Slavonija

Slavonija  je geografska i povijesna regija u istočnoj Hrvatskoj. Uz Dalmaciju, središnju Hrvatsku i Istru jedna je od četiri primarne povijesne regije Hrvatske koje unutar sebe obuhvaćaju manje regije. Slavonija leži između rijeke Drave na sjeveru (granica s Mađarskom), Save na jugu (granica s BiH) i Dunava na istoku (granica s Srbijom). Regija približno obuhvaća današnje županije Brodsko-posavsku, Osječko-baranjsku, Požeško-slavonsku, Virovitičko-podravsku i Vukovarsko-srijemsku.

Najveći grad Slavonije je Osijek koji je ujedno i njezin kulturni i ekonomski centar dok ga slijede Slavonski Brod i Vinkovci. Regija je glavna žitnica i poljoprivredno najrazvijeniji dio Hrvatske.

Povijest

Naziv Slavonija prvi je put korišten u razdoblju ranog srednjeg vijeka. Područje je nazvano po slavenskom stanovništvu koje ga je naseljavalo i za sebe koristilo naziv *Slověne. Korijenska riječ *Slověn- korišten je u različitim dijalektima koje su koristili slavenski stanovnici zapadno od rijeke Sutle (današnja Slovenija) i između Save i Drave (današnja Slavonija) na području nekadašnjeg Ilirika. Područje omeđeno ovim rijekama zvano je *Slověnьje u protoslavenskom jeziku. Riječ je vremenom evoluirala u različite forme u različitim slavenskim jezicima.

Prapovijest i antičko razdoblje

Ostatci različitih neolitičkih i kultura iz bakrenog doba pronalaženi su u različitim dijelovima Hrvatske, ali se većina njih pronalazi u rječnim dolinama sjevernog kontinentalnog dijela zemlje, uključujući Slavoniju. Najznačajnije od tih kultura uključuju starčevačku kulturu čiji su artefakti otkriveni u blizini Slavonskog Broda te su radiokarbonskim datiranjem procijenjene starosti od 6100–5200 godina prije nove ere, Vučedolska kultura i Badenska kultura. Najveći broj artefakata povezanih s badenskom i vučedolskom kulturom pronađeno je u Podunavlju u blizini Vukovara, Vinkovaca i Osijeka. Badenska nalazišta u Slavoniji datirana su na 3600–3300, a vučedolske na 3000–2500 godina prije nove ere. Željezno doba je ostavilo tragove kroz artefakte rane ilirske Halštatske kulture i keltske Latenske kulture. Regiju su znatno nakon toga razdoblja naselili Iliri i druga plemena uključujući Panonce koji su kontrolirali najveći dio današnje Slavonije. Iako zbog je utjecaja vlažne kontinentalne klime i izostanka kamenih struktura broj ilirskih arheoloških nalaza znatno manji nego u područjima bližim Jadranskom moru, značajna otkrića pronađena su između ostalog na području Požeške doline. Panonci su sa Rimskom Republikom po prvi put u kontakt došli 35 godine prije nove ere kada su Rimljani osvojili Segeticu na mjestu današnjeg Siska. Rimska osvajanja okončana su 11. godine prije nove ere kada je osnovana i rimska provincija Ilirik koja je obuhvaćala područje Slavonije. Provincija je preimenovana u Pannoniju i podijeljena kroz sljedeća dva desetljeća.

