alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Nagybarca

Nagybarca község Borsod-Abaúj-Zemplén vármegyében, a Kazincbarcikai járásban.

Fekvése 
A Bán-patak völgyében fekszik, a megyeszékhely Miskolctól közúton 30 kilométerre északnyugatra.

A környező települések: észak felől Vadna (kb. 6 km-re), északkelet felől Sajóivánka, kelet felől Kazincbarcika (kb. 10 km-re), dél-délnyugat felől Bánhorváti (5 km-re), északnyugat felől pedig Sajóvelezd. A legközelebbi város Kazincbarcika.

Megközelítése 
Csak közúton érhető el, Vadna vagy Bánhorváti érintésével, a 2506-os úton.

Története 
Először a 12. században említik a települést, 1194-ben már lakott hely. Fontos királyi őrhelyként szerepelt. Borcha néven fordul elő 1334-1335-ben a pápai tizedlajstromban. A 16. században Nagh Barcza néven említik. 1554-ben a törökök felégették. Faházak helyett kőházakkal építik újjá. Az egri uradalom része volt. A település hamar a Reformáció híve lett. 1597-ben leányegyház, 1789-től pedig anyaegyház. 1789-ből származik az első hivatalos egyházi irat. Román kori templomát 1905-ben újjáépítették, de harangja még ma is az eredeti középkori harang. A vármegyében az egyik legrégebbi műemlékharang. Nagybarca 1989 óta önálló község.

Közélete

Polgármesterei 
 1990–1994: Szatmári István (független)
 1994–1998: Szatmári István (független)
 1998–2001: Szatmári István (független)
 2001–2002: Vadnai Zoltán (független)
 2002–2006: Vadnai Zoltán (független)
 2006–2010: Vadnai Zoltán Géza (független)
 2010–2014: Vadnai Zoltán Géza (független)
 2014–2019: Vadnai Zoltán Géza (független)
 2019-től: Tóth-Péter Zoltán (független)

A településen 2001. október 28-án időközi polgármester-választást tartottak, az előző polgármester lemondása miatt.

Ismert emberek

Nagybarcán születtek 
 Itt született 1794. október 18-án Almási Balogh Pál orvos, tudós.
 Itt született 1920. december 21-én Kecskési Tollas Tibor, költő.

Népesség 
A település népességének változása:

2001-ben a település lakosságának közel 100%-a magyar nemzetiségűnek vallotta magát.

A 2011-es népszámlálás során a lakosok 82,2%-a magyarnak mondta magát (17,8% nem válaszolt; a kettős identitások miatt a végösszeg nagyobb lehet 100%-nál). A vallási megoszlás a következő volt: római katolikus 17,2%, református 48,7%, görögkatolikus 1,2%, evangélikus 0,3%, felekezeten kívüli 12,1% (20,3% nem válaszolt).

Látnivalók 
 Református templom (alapjai román koriak)
 Tollas Tibor Emlékház
 Hősi halottak emlékparkja

Irodalom 
 Nagy Károly: Ózd város és környéke (Ózd, 1999 )

Jegyzetek

További információk 
 A település honlapja
 Nagybarca az utazom.com honlapján
 Gyalogló

Borsod-Abaúj-Zemplén megye települései
Borsod vármegye települései
Pézsa Tibor

Pézsa Tibor (Esztergom, 1935. november 15. –) magyar vívó, olimpiai és világbajnok, minden idők egyik legsikeresebb magyar vívója, mesteredző, nyugállományú ezredes. Korábban az ő nevét viselte az esztergomi Prímás-szigeti Suzuki Aréna. Felesége Bánfai Ágnes (1947–2020) világbajnoki bronzérmes tornász.

Pályafutása
Esztergomban kezdett vívni, majd 1957-től a Bp. Honvéd versenyzője volt. 1957-ben az univerziádén csapatban aranyérmet szerzett, amit kettő, majd négy év múlva megismételt. 1962-ben tagja volt a világbajnokságon második helyen végzett csapatnak. Ugyanekkor negyedik volt egyéniben. A következő évben vb bronzérmes lett csapatban. Az 1964-es olimpiai játékokon egyéniben első, csapatban ötödik lett.

1965-ben a világbajnokságon negyedik volt csapatban, ötödik egyéniben. 1966-ban világbajnok volt csapatban. Az egyéni versenyben ezüstérmet szerzett. A következő évben csapatban második, egyéniben harmadik lett a világbajnokságon. A mexikói olimpián bronzérmes volt mindkét versenyszámban.

1970-ben világbajnokságot nyert egyéniben, csapatban harmadik volt. A következő évben világbajnoki második volt csapatban. 1972-ben az olimpián bronzérmes lett csapatban. 1973-ban visszavonult a versenysporttól.

1973 óta foglalkozik az edzősködéssel. 1972 és 1985 között a BHSE vívószakosztályának vezetője volt. 1978 és 1982 között a kard válogatott szakágvezetője volt. 1983-ban vívó mesteredzői oklevelet szerzett. 1985-től 1989-ig Németországban dolgozott, de tevékenykedett Szaúd-Arábiában is. 1989-ben lett a Bp. Honvéd szaktanácsadója. 2005 óta a BSE, majd utóda, az MTK keretein belül vezeti a Pézsa Tibor Vívóakadémiát, amely az utánpótlással foglalkozik. 2014. október 1-jétől irányítja a női kardválogatott munkáját.

Díjai, elismerései
 Munka Érdemrend ezüst fokozata (1964)
 Magyar Népköztársasági Sportérdemérem ezüst fokozata (1968, 1988)
 Mesteredző (1978)
 Az év magyar vívója (1964, 1966, 1970)
 A haza szolgálatáért érdemérem arany fokozat (1989)
 Olimpiai aranygyűrű (1995)
 Bay Béla-díj (2013)
 A Magyar Érdemrend lovagkeresztje (2014)
 Esztergom díszpolgára (2014)
 Kismaros díszpolgára (2016)
Csík Ferenc-díj (2017)
Prima díj (2022)

Olimpiai és vb eredményei
 arany (1964 egyéni, 1966 csapat, 1970 egyéni)
 ezüst (1962 egyéni, 1966 egyéni, 1967 csapat, 1970 csapat, 1971 csapat)
 bronz (1963 csapat, 1967 egyéni, 1968 egyéni és csapat, 1972 csapat)
 negyedik 1962 egyéni, 1965 csapat
 ötödik 1964 csapat, 1965 egyéni

Jegyzetek

Források 

Magyar vívók
Magyar olimpiai bajnokok
Olimpiai bajnokok (1964)
Olimpiai bajnokok (vívás)
Magyar olimpiai bronzérmesek
Magyar vívóedzők
Esztergomiak
1935-ben született személyek
Esztergom díszpolgárai
Prima díjasok
Élő személyek
906



Események 
 A kalandozó magyarok a szláv dalamancokkal szövetségben Szászországra törnek, ahol komoly pusztítást visznek végbe.

Születések

Halálozások

10. század
905



Események 
január 10. – Sajbán, az utolsó Túlúnida emír leteszi a fegyvert az Egyiptomot megtámadó Abbászidák előtt.
A kalandozó magyarok 904 óta I. Berengár itáliai király szövetségeseként Itáliában harcolnak III. Vak Lajos császár ellen.

