alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Bécs kerületei

Bécsnek 23 kerülete () van. A város magja az I. kerület, míg a II–IX. kerület Bécs külvárosait jelenti. A X–XIX. kerület a Gürtelen kívül helyezkednek el. A Duna-csatorna és az ún. Nagy-Duna közötti rész északi fele a XX. kerülethez, déli része (a Práterrel együtt) a II. kerülethez tartozik. A Dunától balra fekvő XXI. és XXII. kerület egykori falvakból jött létre. A sort a Bécs délnyugati határán, a Duna jobb partján fekvő XXIII. kerület zárja.

A kerületek a következők

 Innere Stadt (I. kerület, magyarul Belváros)
 Leopoldstadt (II. kerület, magyarul Lipótváros)
 Landstraße (III. kerület; neve magyarul Országút)
 Wieden (IV. kerület)
 Margareten (V. kerület)
 Mariahilf (VI. kerület)
 Neubau (VII. kerület)
 Josefstadt (VIII. kerület, magyarul Józsefváros)
 Alsergrund (IX. kerület)
 Favoriten (X. kerület)
 Simmering (XI. kerület)
 Meidling (XII. kerület)
 Hietzing (XIII. kerület; itt van Schönbrunn)
 Penzing (XIV. kerület)
 Rudolfsheim-Fünfhaus (XV. kerület)
 Ottakring (XVI. kerület)
 Hernals (XVII. kerület)
 Währing (XVIII. kerület)
 Döbling (XIX. kerület; itt halt meg Széchenyi István gróf)
 Brigittenau (XX. kerület)
 Floridsdorf (XXI. kerület)
 Donaustadt (XXII. kerület)
 Liesing (XXIII. kerület)

Források
Dirichlet-tétel

A számelméletben L. Dirichlet nevezetes tétele azt állítja, hogy minden

számtani sorozatban végtelen sok prím van, feltéve, hogy a és q>0 relatív prímek.

Írásban csak Dirichlet halála (1859) után látott napvilágot a tétel, a szerző Vorlesungen über Zahlentheorie c. posztumusz művében (először kiadva: 1863, későbbi kiadások: 1863-1894); ami kollégája, Richard Dedekind kiadásában jelent meg, és Dedekind csatolta (VI. számú függelékként) a könyvhöz. A Dirichlet-tétel volt az első jelentősebb analitikus számelméleti eredmény.

Egyszerű esetek 
Számos speciális esetét könnyű bebizonyítani, az például, hogy végtelen sok 4k-1, alakú prím van, onnan adódik, hogy minden 4A-1 alakú számnak van ilyen prímosztója, ezért, ha csak véges sok ilyen lenne, ezek szorzatát A-ba írva ellentmondást kapunk. Hasonlóan kapjuk a
6k-1 alakú prímek esetét is. De tulajdonképpen a Fermat-számok tulajdonságaiból adódik, hogy végtelen sok 8k+1 (illetve 16k+1, 32k+1,…) alakú prím van, hiszen F2, F3,… prímosztói mind ilyen alakúak és ezek mind relatív prímek.

Ennél általánosabb és még mindig egyszerűen igazolható, hogy bármilyen q>1-re végtelen sok
1+kq alakú prímszám van.
Ehhez elég igazolni Bauer Mihály tételét: ha a egész, akkor Φq(a) minden p prímosztója vagy osztja q-t vagy 1+kq alakú (itt Φq(x) a q-adik körosztási polinom). Legyen ugyanis a rendje d modulo q (azaz d a legkisebb, amire q osztója ad-1-nek). Ez létezik, mert p nem oszthatja a-t. Mivel , d osztója q-nak. A kis Fermat-tétel miatt d osztja p-1-et is. Ha d=q, készen vagyunk. Ha d<q, akkor a körosztási polinomok tulajdonságai miatt , tehát az őt osztó p is osztója a

számnak.

Ez viszont így fejthető ki:

és itt a tagok mind 1 maradékot adnak p-vel osztva, tehát p osztója q/d-nek tehát q-nak.

Bizonyítás 

Dirichlet az általa bevezetett karakterek és ún. L-sorok segítségével bizonyította.
Ez a bizonyítás három lépésből áll:
 az állítás visszavezetése arra, hogy egyik mod q L-függvénynek sem gyöke az s=1 érték,
 a fenti kijelentés bizonyítása komplex karakterekre,
 bizonyítása valós karakterekre (ez a lépés lényegesen nehezebb, mint az előző kettő).

Kiterjesztések, általánosítások 

Linnyik tétele: van olyan L konstans, hogy a (fenti feltételt kielégítő) q differenciájú számtani sorozat legkisebb prímszáma legfeljebb qL.

Dircihlet tételének az az esete, hogy végtelen sok 4k+1 alakú prím van, összekombinálva a kétnégyzetszám-tétellel azt adja, hogy végtelen sok  alakú prímszám van.

Friedlander és Iwaniec bebizonyította hogy végtelen sok  alakú prím is van, míg Roger Heath-Brown azt látta be, hogy végtelen sok  alakú prímszám van.

Jegyzetek 

Számelméleti tételek
Zics

Zics község Somogy vármegyében, a Tabi járásban.

Fekvése 
Külső-Somogyban, Tabtól 8 kilométerre délnyugatra fekszik. Központján a Szorosadtól Kapolyig húzódó, a 6508-as és 6511-es utakat összekötő 6516-os út halad végig, nyugati szomszédjával, Nágoccsal a 6523-as út köti össze.

A szomszéd települések: északra (5 kilométerre) Kapoly, keletre (3,5 kilométerre) Somogyegres, délre (3,5 kilométerre) Miklósi, nyugat-délnyugatra (3 kilométerre) pedig Nágocs.

Története 
Először 1295-ben említik Zych néven, az 1332-1337. évi pápai tizedjegyzékben pedig már Zics néven volt említve,ekkor már plebániája is volt. 1351-ben a Zicsi nemesek, 1478-tól pedig Zichy György birtoka volt. Az 1536. évi adólajstromban két ily nevű helység is volt: Zicsallya és Zics, melyeknek még 1583-ban is Zichy Rafael, Ferenc és László voltak a birtokosai. Az 1563. évi török kincstári adólajstromban 7 ház található itt, az 1573–1580. években pedig 9 házát írták össze. 1660-ban Zichy István, 1701-1703 körül György és Ádám birtoka volt. 1733-ban báró Zichy Ádám birtoka és mint puszta volt említve. A török hódoltság idején elnéptelenedett falut a 18. században a Zichyek német telepesekkel népesítették be újra.

A 20. század elejének adatai szerint ekkor a községhez tartozott Gyalud-puszta is, amely ugyancsak szerepelt az 1332–1337. évi pápai tizedjegyzékben Golad néven. 1478-tól kezdve Gyalud is a Zichyek birtoka volt, valamint ide tartoztak még Margit-, Tuskós- és Varjak-puszták is, utóbbi Morvay Mihályé volt.

Közélete

Polgármesterei
 1990–1994: Ifj. Ginder József (független)
 1994–1998: Id. Friss Józsefné (független)
 1998–2002: Fellinger János (független)
 2002–2006: Fellinger János (független)
 2006–2010: Fellinger János (független)
 2010–2014: Fellinger János (független)
 2014–2019: Nagy Jenő Józsefné (független)
 2019-től: Nagy Jenő Józsefné (független)

Népesség
A település népességének változása:

	 
A 2011-es népszámlálás során a lakosok 90,2%-a magyarnak, 4,6% cigánynak, 3,4% németnek, 0,3% lengyelnek mondta magát (8,9% nem nyilatkozott; a kettős identitások miatt a végösszeg nagyobb lehet 100%-nál). A vallási megoszlás a következő volt: római katolikus 78,4%, református 3,4%, evangélikus 0,9%, felekezeten kívüli 6,9% (10,1% nem nyilatkozott).

