alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Alsólövő

Alsólövő (németül Unterschützen, horvátul Donje Šice, gradistyei nyelven Dolnje Siče) Felsőlövő településrésze, egykor önálló község Ausztriában Burgenland tartományban a Felsőőri járásban.

Fekvése 
Felsőőrtől 5 km-re északra fekszik.

Története 
Egykor székely íjászok lakta határőr település, akiket IV. László fosztott meg privilégiumaiktól. A települést 1393-ban "Utreque Lave" néven említik először abban az oklevélben, melyben Lévai Cseh László Lövő települést Kanizsai Miklósnak adja el. 1532-ben elpusztították a Kőszeg várát ostromló török sereg tatár segédhadai, de újjáépítették. 1580 körül lakói evangélikusok lettek. 1636-ban a település a Batthyány család birtoka lett. 1763-ban a gyimótfalvi uradalom része lett.

Vályi András szerint " Alsó, és Felső Lövő. Két faluk Vas Várm. földes Ura G. Batthyáni Uraság, fekszenek Pinkaföldnek szomszédságában, és annak filiáji, határbéli földgyeik középszerűek, mint vagyonnyiak."

Fényes Elek szerint " Unter-Schützen, Alsó-Lő, német falu, Vas vmegyében: 44 kath., 714 evang. lak., evang. oskolával. A jormensdorfi urad. tartozik. Ut. posta Kőszeg."

Vas vármegye monográfiája szerint " Alsó-Lövő, 101 házból és 702 németajkú ág. ev. és r. kath. lakosból álló falu; postája és távirója Felső-Eör. A községben kisebb serfőző is van. Földesurak a Batthyányiak voltak."

1910-ben 697, többségben német lakosa volt, jelentős magyar és cigány kisebbséggel. A trianoni békeszerződésig Vas vármegye Felsőőri járásához tartozott. 1921-ben Ausztria Burgenland tartományának része lett. 1971-ben közigazgatásilag Felsőlövőhöz csatolták.

Nevezetességei 
Evangélikus templomát 1859 és 1861 között építették.

Híres emberek 
Itt született 1848-ban Malmossi Károly tanár, a pozsonyi gimnázium igazgatója, műfordító.

További információk 
 Felsőlövő község hivatalos oldala
 Alsólövő a dél-burgenlandi térség településeinek honlapján
 Alsólövő a burgenlandi evangélikusok honlapján

Jegyzetek 

Burgenland települései
Vas vármegye települései
Alsószénégető

Alsószénégető (németül Unterkohlstätten) község  Ausztriában, Burgenland tartományban, a Felsőőri járásban. 1971-ben Felsőszénégetőt, Gyöngyösfőt, Szalónakhutát és Vágodot csatolták hozzá.

Fekvése 
Felsőőrtől 20 km-re északkeletre, a Kőszegi-hegység északi völgyében fekszik.

Története 

Területe ősidők óta lakott. Határában római telep nyomait és sírokat tártak fel.

A települést a 16. század végén alapították, lakói az uradalmi kohókhoz égettek szenet. 1597-ben "ZenEgheto" néven említi oklevél. Alsó- és Felsőszénégető 1640-ben vált ketté. A település 1780-ig Léka plébániájához tartozott, ekkor azonban a szomszédos Felsőszénégető plébániájához csatolták. 1859-re felépült a község temploma, 1875-ben pedig az iskola épülete.

Vas vármegye monográfiája szerint " Alsó-Szénégető, 280 németajkú r. kath. és ág. ev. lakossal bíró és 44 házból álló község. Postája Gyöngyösfő, távírója Léka. A rómaiak korában környékén kisebb római telep vagy tábor lehetett, mert határában római sírok vannak."

1907-ben Szalónakhutáról ide tették át az anyakönyvi hivatalt.

1910-ben 1454 lakosából 1225 német, 20 magyar, 5 horvát, 203 egyéb volt. Ebben az évben alakult meg a község önkéntes tűzoltóegylete. A trianoni békeszerződésig Vas vármegye Kőszegi járásához tartozott. 1921-ben Ausztria Burgenland tartományának része lett. 1923-ban Gyöngyösfőről ide költöztették a postahivatalt és bankfiók létesült. 1931-ben csendőrőrs létesült. 1936-ban Lékáról megteremtették a telefonösszeköttetést. 1951-ben bevezették az elektromos áramot a községbe. 1954-ben megépült a vízvezeték. 1971-ben Alsó- és Felsőszénégető, Szalónakhuta, Gyöngyösfő és Vágod egy községben egyesült. 1989-ben biomassza üzem létesült a településen. 2001-ben 1103 lakosából 1081 német, 19 magyar, 3 fő egyéb volt.

Nevezetességei 
 Sarlósboldogasszony tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1859-ben épült, előtte 1904-ben készített kanalasgém szoborral díszített kút áll.
 A Gruber család háza előtt álló Szűz Mária-szobrot 1938-ban Bécsből hozták át ide.
 Számos turistaút indul innen a Kőszegi-hegységbe és környékére.

Jegyzetek

További információk 
 Hivatalos oldal
 A felsőszénégetői plébánia története
 Alsószénégető az Írottkő Natúrpark honlapján
 Geomix.at
 A helyi mészégető ismertetője 
 A község az Osztrák Statisztikai Hivatal honlapján
 A község az osztrák települések információs portálján
 A helyi néptánccsoport weboldala

Burgenland települései
Vas vármegye települései
Bándol

Bándol (németül Weiden bei Rechnitz, horvátul Bandol, vendül Bándoul) község Ausztriában Burgenland tartományban a Felsőőri járásban.

Fekvése 
Rohonctól 13 km-re keletre a Kőszegi-hegység déli lábánál fekszik. Barátmajor, Füsthegy, Sirokány, Hármasfalu, Kulcsárfalu, Polányfalva, Rumpód és Szabar települések tartoznak hozzá.

Története 
A 14. században "Weiden", majd "Bandoly", de 1538-ban "Rakottyás" néven említik. Rá vonatkozhat a soproni oklevéltárban található okiratban az 1360-ban a Nagymartoni grófok birtokában volt "Reketye" falu említése. A 16. századtól az Erdődy család birtoka. Lakosságát a török 1532-ben kipusztította, helyükre gróf Erdődy Péter horvátokat telepített. A legjelentősebb kisbirtokos a Tallián család volt. Szentháromságnak szentelt kápolnája a 18. század végén már romos állapotban volt. Templomát 1819-ben építették.

Vályi András szerint " BANDOLY. Veiden. Horvát falu Vas Vármegyében, birtokos Ura Gróf Erdödy Uraság, lakosai katolikusok, fekszik a’ Kőszegi járásban, földgye homokos, és követses, fája elég, tehetősebb lakosai kereskedéssel élnek, második Osztálybéli."

Fényes Elek szerint " Bándoly, Weiden, horvát falu, Vas vármegyében, Rohonczhoz 1 óra, 286 kath., 5 evang. lak., kath. paroch. szentegyházzal. Szőlőhegye jó bort terem, de a jég gyakran elveri. Erdeje bikkes és 1987 holdat 275 négyszögölet foglal el. F. u. gr. Erdődy György. Ut. p. Szombathely."

Vas vármegye monográfiája szerint " Bándol, 419 r. kath. és ág. ev. lakossal és 53 házzal biró község. Lakosainak nagyobb része horvát, a többi német. Postája helyben van, távírója Rohoncz. Körjegyzőségi székhely. Kath. temploma e század elején épült. Birtokosai az Erdődyek."