Születések 
 szeptember 2. – VII. (Bíborbanszületett) Kónsztantinosz, bizánci császár († 959)

Halálozások 
 Ealhswith, Nagy Alfréd wessexi király felesége (* 852)

10. század
904



Események 

 január – Kristóf pápa elűzése 
 január 29. – III. Szergiusz pápa felszentelésével megkezdődik a pápaság ún. pornokrácia korszaka (saeculum obscurum). 
 Az Abbászidák megszerzik Szíriát és Palesztinát a Túlúnidáktól, és Egyiptomra törnek. A fellázadt hadsereg megöli Hárún egyiptomi emírt, helyére nagybátyja, Sajbán kerül.
 A nyár folyamán a keleti frank király, IV. (Gyermek) Lajos meghívására a Fischa mellé tárgyalásra érkező Kurszán fejedelmet kíséretével együtt a vendéglátó legyilkoltatja.
A kalandozó magyarok I. Berengár itáliai király szövetségeseként Itáliában harcolnak II. Lajos császár ellen (→905).
 Árpád társuralkodóját, a béketárgyalásra Altenburgba meghívott Kurszánt a bajorok meggyilkolják.

Születések 
 az év folyamán – Ælfweard wessexi király († 924)

Halálozások
 december 30. – Hárún egyiptomi emír
 az év folyamán – Kurszán fejedelem (a németek meggyilkolják).

10. század
903



Események 
 augusztus – V. Leó pápa megválasztása majd elűzése
 szeptember – Kristóf pápa megválasztása
 A kalandozó magyarok Kurszán vezetésével összecsapnak a Bajor Hercegség erőivel a Fischa mentén, és vereséget szenvednek.

Születések

Halálozások
 IV. Benedek pápa

10. század
902



Események 
március – al-Muktafi foglalja el a Bagdadi Kalifátus trónját.
A kalandozó magyarok a Morva Fejedelemségre támadnak, és elpusztítják azt.

Születések

Halálozások
március – al-Mutadid kalifa

10. század
Néva

A Néva (oroszul Нева [Nyeva]) bővizű, 74 km hosszú folyó Oroszország északnyugati részén. Orosz neve a finn neva („mocsár”) szóból ered.

Vízgyűjtő területe 

A Néva vízgyűjtő területe meglepően nagy. A Ladoga és az Onyega tavak, valamint a Volhovo-Iljenszkij-medence vizét vezeti le a Balti-tengerbe. Szentpétervár városánál, deltatorkolattal ömlik a Finn-öbölbe, a folyó deltájának területe 45,6 km². A Néva deltájának 42 szigetén helyezkedik el Szentpétervár belvárosa.

Hajózás 

A Néva teljes hosszán hajózható és Nyugat-Oroszország egyik legfontosabb vízi útja. A Néva a Ladoga és az Onyega tavakon, valamint kiterjedt csatornarendszeren keresztül összeköttetésben van a Volgával és így az orosz belvízi hajózás fontos szakasza. A legnagyobb belvízi hajók is elérik Szentpétervárból indulva Moszkvát és a Volgán keresztül a Kaszpi-tengert, illetve a Donon át a Fekete-tengert. A Balti–Fehér-tenger-csatorna (Belomor-kanal) pedig a fehér-tengeri összeköttetést biztosítja.

A Néva jelentősebb mellékfolyói a Toszna, az Ohta, az Izsora és az Iga.

Jegyzetek

Források 
A. A. Szokolov: A Szovjetunió vízrajza (1952)

Oroszország európai folyói
Szentpétervár
III. Alexandrosz bizánci császár

III. Alexandrosz, magyarosan III. Sándor (, 872. november 23. – 913. június 6.) a Bizánci Birodalom császára (uralkodott társcsászárként 879-től; egyeduralkodóként 912. május 12-től haláláig), a Makedón-dinasztia harmadik tagja, I. Baszileiosz fia volt és VI. León öccse volt. Bár már apjától megkapta a társcsászári rangot, amit fivére uralkodása alatt is megtartott, León haláláig nem vett részt a politikában.

I. Baszileiosz és Eudokia Ingerina, III. (Részeges) Mikhaél hajdani szeretőjének harmadik fia volt. Míg két bátyja, Leó és Sztephanosz későbbi konstantinápolyi pátriárka származása emiatt kétséges volt, Alexandrosz esetében ez nem állt fenn. 879-ben, féltestvérük, a trónörökös Kónsztantinosz halálakor kapta meg bátyja mellett a társcsászári rangot. 908-tól kezdve Leó kisfia, a későbbi VII. Kónsztantinosz is tárcsászári rangot kapott.

VI. León fivére rövid ideig uralkodott. Trónra lépve megszabadult Leó bizalmasaitól, és feleségét, Zóét kolostorba záratta, és visszahívta az elődje házassági botrányai elleni tiltakozása miatt leváltott Nikolaosz Müsztikosz pátriárkát. Alexandrosz azonban súlyos hibát követett el: a veszedelmesen nagy hatalomra szert tevő I. Simeon bolgár cárnak nem fizette meg az adót, aki kapott az alkalmon, és háborút indított Bizánc ellen.

Alexandrosz a harc kezdete után röviddel ágynak esett és meghalt. A trón unokaöccsére, Konstantinra maradt, aki még mindig kiskorú volt, így helyette régenstanács vette át a hatalmat.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 

 Georg Ostrogorsky: A bizánci állam története. Budapest, Osiris, 2003. 

Makedón-ház
872-ben született személyek
913-ban elhunyt személyek
Original Soundtracks No. 1

Az Original Soundtracks No. 1 című album a U2 és Brian Eno együttműködéséből született. Mivel jócskán eltér a U2 stílusától, a lemezkiadó nem egyezett bele, hogy saját nevük alatt adják ki; az előadók a Passengers nevet választották. Nem létező filmekhez készült zenéket tartalmaz (két kivétel a Szellem a gépben és a Miss Sarajevo), ezek szinopszisát a cédéhez adott füzet írja le.

Kétségkívül a U2 legkevésbé ismert és legkisebb példányszámban eladott lemeze, amelyet nemcsak a rajongók és a kritikusok, de még az együttes dobosa, Larry Mullen részéről is komoly kritika ért: „Van egy vékony vonal az érdekes zene és az önmagunkkal szembeni engedékenység között. A Passangers lemezzel mi átléptük ezt a határt.”

Dalok 
 United Colours (5:31)
 Slug (4:41)
 Your Blue Room (5:28)
 Always Forever Now (6:24)
 A Different Kind of Blue (2:02)
 Beach Sequence (3:25)
 Miss Sarajevo (5:41)
 Ito Okashi (3:25)
 One Minute Warning (4:40)
 Corpse (These Chains Are Way Too Long) (3:35)
 Elvis Ate America (2:59)
 Plot 180 (3:41)
 Theme from „The Swan” (3:24)
 Theme from „Let's Go Native” (3:07)

Csak a Miss Sarajevo jelent meg kislemezen. Ugyanez a szám került rá a The Best of 1990-2000 válogatáslemezre; a B-oldali dalokat összegyűjtő The B-Sides of 1990-2000 pedig a Your Blue Room-ot tartalmazza.