Nevezetességei 
 Római katolikus templom: Sarlós Boldogasszonynak szentelt, 1786-ból, késő barokk.

Díszpolgárai 
 Csicsery-Rónay István katonatiszt, vezérkari ezredes, országgyűlési képviselő (1938).

Jegyzetek

További információk 
 Zics az Irány Magyarország.hu honlapján
 Zics az utazom.com honlapján

Kapcsolódó szócikkek 
 Zichy család

Somogy megye települései
Somogy vármegye települései
René Clair

René Clair (született René-Lucien Chomette) (Párizs, 1898. november 11. – Neuilly-sur-Seine, 1981. március 15.) francia filmrendező

Élete
Gyermekkorát Párizsban élte le. 1914-1918 között a francia mentőalakulatnál szolgált, később újságíróként és kritikusként dolgozott az Intransigeant és a Paris Journalnál, valamint zeneszerzéssel is próbálkozott. 1920-ban vette fel a Clair nevet. Két évvel később testvérével, Henry Chomette-tel kezdett dolgozni mint segédrendező. Első fontosabb filmje az 1924-ben készült Párizs alszik volt.

Művészete
René Clair a filmművészet, a jellegzetesen európai és a jellegzetesen francia film egyik legnagyobb alakja volt. Varázsló, az egyike azoknak, akik kézbe véve egy technikai eszközt, a segítségével kitaláltak és megvalósítottak valamit, ami már nem a technika. A filmművészet egyik első költője volt. Filmjeit látva értelmetlenné válik minden vita, ami határvonalat húz művészfilm és kommersz film között. Korai, avantgárd némafilmjéről, a Felvonásközről azt mondta egy kritikus: „A film máig megőrizte frissességét. Még ma is legszívesebben kifütyülné az ember.”

Filmjei
 Felvonásköz (1924)
 Párizs alszik (1924)
 Csodálatos utazás (1925)
 Florentin kalap (1927)
 La Tour (1928)
 A két félénk (1928)
 Párizsi háztetők alatt (1930)
 A millió (1931)
 Miénk a szabadság (1931)
 Csókszüret (1932)
 Július 14. (1933)
 Az utolsó milliárdos (1934)
 Eladó kísértet (1935)
 New Orleans angyala (1941)
 Boszorkányt vettem feleségül (1942)
 Örökre és egy napra (1943)
 Holnap történt (1944)
 Hallgatni arany (1947)
 Az ördög szépsége (1949)
 Párizs levegője (1954)
 Az éjszaka szépei (1952)
 A nagy hadgyakorlat (1955)
 Az éjszaka Margitja (Marguerite de la nuit) (1956) 
 Az orgonás negyed (1957)
 A francia nő és a szerelem (1960)
 A világ minden aranya (1961)
 Max Linder társaságában (1963)
 Finom kis háború (1965)
 Isten Párizst választotta (1969)

Magyarul

A film tegnap és ma; ford. Á. Serey Éva, bev. Bajomi Lázár Endre; Gondolat, Bp., 1977

Jegyzetek

Külső hivatkozások
Filmművészet
Művészvilág

Teljes filmográfia, francia

1898-ban született személyek
1981-ben elhunyt személyek
Párizsiak
Francia filmrendezők
Francia forgatókönyvírók
Francia színészek
Patafizikusok
A Francia Akadémia tagjai
Nevet változtatott francia személyek
Némafilmrendezők
Koalíció

A koalíció latin eredetű szó, szövetséget, (politikai) egyesülést jelent.

Pártkoalíció
A politikai nyelvben használatos a pártok és/vagy mozgalmak olyan együttműködésének jelzésére, amelyben önállóságukat (legalább formailag) megtartják.

Koalíciós kormány

A többpártrendszerű parlamenti demokráciában jellemzően koalíciós kormányok jönnek létre annak következtében, hogy egyetlen párt ritkán szerzi meg egyedül  a biztonságos  kormányzáshoz szükséges mennyiségű mandátumot. Az ilyen kormány vezetőjét „koalíciós kormányfőnek” szokták nevezni.  Ha a koalícióban részt vevő pártok hasonló politikai beállítottságúak, kiskoalícióról, ha pedig az adott politikai rendszer két vagy több legnagyobb pártját foglalják magukba, nagykoalícióról beszélünk. A „nagykoalícióhoz” hasonló volt az ún. népfront-kormány, amely az antifasiszta összefogás jegyében jött létre Franciaországban az 1930-as években Léon Blum vezetésével. Nagykoalíció volt Ausztriában az 1990-es évek elején az osztrák Néppárt és a Szociáldemokrata Párt között.

Koalíciós kormányok Magyarországon 1990 óta

 1990–1993: Antall-kormány (MDF, FKGP, KDNP)
 1993–1994: Boross-kormány (MDF, FKGP, KDNP)
 1994–1998: Horn-kormány (MSZP, SZDSZ)
 1998–2002: Orbán-kormány (FIDESZ, FKGP, MDF)
 2002–2004: Medgyessy-kormány (MSZP, SZDSZ)
 2004–2006: Gyurcsány-kormány (MSZP, SZDSZ)
 2006–2008: Gyurcsány-kormány (MSZP, SZDSZ)
 2010–2014: Orbán-kormány (FIDESZ, KDNP)
 2014–2018: Orbán-kormány (FIDESZ, KDNP)
 2018–2022: Orbán-kormány (FIDESZ, KDNP)

Kapcsolódó szócikkek 
 Szövetkezett ellenzék

Politika
Kolhoz

Kolhoz (orosz "коллективное хозяйство", azaz közös gazdaság szóösszevonással keletkezett rövidítése) a Szovjetunió mezőgazdaságának tipikus termelőszövetkezeti formája. Szemben a szovhozzal (orosz: szovjetszkoje hozjajsztvo, azaz szovjet gazdaság), ahol minden állami tulajdonban állt, a kolhoz elvileg olyan termelőszövetkezet volt, amelyet a dolgozó parasztok „önkéntes” társulással, állami tulajdonban álló földön hozták létre.

A kolhozok hivatalos jellemzői
 a termelési eszközök a szövetkezet tulajdona
 a megtermelt javak a szövetkezet tulajdona
 kizsákmányolástól mentes munkavégzés a közösben
 a tagok részesedése a termelés mennyisége és minősége alapján

A kolhozok a valóságban

Bár a kolhoz egy modernizációs kísérlet volt a forradalom előtt igen elmaradott mezőgazdaság fejlesztésére, emberi tragédiákba és nyomorba torkollott az önkéntesség elvének teljes figyelmen kívül hagyása, másrészt az ígért anyagi ösztönzés hiánya miatt. A Szovjetunióban az 1930-as évekre fejeződött be a mezőgazdaság „szocialista átalakítása”, amely a nagyüzemi gazdálkodás bevezetése mellett például Ukrajnában több millió ember halálát követelő éhínséggel párosult.