A trianoni békeszerződésig Vas vármegye Kőszegi járásához tartozott. 1921-ben Ausztria Burgenland tartományának része lett. 1971-ben nyolc szomszédos települést csatoltak hozzá.

Népessége
1910-ben 2081 lakosából 1681 horvát, 255 német, 40 magyar, 105 egyéb anyanyelvű volt.

2001-ben 900 lakosából 511 német, 367 horvát, 13 magyar, 9 egyéb nemzetiségű volt.

Nevezetességei 
Nepomuki Szent János tiszteletére szentelt római katolikus plébániatemploma 1819-ben épült, mai alakját az 1953-as átépítéssel nyerte el.

Híres emberek 
 Itt született 1890. június 24-én Oszvald Arisztid Ferenc premontrei szerzetes, tanár, történész a gödöllői a Szent Norbert nevelőintézet rektora, gimnáziumi igazgató és rendházfőnök, a premontrei rend történetírója.
 Itt született 1961. január 29-én Christian Keglevits 18-szoros osztrák válogatott labdarúgó, az 1990-es labdarúgó-világbajnokságon az osztrák keret tagja.

További információk 
 Bándol a dél-burgenlandi települések honlapján
 Magyar katolikus lexikon
 Bándol az Osztrák Statisztikai Hivatal honlapján

Jegyzetek 

Burgenland települései
Vas vármegye települései
Barátmajor

Barátmajor (németül Mönchmeierhof, horvát Marof) Bándol településrésze Ausztriában Burgenland tartományban a Felsőőri járásban.

Fekvése 
Rohonctól 18 km-re nyugatra a Kőszegi-hegység déli völgyében fekszik.

Története 
Területét a 15. században Baumkirchner András adta az általa itt alapított pálos kolostornak, mely gazdasági épületeit használta. 1570-ben "Baratok mayera" néven említik először. A 16. században betelepített határőrző oláhokkal alapított falu, 1598-ban "Olazffalu" néven említik. A falu 1622-ben tűzvészben leégett. A 17. század óta a Batthyány család birtoka volt. Kápolnáját 1767-ben építették, barokk temploma egy magaslaton épült.

Vályi András szerint " BARÁTMAJOR. Münchmayrhof. Horvát falu, Vas Vármegyében, lakosai katolikusok, fekszik Marosnak szomszédságában, mellynek filiája, Szalonak Mező Városhoz 1/4. mértföldnyire. Határja, ha szorgalmatosan miveltetik, és jól trágyáztatik közép termékenységű, fája elég, legelője is meglehetős, második Osztálybéli."

Fényes Elek szerint " Barátmajor, (Minich Mayerhof), német falu, Vas vármegyében, Szalónakhoz 1 óra, 268 kath. lak. F. u. gr. Batthyáni. Ut. p. Kőszeg."

Vas vármegye monográfiája szerint " Barátmajor, kis horvát falu 42 házzal, 277 r. kath. lakossal. Postája és távírója Szalonak."

1910-ben 308, többségben horvát lakosa volt, jelentős cigány kisebbséggel. A trianoni békeszerződésig Vas vármegye Kőszegi járásához tartozott. 1921-ben Ausztria Burgenland tartományának része lett. 1971-ben közigazgatásilag Bándolhoz csatolták.

Nevezetességei 
Szűz Mária neve tiszteletére szentelt római katolikus kápolnája.

További információk 
 Barátmajor a dél-burgenlandi települések honlapján

Jegyzetek 

Burgenland települései
Vas vármegye települései
Barátudvar

Barátudvar (németül Mönchhof) község Ausztriában, Burgenland tartományban, a Nezsideri járásban.

Fekvése 
Nezsidertől 10 km-re délkeletre a Fertő északkeleti oldalán fekszik.

Története 
11. századi besenyő határőr település. 1217-ben II. András király adománylevelében még "Leginthou" (Legénytó) néven említik először. Az eredeti Legénytó név akkor változott Barátfaluvá, amikor a falu 1217-ben királyi adományként a heilingenkreuzi ciszterciták birtokába jutott. A betelepülő ciszterciták kolostort és majorságot építettek ide. Templom 1240 előtt épült. A barátok nagy fellendülést hoztak a helyi szőlőtermesztésben is. 1241-ben a tatár, 1529-ben és 1683-ban a török pusztította el, de végig a heilingenkreuzi cisztercitás birtoka volt. Az udvar császári ménest létesített itt.

Vályi András szerint " BARÁTFALVA. Minchof. Német falu Moson Vármegyében, lakosai katolikusok. Határbéli földgyei középszerűek, réttyei jók, fuharozással is pénzt kereshetnek lakosai, legelője, fája van, és Leudorf pusztáját is adó által birják; Kereszti Uraságoktól, második Osztálybéli."

Fényes Elek szerint " Barátfalu (Mőnnichhof), német falu, Mosony megyében, közel a Fertő tavához 1184 kath. lak., s paroch. szentegyházzal. Adóalatti szőlőhegye 326 másod, és 1928 harmadrendű kapára terjed. Erdeje meglehetős, 94 másodrendü jobbágytelke után, 61 telkes gazda bir 444 hold első, 795 4/ hold második, 1475 hold harmadik osztálybeli szántóföldet, és 74 embervágó harmadrendü rétet. F. u. a szentkereszti cisterciták apátsága (Ausztriában) s feje egy uradalomnak."

1910-ben 1780, többségben német lakosa (1652 fő) volt, jelentős magyar (102 fő) kisebbséggel. A trianoni békeszerződésig Moson vármegye Nezsideri járásához tartozott.

Népessége

Nevezetességei 
 Szent Mária Magdolna tiszteletére szentelt plébániatemploma 1729 és 1734 között épült, 1960-ban renoválták. Főoltárképét Martino Altomonte festette 1741-ben.
 Töröktorony, egykori őrtorony.
 A falumúzeum az itteni lakosok elődeinek életét mutatja be. Nagybirtokosi és 20 paraszti ház, a templom, működő mozi, a legkülönbözőbb kézműves műhelyek, vendéglő és pékség látható a múzeumban.
 A faluban az apácák vezetésével vízigyógyintézet működik.

További információk 
 Hivatalos oldal
 A Falumúzeum honlapja
 Magyar katolikus lexikon
 A Barátudvar-Féltorony vasútállomás
 Rövid ismertető
 Barátudvar temploma a magyar várak honlapján
 Új utca a barátudvari skanzenban

Jegyzetek 

Baratudvar
Moson vármegye települései
Zurány

Zurány (más néven Zarándfalva, németül Zurndorf) mezőváros Ausztriában, Burgenland tartományban, a Nezsideri járásban.

Fekvése 
Nezsidertől 20 km-re északkeletre, a Lajta jobb partján fekszik.

Története 
1209-ben „Zarán” néven említik először. A honfoglalás után besenyő határtelepülés, nevét is besenyő személynévből származtatják. 1399-ben vásártartási jogot kapott, a 14–15. században királyi város („Civitas Zarand”) és határátkelő. Kiváltságait 1642-ben III. Ferdinánd megerősítette. Jelentőségét később elvesztette, egy 1555-ös oklevél már csak faluként említi. 1529-ben és 1683-ban a törökök lerombolták.

Vályi András szerint „CURNDORF. vagy Zarándfalva. Német Mező Város Moson Vármegyében, földes Aszszonya Felséges K. Hertzeg Aszszony Kristina, lakosai katolikusok, és evangelikusok, fekszik Lajtha vize mellett, német Jágendorftol egy mértföldnyire, határja nagy, földgye termékeny, réttyei jók, rész szerént pedig rosz szénát is teremnek, legelője marháinak elendő, szőleji sovány bort termenek, erdeje vagyon nem tsak szükségekre, hanem eladásra is, az Ország úttyában lévén fuharozással is kereshet, Lajtha vize néha el önti réttyeit, mindazáltal első Osztálybéli.”

