbra is segítségre vadásszon. Új reménysége Anjou Károly volt, akivel 1267-ben megegyezett, hogy majd elfoglalja számára a görög fővárost. Ez sohasem következett be, Balduin és fia pedig Károlytól kapott évjáradékból éldegélt. Fülöp 1273-ban elvette Károly leányát, Beatrixet, ám pár napra rá II. Balduin meghalt Foggiában.

A latin császári címet még sokan követelték 1383-ig.

Ősei

Jegyzetek

Források 
 Wolff, Robert Lee: Mortgage and Redemption of an Emperor's Son: Castile and the Latin Empire of Constantinople, Speculum 29, 1954, 45-84. URL: Lásd Külső hivatkozások

További információk 
 Robert Lee Wolff: Mortgage and Redemption of an Emperor's Son: Castile and the Latin Empire of Constantinople
 Biographybase/Baldwin II of Constantinople Biography

Latin császárok
Courtenay-ház
A keresztes háborúk résztvevői
1218-ban született személyek
1273-ban elhunyt személyek
Laura

A Laura latin eredetű női név, a Laurentius (Lőrinc) férfinév női párjának, a Laurenciának a rövidülése. Azonban lehet a latin laurus szó származéka is, melynek jelentése babérfa, babérkoszorú.

Rokon nevek
 Laurencia: a Laurentius (magyarul Lőrinc) férfinévnek a női párja. 
 Lara: a Laura és a Larissza rövidülése. 
 Lauretta: a Laura olasz eredet, kicsinyítőképzős változata. 
 Lora: a Laura több nyelvben használt változata. 
 Lorella: a Lora kicsinyítőképzős továbbképzése. 
 Lorett: a Lauretta francia változatából származik. 
 Loretta: a Laura olasz kicsinyítőképzős alakja. 
 Lorin: a Laura és a Laurencia német és angol változatából ered. 
 Lorina: a Lorin latinos továbbképzése. 
 Lolli: a Laura becéző alakváltozata.
 Lorenza: a Lorenzó férfinév női párja.
 Lartia: a Laurencia származéka.

Gyakorisága
A Laura az 1990-es években lett gyakori név, korábban ritka volt, a 2000-es években a 10-12. leggyakoribb női név.

Az 1990-es években a Loretta igen ritka, a Lara, Laurencia, Lauretta, Lora, Lorella, Lorett, Lorin és Lorina szórványos név volt, a 2005 óta a Lara a 46-88. leggyakoribb női név, a többi nem szerepel az első százban.

Névnapok 
Laura, Lauretta, Lorett
 április 11.
 június 17. 
 június 28. 
 október 19. 
Laurencia
 június 28. 
 október 8. 
Lara
 március 26. 
Lora, Lorella
 június 28. 
 október 19. 
Loretta
 december 10. 
Lorin, Lorina
 október 8.

Híres Laurák, Laurenciák, Larák, Lauretták, Lorák, Lorellák, Lorettek, Loretták, Lorinok, Lorinák, Lollik és Lorenzák
 Laura Allen színész
 Laura Betti színész
 Laura Branigan amerikai énekes
 Csajághy Laura, Vörösmarty Mihály felesége
 Dánielné Lengyel Laura író, újságíró
 Döbrösi Laura énekesnő, színésznő
 Laura Espido Freire kortárs spanyol írónő
 Laura Esquivel mexikói írónő
 Loretta Goggi olasz énekes
 Laura Golarsa olasz teniszezőnő
 Laura Granville amerikai teniszezőnő
 Helvey Laura drámai színész
 Hilgermann Laura operaénekes (alt), énekpedagógus
 Laura Howard angol színésznő
 Iancu Laura magyar író- és költőnő
 Laura Leighton amerikai színésznő
 Mátray Laura színész
 Laura de Noves, Petrarca múzsája
 Ottlik M. Laura balettművész
 Laura Pausini olasz énekes
 Laura Pavel román irodalomkritikus és teatrológus
 Polányi Laura történész
 Topolcsányi Laura színész, író
 Laura Prepon amerikai színésznő
 Réthy Laura színész, operettprimadonna
 Laura Zapata mexikói telenovella-színésznő
 Laura Ziskin amerikai filmproducer
 Leiner Laura magyar ifjúsági írónő

Jegyzetek

Magyar keresztnevek (L)
Női keresztnevek (L)
Latin eredetű magyar női keresztnevek
Fermat-prímek

Olyan Fermat-számok, amelyek prímek; tehát Fn=22n+1 alakú prímszámok. Összesen öt ismeretes: F0=3, F1=5, F2=17, F3=257, F4=65537.
Fermat felállította azt a sejtést, hogy minden ilyen alakú szám prímszám. Euler Goldbach leveléből értesülve erről, 1732-ben, 25 éves korában, első számelméleti cikkében (amit a következő 51 évben számos követett) megcáfolta ezt, kimutatva, hogy 641 osztja F5-öt.