A kolhozok és a magyar termelőszövetkezetek 

A magyar Tanácsköztársaság a szovjet-orosz modellt vette át, tehát a földet nem osztotta fel és állami tulajdonban hagyta. A második világháború után  Magyarországon, az önkéntesség teljes mellőzésével, bevezették a  kolhoz-modellt. Amikor a visszaéléseket feltáró Nagy Imre kormányfő 1953-ban elhatárolódott, sorra szűntek meg a termelőszövetkezetek. A kádári konszolidáció részeként ismét hozzákezdtek a mezőgazdaság kollektivizálásához („a mezőgazdaság szocialista átszervezéséhez”), amely Magyarországon hivatalosan 1961-ben befejeződött, miután a mezőgazdaságban is „uralkodóvá váltak a szocialista termelési viszonyok”.  A magyar termelőszövetkezetek az 1960-as években már jelentősen eltértek a szovjet kolhozoktól: lehetővé tették a háztáji gazdálkodást és a jövedelmet ún. munkaegységek alapján osztották fel.

Irodalom 
 Trockij: Elárult forradalom (Mi is ez a Szovjetunió és merre tart?) - 6. fejezet: Az egyenlőtlenségek növekedése és a társadalmi ellentmondások - A kolhoz falu társadalmi ellentmondásai (1937) Magyar nyelven megjelent az Áramlat Kiadónál 1990-ben

Jegyzetek

További információk 
 A kolhoz falu társadalmi ellentmondásai (kommunista.net)

Szovjetunió
Mezőgazdaság
Common Language Runtime

A Common Language Runtime (CLR) a .NET Keretrendszer része, egy futtató környezet. Lehetővé teszi a Common Intermediate Language nevű kód futtatását különböző platformokon, például Windowson, Unixon, Linuxon és Macintoshon.

Megvalósítás 
A Microsoft .NET egy kizárólag Windows-on működő megvalósítása a Common Language Infrastructure-nek. Ez egy általánosított, többnyelvű végrehajtó motor (virtuális gép), amin a kód fut. Jelenleg több, mint 40 nyelv támogatott. A Common Language Specification (CLS) meghatározza a CLR egy részét, amit a nyelvi fordítóknak támogatni kell a nyelvek közötti interoperabilitás biztosítására.

A Mono az ECMA által definiált CLR platform-független megvalósítása.

A Portable.NET a DotGNU projekt CLR megvalósítása.

Tároló megoldások  
 IIS a Microsoft-tól Windows környezetre
 Virtuoso Universal Server az OpenLink Software-től multiplatform környezetre (Windows, Unix, Mac OS X)

Számítógép-programozás

de:.NET#Konzept
Holdudvar magazin

A Holdudvar magazin a Miskolci Egyetem kiadásában jelenik meg. A kiadvány 52 oldalon foglalkozik a science-fiction könyvekkel, magazinokkal és képzőművészettel. 

A Holdudvar recenzióival és esszéivel az egyre jobb science fiction művek megszületését szeretné elősegíteni. A benne megjelenő kritikák alkotói szubjektív véleményüknek adnak hangot, ítéletalkotásuk tisztán esztétikai alapú, érdekorientált csoportokhoz semmilyen formában nem kötődnek. 

A Holdudvar független kritikai magazinként áll azon olvasók rendelkezésére, akik szeretik és kedvelik a tudományos fantasztikus irodalom műfaját.

A magazin szerkesztője: Bihari Péter.

További információk 
 A Holdudvar magazin hivatalos honlapja
 Eredetileg a fantasya.hu-n publikált kritika a magazinról

Magyar sci-fi magazinok
Miskolc kulturális élete
Hangterjedelem

A hangterjedelem vagy ambitus azt az intervallumot jelöli, amiben egy hangszer vagy énekhang működni képes. A zenedaraboknál a legmélyebb hang és a legmagasabb közti intervallumot értjük.

A ritmushangszerek nem rendelkeznek ilyennel, mert nincs meghatározható hangmagasságuk. A másik véglet az orgona, amin szinte minden hang megtalálható.

Jelölése 
Fúvós hangszerek esetén a nagy hangjegyek jelölik a tényleges ambitust, a kicsik pedig a virtuózok által elérhetőeket.

A húros hangszereknél először a húrok hangjait látjuk, majd az alapesetben elérhető legmagasabb hangot, a szögletes fejűben pedig a legmagasabb üveghangot.

Hangterjedelem a népdalokban 

Népdalokban a hangterjedelmet a záróhanghoz viszonyítjuk. A záróhang az 1, a nála magasabb hangokat arab, az alacsonyabbakat római számok jelzik; az utóbbi esetben a záróhang alsó oktávjához képest. A távolságokat a mixolíd skála szerint mérik, ezért a kis szeptim 7-es számjelzése elé nem kell a ♭, mert a mixolídben kis szeptim van, a nagy szeptimet jelző 7 elé viszont kell a ♯ (lásd a jobb oldali táblázatot).

Pl. a Szánt a babám kottabeli záróhangja F, legalacsonyabb hangja az egyvonalas C, legmagasabb a kétvonalas C, így a teljes dal, és szokatlan módon minden sor ambitusa is V—5. A Madárka, madárka soronkénti ambitusa 1–4 5–8 4–7 1–4, így a teljes dalé 1–8.

A népdal  plagális, ha a legmélyebb hangja V vagy alacsonyabb (a záróhanghoz képest). Ilyen pl. az előbb említett a Szánt a babám. A dal  autentikus, ha a legményebb hangja nem éri el az V-öt. A dallam kevert hangterjedelmű (tonus mixtus), ha mindkét típust magában foglalja (V–8).

A magyar népdalok legnagyobb része autentikus, sőt, általában a záróhang a legmélyebb (vagyis az ambitus első értéke 1).

Jegyzetek

Források 
 
 

Zenei fogalmak
Zeneelmélet
Ambitus (egyértelműsítő lap)

Az Ambitus lehetséges jelentései:
 Ambitus (zenei)
 Ambitus (jog)
 Ambitus (építészet)
Holdudvar (egyértelműsítő lap)

Holdudvar, a Hold körül látható fényjelenség
 Holdudvar magazin, független kritikai magazin tudományos fantasztikus irodalom témában
 Holdudvar, magyar együttes
 Holdudvar étterem, bár, kert, galéria, kertmozi a Margitszigeten
 Holdudvar, Mészáros Márta 1968-as filmje
III. Ióannész nikaiai császár

III. Ióannész, magyarosan III. János (, Didümoteikho (ma Didimotloho, Görögország), 1192/93 – Nümphaion (Nymphaeum) (ma Kemalpaşa, İzmir), 1254. október 30./november 3./4.), nikaiai császár (1221/22-1254).

Élete
I. Theodórosz császár a vejét, az 1192-ben vagy 1193-ban született Johannesz Dukász Vatatzészt katonai képességei miatt tette örökösévé. Az utód kiváló adminisztrátor is volt egyben, így átszervezve a legerősebb és leggazdagabb levantei állammá tette a Nikaiai Császárságot. Ióannész egyezséget kötött a szeldzsukokkal, hogy biztosítsa a keleti határt, majd nyugati zsoldosokkal megerősített seregével nyugatnak indult. Közben flottája az Égei-tengeren támadta a velenceieket, és visszaszerezte számára Rodosz szigetét, illetve a szárazföldön győzelmet is aratott a latinok felett. Konstantinápolyt is megostromolta a bolgárokkal közösen (1235), de ebben Brienne-i János kitartó védekezése miatt nem ért el sikert. A későbbiekben államába olvasztotta az Epiruszi Despotátust és a Thesszalonikéi Királyságot.