Fényes Elek szerint „Zarándfalu, (Zorndorf), csinos német falu, Moson vmegyében, róna, de felette kies és termékeny vidéken, a Lajta jobb partján, a moson-brucki postautban: 1200 lak., kiknek fele r. kath., fele evang., saját anyatemplomokkal és lelkészekkel. Határa első osztálybeli, s a lakosok birnak 159 7/ urbéri telek után 4125 hold gazdag fekete agyag szántóföldet, 479 h. kövér rétet, sok káposztáskertet. Az állattenyésztés nagy fontosságu. Igy az uraság tart 5000 darab merino juhot, s a lakosok juhon és jó lovakon kivül 360 jármas ökröt. Van itt sok urasági majorságföld, nagy magház, nemes curia; 4 kerekü uradalmi malom a Lajta vizén, salétrom-főzőház. Erdeje a legszebbek közül való a megyében, s két részre oszlik, u. m. tölgyes és nyárfás erdőre. Feszler jeles történetirónk itt született. A főherczegi m. óvári uradalomhoz tartozik, de a Huszty családnak is van itt egy nemes udvara.”

1910-ben 2132, többségben német lakosa volt, jelentős magyar kisebbséggel. A trianoni békeszerződésig Moson vármegye Rajkai járásához tartozott.

Nevezetességei 
 Szent Péter és Pál apostolok tiszteletére szentelt Római katolikus temploma középkori eredetű. Főoltárképét Franz Anton Maulbertsch festette.
 Az 1600 körül épített malom alapfalaira 1773-ban épített  Esterházy-malom. Ma magántulajdon.
 Evangélikus temploma 1783-ban épült a Huszty család által adományozott területre. A templom tornyát 1841-ben építették.

Híres emberek 
 Itt született 1756-ban Fessler Ignác Aurél író, filozófus, evangélikus teológiai doktor.
 Itt volt evangélikus lelkész Andreas Grailich (1768, Rozsnyó, ma Szlovákia - 1843, Zurány), aki 1818-ban  készítette el „Moson vármegye leírása” című munkáját.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Hivatalos oldal 
 Zurány az Osztrák Statisztikai Hivatal honlapján

Zurany
Moson vármegye települései
I. Viktor pápa

Szent I. Viktor (), (kb. 155 – 199) pápa a 14. keresztény egyházfő a történelemben, 189-től uralkodott. Pontifikátusa alatt először került Róma a keresztény világ központjába, és tovább gyűrűzött a kelet és nyugat viszálya.

Élete

A történelem fennmaradt írásai nyomán tudjuk, hogy Viktor a birodalom észak-afrikai tartományából származott.

Fellépett az egyház egységesítése mellett, így aztán hamar napirendre került a húsvét időzítésének kérdése, amelyet a nyugati zsinatok állásfoglalásaira támaszkodva a zsidó Niszán hónap 14. napját követő vasárnap tartották. Azonban a birodalom keleti részeiben, főként Kis-Ázsiában Jézus Krisztus feltámadásának ünnepét naptól függetlenül Niszán hónap 14. napján tartották.

Viktor be akarta vezetni a nyugati időpontot, és azokat a püspököket, akik nem voltak hajlandóak ezzel egyetérteni, kizárta az egyházból. Ekkor vált ketté a keleti és a nyugati egyház először élesen egymástól.

Szent Jeromos szerint ő volt az első latinul író pápa. A pápai primátus hangsúlyozására az egyház hivatalos nyelvévé a görög helyett a latint tette meg. Ez a döntése több évszázadon át érvényben maradt. Ünnepét július 28-án tartják.

Művei

Jegyzetek

Források 

 Gergely Jenő: A pápaság története Budapest: Kossuth Könyvkiadó, 1982
 Enciclopedia Italiana
 
 Catholic Encyclopedia
Handl András: Viktor I. (189?-199?) von Rom und die Etablierung des “monarchischen” Episkopats in Rom. In: Sacris Erudiri: a Journal on the Inheritance of Early and Medieval Christianity, 55 (2016), 7-56. o.

Kapcsolódó szócikkek 

Pápa
Római pápák listája
Római pápák listája grafikusan

2. századi püspökök
Szentté avatott pápák
Zefirin pápa

Szent Zefirin (), (2. század – 217. december 20.) a 15. pápa a történelemben, aki 199-től haláláig állt a keresztény egyház élén.

Élete 

Rómában született, és szerepel Kaiszareiai Euszebiosz Egyháztörténetében. A Liber Pontificalis két liturgikus rendeletet tulajdonít Zephyrinusnak. Az egyik a papok felszentelését érinti, a másik a szentmiseáldozattal kapcsolatban született meg.

Pápaként szembe kellett néznie a kiteljesedő monarchianista mozgalommal, és súlyos veszélyt jelentett az is, hogy a Római Birodalom élére új császár került. Commodus császár békés uralkodása után Septimius Severus parancsa ismét a keresztények ellen fordult, és vérengző keresztényüldözést indított el.

A Martyrologium Hieronymianum szerint ezen üldözések áldozataként halt meg Zephyrinus is. A Via Appia mentén elterülő katakombákat ebben az időben ásatta ki saját birtokán. Ezt a katakombát később archidiakónusáról, majd a pápai trónon őt követő Kallixtuszról nevezték el. Zephyrinus volt az első pápa, akit ide temettek. Vértanúhalálának ünnepnapját augusztus 26-án tartják.

Művei

Jegyzetek

Források 
 Gergely Jenő: A pápaság története Budapest: Kossuth Könyvkiadó, 1982
 Enciclopedia Italiana

 Catholic Encyclopedia

Kapcsolódó szócikkek 
Pápa
Római pápák listája
Római pápák listája grafikusan

2. századi püspökök
3. századi püspökök
217-ben elhunyt személyek
Szentté avatott pápák
I. Orbán pápa

Szent I. Orbán (), (2. század – 230. május 23.) volt a 17. pápa, 222-től uralkodott.

Élete 

Hivatalát akkor töltötte be, amikor a Római Birodalom békés császára, Alexander Severus uralkodott. Valószínűleg Rómában született, Euszebiosz is megemlíti történeti művében. Ezeken kívül azonban alig tudunk mást I. Orbánról.

A katolikus egyház Breviáriuma arról ír, hogy I. Orbán jelentős erőfeszítéseket tett a vallás kiterjesztése érdekében, így sok embert térített meg. Ezek közé tartozott Valerianus, Szent Cecília férje és saját bátyja, Tiburtius.

Ugyanebből a forrásból tudjuk, hogy I. Orbán valószínűleg vértanúhalált halt, és a Coemeterium Praetextatiban temették el.

Tisztelete 

Orbán egyaránt szentje a római katolikus egyháznak és a keleti ortodox egyházaknak. Ünnepét május 25-én tartják. A szőlő, a szőlőművelők, kádárok, kocsmárosok védőszentjeként tisztelik. Az Orbán-napi hideg a szőlőnek árt a leginkább. A néphagyomány szerint ha Orbán megvédte a termést a fagytól, akkor borral vendégelték meg a szobrát a gazdák, ha viszont fagykáruk lett, akkor megvesszőzték.

Tisztelete Magyarországon 

Ereklyéje a Monoki Római katolikus templomban található. 1773-ban XIV. Kelemen pápa (1769–74) ajándékozta azt az Andrássy családnak.