További nevezetességet nyertek e prímszámok azáltal, hogy 1796. március 30-án Gauss bebizonyította, hogy a szabályos 17-szög és általában minden m-szög, ahol m Fermat-prím, körzővel és vonalzóval megszerkeszthető. A 19 éves Gauss ekkor kezdte naplóját e szavakkal: „Principia quibus innitur sectio circuli, ac divisibilitas eiusdem geometrica in septemdecim partes…” Disquitiones Arithmeticae című könyvében azt is állította, hogy tétele megfordítását is igazolta, tehát hogy a szabályos n-szög pontosan akkor szerkeszthető, ha n páratlan prímtényezői valamennyien Fermat-prímek és mind csak az első hatványon szerepel. Annak bizonyítását azonban sosem publikálta, jegyzeteiben sem találták meg, ezért valószínűleg ilyennel nem rendelkezett. (A modern algebra eszközeivel ez könnyen igazolható. Ha a szabályos n-szög szerkeszthető, akkor az n-edik primitív egységgyök benne van a racionális számtest egy 2-hatvány fokú bővítésében, tehát maga is 2-hatvány fokú, márpedig foka az n-edik körosztási polinom foka, ami φ(n). Az Euler-féle φ-függvény tulajdonságaiból levezethető, hogy n csak az említett alakú lehet.)

Bizonyos heurisztikus érvelések alapján általánosan elfogadott az a vélemény, hogy nincs több Fermat-prím, de legalábbis csak véges sokan vannak. Bár a Fermat-prímek véges számának sejtése valószínűleg igaz, de egyelőre nem ismeretes rá bizonyítás, és kétséges az is, hogy lesz-e valaha, létezik-e egyáltalán formális igazolása.

Jegyzetek

Hivatkozások 
 

Számelmélet

en:Fermat number
Latin Császárság

A Latin Császárságot (latin nevén Romania) a negyedik keresztes hadjárat után hozták létre a keresztes lovagok 1204 márciusában. A Konstantinápoly központú, római katolikus keresztes állam a görög és ortodox Bizánci Birodalmat volt hivatott helyettesíteni, miközben önmagát éppúgy a Római Birodalommal azonosította. Első császára VIII. Balduin flandriai gróf lett 1204. május 16-án.

A keresztesek és Velence által irányított Latin Császárság kezdettől fogva magának követelte a Bizánci Birodalom összes területét, azonban ezeket csak részben sikerült megszereznie (ráadásul a feudális rendszerből adódóan ezek is nagyrészt szinte független hűbérurak vezetése alá kerültek, mint a Thesszalonikéi Királyság, az Akháj Fejedelemség és az Athéni Hercegség), több helyen görög utódállamok jöttek létre (a Balkánon az Epiruszi Despotátus, Anatóliában pedig a Nikaiai és a Trapezunti Császárság). Emellett a zűrzavaros helyzetet a bolgárok is kihasználták, és erős birodalmat hoztak létre.

Balduin és utódai hősiesen harcoltak, ennek ellenére 1261. július 25-én Palaiologosz Mihály elfoglalta Konstantinápolyt, és VIII. Mikhaél néven bizánci császárrá nyilvánította magát. II. Balduin, az utolsó latin császár utódai még sokáig követelték maguknak a címet, ami azonban teljesen kiüresedett.

Latin császárok (1204 – 1261)

Névleges latin császárok (1261 – 1383)

Irodalom 
Morby, John E.: A Konstantinápolyi Császárság, In: J. E. Morby: A világ királyai és királynői. Az idők kezdetétől napjainkig, [ford.: Hideg János], Maecenas Könyvkiadó, 242, 1991. (eredeti kiadás: J. E. Morby: Dynasties of the World. A Chronological and Genealogical Handbook, Oxford University Press, 1989.)

További információk 
 

Bizánci Birodalom
Európa történelmi államai
Keresztes háborúk
Görögországi uralkodók listái
Görögország történelme
Vámosderecske

Vámosderecske (másként Sopronderecske, 1899-ig Derecske, , ) mezőváros Ausztriában, Burgenland tartományban, a Felsőpulyai járásban.

Fekvése 
Felsőpulyától 11 km-re nyugatra fekszik. Felsőrámóc és Répcekároly tartozik hozzá.

Története 
Vámosderecskét  1289-ben "Traizzendorf" néven mint megerősített települést említik először. 1401-ben a Moróczhidaiak a Pottendorfereknek adták zálogba. Magyar nevének előtagját 1425-ben létesített vámjáról kapta, amely Lánzsér várához tartozott. Fiók-harmincadhely is volt. Magyar neve először 1425-ben szerepel "Poss. Derezke" alakban, majd  a pozsonyi káptalan 1441-ben kibocsátott oklevelében "Poss. Derechke al. nom. Traczondorff" alakban mindkét nyelven említik. Az 1498-as Corpus Jurisban "Trassendorf" néven szerepel.
1614-ben II. Mátyástól vásártartási és korlátozott ítélkezési jogot kapott. Ekkor készült a pellengér is.