Gyermeke 
1. feleségétől, Laszkarisz Irén (1200 körül–1239/41) nikaiai (bizánci) császári hercegnőtől, 1 fiú:
Theodórosz (1221/22–1258), II. Theodórosz néven nikaiai (bizánci) császár, felesége Ilona (1224/25/26–1254 körül), II. Iván Aszen bolgár cár és Árpád-házi Mária (Anna) magyar királyi hercegnő lányaként II. András magyar király unokája, 5 gyermek, többek között:
IV. Ióannész bizánci császár (1250–1305 körül), nem nősült meg, gyermekei nem születtek
2. feleségétől, Hohenstaufen Anna (Konstancia) (1233/34–1307) úrnőtől, II. Frigyes német-római császár és Bianca Lancia lányától, nem születtek gyermekei

Jegyzetek

Források 
Schwennicke, Detlev: Die Kaiser von Byzanz in Nikaia 1208–1261 aus den Häusern Laskaris und Batatzes. In: Detlev Schwennicke (szerk.): Europäische Stammtafeln. Neue Folge, Band II, Die außerdeutschen Staaten, Die regierenden Häuser der übrigen Staaten Europas, Tafel 182, Verlag, Marburg/Berlin, 1984.

További információk 
 
 
 

Középkori bizánci császárok
Laszkarisz-ház
Vatatzész-ház
1192-ben született személyek
1254-ben elhunyt személyek
II. Theodórosz nikaiai császár

II. Theodórosz Laszkarisz, magyarosan II. Teodor (,  nikaiai császár 1254-től haláláig.

Élete 
A beteges, éppen ezért rövid életű II. Theodórosz édesapjához, III. Ióannészhoz hasonlóan kiváló képességű hadvezér volt. Legfontosabb tette az volt, hogy két hadjáratban (1255; 1256) leverte a trákiai bolgárok lázadását, és több bolgár területet is császárságához csatolt.

Középkori bizánci császárok
Laszkarisz-ház
Vatatzész-ház
1222-ben született személyek
1258-ban elhunyt személyek
Slutsky-egyenlet

A Slutsky-egyenlet vagy Slutsky-azonosság (avagy Szluckij-egyenlet, illetve Szluckij-azonosság, angolul Slutsky equation) a mikroökonómiai fogyasztáselmélet egyik fontos összefüggését írja le. Lényege, hogy egy jószág árának megváltozásakor a jószág keresletének megváltozása két hatás összege:
 a jószág más javakhoz viszonyított relatív árának megváltozása (tehát az árarányok megváltozása) által eredményezett helyettesítési hatásé, és
 a fogyasztó jövedelmének vásárlóerejében bekövetkezett változásból (tehát hogy ugyanakkora jövedelemből kevesebb jószágot tud vásárolni) eredő jövedelmi hatásé.

Az egyenlet névadója Jevgenyij Szluckij ukrán származású közgazdász. A magyar közgazdasági szaknyelvben a Slutsky alak azért terjedt el, mert Szluckij a keresletről szóló híres cikkét olaszul tette közzé, ettől függetlenül azonban a fonetikus Szluckij alakot is használják a másik forma mellett.

A Slutsky-egyenlet a matematika nyelvén felírva két jószágból álló modell és az 1. jószág árváltozása esetén:

Jelölések:
 p1 – 1. jószág ára az árnövekedés előtt
 p1' – 1. jószág új ára
 p2 – 2. jószág ára
 m – jövedelem
 x1, x2 – 1., illetve 2. jószág kereslete az árnövekedés előtt
 q1 – 1. jószág (marshalli) keresleti függvénye
 TH – teljes hatás
 HH – helyettesítési hatás
 JH – jövedelmi hatás

Az egyenlet deriváltalakja 

A fejlettebb mikroökonómiában szinte minden esetben a Slutsky-egyenlet alábbi, deriváltakat tartalmazó alakjával szokás dolgozni:

Ekkor a bal oldalon lévő kifejezés a helyettesítési hatás, a jobb oldal első tagja a teljes hatás, a második tag pedig a jövedelmi hatás mínusz egyszerese. hi a hicksi keresleti függvény jele.

A deriváltalak számos mikroökonómiai levezetésben használható (így például a kereslet törvényének bizonyításakor), ráadásul nemcsak az i-edik jószág sajátár-változásának hatását írja le, hanem bármely (j-edik) ár változásának következményét xi-re. Ugyanakkor csak „a határon” bekövetkező, vagyis „nagyon kicsi” árváltozásokra alkalmazható.

Lásd még 

 Fogyasztáselmélet (mikroökonómia)

Ajánlott irodalom 

 Varian, H. R. (2005), Mikroökonómia középfokon, Akadémiai Kiadó, 

Mikroökonómia
IV. Ióannész bizánci császár

IV. Ióannész Laszkarisz, magyarosan IV. János (,  nikaiai császár 1258-tól 1261-ig.

Élete 
Apja korai halála miatt a nyolcéves Ióannész lett a császár, aki helyett Palailogosz Mihály kormányzott, aki 1259-ben VIII. Mikaél néven társcsászárrá tette magát. Miután elfoglalta Konstantinápolyt (1261), az utolsó Laszkariszt megvakíttatta, és a Márvány-tenger mellé száműzte az uralkodásra alkalmatlanná vált ifjút.

A vak Ióannész 1290-ben elismerte II. Andronikoszt, Mikhaél fiát császárnak. 1305 körül halt meg szerzetesként.

Középkori bizánci császárok
Laszkarisz-ház
Vatatzész-ház
1250-ben született személyek
Az 1300-as években elhunyt személyek
Futásidejű fordítás

A futásidejű fordítás vagy röpfordítás (angolul just-in-time compilation, azaz JIT), a bájtkód-fordított rendszerek teljesítményének növelésére szolgáló technika. A bájtkódot futási időben fordítja natív kódra. A futásidejű fordításhoz két korábbi futtató környezet adta az ötletet: a bájtkódfordítás (bytecode compilation) és a dinamikus fordítás (dynamic compilation).

Egy bájtkódfordított rendszerben (ilyen a Java, a .NET nyelvek, Perl,  a GNU CLISP) a forráskódot egy köztes kódba fordítják, amit bájtkódnak neveznek. A bájtkód nem gépi kód egy adott processzorra, így hordozható a különböző számítógép-architektúrák között. A bájtkódot aztán értelmezik vagy egy virtuális gépen futtatják.

A dinamikus fordítókörnyezetben a fordító futás közben végzi feladatát. Például a legtöbb Common Lisp rendszer rendelkezik egy compile függvénnyel, ami képes a futás közben keletkezett új függvények lefordítására. Az előnye az interaktív hibakeresés, viszont ez az előny kész rendszerek esetén nem túl hasznos.

Egy JIT környezetben a bájtkódra fordítás az első lépés, azaz a forráskód hordozható és optimalizálható köztes reprezentációra alakítása. A bájtkódot telepítik a célrendszerre. A kód végrehajtása során a futtatókörnyezet fordítója fordítja azt natív gépi kódra. Ezt meg lehet fájl vagy függvény alapon tenni: a függvényeket csak végrehajtáskor szükséges lefordítani,  (innen jön a „just-in-time”, éppen időben kifejezés).

A cél a natív- és a bájtkódfordítás előnyeinek egyesítése. Az eredeti forráskód feldolgozása és az alapvető optimalizálás fordítási időben történik, jóval a futtatás előtt – a bájtkódról gépi kódra történő fordítás jóval gyorsabb, mint forráskódról. A keletkezett bájtkód hordozható, nem úgy, mint az architektúrához kötött gépi kód. A bájtkódról gépi kódra fordítók megírása is egyszerűbb, mivel a bájtkódfordító elvégzi a munka nehezét.