Művei

Jegyzetek

Források 

Gergely Jenő: A pápaság története Budapest: Kossuth Könyvkiadó, 1982
 Enciclopedia Italiana

Catholic Encyclopedia

Kapcsolódó szócikkek 
Pápa
Római pápák listája
Római pápák listája grafikusan

3. századi püspökök
Vértanúk
Szentté avatott pápák
Hírügynökségek listája

Az alábbiakban látható a fontosabb hírügynökségek listája, országok neve szerinti betűrendben:

Albánia  
 Agjencia Telegrafike Shqiptare (Albanian Telegraphic Agency, ATA, Tirana)

Amerikai Egyesült Államok
 Associated Press (AP, New York)
 City News Bureau of Chicago
 Cox
 Knight-Ridder
 Bloomberg L.P.
 Pacific News Service
 United Press International (UPI, New York)

Argentína
 AICA (Agencia Informativa Católica Argentina, Buenos Aires)
 Télam (Telenoticiosa Americana, Buenos Aires)

Ausztrália
 Australian Associated Press (AAP, Sydney)

Ausztria
 Austria Presse Agentur (APA, Bécs)

Belgium
 BELGA (Agence Télégrphique Belge de Presse, Brüsszel)

Dánia
 RB (Ritzaus Bureau, Koppenhága)

Dél-afrikai Köztársaság
 SAPA (The South African Press Association, Johannesburg)

Dél-Korea
 Yonhap News

Egyiptom
 MENA (Middle East News Agency, Kairó)

Észak-Korea
Koreai Központi Hírügynökség (Korean Central News Agency, KCNA)

Finnország
 STT-FNB (Suomen Tietotoimisto-Finska Notisbyran, Helsinki)

Franciaország
 Agence France-Presse (AFP, Párizs)
 Agence Havas (1835–1940) az első franciaországi hírügynökség

Görögország
 ANA (Athenagence, Athén)

Hollandia
 ANP (Algemeen Nederlandsch Presbureau, Hága)

India
 PTI (Press Trust of India, Bombay)

Izrael
 ITIM (Honut Israel Meougnedet, Tel Aviv)

Japán
 Kyodo (Kyodo Tsushin, Tokió)

Jugoszlávia
 TANJUG (Telegrafska Agencija Jugoslavija, Belgrád)

Kanada
 Canadian Press (CP, Ottawa)
 Canadian University Press

Kína 
 Új Kína (Xinhua News Agency, Peking)
 China News Service

Lengyelország
 Polska Agencja Prasowa (PAP, Varsó)

Magyarország
 Magyar Távirati Iroda (MTI, Budapest)
 HavariaPress Hírügynökség
 Kontra Hírügynökség

Nagy-Britannia
 EXTEL (The Exchange Telegraph, London)
 Reuters (London)
 The Press Association (PA, London)

Német Demokratikus Köztársaság 
 ADN (Allgemeine Deutsche Nachrichtendienst, Kelet-Berlin) (1946–1992)

Németország
 DPA (Deutsche Presse Agentur, Berlin)
 SAD – (Springer-Ausland-Dienst, Hamburg)

Olaszország
 Agenzia Nazionale Stampa Associata (ANSA, Róma)

Oroszország
 TASZSZ (1992–2014: ITAR-TASZSZ, Moszkva)
 RIA Novosztyi (Moszkva)
 Interfax

Portugália

 ANOP (Agencia Noticiosa Oficial Portuguesa, Lisszabon)

Románia
 Agerpres (Bukarest)
 Mediafax (Bukarest)
 Rador (Bukarest)

Spanyolország
 EFE (Agencía EFE, Madrid)

Svájc
 ATS-SDA (Agence Télégraphique Suisse/Schweizerische Depeschenagentur, Bern)

Svédország
 TT (Tidningarnas Telegrambyra, Stockholm)

Szlovákia

 SITA (Slovenská Tlačová Agentúra, Pozsony)
 TASR (Tlačová agentúra Slovenskej republiky, Pozsony)

Vatikán
 Fides-Service

Cégek listái
Sajtó témájú listák
Christoph Bach

Christoph Bach (Wechmar, 1613. április 19. – Arnstadt, 1661. szeptember 12.), Johannes Bach fia, Johann Bach és Heinrich Bach I testvére, Johann Sebastian Bach nagyapja.

Zenei képzettségének megszerzése után – melyet valószínűleg apjától, és/vagy Hoffmann városi zenésztől szerzett Suhler városában – 1633-tól városi muzsikus volt Wechmarban.

1640-ben feleségül vette a Prettin városi muzsikus lányát.

1642 és 1652 között városi zenész volt Erfurtban.

1654-ben Arnstadtba ment, ahol később meghalt.

Csak néhány műve maradt fenn.

Források
  

Német zeneszerzők
Barokk zeneszerzők
1613-ban született személyek
1661-ben elhunyt személyek
Pontiánusz pápa

Szent Pontiánusz (), (2. század – 235. szeptember 29.) volt a 18. pápa a történelem folyamán. 230. július 21-től töltötte be hivatalát. Pontifikátusát beárnyékolta Hippolütosz ellenpápasága, aki nem értett vele egyet a keresztény egyház vezetésében, és ezért nem ismerte el őt vezetőként. A kiváló szónokkal sok baja volt Pontiánusznak, mert egyre több hívet szerzett, és megosztotta a keresztény világot.

Élete 

Regnálása idején hívta össze a római zsinatot, amelyen elérte, hogy az Órigenész nevéhez kötődő tanokat az egyház elítélje, és feloszlassa követőit Alexandriában.   Ötéves  uralmáról egyéb lényeges eseményt nem őrzött meg számunkra a történelem, bár azt sejthetjük, hogy sok vitában és megbeszélésen vett részt.

235-ben Maximinus Thrax császár keresztényüldözéseinek áldozata lett, és a legtöbb magas rangú keresztény vezetővel, így Hippolütosszal együtt, Szardínia szigetére deportálták őket. A bányában dolgozva végül kibékültek Hippolütosszal és szeptember 28-án közösen lemondtak a pápai trónról. A hagyomány szerint őrei verték agyon Szardínián.

Fabianus pápa hozatta el mindkettőjük földi maradványait Rómába, és Pontiánuszt a Calixtus-katakombában temették el. Sírfeliratát 1909-ben találták meg a katakombában, amelyen szerepelt lemondásának pontos dátuma. Így ez lett a pápaság történetének első pontos dátuma. Ünnepét augusztus 13-án tartják, Hippolütoszéval egy napon.

Művei

Források 

 Gergely Jenő: A pápaság története Budapest: Kossuth Könyvkiadó, 1982
 Enciclopedia Italiana
 
 Catholic Encyclopedia

Kapcsolódó szócikkek

Pápa
Római pápák listája
Római pápák listája grafikusan

3. századi püspökök
Vértanúk
Szentté avatott pápák
Radomér

A Radomér férfinév a szláv Radomir névből származik, a jelentése: öröm + béke. 


Rokon nevek 
Radó, Rados, Radován

Gyakorisága 
Az 1990-es években szórványos név, a 2000-es években nem szerepel a 100 leggyakoribb férfinév között.

Névnapok 
 június 21.

Idegen nyelvi változatai 
 Radomír (szlovák)

Híres Radomérok

Jegyzetek

Magyar keresztnevek (R)
Férfikeresztnevek (R)
Szláv eredetű magyar férfikeresztnevek
Cseperke

A Cseperke női név a csiperke szó alakváltozatából keletkezett régi magyar személynév felújítása.