Srednji vijek

Poslije raspada Zapadnog Rimskog Carstva koje je do tada obuhvaćalo područje suvremene Slavonije njezino je područje do kraja V. stoljeća postalo dio Ostrogotskog Kraljevstva. Ipak, uprava nad ovim relativno rubnim područjem pokazalo se izazovnim te su Langobardi preuzeli sve veću ulogu u Panoniji u VI. stoljeću sve do okončanja i njihovog utjecaja 568. godine kada su u ovu regiju pristigli Obri i Slaveni koji su svoju kontrolu učvrstili do 582. godine. Nakon propasti Avarskog kaganata početkom IX. stoljeća panonski su Slaveni osnovali panonske kneževine koje su bile u vazalnom odnosu prema Francima. Ugarski prodor u Europu preplavio je i doveo do kraja ovih kneževina dok je najistočniji dio Slavonije u IX. stoljeću vjerojatno bio pod vlašću Prvog Bugarskog Carstva. Prvi hrvatski kralj Tomislav je porazio Ugare i bugarsku invaziju pri čemu je proširio utjecaj hrvatskih vladara ka sjeveru i Slavoniji. Srednjovjekovno je hrvatsko kraljevstvo svoj vrhunac doseglo u XI. stoljeću za vladavine Petra Krešimira IV. (1058–1074) i Dmitra Zvonimira (1075–1089). Nakon smrti Stjepana II. od Hrvatske 1091. godine, pri čemu je nestala i dinastija Trpimirovića, Ladislav I. Sveti za sebe je preuzeo hrvatsku krunu. Otpor ovom zahtjevu dovela je do bitke na Gvozdu i početka personalne unije Mađarske i Hrvatske 1102. godine sa vladarom Kolomanom na prijestolju. U drugoj polovici XII. stoljeća područjem između Drave i Save upravljali su slavonski banovi koje je imanovao vladar. Od XIII. stoljeća drugi su banovi upravljali cijelim područjem središnje Hrvatske, zapadnih dijelova Slavonije i sjeverozapadom Bosne, na području gdje je nastao i entitet poznat kao Kraljevina Slavonija (), dok je područje suvremene istočne Slavonije postalo sastavni dio Ugarske. Hrvatska i Slavonija su 1476. ujedinjene pod upravom zajedničkog bana, ali su odvojene sabore zadržale sve do 1558. godine.

Stogodišnji hrvatsko-turski rat vodio je od 1493. godine u krbavskoj i 1526. godine u mohačkoj bitci do odlučujućih osmanskih pobijeda. Ludovik II. Jagelović stradao je u mohačkoj bitci nakon čega je Habsburgovac Ferdinand I., car Svetog Rimskog Carstva izabran za hrvatskog vladara na Cetinskom saboru 1527. godine pod uvjetom da osigura odbranu od Osmalnija i uz poštovanje stečenih političkih prava. Ovo je razdoblje svjedočilo porastu značaja domaćih velikaških obitelji kao što su bili Frankopani i Šubići pri čemu su brojni banovi izabrani iz ove dvije obitelji. Suvremeni grb Slavonije, kakav je sastavni dio grba Hrvatske potječe iz ovoga razdoblja i Slavoniji ga je dodijelio Vladislav II. 8. prosinca 1496. godine.

Osmanska osvajanja

Po okončanju Mohačke bitke Osmanlije su proširile svoje posjede u Slavoniji zauzimanjem Đakova 1536. i Požege 1537. godine pri čemu su porazili habsburšku vojsku koju je vodio Ivan Katzianer i koji je 1537. godine htio ponovno zauzeti Slavoniju u Gorjanima. Do 1540. i Osijek se našao pod potpunom osmanskom kontrolom te je regularna osmanska uprava uspostavljena osnivanjem Požeškog, Pakračkog i Sremskog sanžaka. Iste se godine Osmanlijama predala i Novska, a 1541. osvojene su i Našice, 1542. Orahovica i Slatina, 1543. Voćin, Sirač a tek nakon 40 dana opsade i Valpovo. 1544. Osmanlije su osvojile Pakrac. Slabljenje neprijateljstava dovelo je do petogodišnjeg primirja 1547. godine pri čemu je granica privremeno stabilizirana, a Virovitica postala najznačajnija odbranbena utvrda protiv Osmanlija, a Požega centar osmanlijske Slavonije. Daljnje širenje ka zapadu predstavljalo je značajan izazov za Zagreb i ostatke Hrvatske i Ugarske što je potaklo Habsburgovce na dodatne napore u učvršćivanju odbrane. Godinu dana po okončanju primirja postignutog 1547. godine Ivan Lenković je osmislio sustav utvrda i stacioniranih trupa na graničnom području što je predstavljalo ranu fazu nastanka Hrvatske Vojne krajine. Osmanska osvajanja Slavonije okončana su kada je 1552. godine osvojena i Virovitica. Osmansko napredovanje prema Hrvatskoj nastavljeno je 1593. godine bitkom kod Siska koja je dovela do prvog značajnog osmanskog poraza i dugotrajnije stabilizacije granice. U vrijeme Velikog turskog rata (1683–1698) Slavonija je oslobođena u razdoblju od 1684. i 1691. godine kada su Osmanlije napustili regiju. Ostankom Osmanlija u Bosni utvrđena je i današnja granica između Slavonije i Bosne na rijeci Savi.