Vályi András szerint " DERECSKE. Drasszenmark. Ratzendorf. Elegyes falu Sopron Vármegyében, földes Ura Hertzeg Eszterházy Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Soprontol három mértföldnyire, határja meglehetős termékenységű, de szőleje nintsen, ’s egyéb fogyatkozásaiért is a’ harmadik Osztályba tétettetett."

Fényes Elek szerint " Derecske, németül Draszmarkt, német falu, Sopron vgyében, Sopronhoz délnyugotra 3 mfd., 890 kath. lak., s paroch. egyházzal. Van 24 1/ fertályos, és 56 nyolczados földesgazda, 900 h. irtásföld, 275 h. rét, legelő az erdő, melly 1600 hold; szőleje kivágatott. Földje középszerű; erdeje, melly egészen az uraságé, fenyő, tölgy, cserfákból áll. Birja hg. Eszterházy."

1910-ben 1138, túlnyomórészt német lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Sopron vármegye Felsőpulyai járásához tartozott. 1971-óta a szomszédos Répcekároly és Felsőrámóc falvakkal együtt alkot közös közigazgatási egységet.

Nevezetességei 
 Szent András apostol tiszteletére szentelt római katolikus plébániatemploma a 17. században épült. A templomot korabeli védőfal is övezi.
 A központban a 17. századból való szégyenoszlop (pellengér) látható.
 Szent János kápolna.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Hivatalos oldal
 Vámosderecske az Osztrák Statisztikai Hivatal honlapján
 Vámosderecskei fórum
 Az Etnikai-Nemzeti Kisebbségkutatóintézet adatbázisa
 Mutatós parasztházak Vámosderecskén
 A vámosderecskei "Heimatklänge" zenekar honlapja

Burgenland települései
Sopron vármegye települései
Villámos

Villámos (1885-ig Willersdorf, németül Willersdorf) Felsőlövő  településrésze, egykor önálló község Ausztriában Burgenland tartományban a Felsőőri járásban.

Fekvése 
Felsőőrtől 8 km-re északnyugatra a Villámos-patak völgyében, a Villámosi-völgy bejáratánál  fekszik.

Története 
A határában található római kori halomsírok tanúsága szerint területe már az ókorban lakott volt. Határában a Szék-patak elágazásánál 13. századi vár falmaradványait tárták fel, melyet a népnyelv "Schlosshansl"nak nevez és Németújvári Iván gróf rablófészkének tart.  A néphit szerint a gróf lelke ma is hazajár ide.

A  település a 13. században már állt, hiszen ekkor épült temploma is. A helyiek az alapítás évét 1289-re teszik. Villámost 1388-ban "Villyan" néven említik először abban az oklevélben, melyben Zsigmond király a borostyánkői uradalmat a Kanizsai családnak adja zálogba. 1392-ben a Kanizsaiak az uradalom tulajdonát is megkapták. Azt ezt hitelesítő oklevélben a település "Vilyancz" néven szerepel. Borostyánkő várának uradalmához tartozott.
1532-ben elpusztították a Kőszeg várát ostromló török hadak tatár segédcsapatai. 1580 körül a reformáció hatására lakói evangélikusok lettek. 1636-ban a Batthyány család birtoka lett.

Vályi András szerint " VILLERSDORF. Német falu Vas Várm. földes Ura Gróf Batthyáni Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Máriásfaluhoz nem meszsze, mellynek filiája; földgye, legelője, fája elég van; büdös kővel, és vitrióllal is nevezetes hasznot hajtanak."

Fényes Elek szerint " Villersdorf, német falu, Vas vmegyében, a borostyánkői uradalomban, 541 evang. lakossal, iskolával, sovány, erdős határral. U. p. Kőszeg."

Vas vármegye monográfiája szerint " Villámos, 76 házzal és 548 németajkú, r. kath. és ág. ev. lakossal. Postája Felső-Lövő, távírója Pinkafő. Itt kezdődik a szépségekben gazdag villámosi völgy. Határában valaha vár volt, de annak már a nyoma sem látszik."

1910-ben 537, túlnyomórészt német lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Vas vármegye Felsőőri járásához tartozott. 1921-ben Ausztria Burgenland tartományának része lett. 1971-ben Alsólövő, Határfő és Hamvasd településekkel együtt Felsőlövő része lett.

Nevezetességei 
 Alexandriai Szent Katalin tiszteletére szentelt római katolikus temploma, eredeti 13. századi lőrésszerű ablakkal.
 „Schlosshansl” középkori várának romjai. A vár típusa szerint egy ún. leválasztott vár (Abschnittburg). Az elhatárolást az emelkedő háttértől, amiből egy hátra nyúló csúcs emelkedik ki, egy gerincátvágással oldották meg. Ennek a gyenge pontnak a védelmére egy hatalmas védőfalat építettek, melynek robusztus maradványai még ma is kitűnően látszanak.
 Az egykori népiskola épülete ma kommunikációs centrum.
 Bognármúzeum a régi iskolaépületben.
 Természeti látványosság a festői Villámosi-völgy.