Gyakorisága
Az újszülötteknek adott nevek körében az 1990-es években szórványos volt. A 2000-es és a 2010-es években sem szerepelt a 100 leggyakrabban adott női név között.

A teljes népességre vonatkozóan a Cseperke sem a 2000-es, sem a 2010-es években nem szerepelt a 100 leggyakrabban viselt női név között.

Névnapok
 március 1. 
 augusztus 7.

Híres Cseperkék

Gábor-Molnár Cseperke Anna:   

-A híres Magyar származású Afrikai vadászcsalád/ragadozócsalád legfrissebb példánya. Többször elnyerte már a vármegyei rajzmegmérettetések első helyezetét, de lovaglásban sem gyenge. Tanulmányait Fonyódon kezdte meg es jelenleg is ott végzi. 2023as februári törvények alapján, az “1 m” mértékegységet az ő homlokához viszonyítjuk. Nem dohányzik, de mindig van nála bagó. 2019ben a híres B.Lellei “y clubban” alkoholmérgezést szenvedett. Gyermekkorában sokat vigyázott rá Sinkáné Bakonyi Hortenzia általános iskolai nevelő. Ha meghívod házibuliba, falkával érkezik. Idézés/beszéd hatására megjelenik. 

——10 MÉTER TÁVOLSÁG TARTÁSA AJÁNLOTT!—-

Jegyzetek

Magyar keresztnevek (Cs)
Női keresztnevek (Cs)
Magyar eredetű magyar női keresztnevek
Régi magyar női személynevek
Dusán

A Dusán szláv eredetű férfinév. Jelentése: lélek. Női párja:
Dusánka. 


Gyakorisága 
Az 1990-es években igen ritka név volt, a 2000-es években nem szerepel a 100 leggyakoribb férfinév között.

Névnapok 
 március 26. 
 április 9. 
 szeptember 7.

Híres Dusánok 
 Dušan István szerb uralkodó (1331–1355)
Kovács Dusán atléta
 Dušan Makavejev szerb rendező, forgatókönyvíró, producer
 Dušan Porubský szlovák újságíró
 Sztevanovity Dusán dalszövegíró
 Dušan Vasiljević szerb labdarúgó
 Dušan Vlahović szerb labdarúgó

Jegyzetek 

Magyar keresztnevek (D)
Férfikeresztnevek (D)
Szláv eredetű magyar férfikeresztnevek
Ignácia

Az Ignácia női név az Ignác férfinév női párja. 


Gyakorisága
Az 1990-es években az Ignácia szórványos név, a 2000-es években nem szerepel a 100 leggyakoribb női név között.

Névnap

 július 31.

Híres Ignáciák

Jegyzetek

Magyar keresztnevek (I, Í)
Női keresztnevek (I, Í)
Latin eredetű magyar női keresztnevek
Barkaszó

Barkaszó (ukránul Баркасове (Barkaszove / Barkasove), oroszul Баркасово (Barkaszovo / Barkasovo), szlovákul Barkasová) falu Ukrajnában, Kárpátalján, a Beregszászi járásban.

Földrajz 
Szernye társközsége, Munkácstól 18 km-re délnyugatra fekszik.

Népesség

Nevének eredete
Neve a magyar berek és aszó (= száraz medrű patak) főnevek összetétele.

Történelem 
1312-ben Burkuzlou néven említik először, mint a Baksa nemzetséghez tartozó Folunag (dictus) Miklós fia Miklós birtokát, kitől azonban Károly Róbert király a birtokot még ez évben elkobozta és Tamás ispán fia Donch mesternek adományozta. 1315-ben Tamás ispán fiai László és Donch a birtokot cserébe adták Sándor ispánnak és fiának Imrének. Már 1806-ban volt iskolája, ma középiskola működik itt. 1910-ben 1141, túlnyomórészt magyar lakosa volt. Ma 2170 lakosából 1770 (75%) magyar nemzetiségű. A trianoni békeszerződésig Bereg vármegye Mezőkaszonyi járásához tartozott.

Közlekedés 
A települést érinti a Csap–Bátyú–Munkács–Lviv-vasútvonal.

Nevezetességek 
 Református temploma - 1809 és 1818 között épült. épült. 1835-ben egy tűzvészben megrongálódott, 1873-ban állították helyre.

Jegyzetek

Források 
 Györffy György: Beregvármegye.
 A történelmi Magyarország atlasza és adattára 1914 

A Beregszászi járás települései
Bereg vármegye települései
Batár

Batár (ukránul Братове / Bratove) falu Ukrajnában, Kárpátalján, a Beregszászi járásban, Nagyszőlőstől 23 km-re délre a Batár-patak mellett. Neve az azonos nevű vízfolyás nevéből származik, az pedig a török batar (= nyugat) szóból.

Története
1216-ban Batar néven említik először. Az egykori Ugocsa vármegye egyik legrégibb településének 950 lakosa közül 770 (80%) a magyar.

A 14. században flamandok lakták, később azonban már nem említették őket.

A 16. századtól a település birtokosai a Vetésy, Perényi, és Gyulay családok voltak.

Az 1717-es tatár betörés után ruszinokat telepítettek ide.

1910-ben 540, túlnyomórészt magyar lakosa volt.

A trianoni békeszerződésig Ugocsa vármegye Tiszántúli járásához tartozott.

2020-ig Nevetlenfaluhoz tartozott.

Nevezetességek
 Középkori római katolikus templomát a Reformáció kezdetétől a reformátusok használták. A 19. századtól a településen az ukrán lakosság került túlsúlyba. A református lakosság eltűnésével együtt a 19. században a templom is elpusztult.

 Ortodox temploma a 19. században épült.

Híres emberek
Itt nevelkedett Szocska A. Ábel nyíregyházi megyéspüspök.

Források
 Németh Adél: Kárpátalja (Panoráma 1991) 
 A történelmi Magyarország atlasza és adattára 1914

Jegyzetek 

A Beregszászi járás települései
Ugocsa vármegye települései
Bátfa

Bátfa (, régebben Деревці [Derevci], ) falu Ukrajnában, Kárpátalján, az Ungvári járásban.

Fekvése
Ungvártól 10 km-re délnyugatra fekszik, Gálocstól 2 km-re északra van.

Története
Bátfa neve már 1273-ban szerepelt egy oklevélben: Felicián fia Felicián egy bátfai földrészért cserébe visszakapta (Bátfai) Imre fia János ispántól Ninaj (Minaj) földjét. Bátfa nevét 1332-ben Batwa néven  a pápai tizedjegyzék említette, ekkor már temploma is volt. Az Árpád-kori oklevelekben neve Patwa néven volt említve.

Első birtokosai a Bátfaiak voltak, később a Drágffyaknak, a homonnai Drugetheknek, és a Pálócziaknak is volt itt birtoka.

1910-ben 210, túlnyomórészt magyar lakosa volt, ma 252 lakosából 210 (85%) református vallású magyar. A trianoni békeszerződésig Ung vármegye Nagykaposi járásához tartozott.

2020-ig Gálocshoz tartozott.

Nevezetességei
 Református temploma  - a 15. században épült, 1667-ben és 1762-ben felújították tornyát 1858-ban építették hozzá, majd 1910-ben átalakították. 1985-ben renoválták utoljára. A templom alatti sírboltban a Pálóczy család tagjai nyugszanak.

Jegyzetek

Források
 A történelmi Magyarország atlasza és adattára 1914 

Az Ungvári járás települései
Ung vármegye települései
Bene

Bene (, korábban Беня [Benya], ) falu Ukrajnában, Kárpátalján, a Beregszászi járásban.