Osmansko-hrvatski ratovi doveli su do velikih demografskih promjena u Slavoniji pri čemu su iz Slavonije otišli preci današnjih Gradišćanskih Hrvata. Muslimansko je stanovništvo na kraju turske vladavine činilo gotovo polovicu slavonskog stanovništva od kojih su velika većina bili lokalno slavensko stanovništvo ili useljenici iz Bosne ili Srbije, a tek iznimno i rijetko Turci ili Arapi.

U drugoj polovici XVI. stoljeća došlo je do asimilacije u Vlaško stanovništvo zbog privlačnosti privilegija koje je stekla ta zajednica. Kako bi se nadomjestilo velike demografske gubitke Habsburzi su započeli kolonizaciju Slavonije pri čemu su u regiju pozvali i pravoslavno stanovništvo iz Bosne i Srbije koje je pružilo vojnu službu na području Vojne krajine. Doseljavanje Srba u Slavoniju doseglo je vrhunac u razdoblju Velike seobe Srba 1690. i 1737–39. godine. Najveći broj Srba naselio se na području istočne Slavonije pri čemu su Sremski Karlovci postali sjedište Srpske pravoslavne mitropolije, a uskoro i kulturno i političko središte Srba do oslobođenja Srbije. Dio doseljenika došao je i sa neudaljenih područja južno od Save iz Tuzle i sa Usore time nastavivši proces koji je započeo poslije 1521. godine. Početkom XVII. stoljeća vjerojatno je došlo do još jednog useljavanja oko 10,000 obitelji sa područja Kliškog sandžaka ili manje vjerojatno iz Bosanskog sandžaka.

Habsburška monarhija i Austro-Ugarska
 

Područja oslobođena kroz potpisivanje Karlovačkog mira ušlo je kao dio Hrvatske u Ugarskoj pod Habsburšku vlast pri čemu je uz Unu, Savu i Dunav uspostavljena Slavonska vojna krajina. Osijek je od Požege preuzeo ulogu upravnog i vojnog središta nove Kraljevine Slavonije. 1830-e i 1840-e svjedočile su porastu romantičarskog nacionalizma u obliku Ilirskog pokreta koji je zagovarao južnoslavensko ujedinjenje. Pokret se usmjerio na stvaranje zajedničkog standardnog jezika kao kontrateže mađarskom jeziku i promociji hrvatske književnosti i kulture. Kada su predstavnici Hrvatske za vrijeme Mađarske revolucije 1848. stali na reakcionarnu austrijsku stranu ban Josip Jelačić je u značajnoj mjeri pomogao u pobjedi nad revolucijom što je dovelo i do jačanja germanizacije. Do 1860-ih promašaj te politike postao je vidljiv kada je 1867. godine došlo i do Austro-ugarske nagodbe i stvaranja personalne unije između Austrijskog Carstva i Kraljevine Ugarske. Nagodba je (izuzev Dalmacije) status Hrvatske i Slavonije ostavila Ugarskoj za rješavanje u okviru Zemalja Krune Svetog Stjepana što je riješeno postizanjem Hrvatsko-ugarske nagodbe kada je nestala Kraljevina Slavonija kroz stvaranje Kraljevine Hrvatske i Slavonije. Nakon što je Austro-Ugarska poslije Berlinskog sporazuma iz 1878. godine okupirala Bosnu i Hercegovinu ukinuta je i Vojna krajina koja je 1881. godine ušla u sastav Hrvatske i Slavonije.