Történelem 
A dinamikus fordítás úttörője egy kereskedelmi Smalltalk-implementáció volt a 80-as évek elején, ami ma VisualWorks néven ismert.

A Sun HotSpot Java virtuális gép implementációja a sikeres JIT-implementáció egy példája. Két részből áll:
 Egy „kliens” fordító, ami gyors fordítási sebességet biztosít a rövid életű alkalmazások számára, 
 Egy „szerver” fordítót, ami erősen optimalizált kódot állít elő hosszú életű alkalmazások számára. 
A felhasználó választhat a dinamikus fordítók közül az adott alkalmazás sajátosságainak megfelelően.

A Microsoft is egy JIT-alapú rendszert választott a .NET-környezet számára, valamint a Crusoe processzor is hasonló módszert használ hardver szinten. A Parrot virtuális gép is JIT-et használ. A Psyco egy Python JIT-fordító.

Kapcsolódó szócikkek 

 HotSpot
 Java bájtkód
 Common Language Runtime
 Crusoe, egy mikroprocesszor, amely kifejezetten just-in-time fordítást hajt végre az x86 kódból mikrokódba a mikroprocesszoron belül
 LLVM

Jegyzetek

Források
 Just In Time angolul

Objektumorientált programozás
Java
Pápay Sándor

Pápay Sándor (Izsák, 1925. szeptember 17. – Miskolc, 2004. április 9.) aranydiplomás, „Kiváló tanár”.

Életpályája
Izsákon született, eredetileg orvosnak készült. A második világháború után azonban úgy döntött, tanár lesz; magyar–történelem szakon diplomázott Debrecenben (a Kossuth Lajos Tudományegyetemen és a Református Tanárképző Intézetben) és 1950-ben került Miskolcra. 43 évig tanított a Földes Ferenc Gimnáziumban, 10 évig a Lévay József Református Gimnáziumban. Ez utóbbinak egyik alapító tanára volt. Az utolsó években a Miskolci Egyetem Bölcsészettudományi Karán is oktatott. Bár 1985-től nyugdíjas volt, egészen halála napjáig tanított.

2005-ben a Földes Ferenc Gimnázium előcsarnokának falára 1955-ben végzett osztálya emléktáblát állított fel emlékére. A tábla Tóth Sándor Munkácsy Mihály-díjas szobrászművész alkotása.

Művei 
 A falak üzenete: emlékkönyv a miskolci Lévay József Gimnázium épületének 100 éves évfordulójára (Miskolc, 1999)
 Kalauz lelki szárazság idejére: elmélkedések, idézetek (, Bíbor Kiadó, 2003)

Díjai
Az alábbi díjakat, kitüntetéseket nyerte el:
 Miniszteri Dicséret (1960)
 Kiváló Tanár (1975)
 Munka Érdemrend arany fokozata (1980)
 Miskolc városa Pedagógiai díja (1993)
 Kövy Sándor-díj (1999)
 Miskolc díszpolgára (1999)
 Imre Sándor-díj (posztumusz, 2004)

Jegyzetek

További információk 
Kabdebó Lóránt: Meghalt Pápay tanár úr 
Miskolc díszpolgárai

Izsákiak
Magyar pedagógusok
Miskolc díszpolgárai
1925-ben született személyek
2004-ben elhunyt személyek
Sántha László (filmrendező)

Sántha László (Budapest, 1949. október 14. –) magyar filmrendező, forgatókönyvíró, tanár a New York University (NYU) filmes tanszéken.

Pályája
Filmrendezői diplomát a Színház- és Filmművészeti Főiskolán szerzett.

Harminc éve dolgozik a filmszakmában Magyarországon és az USA-ban. Filmjei közül a Tetovált falak, a Belső mozi és a Kutyabaj szerepelt a Montreal-i, a Telluride-i, a berlini, a Los Angeles-i, az Oberhausen-i, a Fort Lauderdale-i és a krakkói filmfesztiválon.

Művészeti vezető volt a Tatabányai Városi Televíziónál.

1991-ben kiemelt előadó volt a CINE Golden Eagle Showcase-n Washington-ban.

Dolgozott mint rendező, író, producer, és story-editor (dramaturg) független filmeseknek: Sandford-Pillsbury Productions, Outlaw Productions, Zeta Entertainment, Forum Film, Hétfői műhely, és a Santa Monica-i City TV.  Vendégelőadó (visiting Scholar) volt a UCLA Filmes tanszékén. Előadásokat tartott a Kelet-európai filmről amerikai egyetemeken: UCLA, UC Berkeley, UC Santa Barbara, Umass Amherts es Bard College.

Elnyerte a legjobb filmhíradó díját a Magyar Rövidfilm Fesztiválon, (Miskolcon), a legjobb dokumentumfilm díjat a miskolci dokumentumfilm-fesztiválon (Rockfogyatkozás)  es a Gold Award-ot a Charleston-i Nemzetközi Filmfesztiválon (Kutyabaj – Dog Tax).

Filmjeit vetítették a Pacific Film Archive-ban (Berkeley, USA), és a Millennium Workshop-ban (New York, USA).

Nyolc évig élt Los Angelesben. 1998 óta New Yorkban él.

Felesége: Szabolcsi Anna, professzor a New York-i Egyetem nyelvészeti tanszékén.

Filmjei
 Alfa (1975)
 Rockfogyatkozás; dokumentumfilm; (társrendező: Árvai Jolán)
 Tetovált falak (Tattooed Walls)
 Kutyabaj (Dog Story) (1992) 
 Belső mozi
André Kertész három élete (társrendező: Siklósi Szilveszter)
Egy nap rock (1981)
Kettős kötésben

Forgatókönyvei
Isten veletek, oroszok (Rendező: Vészi János)
Bark! (Ugass!) a Samuelson Productions részére;
Stolen Girls (Leányregény) a Barking Dog Production részére.

Külső hivatkozások

imdb
NY Fészek klub 
Tanítványai a Vimeon

Magyar filmrendezők
1949-ben született személyek
Élő személyek
Szaki Dani

Szaki Dani (néhány korai fordításban "Lökhajtay Dániel") a Donald Kacsa-univerzumban Kacsaháza városának legnagyobb feltalálója.

Dani volt az a szereplő, akinek a külsejét egyedül megváltoztatták a Kacsamesék sorozatban; ebben (a figura korábbi változataira emlékeztető) megjelenésében még tudós-szerűbben néz ki.

Első megjelenés: "Gladstone's Terrible Secret" (Walt Disney's Comics & Stories" #140, 1952, írta Carl Barks).

Kisinas
Dani villanykörtefejű segítője, akit Carl Barks mutatott be az első pár történet után.

Külső hivatkozások
 Virtual journey in Gyro Gearloose's house

Disney-figurák
I. Ince pápa

Szent I. Ince (), (360 körül, Albano Laziale – 417. március 12., Róma) volt Szent Péter trónjának negyvenedik betöltője 401. december 21-től haláláig.

Élete
A Liber Pontificalis szerint Albano városában született egy keresztény családban, azonban a legtöbb krónika úgy számol be I. Ince származásáról, mint I. Anasztáz pápa fiáról. Amikor Anasztáz még nem lépett papi pályára, akkor fogant meg a gyermek. Stabil, kiegyensúlyozott, központosító politikát folytató pápa volt, akit a római zsinat 401. december 22-én választott meg egyházfőnek. Hivatalát haláláig viselte.