Külső hivatkozások 
 Felsőlövő hivatalos oldala
 Villámos a dél-burgenlandi térség  községeinek weboldalán
 Képek a településről
 Villámos vára a magyar várak honlapján

Jegyzetek 

Burgenland települései
Vas vármegye települései
A létező

A filozófiában a létező problémájának a kérdése a metafizika problémakörébe tartozik.

A 'létező' kérdésével való foglalkozást két igen korán megfogalmazott filozófiai felismerés tette szükségessé:

 Nem minden létezik (a szó valódi értelmében), ami az érzékszervek számára megjelenik. Továbbá nem minden létező jelenik meg az érzékszerveink számára.

 A dolgok valódi természete nem jelenik meg érzékszerveink számára. A gondolkodásnak erőfeszítéseket kell tennie, hogy felismerje a dolgok valódi természetét.

A létezésre irányuló kérdés nyelvi eredetű. Vegyük a következő két állítást:
 Én vagyok.
 Én nő vagyok.
A létige (lenni) mindkét mondatban más-más szerepet tölt be. Az első mondatban az alany létezését fejezi ki, a második mondatban az alanyt és a névszói állítmányt kapcsolja össze. Filozófiai nyelvben, a kétféle használatot egzisztenciális és kopulatív létigéknek nevezzük. E különbséget elsőként Arisztotelész ismerte fel.

Lásd még 
 Ontológia
 Arisztotelész metafizikája
 Analogia entis

Irodalom 
 Filozófia tankönyv (szerk. Steiger Kornél) Holnap Kiadó 1997.

Külső hivatkozások 
 Rudolf Carnap: A metafizika kiküszöbölése a nyelv logikai elemzésén keresztül
 A létezők és a posztmodern technikai társadalom közötti kommunikáció ontológiai paradoxona
 Tábor Béla; Logosz és Daimón

Metafizika
Ábrahámfalva (település)

Ábrahámfalva (régebben Abrámfalva névváltozata is ismert volt, ) község Szlovákiában, az Eperjesi kerület Bártfai járásában.

Fekvése 
Bártfától 23 km-re délre, a Tapolytól nyugatra fekszik.

Története 
1286-ban említik először, eredetileg kopjások települése volt.

A 18. század végén Vályi András így ír róla: „ÁBRAHÁMFALVA. Ábrahámovtze, tót falu Sáros Vármegyében, birtokosa Raszlavitzky Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Hanusfalvátol egy és 1/4 mértföldnyire, e’ helységnek ugyan keresetre módgya nintsen; de mivel határja nem rosz, és réttye, legelője, ’s tűzre való fája elég, második Osztálybéli”.

Fényes Elek 1851-ben kiadott geográfiai szótárában így ír a faluról: „Ábrahámfalva, tót falu, Sáros vgyében, Sóvárhoz délre 1 mfd. 205 római, 169 görög kath, 23 evang. lak. Görög kath. szentegyház. F. u. a kamara”.

1920 előtt Sáros vármegye Bártfai járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 265, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

1991-ben 355-en lakták.

2001-ben 350 lakosából 345 szlovák volt.

2011-ben 365 lakosából 339 szlovák.

Nevezetességei 
 Szent Simon és Júdás apostolok tiszteletére szentelt, római katolikus temploma a 14. század első felében épült. Gótikus szárnyas oltára, a „Madonna a gyermekkel” Lőcsei Pál mester alkotása.

Jegyzetek

További információk 
Hivatalos oldal
Községinfó
 Ábrahámfalva Szlovákia térképén
 E-obce.sk

A Bártfai járás települései
Sáros vármegye települései
Verebes (Ukrajna)

Verebes (korábban Verbiás, , magyar átírásban Verbjazs) falu Ukrajnában, Kárpátalján, a Munkácsi járásban.

Fekvése
Alsóvereckétől 5 km-re északkeletre fekszik, rajta halad át a Vereckei-hágón átvezető út.

Története
Verebes (Verbias, Verbiás) nevét 1570-be említették először. A település nevét a rajta átfolyó (Füzes) patakról kapta.

1889-ben egyesítették Hlubokpatak, Petruszovica és Verbiás községeket.

1910-ben 562 lakosából 16 magyar, 107 német, 439 ruszin volt. Ebből 452 görögkatolikus, 108 izraelita volt.

A trianoni békeszerződésig Bereg vármegye Alsóvereckei járásához tartozott. Ma 1000 lakosú ruszin falu.

Határában van a 839 m magas Vereckei-hágó, ahol a hagyomány szerint a magyar fősereg 896-ban benyomult a Kárpát-medencébe.

A falu feletti 846 m magas Beszkid-hegyen 1881. szeptember 4-én egy 4 m magas gránitobeliszket emeltek, rajta emlékfelirattal.

1996-ban kezdte el Kárpátaljai Magyar Kulturális Szövetség egy honfoglalási emlékmű építését. A Matl Péter tervei alapján készült emlékmű 2008-ban készült el teljesen.

2020-ig Rákócziszállás és Újrosztoka tartozott hozzá.

Látnivalók
 görögkatolikus fatemploma 1888-ban épült.

Források
 A Munkácsi várhoz tartozó falvak hely- és személynevi 1570-ben.