Az album japán kiadásán szerepel a Miss Sarajevo kislemez B-oldali száma, a Bottoms (Watashitachi No Ookina Yume) (4:11). Ez valójában az Achtung Baby első számának, a Zoo Station-nek az instrumentális változata.

Előadók 
 Brian Eno – szintetizátor, különféle effektek, szekvenciák és elektronikus zenei eszközök, ének (A Different Kind of Blue)
 Bono – ének, gitár, zongora (Beach Sequence)
 Adam Clayton – basszusgitár, beszéd (Your Blue Room)
 The Edge – gitár, ének (Corpse), orgona (Your Blue Room)
 Larry Mullen, Jr. – dob, ütőhangszerek, ritmus-szekvencia (One Minute Warning), szintetizátor (United Colours)
 Luciano Pavarotti – ének (Miss Sarajevo)
 Holi – ének
 Howie B – keverés, elektronikus zenei eszközök, vokál és ritmus-szekvencia (Elvis Ate America)
 Craig Armstrong – vonós-effektek (Miss Sarajevo)
 Paul Barrett – vonós-effektek (Always Forever Now)
 Des Broadbery – szekvenciák (Always Forever Now)
 David Herbert – szaxofon (United Colours és Corpse)
 Holger Zschnderlein – szintetizátor (One Minute Warning)

Külső hivatkozások 
 U2 Wanderer diszkográfia
 Together for the Children of Bosnia (Pavarotti and Friends koncert)
 Three Sunrises – a lemez dalairól

1995 nagylemezei
U2-albumok
Island Records-albumok
Pop (U2)

A U2 1997-ben kiadott Pop című nagylemeze az előző albumaikon (Achtung Baby, Zooropa) már megjelent elektronikus (techno) zenei hangzás és 80-as évekbeli alternatív, gitárközpontú rockstílusuk keveréke. Bár számos ország slágerlistáján első helyre került, és a kritikusok is kedvezően fogadták, nem tartozik a jelentősebb alkotásaik közé. Edge szerint a Pop „olyan távol áll a U2-tól, amennyire csak lehet”.  A lemez hibáinak oka az együttes tagjai szerint főként az, hogy a túl korai időpontokra lekötött koncertek miatt nem volt elég idejük a dalok és a felvételek finomítására. 2005 májusában Bono azt nyilatkozta, hogy fontolgatják egy új verzió elkészítését. 

A címmel ellentétben a dalok hangzásvilága nem a könnyed mainstream popéhoz hasonló: éppenhogy sötét tónusú – legalábbis nagyrészt. Bono szerint egy bulival kezdődik (Discothèque, Do You Feel Loved), és egy temetéssel végződik (Wake Up Dead Man). A dalszövegek közül a legerőteljesebb a politikai üzenettel is rendelkező Please és a kísérteties Wake Up, Dead Man.

Dalok
Discothèque (5:19)
Do You Feel Loved (5:07)
Mofo (5:46)
If God Will Send His Angels (5:22)
Staring at the Sun (4:36)
Last Night on Earth (4:45)
Gone (4:26)
Miami (4:52)
The Playboy Mansion (4:40)
If You Wear That Velvet Dress (5:14)
Please (5:10)
Wake Up Dead Man (4:52)

Zene U2, szöveg Bono és The Edge.

A U2 ezen albuma előtt adta ki a legtöbb kislemez, mind a nemzetközi piacon: Discothèque, Staring at the Sun, Last Night on Earth, Please, If God Will Send His Angels, Mofo.

A PopHeart élő felvételeket tartalmazó EP is a világ több részén megjelent; az USA-ban Please címen kislemezként jött ki.

A japán kiadás bónuszszáma a Discothèque kislemez B-oldalán lévő Holy Joe (Guilty Mix) (5:08). A malajziai kiadásra csak cenzúrázva kerülhetett rá a Wake Up Dead Man.

Előadók
Bono – ének, gitár
The Edge – gitár, billentyűsök, ének
Adam Clayton – basszusgitár
Larry Mullen, Jr. – dob, ütőhangszerek, programok

Külső hivatkozások
U2 Wanderer diszkográfia
U2-Vertigo-Tour.com – a PopMart turnén játszott számok
Three Sunrises – a lemez dalairól

1997 nagylemezei
U2-albumok
Island Records-albumok
A Billboard 200 lista első helyezettjei
A UK Albums Chart listavezetői
Az ausztrál albumlista első helyezettjei
II. Rákóczi Ferenc Megyei Könyvtár

A II. Rákóczi Ferenc Könyvtár Borsod-Abaúj-Zemplén megye legnagyobb könyvtára. Miskolcon található, a Népkert és a Mindszenti temető szomszédságában (Görgey Artúr utca 11.)

A könyvtár története
A könyvtárat 1952-ben hozták létre egy új törvény értelmében, mely elrendelte a megyei könyvtárak alapítását. Az intézmény 1956-ban vette fel II. Rákóczi Ferenc nevét. A következő évtized végére kinőtte eredeti épületét, ami az Erzsébet téren állt (Diószeghy-ház, Erzsébet-tér 5.), és 1969–1971 között felépült új épülete. 1972. május 28-án adták át az új épületet, melyben a könyvtár ma is működik. Tervezője, Dézsi János Ybl Miklós-díjat kapott a tervezéséért.

1976-ban már 15 000 beiratkozott olvasója volt a könyvtárnak; 2010-ben ez 19 234. A könyvtár állománya (2010): kb. 600 000 dokumentum, ebből könyv 537 000 db, videó és DVD 5116 db, hangzó dokumentum 22 111 db, elektronikus dokumentum 2253 db, egyéb (térkép, kotta) 16 904 db.

A könyvtár felépítése
A könyvtár egy négyszintes, 4800 m² területű épületben helyezkedik el. Az olvasótermek az első és második emeleten találhatóak, a földszinten található a kölcsönzőpult, az irodák és a hírlapolvasó; az alagsorban van a belső raktár, a könyvkötészet és a reprográfia.

Az első emeleten szabadpolcos elhelyezéssel a szépirodalmi részleg található, valamint a művészettel, nyelvészettel, sporttal kapcsolatos szakirodalom, és a gyermekkönyvtár. A második emeleten található a szakirodalom túlnyomó része, a zenei és a helytörténeti részleg.

Cédulakatalógusa 2002 körül lezárult, jelenleg számítógépes katalógussal rendelkezik.

Jegyzetek

További információk 
 A könyvtár hivatalos oldala

Kapcsolódó szócikkek 
 Magyarországi könyvtárak listája

Miskolc kulturális intézményei
Magyarország megyei hatókörű városi könyvtárai
Modern építészet
Miskolc 20. századi építményei
II. Rákóczi Ferenc emlékezete
All That You Can’t Leave Behind

A U2 2000-es albuma, az All That You Can’t Leave Behind a kilencvenes évek kísérletező időszaka után egyfajta visszatérést jelentett az együttes korábbi stílusához. Az elektronikus zene szintetikus elemei továbbra is jelen vannak, de már kellőképp feloldódnak a dallamos rockban.

28 országban került a slágerlista élére, ugyanakkor az USA-ban csak a 3. helyig jutott. A zenekar harmadik legtöbb példányban eladott albuma: több mint tízmillió példány kelt el belőle.

A Rolling Stone magazin Minden idők 500 legjobb albumának listáján a 139. lett. Szerepel az 1001 lemez, amit hallanod kell, mielőtt meghalsz című könyvben.