Fekvése 
A Borzsa-folyó jobb partján fekszik, Beregszásztól 13 km-re délkeletre.

Nevének eredete 
Neve valószínűleg a Benedek név rövidített változata.

Története 
Bene nevét 1269-ben Bhene néven említette először oklevél. IV. Béla király ekkor adományota a falut János fiainak Péternek és Mártonnak.

1333-ban szerepelt a pápai tizedjegyzékben is, ez évben papja 3 garas pápai tizedet fizetett.

Régi temploma a 14. század második felében épült.

A falut 1567-ben a tatárok, 1657-ben a lengyelek pusztították el.

1593-ban a község teljes egészében áttért a református hitre.

A település egykori nagyobb birtokosai voltak a Kusalyi Jakcs család, Szilágyi Erzsébet, a Ruszkai, Dobó, Székely, Perényi, Matucsinai, Bélaváry, Rátonyi, Makkay, Vásárhelyi és Pogány családok.

A falu határában van a hagyomány szerint a zászlóbontás helye, ahol Rákóczi kurucai gyülekeztek.

1910-ben 689, túlnyomórészt magyar lakosa volt, ma 1409 lakosából 1270 (90%) a magyar.

A trianoni békeszerződésig Bereg vármegye Tiszaháti járásához tartozott.

Bene határában, a Borzsa folyó medréből került a benei bronzhydria. Az antik görög darab elkészítése az i. e. V. század közepére datálható.

Gazdasága
A falu lakói elsősorban mezőgazdaságból élnek, melyre a zöldég- és a gyümölcstermesztés (őszibarack és szőlő) jellemző. Emellett elterjedtek a faluban a falusi turizmushoz kapcsolódó szolgáltatások, több mint egy tucatnyi család foglalkozik turisták elszállásolásával.

Közlekedés 
A települést érinti a Bátyú–Királyháza–Taracköz–Aknaszlatina-vasútvonal.

Nevezetességek 

 Református temploma 14. századi, a tatár és a lengyel is elpusztította, ezért 1670-ben beomlott tetejét kicserélték. 1782-ben egy tűzvész ismét megrongálta, famennyezete is elpusztult, a 19. században újították fel. Belsejét egykor freskók díszítették, melyeket még nem tártak fel.
 Római katolikus temploma 1940-ben épült, a templomot a római katolikusok  és a görögkatolikusok közösen használják.
 Szoborpart a faluház előtt a hét vezért ábrázoló szoborcsoporttal. A fából készült szobrokat Pintér László sárvári fafaragó faragta.
 A második világháború és sztálinizmus áldozatainak emlékműve a helyi iskola udvarán, a falu központjában. Az emlékműre a faluból a málenykij robotra elhurcolt áldozatok és a háborúban elesettek neveit vésték fel.
 Magyar hadifoglyok síremléke a zsidó temető szélén.

Testvértelepülései

Bene testvértelepülései a következők:

Jegyzetek

Források
 Györffy György: Beregvármegye
 Lehoczky Tivadar: Bereg vármegye monographiája, III. kötet, Ungvár, 1881, pp. 65–72.
 Mónus Gyula - Szerényi Ferdinánd 1934: Bene - Beňa - A község jelene és múltja.

További információk 
 A Kelemen-hegy mondája 

A Beregszászi járás települései
Bereg vármegye települései
Johann Lorenz Bach

Johann Lorenz Bach (Schweinfurt, 1695. szeptember 10. – Lahm, 1773. december 14.), német zeneszerző.

Zenei képzését apjától, Johann Valentin Bachtól, illetve Johann Sebastian Bachtól szerezte.

1718-tól haláláig orgonista, kántor és iskolamester címen működött Lahmban. A D-dúr prelúdium fúgával című darabján kívül az összes többi elveszett.

Bach 1719-ben feleségül vette Catharina Froembest. A párnak öt lánya született.

Jegyzetek

Források 
 Johann Lorenz Bach

Német zeneszerzők
Német orgonisták
Barokk zeneszerzők
Német kántorok
1695-ben született személyek
1773-ban elhunyt személyek
Schweinfurtiak
Keresztény zene
Johann Elias Bach

Johann Elias Bach (Schweinfurt, 1705. február 12. – Schweinfurt, 1755. november 30.) német zeneszerző, orgonista.

Életpályája
Teológiát tanult Jénában, majd Lipcsében, ahol unokatestvérének, Johann Sebastian Bachnak volt személyi titkára, és gyermekeinek tanítója. Bach zeneszerzésre is tanította Johann Eliast. Az általa leírt levelek igen fontos szerepet töltenek be a Bach-kutatásban.

1743-tól haláláig Schweinfurtban volt orgonista, ott két évfolyamnyi egyházi kantátát írt, amelyek akkoriban nagy sikert arattak, de mára elvesztek.

Jegyzetek

Források
Schweinfurtführer
Bach Cantatas

Német zeneszerzők
Német orgonisták
Barokk zeneszerzők
1705-ben született személyek
1755-ben elhunyt személyek
Schweinfurtiak
Dekonstrukció

A dekonstrukció vagy más néven dekonstruktivizmus a filozófiában egy posztmodern iskola, ahol Jacques Derrida használta a heideggeri leépítés, destrukció – Destruktion, Abbau – fordításaként (Grammatológia, 1967).
 
Derrida dekonstrukciója a metafizika alapstruktúrájának, architektúrájának, nyelvhasználatának, írásmódjának és intézményrendszerének lebontására, elemekre szedésére, rétegekre fejtésére irányul. Hasonlattal élve: a fogalmak lekopaszítására törekszik.

A dekonstrukció szakít azzal a hagyománnyal, amely az igazságot és a világ hű képét kereste, azt vallja, hogy minden eddigi olvasatot, rendszert le kell bontani (dekonstruálni, „rétegekre bontani”) és újra kell értelmezni. Tagadja az értelem- és beszédközpontúságot, és úgy véli, ha nem határozható meg egyetlen, érvényes igazság, akkor a filozófiai megközelítés is csak többféle lehet.  A dekonstrukció nem a meglévő fogalmak elvetését jelenti, hanem bizonytalanná tételüket, megkérdőjelezésüket, újraértelmezésüket.

A dekonstrukció mint absztrakció annak a tudatosulása, hogy az ember nyelven keresztüli kiemelkedése tulajdonképpen végzetes, mert szükségszerűen saját elpusztulásához vezet. A nyelv a gyakorlatban ugyanis a valóság nevű absztrakciót lényegénél fogva meghamisítja és szembeállítja az összes egyéb módon, például észleléssel, érzékeléssel stb. szerzett – főleg a igaz és az igazság alapkategóriák körül szerzett kiábrándító tapasztalatával.

A dekonstrukció 1968 után az intézményrendszerek, az oktatás, a politika területén kezd hatni: „több, mint nyelv” tudatosításával (Mémoires pour Paul de Man, 1988). A kilencvenes évektől mint az adás, a vendégszeretet etikája jelenik meg – a dekonstrukció az igazságosság szinonimája.

Nietzsche, Freud és Heidegger ebből a szempontból proto-dekonstruktorok voltak.

Az amerikai irodalomtudományos dekonstrukció legfontosabb képviselője Paul de Man.