Jugoslavija
Nakon raspada Austro-Ugarske, Slavonija postaje dio Kraljevine Jugoslavije, gdje je od 1929. dio Savske banovine. Za vrijeme 2. svjetskog rata spada u njemačku okupacijsku zonu Nezavisne Države Hrvatske, a nakon rata postaje dio Socijalističke Republike Hrvatske, unutar SFRJ.

Nakon što je Hrvatska proglasila nezavisnost 1991., Srpsko stanovništvo osnovalo je vlastitu državu od dijelova istočne i zapadne Slavonije. Istočni dio je nazvan Srpska autonomna oblast Slavonija, Baranja i zapadni Srem, a sadržavala je područja istočno od Osijeka, Vinkovaca i sjeveroistočno od Županje (cijela Baranja, gradovi Vukovar i Ilok). Zapadni dio sadržavao je područje oko sela Okučani i veći dio planine Psunj. U svibnju 1995. Zapadna regija je vraćena Hrvatskoj nakon vojne operacije Bljesak. Istočna regija je predana mirovnoj misiji Ujedinjenih Naroda (UNTAES) 1996., a 1998. vraćena je Hrvatskoj.

Gospodarstvo 

Na poljoprivrednim površinama uzgajaju se većinom žitarice (pšenica i kukuruz), industrijsko bilje (šećerna repa, uljarice, krmno bilje i duhan), te u nešto manjoj mjeri voće (jabuke, kruške, šljive). U istočnom dijelu razvijeno je i vinogradarstvo. U stočarskoj proizvodnji prevladava govedarstvo i svinjogojstvo. Razvijeno je i ribnjačarstvo.

Slavonske šume pružaju važan izvor drvne građe (posebno visokokvalitetni hrast lužnjak). Iskorištavanje šuma, koje je započelo još sredinom 19. stoljeća, i danas je vrlo aktivno, ali zbog nerazvijenosti procesa obrade, ne predstavlja posebno profitabilnu gospodarsku granu.

Turizam 

Zahvaljujući brojnim riječicama i potocima, očuvanim šumama, sačuvan je tradicionalni lovni i ribolovni turizam, te seoski turizam. Slavonija i Baranja su idealne destinacije za turiste koji žele provesti odmor u miru i tišini, daleko od gradskih gužvi. 
Slavoniju okružuju tri rijeke: Sava, Drava i Dunav tvoreći prostor iznimne ljepote s bogatim šumama, pašnjacima i brežuljcima. U Slavoniji su brojni dvorci i ljetnikovci koji su nekad pripadali bogatim obiteljima, te daju posebnu draž ovom dijelu Hrvatske. Najveći grad u Slavoniji je Osijek, smješten na rijeci Dravi, predstavlja zanimljivu turističku destinaciju s brojnim parkovima, kulturnim spomenicima i brojnim zabavnim sadržajima.

Baranja je prirodno najbolje izdvojena cjelina. Prostire se između Drave, Dunava i granice sa Mađarskom. Na mjestu gdje se spajaju rijeke Dunav i Drava, priroda je napravila osobit fenomen Park prirode Kopački rit. Kopački rit bogat je životinjskim i biljnim svijetom. 1967. god. proglašen je parkom prirode, a uže područje zoološkim rezervatom. 
Veća mjesta na području Slavonije i Baranje su: Osijek, Vukovar, Vinkovci, Slavonski brod, Požega, Daruvar, Nova Gradiška, Kutjevo, Županja, Đakovo, Našice, Virovitica. Većina smještaja su pansioni sa apartmanima i sobama ili hoteli. Glavna turistička ponuda Slavonije i Baranje bazirana je na lovnom turizmu, ribolovu, te seoskom turizmu tj. agroturizmu.

Stanovništvo 
Većina stanovništva su Hrvati, dok su Srbi najveća nacionalna manjina. Podaci su iz popisa stanovništva 2001.