Hivatkozások
 

A Munkácsi járás települései
Bereg vármegye települései
Ábrahámpikfalva

Ábrahámpikfalva (szlovákul Abrahámovce, németül Abrahamsdorf) község Szlovákiában, az Eperjesi kerület Késmárki járásában.

Fekvése
Késmárktól 12 km-re délre található.

Története

Ábrahámfalva 
Ábrahámfalvát 1286-ban „Abraham” néven említik először. 1323-ban „villa Abrahe”, 1367-ben „Abraamfalua” alakban tűnik fel. A X. szepesi kopjáskerület része volt. 1787-ben 36 házában 206 lakos élt.

A 18. század végén Vályi András így ír róla: „ÁBRAHÁMFALVA. Ábrahámszdorf, Ábrahámovtze. Igen régi helység Szepes Vármegyében, birtokosa Doleviczényi Uraság, lakosai katolikusok, 9 határbéli földgye jó gabonát termő, réttye, legelője elég, és fája is, melly jó tulajdonságaihoz képest első Osztálybéli.”

1828-ban 34 háza és 248 lakosa volt. Lakói mezőgazdasággal, fuvarozással, kosárfonással foglalkoztak.

Fényes Elek 1851-ben kiadott geográfiai szótárában így ír a faluról: „Abrahámfalva, régi tót falu, Szepes vármegyében, ut. p. Horkához északra 1/2 órányira: 247 kath. lak. Termékeny határ. F. u. Detrich, Záborszky, s m.”

1895-ben egyesítették Pikfalvával.

Pikfalva 
Pikfalvát 1286-ban „Pynk” alakban említik először. 1349-ben „Pikfalva” néven szerepel. A X. szepesi kopjáskerület része volt. 1787-ben 13 házában 77 lakos élt.

A 18. század végén Vályi András így ír róla: „PIKÓCZ, vagy Pikfalva. Tót falu Szepes Vármegyében, földes Ura Doloviczényi Uraság, lakosai katolikusok, ’s másfélék is, fekszik Ábrahámfalvához nem meszsze, mellynek filiája, határjának nagyobb része sovány, fája sints elég, de más javai lévén, második osztálybéli.”

1828-ban 11 háza és 90 lakosa volt.

Fényes Elek 1851-ben kiadott geográfiai szótárában így ír a faluról: „Pikócz, tót falu, Szepes vmegyében, Ábrahámfalva fil., 90 kath. lak. F. u. többen. Ut. p. Lőcse.”

1895-ben egyesítették Ábrahámfalvával.

Ábrahámpikfalva 
1920 előtt Szepes vármegye Lőcsei járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 218, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

1991-ben 196 lakosa volt.

2011-ben 259 lakosából 249 szlovák.

Nevezetességei 
Szent Simon és Júdás apostolok tiszteletére szentelt római katolikus temploma a 14. század első felében épült, később többször átépítették. Főoltára a 15. századból való.

További információk 
 E-obce.sk
Községinfó
Ábrahámpikfalva a térképen

Jegyzetek 

Abrahampikfalva
Szepes vármegye települései
Vezérszállás

Vezérszállás (korábban Pudpolóc, , ) falu Ukrajnában, Kárpátalján, a Munkácsi járásban.

Fekvése
Alsóvereckétől 10 km-re délnyugatra, a Latorca völgyében fekszik.

Története
1890-ben egyesítették Pudpolóc és Romanóc községekből. A hagyomány szerint a faluban szállt meg 1703. június 27-én II. Rákóczi Ferenc, Bercsényi Miklóssal együtt a munkácsi csatavesztés után Lengyelországba menet. 1910-ben 385, túlnyomórészt ruszin lakosa volt, ma 800 ruszin lakosa van. A trianoni békeszerződésig Bereg vármegye Alsóvereckei járásához tartozott.

2020-ig Felsőgereben és Jávor tartozott hozzá.

Látnivalók
 Görögkatolikus temploma a 18. században épült a 17. századi templom helyén.

Források
 A történelmi Magyarország atlasza és adattára 1914 

A Munkácsi járás települései
Bereg vármegye települései
Hajna

A Hajna női nevet Vörösmarty Mihály alkotta meg a hajnal szóból a Zalán futása című művében.


Gyakorisága
Az 1990-es években szórványos név, a 2000-es években nem szerepel a 100 leggyakoribb női név között.

Névnapok
 július 9.
 augusztus 21.
 október 10.

Híres Hajnák

Becézések 
Hajni, Hajnc, Hajnu, Hajnsz, Hajnuka, Hanu, Hajnácska, Hajnusz, Hajncu, Hazsn

Jegyzetek

Magyar keresztnevek (H)
Női keresztnevek (H)
Magyar eredetű magyar női keresztnevek
Irodalmi névadási eredetű magyar női keresztnevek
Viharos

Viharos vagy Viska (, , ) falu Ukrajnában, Kárpátalján, az Ungvári járásban.

Fekvése
Többségben görögkatolikus ruszin község Ungvártól 65 km-re északkeletre.

Nevének eredete
Neve szláv, személynév eredetű.