Dalok 

Kislemezek: Beautiful Day, Stuck in a Moment You Can’t Get Out Of, Walk On, Elevation.

Japánban, Ausztráliában és az Egyesült Királyságban a lemez végére egy bónuszszám került, a The Ground Beneath Her Feet (3:44). Az USA-ban egy korlátozott példányszámban megjelent kiadás még egy lemezt tartalmaz az Always (3:46), a Summer Rain (4:06), vagy a Big Girls Are Best (3:37) című dalokkal.

Közreműködők 
 Bono – ének
 The Edge – gitár, billentyűsök, ének
 Adam Clayton – basszusgitár
 Larry Mullen, Jr. – dob

További információk 
 U2 Wanderer diszkográfia
 U2-Vertigo-Tour.com – az Elevation turnén játszott számok
 Three Sunrises – a lemez dalairól

U2-albumok
2000 nagylemezei
Island Records-albumok
Grammy-díjas albumok
Rockalbumok
A UK Albums Chart listavezetői
Az ausztrál albumlista első helyezettjei
Avatára

Az avatár vagy avatára (szanszkrit: अवतार, IAST: avatāra = „alászállás”,) a hinduizmusban az isten alászállása és halandó lényben (akár állatban) való megtestesülése a földön, a világ megmentése, a törvények helyreállítása vagy híveinek megoltalmazása céljából. Eközben részben megőrzi isteni természetét, részben földi természete lesz. Ahogy Visnu egyre feljebb került a hindu panteonban, úgy az ő avatárái váltak a legfontosabbakká.

Visnu tíz legfőbb avatárája (dasavatára) 
A dasavatara szó jelenti Visnu tíz meghatározott „nagy alászállásá”t – Maha Avatara (dasa szanszkrit nyelven 'tíz'):

Visnu legfőbb avatárái a hinduk hite szerint a következők:

Egyes hindu írások nem kevesebb mint 23 avatárát említenek.

Egyéb avatárák

Visnu többi avatárája 

 Balaráma, Krisna bátyja. Visnu avatárájának is mondják, de a sesa kígyóénak is, amelyen Visnu pihen.

Siva avatárái 

Siva istennek 28 avatárája ismert – főleg aszkéta és jógamester alakjában –, fontosak, de nem tettek szert olyan jelentőségre, mint Visnuéi.

A többi isten avatárái

Az avatárák típusai 

Kétféle avatára létezik, elsődleges és másodlagos avatára, attól függően, hogy Visnu maga „száll alá” egy személyben vagy csak felruházza azt saját isteni képességeivel.

A másodlagos avatárákat a hinduk nem imádják, csak a közvetlen, elsődleges avatárákat. Gyakorlatban ma azonban ezek közül is csak Naraszimha, Ráma és Krisna részesül tiszteletben. Összességében azonban a hinduk szerint nincs különbség aközött, hogy Visnut vagy az avatáráit imádják, hisz végül mindkét út őhozzá vezet.

Szimbolizmus 

Sokan vallják, hogy a tíz avatára az élet és az emberiség fejlődését testesíti meg. Matszja, a hal a vízi életet; Kurma, a teknős a kétéltűséget; a harmadik állat, Varáha, a vadkan a szárazföldi életet; Naraszimha, az ember-oroszlán az ember és az állat közti átmenetet; Vámana, a törpe a tökéletlen embert; Parasuráma, az erdei vándor az ember kezdeti életmódját; Ráma király az uralkodói, Krisna a művészi és tudományos képességeket; Buddha, a Megvilágosult pedig az ember lelki érettségét.

Jegyzetek

Források

Kapcsolódó szócikkek 
 Megtestesülés

Hinduizmus
Gottlieb Friedrich Bach

Gottlieb Friedrich Bach (Meiningen, 1714 – Meiningen, 1785) német orgonista és festőművész.

Johann Ludwig Bach második fia, a meiningi udvarban orgonistaként és festőként működött.

A rokonsága nagy részét lefestette, de készültek képek a türingiai rokonokról, például Carl Philipp Emanuel Bachról. Állítólag készült egy Johann Sebastian Bachról is, de az mára elveszett.

Halála után fia követte a poszton.

Jegyzetek

Források
 

Német orgonisták
Német festők
1714-ben született személyek
1785-ben elhunyt személyek
Johann Philipp Bach

Johann Philipp Bach (Meiningen, 1752. augusztus 5. – Meiningen, 1846. november 2.) német zeneszerző és festőművész.

Gottlieb Friedrich Bach fia, apja halála után a meiningeni udvar udvari festője, orgonistája és csembalistája. Festeni Konrad Geigertől tanult.

Több mint száz mű fűződik a nevéhez (festmények és pasztellek), melyek ma a meiningeni kastélyban találhatóak.

Források 
 Johann Philipp Bach (Musician) - Short Biography

Kapcsolódó szócikk 
 Bach család

  

Német zeneszerzők
Klasszicista zeneszerzők
Német festők
1752-ben született személyek
1846-ban elhunyt személyek
Neorealizmus

A neorealizmus olasz filmművészeti és irodalmi irányzat volt, amely gyökeresen szakított az addigi olasz film hamis valóságábrázolásával, dokumentarista szemléletet honosított meg, és óriási hatást tett az egész európai filmművészetre. Jellemzője az egyszerű emberek sorsának ábrázolása és a társadalomkritika egyaránt. 

Az irányzat alapműve Luchino Visconti Megszállottság (Ossessione) című filmje 1943-ban keletkezett, az irányzat azonban csak a második világháború után bontakozott ki. A neorealizmuskifejezést Umberto Barbaro használta először 1943-ban.

Híres alkotások

Források 
 Az olasz filmművészet nagyjai, sulinet.hu
 Zsebenciklopédia. Gondolat, Budapest, 1975. 415. old.
 A neorealizmus, Magyar Független Film és Video Szövetség (MAFSZ), mafsz.hu
 Rossellini a neorealizmusról (1952), Filmkultúra 1990/1 szám, mandadb.hu

További információk 
 Bikácsy Gergely: A filmtörténet börtönében, Vén újrealizmus? , Filmvilág magazin

Filmművészet

sv:Neorealism
uk:Неореалізм
Otto Neurath

Otto Neurath (Bécs, 1882. december 10. – Oxford, 1945. december 22.) osztrák származású német közgazdász, filozófus és szociológus, az ún. bécsi kör tagja. Fő eredményeket a tudományfilozófia, episztemológia, szociológia statisztika területén ért el.

Élete 
Először Bécsben, majd Berlinben tanult matematikát, közgazdaságtant, történelmet és filozófiát. 1907-ben doktorált Berlinben. Közben az osztrák-magyar Hadügyminisztériumban is tevékeny volt, és 1917-ben Heidelbergben habilitált.

Az 1919-es Bajor Tanácsköztársaságban Kurt Eisner alatt a Gazdasági Központi Hivatal elnöke volt, emiatt másfél évre elítélték, amiből idő előtt Bécsbe toloncolták. Ott különböző szociális egyesületek alapításában és tevékenységében vett részt. Egy kiállítás vezetett a máig is létező Szociális és Gazdasági Múzeum megalapítására.