Erőskezű egyházfő hírében állt, akinek pontifikátusa alatt érezte meg először Róma városa, hogy a hatalmas birodalom hamarosan romokba dől. 408-ban ugyanis I. Alarich, a vizigótok királya megostromolta a várost. Ugyan az első roham nem járt sikerrel, mégis köztudott volt, hogy a hajdani dicső központ nem bírja sokáig tartani majd magát. 409-ben maga Ince vezetett küldöttséget Alarik táborába. Nem sikerült megegyezni a királlyal, így a pápa elmenekült Rómából, és 410-ben a gótok feldúlták a szent várost. Az ostrom alatt a rómaiak azt látták, hogy egyetlen Istenük elfordult tőlük, és ezért a pogány isteneknek áldoztak és hozzájuk imádkoztak. Egyes későbbi anekdoták szerint ezt maga Ince is engedélyezte.

A harcok mindemellett nem irányultak a keresztény egyház ellen, így Ince továbbra is irányíthatta nyáját. Ezt egészen erős kézzel tette. Minden áron fenn akarta tartani a római Szentszék elsőbbségét. Elismertette a pápa primátusát, és Rómát nevezte minden klerikális vita döntőbírájának. Kiterjesztette a thesszalonikéi püspök hatáskörét. Kelet-Illíria minden püspöke fölé emelte a szaloniki püspököt, és megalapította a Thesszalonikéi Pápai Vikáriátust.

Mint minden kora keresztény egyházfő, Ince is sokat harcolt az eretnek tanok ellen. Így megerősítette a II. afrikai zsinat határozatát, amely elítéli Pelagiust és Celestiust. 416-ban zsinatot hívott össze Karthágó városába, hogy a donatista tanokat újra megvitassák, majd elvessék. Talán az egyetlen sikertelen egyházi vitája volt az, amikor megpróbálta visszahelyezni konstantinápolyi érseki székébe Aranyszájú Szent Jánost, akit törvénytelenül fosztottak meg hivatalától. Ez a vita kisebb szakadást eredményezett a keleti egyházakkal. 
417 tavaszán halt meg az energikus pápa.

Művei

Jegyzetek

Források 
 Gergely Jenő: A pápaság története Budapest: Kossuth Könyvkiadó, 1982
 Enciclopedia Italiana
 
 Catholic Encyclopedia

Kapcsolódó szócikkek 
Pápa
Római pápák listája
Római pápák listája grafikusan

5. századi püspökök
Szentté avatott pápák
A 350-es években született személyek
417-ben elhunyt személyek
Ionhajtómű

Az ionhajtómű űreszközök, főleg űrszondák meghajtására szolgáló eszköz, a legegyszerűbb és leggyakoribb elektromos hajtómű.

Előnyei és hátrányai 
Ennél a hajtóműnél a gyorsító erő elég kismértékű, 0,09 newton, ami 600 kg tömeget földi körülmények között másfél nap alatt gyorsítana fel 70 km/h-ra. Tehát ez a kis erő szinte semmit sem tudna felemelni a földről, viszont a világűrben igen gazdaságosan, 60%-os hatásfokkal működik, mert (az elektromágneses töltéskülönbségből adódóan) az elektromos motor sokkal nagyobb sebességre gyorsítja a kiáramló részecskéket, mint a kémiai hajtóművek (pl. a rakétákéi). Ebből adódóan igen kevés hajtóanyag kell, így a hajtómű az út teljes hosszán működhet, és az űreszköz hosszú idő alatt, de hatalmas sebességet érhet el. Elsősorban űrszondák meghajtására alkalmas, mert a hosszú bolygóközi utazás alatt a szonda műszerei ki vannak kapcsolva, így a folyamatosan működő áramforrás (napelemek, atomreaktor) által megtermelt elektromos energia felhasználható az utazás alatt.

Működése 
Az ionhajtómű ionizációs kamrájában mágneses térben valamilyen gáz halmazállapotú nemesgázt (általában xenont) ionizálnak – például elektronokkal bombázzák, hogy azok elektronokat szakítsanak le az atomokról –, ami ezután elektrosztatikus térben (általában két, nagyfeszültségű elektromos áram alatt álló, jelentős feszültségkülönbségű rács között) felgyorsulva ionfelhő formájában kilép a kamrából. Az ionizációs kamrában keletkező elektrontöbbletet összegyűjtik, és egy izzó katóddal a szonda mögé sugározzák, így semlegesítve a töltött hajtóanyag-felhőt (ugyanis ha megmaradna a töltése, akkor a töltésmegosztás miatt vonzaná a meghajtott járművet).

Története 
1960-ban építette a NASA az első ionhajtóművet, a Lewis Research Center közreműködésével. 1964-ben a SERT–1 Szuborbitális pályán a higanygőz ion-motort sikeresen tesztelték. 1970-ben a SERT–2 fedélzetén kettő ion-motort teszteltek.

1974-ben az ATS–6 műhold pályakorrekcióinak végrehajtására építettek be ionhajtóművet. Földi körülmények között az 5 centiméteres ion motorok 0,15 kW mellett mintegy 4,5 mN tolóerőt biztosítottak  másodperc időtartamban.  Geostacionárius pályán az egyik hajtómű közel 1 órát, a másik 92 órát működött.

2000-ben megépítették a Deep Space–1-et, hogy "élesben" is kipróbálhassák, meggyőződjenek róla, hogy alkalmas-e űrbéli használatra. Azóta több, elektromos motorral hajtott űrjármű készült és került bevetésre, például 2003-ban a Holdra indult SMART–1 vagy a 2003-ban az Itokawa kisbolygóhoz indult japán Hayabusa.

Kapcsolódó szócikkek 
 Változtatható impulzussűrűségű mágnesplazma rakéta

További információk

Magyar oldalak 
 Új-generációs ion-hajtómű a NASA-tól (2002. július 2.) 
 Új ionhajtóművet tesztel a NASA (2003. november 25.)
 Európa okos űrszondája elérte a Holdat (2004. november 16.)

Külföldi oldalak 
 Electric Spacecraft Propulsion (ESA)
 Solar Electric Propulsion
 

Űrtechnológia
Rakétahajtóművek
Leszállóegység

A leszállóegység vagy lander olyan űrszonda, amely egy másik bolygó vagy hold felszínén végez vizsgálatokat.

Fontosabb leszállóegységek, programok 
(zárójelben az indító ország)

Hold 
 Luna-program (Szovjetunió), 
 Luna–9 – az első leszállás a Holdon
 Luna–16 – anyagminta visszahozása
 Luna–17 – Lunohod–1
 Luna–20 – anyagminta visszahozása
 Luna–21 – Lunohod–2
 Luna–24 – anyagminta visszahozása
 Surveyor-program (USA),
 Surveyor–1
 Surveyor–3
 Surveyor–5
 Surveyor–6
 Surveyor–7

Vénusz 
 Venyera-program (Szovjetunió), 
 Venyera–7 – az első leszállás a Vénuszon
 Venyera–8
 Venyera–9
 Venyera–10
 Venyera–11
 Venyera–12
 Venyera–13
 Venyera–14
 Pioneer Venus-program (NASA, Egyesült Államok), 
 Pioneer Venus Orbiter – Pioneer–12, Pioneer Venus-1 (1978. május 20.);
 Pioneer Venus Multiprobe – Pioneer–13, Pioneer Venus-2 (1978. augusztus 8.);

Mars 
 Marsz-program (Szovjetunió), 
 Marsz–3 – az első leszállás a Marson
 Viking-program (USA),
 Viking–1
 Viking–2
 Mars Pathfinder (USA),
 Mars Exploration Rover
 Spirit
 Opportunity

Titán, a Szaturnusz holdja 
 Cassini–Huygens-program (USA),
 Huygens

67P/Csurjumov–Geraszimenko üstökös 
 Rosetta űrszonda, Európai Űrügynökség (ESA)
 Philae leszállóegység (2014. november 12.)