Története
Viharos nevét 1602-ben említette először oklevél Viska néven. 1773-ban Viska, Wisky, 1800 körül Viszka, 1808-ban Viska, Wysska néven írták. A település nevét 1904-ben Viharosra magyarosították. Utolsó hivatalos magyar neve Viska volt, amikor 1939 és 1944 között Magyarországhoz tartozott.

1910-ben 897, túlnyomórészt ruszin lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Ung vármegye Nagybereznai járásához tartozott. Ma 1150 lakosa van.

Nevezetességek
 Szent Mihály tiszteletére szentelt fatemploma a 18. században épült. Alaprajzi elrendezésében a Csontosi templomhoz hasonló.

Források
 A történelmi Magyarország atlasza és adattára 1914

Külső hivatkozások

 Vadvölgy panzió

Az Ungvári járás települései
Ung vármegye települései
Ábránka

Ábránka () község Ukrajnában, Kárpátalján a Munkácsi járásban.

Fekvése
Volóctól északnyugatra, Alsóvereckétől délre fekvő település.

Nevének eredete
A falut a 17. században Nagy-Abránkának nevezték. Nevét az azonos nevű patakról kapta. A víznévben valószínűleg a magyar régi Ábrám ’Ábrahám’ személynév kicsinyítő képzős alakja található (1138/1329: Abran, Szabó 1936: 132). Ukrán eredetét kizárhatjuk, ugyanis ez a keresztnév az ukránban Avram formában él (vö. 1398: Аврам, Авраамъ, SlStaroukr. 1: 64–5), míg a ruszinban Абрунъ ’Abris, Abráhám’(ЧОПЕЙ 1) alakban használatos. A kárpátaljai ukránok körében előforduló Абрагам ’Ábrahám’ családnév (1704: Abraham István [!], ЧУЧКА 36) magyar eredetű.

Története
Ábránka 1610-ben Nagj Abranka néven volt említve. Későbbi névváltozatai: 1645-ben Nagy Abramka, 1728-ban Abrahanka, 1773-ban
Nagy Abranka, 1877-ben Ábránka (Nagy-), Ábránka (Kis-) (Hnt.), 1924-ben és 1930-ban Abranka,, 1983-ban Абранка (ZO.).

A trianoni békeszerződés előtt Bereg vármegye Alsóvereckei járásához tartozott.

1910-ben 348 lakosából 15 német, 332 ruszin lakosa volt. Ebből 332 görögkatolikus, 15 izraelita volt. 1991-ben 627 lakosa volt.

Források
 A történelmi Magyarország atlasza és adattára 1914 
 Sebestyén Zsolt: Kárpátaljai helynévmagyarázatok a Volóci járásból 

A Munkácsi járás települései
Bereg vármegye települései
Ábrány

Ábrány (régebbi névváltozatai: Ábrányfalva, Ábrahámfalva, ) község Szlovákiában, az Eperjesi kerület Eperjesi járásában.

Fekvése 
Eperjestől 12 km-re délkeletre fekszik.

Története 
A falu a 13. században keletkezett, 1320-ban említik először. A 15. században a Raszlaviczky család birtoka. A 17. században a Sennyey, Pálffy és Kapi családoké. A 18. században a Nemessányi család a birtokosa. 1787-ben 39 házában 236 lakos élt.

A 18. század végén Vályi András így ír róla: „ÁBRAHÁMFALVA. Ábrahámovtze, tót falu Sáros Vármegyében, birtokosa Raszlavitzky Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Hanusfalvátol egy és 1/4 mértföldnyire, e’ helységnek ugyan keresetre módgya nintsen; de mivel határja nem rosz, és réttye, legelője, ’s tűzre való fája elég, második Osztálybéli.”

1828-ban 44 házában 343 lakos élt. Lakói mezőgazdasággal, erdei munkákkal foglalkoztak.

Fényes Elek 1851-ben kiadott geográfiai szótárában így ír a faluról: „Ábrahámfalva, tót falu, Sáros vgyében, Sóvárhoz délre 1 mfd. 205 római, 169 görög kath, 23 evang. lak. Görög kath. szentegyház. F. u. a kamara.”

1920 előtt Sáros vármegye Lemesi járásához tartozott.

Népessége 
1910-ben 300, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 534 lakosából 495 szlovák és 38 cigány volt.

2011-ben 619 lakosából 581 szlovák és 12 cigány.

Személyek 
 Itt született Ján Hirka (1923–2014) eperjesi görögkatolikus püspök

Jegyzetek

További információk 
 Hivatalos oldal
Községinfó
 Ábrány Szlovákia térképén
 Képek a görögkatolikus püspökség honlapján
 E-obce.sk

Abrany
Sáros vármegye települései
Abroncsos

Abroncsos (1899-ig Obrucsnó, szlovákul Obručné, ruszinul Obrucsne) község Szlovákiában, az Eperjesi kerület Ólublói járásában.

Fekvése 
Ólublótól 30 km-re keletre, a lengyel határ mellett fekszik.