A nácizmus elől még 1934-ben a hollandiai Hágába emigrált, azonban a német támadáskor, 1940-ben Angliába kellett menekülnie, ahol 1945-ben Oxfordban halt meg.

Neurath volt a Bécsi kör „szervező motorja”. A kör baloldali szárnyához tartozott, pragmatista, sőt kifejezetten marxista és materialista nézeteket is vallott. A logikai pozitivizmuson belül ő a hangsúlyt az empirizmusra helyezte. Több figyelmet fordított a tudomány történelmi és szociológiai kérdéseire is, ezzel megelőlegezve a későbbi ilyen jellegű, ún. kuhni fordulatot a tudományfilozófiában. A formális, logikai szempontokat annyira nem tartotta fontosnak. Így például a tudomány egységes nyelve helyett egy univerzális szleng volt az elképzelése, a hierarchikus, redukcionista felépítés helyett egy mozaikos szerkezetben látta az egységet. A tudomány egységének céljából egy a felvilágosodás korabelihez hasonló Enciklopédia mozgalmat kezdett el, amely pár kötet kiadása után abbamaradt, részben érdeklődés, részben támogatás hiányában, és részben halála miatt. Érdekesség, hogy Thomas Kuhn híres műve, amelyet a logikai pozitivizmus kritikájának tartanak, ebben a sorozatban lett kiadva.

Gerd Arntz illusztrációjával Neurath kidolgozta az Isotype rendszert, amely egy korai szimbolikus képi rendszer számszerű adatok illusztrálására. Elsődleges célja szociális összefüggések ábrázolása volt írástudatlanok számára. Ez ma ugyan nem használatos, de erős hatása volt későbbi hasonló rendszerekre, mint például kartográfiai szimbolikák. Neurath Edward Tufte és Buckminster Fuller korai elődjének is mondható. Neurath számos más módon is részt vett a népnevelés különböző területein.

Magyarul megjelent művei 
Protokolltételek. In: A Bécsi Kör filozófiája (Gondolat, 1972), ford. Fehér Márta
A fizikalizmus szociológiája. In: A Bécsi Kör filozófiája (Gondolat, 1972), ford. Fehér Márta
Descartes elveszett vándorai és a segédmotívum. A döntéshozatal pszichológiájáról. In: Holmi, XXIII (2011)/11, 1382–1391, ford. Veres Máté

Jegyzetek

Kapcsolódó szócikkek 
 Logikai pozitivizmus
 Marxizmus
 Materializmus
 Friedrich Hayek

Osztrák filozófusok
Tudományfilozófusok
Német szociológusok
Bécsiek
1882-ben született személyek
1945-ben elhunyt személyek
Osztrák szocialisták
Hans Hahn

Hans Hahn (Bécs, 1879. szeptember 27. – Bécs, 1934. július 24.) osztrák filozófus és matematikus. Az ún. bécsi kör tagja. Fő eredményeket a tudományfilozófia, episztemológia, matematika területén ért el.

Élete
Hans Hahn szülei Ludwig Benedikt Hahs és Emma Blümmel.

Hahn tanulmányait Strasburgban, Münchenben és Göttingenben folytatta. Doktorátust szerzett 1902-ben a Bécsi Tudományegyetemen (University of Vienna), ahol kutatást végzett Gustav Ritter von Escherich mellett. Doktori értekezésének címe: Zur Theorie der zweiten Variation einfacher Integrale. A doktori cím megszerzése után kinevezték a Bécsi Tudományegyetemen. 1909-14 között oktatott Czernowitzban, mely város a mai Ukrajna (Chernovtsy) területén található. Szolgált az I. világháború idején az osztrák-magyar hadseregben. Katonaként súlyosan megsebesült.

1916-ban Bonnba költözött, s ott rendkívüli tanárként tanított 1920-ig; 1917-ben kinevezést kapott. 1921-ben visszatért Bécsbe, ahol szintén kinevezték tanárnak.
Hahn részt vett a halmazelmélet és funkcionálanalízis mint tudomány megteremtésében.Nevéhez fűződik a Hahn-Banach-tétel. 1903-13 között foglalkozott a differenciál-integrál számítások elméletének továbbfejlesztésével. Ezen munkásságához kapcsolódó könyvei:
Theorie der reellen Funktionen (1921)
Reelle Funktionen (1932)

Filozófiai munkásságához kapcsolódó könyv, amelyet a Google Könyvek az empiricizmus, logika és matematika tárgykörébe sorolt:
Philosophical Papers (eredeti megjelenés pamfletként 1930, Bécs)

Érdekesség
Érdekes, hogy nevét ma is viseli egy németországi vállalkozás

Kapcsolódó szócikkek 
logikai pozitivizmus
Kép Hans Hahnról 
empiricizmus
Hans Hahn az angol wikipédiában
Hans Hahn:Philosophical Papers

Jegyzetek

1879-ben született személyek
1934-ben elhunyt személyek
Osztrák matematikusok
Topológusok
Osztrák filozófusok
Osztrák egyetemi, főiskolai oktatók
Hans Reichenbach

Hans Reichenbach (Hans Friedrich Herbert Günther Reichenbach) (Hamburg, 1891. szeptember 26. – Los Angeles, 1953. április 9.) német fizikus, matematikus, filozófus. Fő eredményekit a tudományfilozófia, episztemológia és fizika területén érte el. A Bécsi kör vezető alakja, a logikai pozitivizmus berlini iskolájának egyik alapítója.

Élete 
Fizikai, matematikai és filozófiai tanulmányokat folytatott. Tanára volt – többek között – Ernst Cassirer, David Hilbert, Max Planck, Albert Einstein. 1920 és 1926 között a stuttgarti műszaki főiskolán földmérést, rádiótechnikát, relativitáselméletet és filozófiát tanított. 1926-tól a berlini egyetem tanára lett. 1928-ban részt vett a Gesellschaft für empirische Philosophie megalapításában.

1933 után Törökországba emigrált, majd 1938-ban az Egyesült Államokba költözött. Haláláig a Kaliforniai Egyetem professzora volt Los Angelesben.

Munkássága 
Fő kutatási területe a matematikai logika, valamint a matematika és a fizika filozófiája volt.

A Bécsi kör filozófusaival szemben kimutatta, hogy az állítólagos "érzéki adat" egy sor olyan tényezőt tartalmaz, mely nem az érzékelésből származik, hanem a priori kategória, és hozzájárul az érzéki adatokhoz. Reichenbach szerint az azonosság, különbség, hasonlóság, egész stb. kategóriák nem illeszthetőek be ebbe a rendszerbe.

Művei 
 Ziele und Wege der heutigen Naturphilosophie. Leipzig, 1931
 The Development of logical Empiricism. Chicago, 1951

Magyarul 

Atom és világegyetem. A jelenkor fizikai világképe; ford. Náray-Szabó István; Franklin, Bp., 1936
Atom és világegyetem. A jelenkor fizikai világképe; ford. és a 4. fejezetet írta Náray-Szabó István; 2. bőv. kiad.; Franklin, Bp., 1942

Kapcsolódó szócikkek 
Logikai pozitivizmus

Jegyzetek

Források 
 

Német filozófusok
Német fizikusok
Hamburgiak
1891-ben született személyek
1953-ban elhunyt személyek
Német egyetemi, főiskolai oktatók
Véda (egyértelműsítő lap)

A Véda (szanszkrit: bölcsesség) jelentései:

Véda, női név
Védák, hindu szent szövegek

VÉDA közúti „intelligens” kamerahálózat, traffipaxrendszer Magyarországon
Thomas Mun

Thomas Mun ( London, 1571. június 17.  – London, 1641. július 21.) angol közgazdász, a merkantilizmus  kiemelkedő képviselője.