Űrszonda-részegységek
Mars Surveyor 1998

A Mars Surveyor '98 a NASA Mars Surveyor programjának a része, amelynek keretében indították a Mars Climate Orbiter keringő egységet és a Mars Polar Lander leszállóegységet. A MPL-el együtt indult a Deep Space–2 is. A három küldetés sikertelensége miatt alakította át a NASA a marskutató programját.

A Mars Surveyor '98 űrszondái

(zárójelben az indítás dátuma)
 Mars Climate Orbiter (1998. december 11.)
 Mars Polar Lander (1999. január 3.)

További információk

Magyar oldalak
 Elindult a Mars Climate Orbiter
 Mars Climate Orbiter
 Mars Polar Lander

Külföldi oldalak
 A NASA Mars Climate Orbiter honlapja
 A Mars Polar Lander honlapja

Amerikai űrszondák
Marskutató űrszondák
Zond–1

Zond–1  (oroszul: Зонд 1) szovjet mesterséges bolygókutató, a Zond sorozat első tagja, Vénusz-szonda.

Küldetés
Az űrszondát az OKB-1 (oroszul:  Особое конструкторское бюро) készítette. A küldetés célja a módosított hordozórakéta és űrszonda kipróbálása, a kozmikus tár kutatása, a Vénusz elérése és vizsgálata volt. Segítségével hajtották végre az első távirányított, nagy távolságú ( kilométer) pályamódosítást.

Jellemzői
1964. április 2-án a Bajkonuri űrrepülőtér egy Molnyija-M hordozórakéta segítségével indították Föld körüli, közeli körpályára. Az orbitális egység parkolópályája 88,47 perces, 64.83 fokos hajlásszögű, elliptikus pálya-perigeuma , apogeuma  volt. Április 3-án a második kozmikus sebességet elérve indult a Vénusz irányába. Méretei, szerkezete – az első három – Marsz–1 űrszondákhoz hasonló.

1964. május 14-én korrekciós manővert hajtottak végre, hogy minél közelebb kerüljön a Vénuszhoz. A pályamódosítást követően megszakadt a hírkapcsolat. 1964. július 14-én  kilométernyire megközelítette a Vénuszt, és elrepült mellette. A repülés első hónapjában  alkalommal létesítettek kapcsolatot. Az űrszonda a Nap körüli pályán kering. Egy leszálló egységet is vitt magával, amely a légkört, és a felszíni viszonyokat vizsgálta volna. Energiaellátását akkumulátorok és napelemek összehangolt egysége biztosította.  Tömege  volt. Várható élettartama végtelen. A repülési idő  volt.

Források 
 
 Dr. Bitó János – Sinka József – Utak a kozmoszba – 1970. Budapest, Kossuth Könyvkiadó

Külföldi oldalak

Zond-program
Vénusz-kutató űrszondák
II. Andronikosz bizánci császár

II. (Palaiologosz) Andronikosz, magyarosan II. András (,  bizánci császár 1282-től 1328-ig.

Élete 
VIII. Mikaél idősebb fia apja jól szervezett flottáját hagyta szétzülleni, így uralkodása alatt birodalma jóval kisebb hatalmat képviselt, mint a rivális Genova vagy Velence. Közben a birodalomalapító I. Oszmán szultán vezette oszmán törökök elfoglalták Bithünia nagy részét, és ellenük a császár felbérelte Roger de Flor katalán zsoldosvezér spanyol zsoldosseregét (almogavarok). 

Ők meg is szüntették a török fenyegetést, viszont félelmetes erejüket látva Andronikosz fia, Mikaél (akire, lévén apjának társcsászára, helyenként IX. Mikaélként szokás utalni, noha egymaga sosem uralkodott) megölette Flort (1305). Erre a katalánok fellázadtak, feldúlták Trákiát és Makedóniát, végül elfoglalták Thébát és az Athéni Hercegséget. 1320-tól kezdve a császár saját unokájával, Mikaél fiával, Andronikosszal volt kénytelen háborúzni. 1328-ban végül lemondott, és 1332-ben halt meg.

Középkori bizánci császárok
Palaiologosz-ház
1259-ben született személyek
1332-ben elhunyt személyek
III. Andronikosz bizánci császár

III. (Palaiologosz) Andronikosz, magyarosan III. András (,  bizánci császár 1328-tól haláláig.

Élete 
II. Andronikosz unokájától (társuralkodója, az 1320-ban elhunyt Mikhaél fiától) ifjúkori agresszív viselkedése miatt vette el az öröklés jogát, erre az ifjú fellázadt, és erős pártjával rákényszerítette nagyapjára, hogy társcsászárává tegye.

A konfliktus természetesen ismét kirobbant, és 1328-ban – bolgár segítséggel – III. Andronikosz lemondatta elődjét.
Uralmát – melynek ideje alatt minisztere a később VI. Ióannész néven trónra lépő Johannesz Kantakuzénosz volt – folyamatos háborúskodás töltötte ki. Keleten az oszmánok majdnem egész Kis-Ázsiát meghódították (Orhán 1331-ben foglalta el Nikaiát, 1337-ben pedig Nikomédia (ma Izmit) is elesett). Andronikosz Thesszáliában és Epiruszi Despotátusban kárpótolta magát (ez utóbbit 1337-ben meg is szüntette egy időre), ám szerzeményeit még életében elfoglalták a Dusán István által vezetett szerbek. A flottával már szerencsésebben járt: miután újjászervezte, visszaszerezte Khioszt és Leszboszt a genovaiaktól. A trónon fia, Ióannész követte.

Középkori bizánci császárok
Palaiologosz-ház
1297-ben született személyek
1341-ben elhunyt személyek
V. Ióannész bizánci császár

V. Ióannész Palaiologosz, magyarosan V. János (), , uralkodott: 1341-1391) bizánci császár 1341-től 1376-ig, 1379-től 1390-ig, és 1390-től haláláig.

A Ióannészok viszálya 

Ióannész kilencéves volt, amikor megörökölte a császári bíbort, így régens kormányzott helyette apja minisztere, Ióannész Kantakuzénosz személyében. A régensnek komoly ellentábora akadt, amit az anyacsászárné is erősített, így elmenekült Konstantinápolyból, és fellázadt. Trákiában császárrá koronáztatta magát VI. Ióannész néven, míg az ifjú V. Ióannész és támogatói a fővárosban húzták meg magukat. Hat évig dühöngött a polgárháború, minek során az ellenfelek az amúgy ellenséges szerbek és oszmánok, illetve mindenféle nemzetiséghez tartozó zsoldosok segítségéhez is folyamodtak. Végül a lázadó régens győzött azáltal, hogy kiegyezett a törökökkel, és 1347-ben bevonult a fővárosba. Ellenzékével alkut kötött: császárrá koronáztatta magát, a legális uralkodót teljesen háttérbe szorítva mindennemű intézkedésben.