További információk 
 A posztmodern elemei a…
 MAVIR ENCI
 Dekonstruktuált Corvin mozi  – Az építészetben Magyarországon Kapy Jenő Ybl – díjas építész képviseli a dekonstruktivizmust
 https://web.archive.org/web/20070929002851/http://www.konyvnet.hu/konyv.php?konyv_id=17948&kategoria_id=2&knsid=qpy71yADdkatHnQsGf3LmvKGo5a2MDmbrVOHA5N2u3sfh1RYUK
 John. J. Collins, A Biblia Bábel után. Történetkritika a posztmodern korban (ford. Tóta Péter Benedek), Pannonhalma: Bencés Kiadó, 2008 (Napjaink teológiája sorozat 10.)

Irodalomelmélet
Anterósz pápa

Szent Anterósz (), (2. század – 236. január 3.) volt a 19. pápa Szent Péter trónján 235. november 21-től. Elődje, Pontiánusz pápa és Hippolütosz ellenpápa fogságukban, Szardínián békét kötöttek, és lemondtak a pápaságról Anterósz javára.

Élete 

Mintegy hét napos trónüresedés után 235. november 21-én lett pápa. Rövid uralkodása alatt, amely mindössze néhány hétig tartott, nem sok máig fennmaradt emlék gyűlt össze. Mindössze annyit tudunk róla, hogy görög származású volt, és gyűjtötte a vértanú pápák aktáit.

Azonban 236. január 3-án meghalt. A hagyomány szerint ő is mártírhalált halt, azonban ezt mindmáig nem sikerült bebizonyítani. Az első pápa, akit a Calixtus-katakomba pápakriptájában helyeztek örök nyugalomra. Sírfeliratának töredékeit is megtalálták. Ünnepét január 3-án tartják.

Művei

Források 
Gergely Jenő: A pápaság története Budapest: Kossuth Könyvkiadó, 1982
 Enciclopedia Italiana

Catholic Encyclopedia

Kapcsolódó szócikkek 
Pápa
Római pápák listája
Római pápák listája grafikusan

3. századi püspökök
Vértanúk
Anterosz
Johann Michael Bach III

Johann Michael Bach (Struth, 1745. november 9. – Elberfeld, 1820. június 13.) német zeneszerző, a Bach család tagja. Nevezik tanni, elberfelderi vagy schmalkaldeni Bachnak is. A rokonsága a család wechmai ágával, amely Johan Sebastian Bachtól ered, nem teljesen tisztázott.

Élete 
Hollandiában és (valószínűleg) Angliában tett utazásokat, majd Tannban tevékenykedett kántorként. Göttingenben és Lipcsében tanult, pár évig Güstrowban telepedett le ügyvédként. 1785-ben visszatért Tannba, és ismét kántorként dolgozott. 1795-ben Bázelbe ment, élete utolsó éveit Elberfeldben, a mai Wuppertal város részében töltötte.

Munkái 
 hat csembalóverseny, 
 egyházi és világi kantáták,
 Schweizer Naturszenen dalgyűjtemény
 A számozott basszus tanítása

Fordítás

Hivatkozások

Források 
 Thomas Nüdling: Untersuchungen zu Johann Michael Bach. Leben und Werk; Schriftliche Hausarbeit vorgelegt im Rahmen der Ersten Staatsprüfung für das Lehramt für die Sekundarstufen I und II im Fach Musik. Detmold 2002.

Német zeneszerzők
Klasszicista zeneszerzők
1745-ben született személyek
1820-ban elhunyt személyek
Pioneer–11

Pioneer–11 (angolul: úttörő) amerikai űrszonda a Pioneer-program keretében indították a Jupiter körzetébe, bolygóközi szonda.

A Pioneer-program másik csillagközi szondája a Pioneer–10.

Küldetés
A második űrszonda, amely megközelítette a Jupitert; a második ember készítette objektum, amely elhagyja a Naprendszert (a bolygók övezetét); a második űreszköz, amely indításakor a pálya hintamanőverrel történő alakítását előre betervezték.

Jellemzői

1973. április 6-án az Air Force Missile Test Center indítóállomásról egy Atlas–Centaur
hordozórakétával, hintamanőver alkalmazásával indították.

1974. december 2-án 43 000 km-re közelítette meg a Jupitert. 1979. szeptember 1-jén a Szaturnusz mellett is elrepült 21 400 km-re. Mindkét bolygónál készített felvételeket és méréseket végzett. A Szaturnusz melletti elrepülés után tovább haladt a Naprendszer széle felé. A rádiókapcsolat 1995 szeptemberében szakadt meg a szondával, mikor ez már több milliárd km-re volt a Naptól és már rég elhagyta a Plútó pályáját. Jelenleg még a Naprendszeren belül van, de 2018 körül kijut, és elkezdi csillagközi utazását. A Sas csillagkép irányába halad, 4 millió év múlva megközelíti a legközelebbi csillagokat. A Doppler adatok szerint a Pioneer–10 és Pioneer–11 ismeretlen okból a vártnál erősebben lassul, ezt nevezzük Pioneer-anomáliának.

Az űrszonda felépítése 
A legszélső pontjaitól számolva az űrszonda hossza 2,9 méter, szélessége 2,7 méter volt, tömege 270 kg. Tengelye körüli forgással stabilizálta magát, percenként öt fordulatot tett. Hat kisebb hajtómű végezte a tájolást és a forgás irányítását.

Az elektromos energia négy radioizotópos termoelektromos generátorból (RTG) származott. Ezek teljesítménye indításkor 40 W volt. Az RTG-k két különálló oszlopon voltak elhelyezve. Ezek 120°-os szöget zártak be egymással. Egy harmadik oszlop tartotta a magnetométert, fedélzetén 12-féle műszer volt.

Üzenet 

A Pioneer–10 űrszondához hasonlóan, ezen az űrszondán is elhelyeztek egy aranyozott alumíniumtáblát, mely az esetleges földönkívüli civilizációknak szóló üzenetet tartalmaz.

Források

További információk 
 
 

Pioneer 11
Jupiter-kutató űrszondák
Szaturnusz-kutató űrszondák
Tejútrendszer-kutató űrszondák
Pioneer-program

A Pioneer-program (magyarul: úttörő) egy amerikai űrszondás program, amelynek keretében vizsgálták a Holdat, a bolygóközi teret, a Napot, az óriásbolygókat és a Vénuszt. A Pioneer-program keretében indították az első olyan űrszondákat, amelyek elhagyták a Naprendszert (Pioneer–10 és Pioneer–11). A Pioneer űrszondákat a NASA Jet Propulsion Laboratory-ban fejlesztették ki.

A Pioneer-program űrszondái 

(zárójelben az indítás éve)

Űrszondák Hold körüli pályán 
 Pioneer–0 (1958)
 Pioneer–1 (1958)
 Pioneer–2 (1958)
 Pioneer–3 (1958)
 Pioneer–P1 (1959)
 Pioneer–P3 (1959)
 Pioneer–4 (1959)
 Pioneer–P30 (1960)
 Pioneer–P31 (1960)

Űrszondák Nap körüli pályán 
 Pioneer–5 (1960)
 Pioneer–6 (1965)
 Pioneer–7 (1966)
 Pioneer–8 (1967)
 Pioneer–9 (1968)

Bolygókutató szondák 
 Pioneer–10 (1972)
 Pioneer–11 (1973)

Vénusz-szondák 
(Pioneer Venus-program)
 Pioneer Venus Orbiter – Pioneer–12, Pioneer Venus–1 (1978)
 Pioneer Venus Multiprobe – Pioneer–13, Pioneer Venus–2 (1978)

Külső hivatkozások

Magyar oldalak 
 Pioneer–10, Pioneer–11
 Pioneer Venus Orbiter (Pioneer 12)
 Pioneer Venus Multiprobe (Pioneer 13)

Külföldi oldalak
SMART–1

A SMART–1 (Small Missions for Advanced Research in Technology) az első európai űrszonda. A világon először alkalmaztak űrszondán ionhajtóművet. A SMART–1 legfontosabb feladatai: az ionhajtómű kipróbálása, geológiai és kémiai vizsgálatok, a holdi víz egyértelmű kimutatása.