Tevékenysége
Mun igazgatói állást töltött be a Brit Kelet-indiai Társaságnál 1615-től a haláláig. Azon  korábbi merkantilista tannal szemben, hogy az országnak nem kell mindenáron exporttöbbletre (aktív külkereskedelmi mérlegre )  törekednie, kimutatta, hogy az összesített mérlegben  megengedett passzívumok az aktívumok növeléséhez vezetnek. Mun rájött arra, hogy az Indiából reexporta kihozott árukon elérhető nyereség nagyobb lehet, mint az Indiában elszenvedett hiány.

Fő műve
Halála után fia jelentette meg 1664-ben a fő művét ( England’s Treasure by Forraign Trade. Or the Ballance of  our Forraign Trade is the Rule of our Treasure).

Jegyzetek 

Angol közgazdászok
Londoniak
1571-ben született személyek
1641-ben elhunyt személyek
Pozitivizmus

A pozitivizmus egy filozófiai irányzat, a 19. század végén és a 20. század elején volt jellemző az európai filozófiában, és három időszakra osztható: első, második és neopozitivizmus. Ezen irányzatokban közösnek tekinthető a filozófia tudományos jellegű, racionális megközelítése  A pozitivizmust elsőként Auguste Comte foglalta össze, de jelentős még John Stuart Mill és Ernst Mach jelenléte is az irányzatban.

Jellemzői 

Gyökere a francia szkepticizmus és materializmus, az angol empirizmus és a kanti fenomenalizmus.

Szemléletében egyesül a felvilágosodás racionalizmusa és a hegeli dialektika, de főleg a ténytiszteletre épül.
Az irányzat szerint nincsen szükség gyors átalakulásra, a változásokat csak az emberek közvetlen tapasztalata segítheti elő.
Az embert természeti lényként fogja fel, nem társadalmi lényként, továbbá

Szakaszai

Első szakasz 

Megalapítója Auguste Comte. Mellette még Jean-Marie Guyau játszott szerepet.

Második szakasz 

A második pozitivizmus is elveti a metafizikát, a tapasztalatilag adottra támaszkodik. Fő képviselői: Richard Ludwig Heinrich Avenarius és Ernst Mach.

A neopozitivizmus 

A 20. század elejének irányzata, melyet a logikai pozitivizmus, Bertrand Russell, a Bécsi Kör, Alfred Jules Ayer fémjeleznek.

Jegyzetek

Források 

 Nyíri Tamás: A filozófiai gondolkodás fejlődése. Szent István társulat, Budapest. 

Filozófiai irányzatok
Megszemélyesítés

A megszemélyesítés, idegen szóval perszonifikáció (a latin personificatio szóból) vagy antropomorfizáció olyan reprezentáció, amely elvont dolgokat, élettelen tárgyakat vagy természeti jelenségeket, illetve növényeket vagy állatokat az emberekre jellemző érzésekkel és tulajdonságokkal ruház fel.

Az irodalomban a megszemélyesítés retorikai-stilisztikai alakzat, metafora, amelynek egyik eleme valamilyen elvont fogalom, természeti jelenség vagy élettelen tárgy, a másik élőlény, amelynek tulajdonságait átvisszük az elsőre.

Az ikonográfiai megszemélyesítés szoros kapcsolatban van az allegóriákkal. A képzőművészeti megszemélyesítések legismertebb példája Eugène Delacroix: „A Szabadság győzelemre vezeti a népet” című festménye. 

Az ókori művészetben különösen gyakran alkalmaztak megszemélyesítéseket; a görög mitológiában néhány isten megszemélyesítés, néhány megszemélyesítés pedig isten. A megszemélyesítések oka Ernst Gombrich szerint a görög nyelv sajátosságaiban keresendő. A római művészetben is gyakoriak voltak a megszemélyesítések, majd ennek hagyománya hatott a középkor művészetére, ahol főleg az Egyház és a Zsinagóga megszemélyesítései voltak kedveltek.

Példák  
 

 

.

Lásd még 
 Antropomorfizmus

Ikonográfia
Stilisztika
Villa Negra

A Villa Negra románca a Keleti Márton rendezte Hattyúdal című film egyik betétdala. A filmet 1963-ban mutatták be. A dalt a filmben a főszereplő Páger Antal  énekelte.

Zeneszerző: Ránki György, a szöveget Garai Gábor írta.

A dal azóta önálló pályát futott be. Előadta – többek közt – Ferenczi György a Herfli Davidsonnal, majd a Budapest Bár is.

Továbbá:
 A Villa Negra románca, Páger
 felhangzik a Z’Zi Labor 1994-es Csókolj homlokon című lemezén
 Dolhai Attila a Csináljuk a fesztivált című tv műsorban.
 Énekelte a Homonnay Zsolt, Nagy Sándor, Dolhai Attila, Miller Zoltán, Zöld Csaba férfikórus
  Előadta Szerednyey Béla is

Örökzöld 
A dal mára már állandóan megújuló örökzöld dallá vált.

2007 óta van egy Villa Negra nevű önszerveződő alkotóközösség a nyolcadik kerületben, ami erről a dalról nevezte el magát. Ezen kívül több cég is használja valamilyen formában a Villa Negra nevet.

Jegyzetek

Források 
 Filmzenék - Hattyúdal - A Villa Negra románca, zeneszoveg.hu
 Villa Negra zenés komédia, 2 felvonás, magyar, 2007, port.hu
 Vegyes dalok: A Villa Negra románca, kottaletolto.hu

Felvételek

További információk 
 Zalaszentgróti Szimpózium Villa Negra Művészeti Egyesülete, villanegrart.hu
 Kislemezek: Villa Negra (1963), passzio.hu

Magyar dalok
Kiss József (egyértelműsítő lap)

Kis József
 Kis József (1765–1830) orvos, orvosi szakíró
 Kis József (1772–1830) alkirálybíró
 Kis József (1862–1927) református esperes, teológiai akadémiai tanár, lapszerkesztő
 Kis József (1917–1990) Kossuth-díjas filmrendező