Története 
A települést 1636-ban „Obruczno” néven említik először, első lakói keletről betelepített ruszinok voltak. 1787-ben 14 háza állt.

A 18. század végén Vályi András így ír róla: „OBRUCSNO. Orosz falu Sáros Várm. földes Ura G. Szirmay, B. Palocsay, és Dezsőfy Uraságok, lakosai ó hitűek, fekszik Poprád vize mellett, Lyubotinhoz közel, mellynek filiája, határjában legelője, és fája van, réttye középszerű, határja sovány.”

1828-ban 32 portája volt.

Fényes Elek 1851-ben kiadott geográfiai szótárában így ír a faluról: „Obrucsnó, orosz falu, Sáros vmegyében, magas kősziklás hegyek között, a gallicziai határszélen: 22 rom. kath., 280 g. kath., 24 zsidó lak. F. u. a Dessewffy nemzetség.”

1920 előtt Sáros vármegye Héthársi járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 212, túlnyomórészt ruszin lakosa volt.

1991-ben 78 lakosa volt.

2001-ben 64 lakosából 52 szlovák és 11 ruszin volt.

2011-ben 41 lakosából 38 ruszin és 2 szlovák.

További információk 

 Községinfó
 Abroncsos a térképen
 E-obce

Jegyzetek 

Abroncsos
Sáros vármegye települései
Volóc

Volóc (, ) város Ukrajnában, Kárpátalján, a Munkácsi járásban. Volóc község székhelye. Lakosainak becsült száma 2019. január 1-jei állapot szerint 5128 fő. Néprajzi szempontból Bojkóföldhöz tartozik, lakóinak többsége bojkó.

Fekvése
Szolyvától 30 km-re északkeletre fekszik. 1889-ben Almamezőt csatolták hozzá, ma Kanora is ide tartozik.

Nevének eredete
Nevének ukrán jelentése: „terület, ahol a szarvasmarhacsorda telelt”.

Története
Egykori birtokosa a Schönborn család volt.

1910-ben 1538, többségben ruszin lakosa volt, jelentős magyar és német kisebbséggel. 

A trianoni békeszerződésig Bereg vármegye Alsóvereckei járásához tartozott. 

A 2020-as ukrajnai közigazgatási reformig a Volóci járás székhelye volt.

2022. május 3-án az orosz–ukrán háborúban rakétatalálat érte a település vasútállomását és egy elektromos alállomást. Ez volt az első orosz támadás Kárpátalja területén a háború során. A légi indítású robotrepülőgépeket a Kaszpi-tenger térségéből stratégiai bombázókról indították.

Közlekedés 
A települést érinti a Csap–Bátyú–Munkács–Lviv-vasútvonal.

Nevezetességek
 Görögkatolikus temploma a 17–18. században épült, Jézus mennybemenetelének tiszteletére szentelték.

Jegyzetek

Források
 Németh Adél: Kárpátalja (Panoráma 1991) 
 A történelmi Magyarország atlasza és adattára 1914 

A Munkácsi járás települései
Bereg vármegye települései
Pizza Hut

A Pizza Hut gyorsétkezde-üzlethálózat, amely 1997 óta a Yum! Brands, Inc. tulajdonában van.

Története 
Az első Pizza Hut 1958-ban az Amerikai Egyesült Államokban nyílt meg. Az első külföldi éttermet Kanadában nyitották 1968-ban. Jelenleg több mint 90 országban van Pizza Hut étterem, jelentős részük nem a cég tulajdonában van, hanem franchise szerződés alapján működik. Magyarországon 1992. április 1-jén Budapesten, a Király utca és a Nagykörút sarkán nyitotta meg első éttermét, melyet további 15 egység követett, Budapesten kívül Győrben, Pécsett, Miskolcon és Szegeden is. A magyarországi franchise jogokat George F. Hemingway (Szabó György) magyar származású amerikai üzletember szerezte meg. Első igazgatója (1991–1995) és az első 12 üzlet megépítője Dobóczky András. A Pizza Hut lánc rendkívüli népszerűségre tett szert, mint a 3. magyarországi gyorséttermi lánc. Az amerikai típusú serpenyős (deep pan) pizza kedveltté vált a korábban ismert olaszos vékony pizzatészták mellett. A Pizza Hut vezette be a szervezett formában működő házhoz szállítási szolgáltatást Magyarországon. A cég fénykorában 22 üzletet üzemeltetett Magyarországon.

2005 óta a magyarországi éttermeket az AmRest üzemelteti. A magyarországi éttermek száma 2010-ben 2-re csökkent, az Arena Plázában és a Pólus Centerben maradtak működő éttermeik.

2016 novemberében a Pizza Hut megnyitotta új éttermét Budapest VII. kerületében, a Király utca és az Erzsébet körút sarkán, ezzel a magyarországi éttermek száma 3-ra nőtt. 2016 végén a lánc 3 újabb éttermet nyitott, Budapesten a Duna Plaza melletti MOL kút szomszédságában található üzlethelyiségben, majd Dunakeszin és Budaörsön, az Auchan áruház ételudvarán.