Etnički sastav po županijama 
 Virovitičko-podravska: 89,47% Hrvati, 7,08% Srbi, 0,27% Mađari, 0,25% Albanci, 0,10% Česi
 Osječko-baranjska: 83,89% Hrvati, 8,73% Srbi, 2,96% Mađari, 0,65% Slovaci, 0,30% Romi, 0,29% Nijemci, 0,26% Albanci, 0,15% Slovenci, 0,12% Bošnjaci, 0,11% Crnogorci
 Požeško-slavonska: 88,68% Hrvati, 6,54% Srbi, 0,92% Talijani, 0,90% Česi, 0,26% Mađari, 0,17% Albanci, 0,14% Slovaci
 Brodsko-posavska: 93,98% Hrvati, 3,02% Srbi, 0,33% Romi, 0,21% Bošnjaci, 0,18% Ukrajinci, 0,16% Albanci
 Vukovarsko-srijemska: 78,27% Hrvati, 15,45% Srbi, 1,00% Mađari, 0,88% Rusini, 0,65% Slovaci, 0,56% Bošnjaci, 0,24% Albanci, 0,23% Ukrajinci

Najveći gradovi 
 Osijek 114.616
 Slavonski Brod 64.612
 Vinkovci 35.912
 Vukovar 31.670
 Đakovo 30.092
 Požega 28.201
 Virovitica 22.618
 Našice 17.320
 Županja 16.383
 Nova Gradiška 15.833

Poznati Slavonci 

 Željka Antunović
 Mijo Babić
 Stjepan Babić
 Borna Barišić
 Slavko Bjelajac
 Dobriša Cesarić
 Bela Čikoš Sesija
 Adof Danhelovsky
 Ivan Dečak
 Stanija Dobrojević
 Jelena Dokić
 Robert Domani
 Miroslav Feldman
 Ivan Filipović
 Josip Frank
 Branimir Glavaš
 Siniša Glavašević
 Josip Hamm
 Franjo Hanaman
 August Harambašić
 Andrija Hebrang
 Vladimir Herzog
 Luka Ibrišimović
 Antun Kanižlić
 Matija Petar Katančić
 Bratoljub Klaić
 Vilim Korajac
 Snježana Kordić
 Jadranka Kosor
 Josip Kozarac
 Ivan Krajačić
 Franjo Krežma
 Franjo Kuhač
 Izidor Kršnjavi
 Stjepan Lahovsky
 Dragutin Lerman
 Danijel Ljuboja
 Ksenija Marinković
 Božidar Maslarić
 Antun Gustav Matoš
 Branko Mešeg
 Stipe Mesić
 Ivan Meštrović
 Siniša Mihajlović
 Milutin Milanković
 Savo Milošević
 Emilio Milutinović
 Adolf Mošinsky
 Oscar Nemon
 Zaharije Orfelin
 Armin Pavić
 Pavao Pavličić
 Matko Peić
 Dora Pejačević
 Vaso Pelagić
 Branko Radičević
 Matija Antun Relković
 Josip Runjanin
 Leopold Ružička
 Vladimir Šeks
 Ferdo Šišić
 Miroslav Škoro
 Kićo Slabinac
 Hrvoje Šošić
 Fabijan Šovagović
 Peja Stojaković
 Gojko Stojčević
 Josip Juraj Strossmayer
 Davor Šuker
 Sava Šumanović
 Dragutin Tadijanović
 Franz von Teck
 Josip Eugen Tomić
 Donna Vekić
 Grigor Vitez
 Ante Vukasović 
 Adolf Waldinger
 Domagoj Vida

Vidi još 
 Panonska nizija
 Vojvodina
 Transilvanija

Bilješke

Reference

Bibliografija 

 Slavonija. Hrvatska enciklopedija, mrežno izdanje. Leksikografski zavod Miroslav Krleža, 2021. Pristupljeno 8. 2. 2023.

 
Hrvatske regije
Geografija Hrvatske