Kiss József
 Kiss József (1748–1813) vízépítő mérnök, hadmérnök
 Kiss József (1807–1861) református lelkész
 Kiss József (1816–1905) református lelkész
 Kiss József (1831–1891) királyi tanfelügyelő
 Kiss József amerikai szabadságharcos 1864-1865-ben
 Kiss József (1840–1898) teológus, kórházigazgató, közgyám
 Kiss József (1843–1921) magyar költő, szerkesztő
 Kiss József (1850–1909) posta- és távirdafőigazgató
 Kiss József (1852–1906) állatorvos, gazdasági tanintézeti tanár
 Kiss József (1858–1939) tanár, a Mecsek turisztikájának megalapozója
 Kiss József (1883–1949) tanár, pedagógiai író
 Kiss József (1890–1970) tápiógyörgyei tanító
 Kiss József (1896–1918) első világháborús pilóta
 Kiss József (sz. 1900 előtt) egyházi író
 Kiss József (1899–1969) díszlettervező
 Kiss József (1903–?) politikus, országgyűlési képviselő
 Kiss József (1909–1986) olimpikon atléta, hosszútávfutó
 Kiss József (1919-?) kémikus, kémia tudományok doktora; szegedi Szerves Kémia Tanszék (1944–1955); Bázel (1955–)
 Kiss József (1919) atléta, gátfutó
 Kiss József (1921) cigány festőművész
 Kiss József (1923–1992) irodalomtörténész
 Kiss József (1926) Alba Regia Állami Építőipari Vállalat állami díjas igazgatója
 Kiss József (1937) építész
 Kiss József (1944–2013) szlovákiai magyar történész
 Kiss József (1953) történész, a rendszerváltozás kutatója
 Kiss József (1954) orvos, politikus, országgyűlési képviselő (MSZP)
 Kiss József (1961) oboaművész
 Kiss József (1962) színész
 Kiss József (1966–2018) filmszínész
 Kiss József drámaíró, dramaturg, színházi rendező
 Kiss József gazdasági vezető

Hasonló nevűek
 Kiss József László (1922–1989) tanár, iskolaigazgató, ifjúsági regényíró
 Kiss József Sándor (1903–1973) újságíró, humorista
 K. Kiss József (1843–1913) református főiskolai tanár
II. Rómanosz bizánci császár

II. Rómanosz (, , 938. – 963. március 15.) a Bizánci Birodalom császára (uralkodott 959. november 9-étől haláláig), a Makedón-dinasztia ötödik tagja, VII. (Bíborbanszületett) Kónsztantinosz és felesége, Helené Lekapéné – Konstantin társcsászárának, I. Rómanosz Lekapénosznak a lánya – gyermeke volt. Rövid uralkodása alatt hadvezérei visszafoglalták Krétát az araboktól, és döntő vereséget mértek Szajf ad-Daula aleppói emírre, megindítva a szíriai hódítás hullámát.

Apja idejében egészen 944-ig II. Rómanosz anyai nagyapja irányította az állami ügyeket, aki még gyermekként eljegyezte unokáját Hugó itáliai és provence-i király törvénytelen lányával, a nála nyolc-tíz évvel idősebb Bertával. A Bizáncban Eudokiává keresztelt Berta öt év múlva halt meg, a házasságból nem született gyermek. 956-ban így Rómanosz szerelmi házasságot köthetett: egy kocsmáros lányát, Theophanót vette feleségül, aki kiszorította az udvarból Helené anyacsászárnét, és Rómanosz lánytestvére is monostorba volt kénytelen visszavonulni. Ettől eltekintve a leírások szerint jóképű és kedves császár nemigen foglalkozott államügyekkel, azok irányítását Jószéphosz Bringaszra, egy tehetséges eunuchra bízta.

Uralkodása idején Niképhorosz Phókasz óriási sikereket ért el a keleti hadszíntéren. Mintegy másfél évszázados muszlim megszállást követően 960-ban megrohanta Kréta szigetét, és 961-ben elfoglalta. Üdvrivalgással fogadták Konstantinápolyban, és amikor 962-ben Szíria ellen indult, számos erőd és Aleppó elfoglalásával megrendítette a Hamdánidák hatalmát a térségben. Szajf ad-Daula emír elmenekült, és bár székvárosát rövidesen visszaszerezte, a három évtizedes hadakozás végeztével Bizáncnak módja adódott a további hódítások megindítására.

II. Rómanosz váratlanul, fiatalon halt meg. Bár fiait, a 958-ban világra jött II. Baszileioszt és a 960-as születésű VIII. Kónsztantinoszt még uralkodása alatt társcsászáraivá tette, nem ők, hanem az özvegy Theophanó új férje, a diadalmas Niképhorosz Phókasz vette át a hatalmat. Rómanosz fiai csak II. Niképhorosz és Ióannész Tzimiszkész uralkodása után kerülhettek hatalomra.

Külső hivatkozások 

 Georg Ostrogorsky: A bizánci állam története. Budapest, Osiris, 2003. 

Makedón-ház
938-ban született személyek
963-ban elhunyt személyek
VIII. Kónsztantinosz bizánci császár

VIII. Kónsztantinosz (, kb. 961 – 1028. november 11.) a Bizánci Birodalom császára (uralkodott ténylegesen 1025. december 15-től haláláig), a Makedón-dinasztia hetedik tagja, II. Rómanosz és kocsmároslányból császárnévá lett felesége, Theophanó kisebbik gyermeke, II. Baszileiosz öccse volt.

Társcsászársága 

Hivatalosan bátyjával, II. Baszileiosszal egyszerre lett társcsászár még 963-ban meghalt atyja életében, ezt követően – császári rangjukat végig megőrizve – fivérével együtt Niképhorosz Phókasz, majd Ióannész Tzimiszkész gyámsága alatt állt. Bátyja 976-ban vette át a hatalmat, és annak ellenére, hogy fivére ideje nagy részét hadjáratain, a fővárostól távol töltötte, Kónsztantinosz ekkor sem játszott jelentős szerepet a birodalom irányításában. Luxusban tobzódott, és semmilyen tisztséget nem vállalt. Kedvelt időtöltését a lóversenyek és lakomák jelentették.

Egyeduralma 

Kónsztantinosz 1025 decemberében, immár hatvanöt évesen örökölte meg bátyjától a konstantinápolyi trónt. Uralkodása alatt sem szakított korábbi életvitelével, és nem is fűződik jelentős politikai tett a nevéhez; Baszileiosszal ellentétben háborús terveket sem dédelgetett. Az ügyek intézését átengedte a kormányzatnak. Legnagyobb gondját a trónöröklés megoldása jelentette, mivel fivéréhez hasonlóan neki sem volt fia. Három lánya közül a himlő sújtotta Eudokia apácának vonult, így csak Zóé és Theodóra jöhetett számításba. A császár csak halálos ágyán döntött a frigyről: Zóét három nappal halála előtt, 1028. november 12-én feleségül adta Rómanosz Argüroszhoz, a tekintélyes és előkelő származású eparkhoszhoz, így ő követte a trónon.

Források

 Magyar István Lénárd: Bizánc a makedón dinasztia idején. In: Európa ezer éve: a középkor. (I. kötet) Szerk.: Klaniczay Gábor. Budapest, Osiris, 2005. pp. 282–288

Makedón-ház
961-ben született személyek
1028-ban elhunyt személyek
Zóé bizánci császárnő

Zóé (),  a Bizánci Birodalom császárnője (uralkodott 1028. november 15-től haláláig), VIII. Kónsztantinosz idősebbik lánya, III. Rómanosz, IV. Mikhaél, V. Mikhaél, Theodóra és IX. Kónsztantinosz társuralkodója volt.