2017 márciusában a cég újraindította a házhoz szállítást, öt budapesti Pizza Hut étteremből (Király utca, Duna Plaza, Selfstore, Arany János utca és Üllői út) lehet rendelni a lánc weboldalán keresztül, ahol közepes és nagy méretű pizzák választhatóak. 

Az expressz-éttermek helyben fogyasztásra és elvitelre kínálnak megoldást a vásárlók számára: a tradiconális, vékony tésztás, 1 személy számára megfelelő, 23 cm átmérőjű pizzát 5 perc alatt sütik készre. Express éttermek: Pólus, Aréna Pláza, Dunakeszi Auchan, Budaörs Auchan, Westend, Köki Terminál, Campona, Győr Pláza.

A lánc további terjeszkedést tervez.

Az új gyorséttermi rendszerben működő egységekben (pl. Budaörsi Auchan) a kész pizza eltér a megszokott Pizza Hut minőségtől, a tészta külseje fehérebb, az újfajta gyorssütőn kb. 2-3 perc alatt megy át a tészta.

Éttermek Magyarországon

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Hivatalos honlap (angol)
 Hivatalos honlap (magyar)
 Pizza Hut éttermek térképen

Étteremláncok
Az Amerikai Egyesült Államok vendéglátóipari cégei
Újszandec

Újszandec (lengyelül Nowy Sącz ['nɔvɨ 'sɔnʧ], németül Neu Sandez [nɔø'zandɛʦ], jiddisül צאנז / Tsanz [ʦanz]) Lengyelország délkeleti részén, a Kis-lengyelországi vajdaságban, a szlovák határ közelében fekvő város. Az egykori Galícia tartomány meghatározó települése volt.

Fekvése 

Az Északnyugati-Kárpátok egyik északkeleti völgyében, a Dunajec és a Poprád folyók találkozásánál fekszik.

Története 

A település elődje a krakkói püspök birtokában volt egészen a 13. századig. 1292-ben ugyanis a település megkapta ugyanazon magdeburgi városjogokat, mint amit Krakkó élvezett ekkor.

A 14. században Nagy Kázmér erődítményt építtetett a város körül. Hamar Krakkó kereskedelmi riválisává vált a város, amely a magyarországi és az oroszországi kereskedelmi utak találkozásánál feküdt. A 15. századtól festőiskola is működött a városban, amely hamar Lengyelország egyik fontos kulturális központja lett.

A 17. századtól a város azonban folyamatos hanyatlásnak indult, majd a svéd háborúk során II. Rákóczi György és a svédek is többször pusztították a várost. 1772-ben az ausztriai Galícia tartomány része lett, ahol egy jelentéktelen kisvárosként létezett egészen az 1870-es évekig, a vasútépítések korszakáig. Ekkor kisebb iparosítás jellemezte a várost, ám komolyabb szerepkörre már nem tett szert.

1918-ban a helyi lemkók megalapították saját államukat, amelyhez a várost csatolták. Később a város Lengyelországhoz került és újabb urbanizációs folyamat indult be, majd a náci megszállás alatt a lengyel ellenállás egyik legfontosabb központjává vált. Itt működött a Lengyelországot Magyarországgal összekötő futárszolgálat is.

A második világháború után már komolyabb fellendülés nem volt tapasztalható a város életében, Lengyelország egy nem túl jelentős városává vált. 1975 és 1998 között vajdasági székhely, 1999-től a Kis-lengyelországi vajdaság része.

Városrészek

Közlekedés

Vasút 
A település vasúti csomópont, itt keresztezi egymást a kelet-nyugati irányba futó Chabówka – Jasło – Sanok – Sztrij és az észak-déli Palocsa – Újszandec – Tarnów vonal, amely Kis-Lengyelország Szlovákiával és Magyarországgal való vasúti összeköttetésének egyik fontos útvonala.

Közút 

Újszandec több főútvonal találkozásánal van. Kelet-nyugat irányban a 28-as főútvonal szeli át összeköttetést biztosítva a kárpátaljai vajdasági Przemyśllel, illetve Sziléziával. Az észak-déli 75-ös út Krynica és Brzesko elérését teszi lehetővé. Az Újszandecről induló 87-es út pedig a Szlovákia felé menő közúti forgalmat szolgálja.

A város helyközi autóbusz közlekedését a fejlett hálózattal rendelkező PKS Nowy Sącz végzi. Járatai a környék településeivel és a fontosabb lengyel városokkal kötik össze a települést.

Testvérvárosok 

  Columbia megye, Egyesült Államok
  Gabrovo, Bulgária
  Kiskunhalas, Magyarország
  Molise, Olaszország
  Narvik, Norvégia
  Netánja, Izrael
  Eperjes, Szlovákia
  Ólubló, Szlovákia
  Schwerte, Németország
  Sztrij, Ukrajna
  Tarnów, Lengyelország
  Troki, Litvánia

Jegyzetek

További információk 
 Nowy Sacz jelenlegi galéria 
 Nowy Sacz fényképek naponta 

Kis-lengyelországi vajdaság települései
Lengyelország városai