Kantakuzénosz Ióannész intézkedései révén azonban nemsokára elvesztette népszerűségét, és V. Ióannész átvehette a hatalmat. A sikerhez hozzájárult még Francesco Gattilusio ügyessége is, aki csellel behajózott Konstantinápolyba és a falakat védő katonaságot semlegesítve megnyitotta a kapukat Ióannész előtt. Ióannész a segítségért cserébe Gattilusiónak és testvérének adta Leszbosz szigetét, aki I. Ferenc néven szuverén uralkodó lett és a Genovai Köztársaság érdekeit kezdte szolgálni.

Országos léptékű családi problémák 

Ióannész uralma alatt a birodalom felbomlása tovább folytatódott fia, a későbbi IV. Andronikosz lázongása (1376-1379 között ő tette le V. Ióannészt a trónról, és 1385-ben megint megpróbálta átvenni a hatalmat) és a folyamatos oszmán támadásoknak köszönhetően, akik időközben Európában is megvetették a lábukat (1354, Gallipoli). 1381-től a birodalom rendszeres sarcot fizetett a törököknek, akik I. Murád szultán óta Edirnében állították fel központjukat. Bizáncot a császár erőtlen kísérlete a kereszténység újraegyesítésére sem mentette meg a lejtőn való egyre mélyebbre süllyedéstől, és a hamarosan bekövetkező végső bukástól. Az idős császár még élete utolsó éveiben is kénytelen volt egy újabb családtagja ellen harcolni: ezúttal VII. Ióannész, Andronikosz fia kényszerítette nagyapjára akaratát (1390).

Középkori bizánci császárok
Palaiologosz-ház
1332-ben született személyek
1391-ben elhunyt személyek
Invesztitúra

Az invesztitúra (lat. vestio 'öltöztet') egyházi jogi szakkifejezés. Elsődleges jelentése beöltöztetés, egyházi közösség (szerzetesrend, társulat stb.) vagy hivatal ruhájának ünnepélyes átadása és fölvétele. Másodlagos, elterjedtebb jelentése: beiktatás hivatalba. A nyugati egyházban két területe volt:
 egyházi hivatal betöltése, valamint
 beiktatás egyházi javadalomba.

Az invesztitúra a történelem folyamán a világi hatalommal való összeütközés szinte állandó területe lett.

Története 
A középkorban a hűbéreseket – legyenek egyháziak vagy világiak – beiktatták a hűbérbirtokukba. Ezután gyakorolhatták a jogaikat. A püspökök beiktatásával kapcsolatban vita alakult ki a pápa és a császár között. Ugyanis a püspököket a pápa nevezte ki, és ezzel birtok is járt, azonban a császár is jogot formált a birtokba való beiktatásra és az ezzel járó hűségesküre. Ez a jogvita volt az alapja az invesztitúraharcnak, amely a főpapi kinevezés jogáról, illetve az ahhoz tartozó birtok felett gyakorolt jogokról szólt.

A szó jelentése 

A szó alapja a vestio ige, amelynek jelentése öltöztet, felruház. Ehhez járul az in előtag, melynek ebben az esetben jelentése: -ba, -be, -ban, -ben. A szó szerinti jelentés 'beöltöztetés', mely magára a folyamatra utal: a hűbéres a ceremónia folyamán megkapja a hűbérbirtoka feletti hatalom ismérveit. Ugyanebből a szótőből származnak az invesztíció (beruházás) és a vesztibulum, vesztibül (előcsarnok, ruhatár) kifejezések is.

Jegyzetek

Források 

 Szántó Konrád: A katolikus egyház története. Ecclesia, Budapest, 1987. 291. o.

További információk 

Magyar katolikus lexikon

Európa történelme
Keresztény egyházszervezet
Katolicizmus
Optimizmus

Az optimizmus, a pesszimizmus ellentéte, olyan életszemlélet, amiből nézve a világ jó, vagy kedvező hely. Az optimisták általában azt tartják, hogy az emberek jók. Az életről „kedvező” képük van, és abban hisznek, hogy idővel és végül a dolgok rendeződnek.

A filozófiában az optimizmus Gottfried Wilhelm Leibniz nevével kapcsolódik össze, aki azon a véleményen volt, hogy mi a „lehető legjobb világban” élünk, ami (theodicy – teodícia, annak állítása, hogy Isten jó és igazságos, a gonosz jelenléte ellenére) miatt Voltaire gúnyolta őt a Candide című szatirikus regényében. Ellentéte a filozófiai pesszimizmus. Még Leibniznél is optimistább volt talán William Godwin anarchista filozófus, aki ennek ellenére öngyilkos lett.

Az optimista jelzővel jellemzett ember az, aki derűlátó és bizakodó. Ellentéte a pesszimista, a borúlátó, reménytelenséggel eltöltött ember.

Az optimizmus szoros kapcsolatban van az önbecsüléssel, saját pszichológiai jólétünkkel és egészségünkkel. A téma legnevesebb angol nyelvű kutatója az amerikai Martin Seligman.

Közismerten optimisták a gyerekesek és a vallásos érzelműek. Optimista továbbá „hivatalból” minden uralkodó vagy hatalmon levő kormány és sajtója. Ezt nevezik kincstári optimizmusnak.

Az optimizmus a fenti ellentmondások miatt (a jó és a rossz egymás melletti/elleni léte) nem számít racionális viselkedésnek, az optimista gondolkodásnak sokszor semmilyen racionális alapja nincsen. Ennek ellenére működő, a fennmaradást segítő alkalmazkodási formának tűnik.

Pszichológusok szerint éppen azoknak van e felfogásra szüksége, akik valamilyen szomatikus vagy pszichikus ok miatt tartósan vagy átmenetileg depressziósok, amivel együtt jár a kilátástalanság (pesszimista) érzése. Az optimisták társaságának keresése ezért az öngyógyítás egyik ösztönös és példaszerű megnyilvánulásának számít.

Kritikus és érdekes ebből a szempontból a történetek befejezése, illetve azok kicsengése. Társadalmi igény ugyanis az emberekről szóló történetek „jó” befejezése, a „happy end”. Az optimizmust túlzásba is lehet vinni, ezt nevezik „struccpolitikának”: amikor valaki csak a kedvező híreket hajlandó tudomásul venni – ez hosszú távon a problémák halmozódásához vezet.

Az Essexi Egyetem kutatói a brit Proceedings of the Royal Society című tudományos folyóiratban tették közzé kutatásukat, mely szerint az optimizmust és a pesszimizmust genetikai tényezők is befolyásolják.

Jegyzetek

További információk 
http://www.optimistaklub.hu/optimista_teszt 
https://web.archive.org/web/20050211143233/http://gondolkodom.hu/acview.php?ArtID=246
http://mek.oszk.hu/00500/00529/
http://www.babaszoba.hu/topics/articles?aid=299 
Pozitív pszichológia.lap.hu – linkgyűjtemény
Roger Scruton: A pesszimizmus haszna és a hamis remény veszélye; ford. Csordás Gábor; Noran Libro, Bp., 2011
Martin Seligman: Az optimista gyermek. Védd meg a depressziótól, legyen boldog élete; ford. Erdélyi András István; Akadémiai, Bp., 2012 (Az elme kerekei)

Személyiségpszichológia
Világnézet
741



Események 
 november 29. – Zakariás pápa megválasztása
 Martell Károly halála előtt felosztja a Frank Birodalmat fiai, Karlmann és Kis Pipin között

Születések

Halálozások
 június 18. – III. León bizánci császár (* 685 körül)
 október 22. – Martell Károly (* 688)
 november 28. – III. Gergely pápa

8. század