Élete 

Apja halála előtt három nappal, 1028. november 12-én házasították össze Rómanosz Argürosz Konstantinápolyi eparkhosszal, aki egymaga gyakorolta a hatalmat Kónsztantinosz elhunytát követően. Rómanosz és az idős Zóé házassága boldogtalan volt, a császár hamarosan elhidegült tőle, és a rendelkezésére álló pénzösszegeket is igyekezett megnyirbálni. Ezt kihasználva egy intrikus eunuch, Jóannész Orphanotrophosz bemutatta neki ifjú és jóképű fivérét, Mikhaélt, aki a szeretője lett. Rómanosz 1034-es, talán mérgezés következtében bekövetkezett halálának napján Zóé eljegyezte szeretőjét, aki IV. Mikhaél néven került hatalomra. Mikhaél azonban trónra lépve nem sokat törődött feleségével, akit az eunuch Jóannész szigorú felügyeletére bízott. A miniszter fivére betegeskedése láttán 1041-ben örökbe fogadtatta Zóéval unokaöccsüket, Mikhaél Kalaphatészt. Az V. Mikhaélként ismert uralkodó azonban előbb nagybátyját száműzte, majd magát Zóét próbálta kolostorba küldeni 1042 áprilisában.

A bejelentés a Konstantinápolyi köznép lázadásához vezetett, ami a klérus és a hivatali arisztokrácia támogatásával megbuktatta Mikhaélt és visszahívta Zóét – igaz, ezúttal húgát, Theodórát is császárnővé tették. A testvérpár gyűlölködése és uralmi tehetetlensége miatt Zóé végül ismét megházasodott. Választottja, Kónsztantinosz Monomakhosz 1042. június 11-én nyerte el a kezét, másnap pedig a trónt. Kónsztantinosz szintén tartott szeretőt, de nem törekedett a hatvanas éveiben járó császárnők háttérbe szorítására, és Zóé elfogadta a helyzetet. A harmonikus frigy a gyermektelen Zóé 1050 nyarán bekövetkezett haláláig tartott, aki IX. Kónsztantinosz udvarában sem játszott nagy szerepet.

További információk 
 Georg Ostrogorsky: A bizánci állam története. Budapest, Osiris, 2003. 
 Magyar István Lénárd: Bizánc a makedón dinasztia idején. In: Európa ezer éve: a középkor. (I. kötet) Szerk.: Klaniczay Gábor. Budapest, Osiris, 2005. pp. 282–288

Kapcsolódó szócikkek 
Monomakhosz-korona

Makedón-ház
Bizánci császárnők
978-ban született személyek
1050-ben elhunyt személyek
Középkori bizánci császárok
III. Rómanosz bizánci császár

III. Rómanosz, eredetileg Rómanosz Argürosz (, , 968 – Konstantinápoly, 1034. április 11.) a Bizánci Birodalom császára (uralkodott 1028. november 15-től haláláig), VIII. Kónsztantinosz veje, Zóé császárnő első férje volt. Uralkodása alatt nyíltan a nagybirtokosoknak kedvezett, végzetesen meggyengítve a birodalom katonai és pénzügyi alapjait.

Uralkodása 

Az előkelő Argürosz-családból származó, művelt és vonzó külsejű Rómanosz Konstantinápoly tekintélyes eparkhosza volt, amikor 1028. november 12-én a haldokló VIII. Kónsztantinosz összeházasította leányával, a trónörökös Zóéval. Felesége révén trónra lépve igyekezett bizonyítani, nagy császári elődeinek nyomdokain haladni, ezért fényes építkezésekbe kezdett, filozófiai vitákat tartott, sőt katonai babérokra is tört. 1030-ban személyesen vezette hadát Aleppó ellen, hogy megtorolja a muszlimok betöréseit, de Aazáznál meglepték és súlyos vereséget mértek rá az arab erők. A hadvezetéshez nem értő császár ezután bölcsen átengedte a parancsnokságot hadvezérének, Geórgiosz Maniakésznek, aki 1032-ben szép sikert aratva elfoglalta Edesszát, némileg kiköszörülve a bizánciak hírnevén esett csorbát.

Törvénykezésben az évszázados kisbirtok- és parasztvédő törvénykezés ellenére megerősödött nagybirtokosok érdekeit szolgálta. Eltörölte mindazokat a törvényeket, amelyek a császárság pénzügyi és katonai alapjául szolgáló parasztkatonai birtokokat védelmezték a nagy birtoktestekbe történő beolvadástól. Ezzel hivatalosan is győzedelmeskedett a nagybirtok terjeszkedése, amely fokozatosan felszámolta a Hérakleiosz 7. századi reformjaival kialakított rendszert. A bevételeket az is károsította, hogy a tehetősek érdekeit figyelembe véve Rómanosz eltörölte az allélengüont és az epibolét, miáltal a kincstár komoly bevételektől esett el.

Utódlása 

Zóé és Rómanosz házassága nem volt boldog, mert a császár rövidesen elhidegült idősödő feleségétől, akinek még a költőpénzét is megnyirbálta. Gyermekük sem született. Zóé ezért szeretőt tartott egy paphlagoniai parasztfiú személyében, akit eunuch fivére, az intrikus Jóannész Orphanotrophosz mutatott be neki. Rómanosz 1034-ben a fürdőben halt meg, talán mérgezés végzett vele; Zóé még aznap eljegyezte magát szeretőjével, aki IV. Mikhaél néven elfoglalhatta a bizánci trónt.

Források 

 Magyar István Lénárd: Bizánc a makedón dinasztia idején. In: Európa ezer éve: a középkor. (I. kötet) Szerk.: Klaniczay Gábor. Budapest, Osiris, 2005. pp. 282–288

Makedón-ház
Uralkodónők férjei
968-ban született személyek
1034-ben elhunyt személyek
V. Mikhaél bizánci császár

V. (Kalaphatész) Mikhaél, eredetileg Mikhaél Kalaphatész, magyarosan V. Mihály (, 1022 – 1042. augusztus 24.) a Bizánci Birodalom császára (uralkodott 1041. december 10-től 1042. április 20-ig), Zóé császárnő adoptált fia, IV. Mikhaél unokaöccse volt.

Trónszerzését Jóannész Orphanotrophosz, IV. Mikhaél teljhatalmú minisztere és fivére, egy intrikus eunuch-szerzetes szervezte meg, látva fivére egyre súlyosbodó betegségét. Unokaöccsüket, az apja foglalkozásáról Kalaphatésznek („hajódugarozó”) nevezett Mikhaélt ezért örökbe fogadtatta Zóé császárnéval, aki egyúttal kaiszari rangot is adott neki. IV. Mikhaél halálát követően így ő örökölte meg a trónt, mint V. Mikhaél. Uralkodása rendkívül rövid ideig tartott: előbb nagybátyját száműzte, ami meglehetősen népszerű döntés volt, majd megpróbált megszabadulni nevelőanyjától. Amikor azonban kolostorba küldte a legitim uralkodónőt, a fővárosi klérus, hivatali nemesség és köznép összefogott ellene, és megfosztották trónjától. Mikhaélt megvakították, kasztrálták és kolostorba száműzték, ahol rövidesen meghalt. Halálával Zóéra és húgára, Theodórára szállt a trón, ám Zóé rövidesen ismét megházasodott.

Külső hivatkozások 

 Georg Ostrogorsky: A bizánci állam története. Budapest, Osiris, 2003. 
 Magyar István Lénárd: Bizánc a makedón dinasztia idején. In: Európa ezer éve: a középkor. (I. kötet) Szerk.: Klaniczay Gábor. Budapest, Osiris, 2005. pp. 282–288

Makedón-ház
1022-ben született személyek
1042-ben elhunyt személyek