Küldetés 
A SMART–1 2003. szeptember 17-én indult Ariane–5 hordozórakétával. Előbb Föld körüli pályára állt, majd ionhajtóműve segítségével 15 hónap alatt megközelítette a Holdat. 2004 novemberében pályára állt a Hold körül. 2005. február 15-én kezdődött a szonda kiterjesztett küldetése. Korábban már minden feladatát teljesítette. 2006. szeptember 3-án a SMART–1 a terveknek megfelelően becsapódott a Holdba .

Az űrszonda 
A SMART–1 tömege 370 kg, térfogata 1 m³.

Műszerek: kamera, plazma műszer, infravörös spektrométer, röntgen spektrométer.

További információk

Magyar nyelvű oldalak 
 Európa a Holdra (is) megy II.
 A SMART–1 rövid leírása
 A SMART–1 első eredményei (2005. január 31.)
 SMART–1: meghosszabbított küldetés (2005. február 22.)
 Az ESA igazolja a Holdra szállásokat (2005. március 8.)
 A SMART–1 a Holdra ért (2006. szeptember 3.)

Külföldi oldalak 
 SMART–1 (ESA)
 Europe goes to the Moon
 Best of SMART–1

Európai űrszondák
Holdkutató űrszondák
Űrügynökség

Az űrügynökségek olyan állami irányítás alatt lévő szervek, melyeknek feladata a nemzeti űrprogram végrehajtása.

Nagyobb űrügynökségek 

(zárójelben az ország és az alapítás éve)
  (National Aeronautics and Space Administration, USA):
 A NASA az Amerikai Egyesült Államok Nemzeti Légügyi és Űrhajózási Hivatala amelyet 1958. október 1-jén hoztak létre. A létező űrügynökségek közül a NASA-nak van a legnagyobb költségvetése.
  (ESA, European Space Agency, Európa):
 Az Európai Űrügynökség két korábbi európai űrszervezet, az ESRO és az ELDO összeolvadásával jött létre 1975-ben.
  (Orosz Szövetségi Űrügynökség, Oroszország)
  (Kína, 1993)
  (ISRO, India, 1969)
  (JAXA, Japán, 2003)
 Francia Nemzeti Űrkutatási Központ (CNES, Franciaország, 1962)
  (DLR, Németország, 1989)
  (ASI, Olaszország, 1989)
  (DKAU, Ukrajna)
 Izraeli Űrügynökség (ISA, Izrael)
  (CSA, Kanada, 1989)
  (UKSA, Nagy-Britannia, 1985)
  (Magyarország, 1992)
Destiny

Az amerikai Destiny (U.S.Lab) a Nemzetközi Űrállomás első kutatómodulja. 2001. február 7-én indították a Kennedy Űrközpontból az Atlantis űrrepülőgéppel (STS-98), február 9-én kapcsolták rá az űrállomásra, az Unity modul dokkolószerkezetére.

Felépítése
A laboratórium alumíniumból készült, tömeg 16 tonna, hosszúság 8.5 méter, átmérője 4.3 méter. Külső felületét szigetelő burkolattal látták el. Belső tere három szakaszra van bontva, benne 23 tárolórekesz (jobbra, balra és a fejek fölött 6-6, középen, a fedélzeten öt. Berendezése biztosítja az előírt kutatási (gyártási) programok végzését. Rendelkezik az életfeltételek biztosításával (elektromos energia, víz, levegő, hőmérséklet- és páratartalom szabályozásával). Az ajtók nyithatók kívülről és belűről, de nyomásbiztos retesszel vannak ellátva.

További információk

Magyar oldalak
 Destiny (U.S.Lab)

Külföldi oldalak

A Nemzetközi Űrállomás részegységei
Nauka

A Nauka (oroszul: Наука, magyarul: tudomány) orosz űrállomás-modul, amely eredetileg a Nemzetközi Űrállomás Zarja (FGB) moduljának tartalékjaként épült. Az egység megépítéséről 2004 folyamán döntött az Orosz Szövetségi Űrügynökség. Az eredeti tervek szerint 2015. novembere után indították volna. A Zvezda modul alsó dokkolójára kapcsolódik, ahol részben a törölt UDM (Universal Docking Module) modult fogja helyettesíteni. A modulhoz kapcsolnak egy kis méretű teherzsilipet és itt lesz az európai ERA robotkar bázisa is.

Források

További információk 
 Újabb orosz modul a Nemzetközi Űrállomáshoz (2005. július 9.)

 RussianSpaceWeb
 Nauka modul szerkezeti rajza 
 Nauka modul felépítése és adatai (angol nyelven) 

A Nemzetközi Űrállomás orosz részegységei
Fábián pápa

Szent Fábián () (kb. 200 – 250. január 20.) 236. január 10-től volt a 20. pápa a történelem folyamán. 14 évnyi pontifikátus után, vértanúként hunyt el.

Élete 

Egyháztörténeti, történeti művében Euszebiosz is ír Fabianusról. Az ő forrása nyomán tudjuk, hogy a hirtelen elhunyt Anterósz pápa trónjának utódlását a Rómában összegyűlt keresztények választással döntötték el. Ekkor egy fényes galamb jelent meg Fabianus fölött. Az isteni jelet látva azonnal az ismeretlen Fabianusra szavaztak, noha a jelöltek között nála ismertebb keresztények is voltak.

Ezek után sok legenda és hagyomány szól pápai cselekedeteiről. Az elsők között említendő, hogy Philippus római császárt és fiát is megkeresztelte. Ennek azért volt jelentősége, mert így a császári hatalom segítségével felállíttathatott több épületet a Calixtus-katakombában, Rómába hozathatta Pontianus és Hippolütosz földi maradványait, illetve szabadon terjeszthette a kereszténységet Rómában. Azt is sikerült elérnie, hogy hivatalnokokat nevezzenek ki a vértanúk tetteinek feljegyzésére.

A későbbiekben a Katolikus Enciklopédia azt állította, hogy Fabianus volt az a pápa, aki úgymond apostolokat küldött Galliába. Traianus Decius császár uralma alatt véget ért a keresztény világ békéje. A császár keresztényüldözéseket indított el. Ez idő alatt fogyatkozott meg a galliai keresztények száma is. A legenda szerint ennek orvosolására küldött a mai Franciaország területére hét püspököt, hogy hirdessék az evangéliumot. Gatianust Tours-ba, Trophimust Arles-ba, Pált Narbonne-ba, Saturninust Toulouse-ba, Denist Párizsba, Austremoniust Clermont-ba és végül Martialt Limoges-ba.

A sors különös fintora volt, hogy Fabianus is áldozatul esett Traianus Decius keresztényüldözéseinek. Vértanúságát január 20-án ünneplik. Fabianus jelentősége kiemelkedik az egyház korai történetében. Ezt támasztja alá, hogy nagy tiszteletnek örvendett Ciprus szigetén és Karthágó püspökénél is.

Művei

Források 

 Szent Fábián pápa

Kapcsolódó szócikkek 
Pápa
Szent Sebestyén
Római pápák listája
Római pápák listája grafikusan

3. századi püspökök
Vértanúk
Szentté avatott pápák
A Római Birodalom szentjei
A 250-es években elhunyt személyek