Sarmaság

Sarmaság () falu Romániában, Erdélyben, Szilágy megyében.

Fekvése 
Sarmaság Szilágy megye északi részén fekszik, Zilahtól 25 km-re északnyugatra a Zilah-patak jobb partján (annak a Kraszna folyóba való ömlésénél), a Szilágysági-dombvidéken.

A Nagykároly-Szilágysomlyó útból itt ágazik el a Zilah felé vezető út. Vasúti csomópont is. A Nagykároly-Zsibó vonalból innen ágazik el a Szilágysomlyó-Székelyhíd felé vezető vasút. Ugyancsak innen ágazik el a bányatelep rendes nyomtávú iparvasútja.

Északkeleten Szilágykövesd, délkeleten Szilágylompért, északnyugaton Kisderzsida, nyugaton Mojád, délnyugaton Krasznahídvég, délen Somlyógyőrtelek határolja.

Legközelebb eső nagytelepülések:
Szilágysomlyó (18 km),
Zilah (28 km),
Nagykároly(58 km),
Szatmárnémeti (62 km),
Nagyvárad (132 km).

Természeti viszonyai 
A község felszíne alacsony dombvidék, 160 és 379 m (Kövesdmagasa) tengerszint feletti magasság között.
Éghajlata mérsékelt. Itt gyakran találkoznak a páradús nyugati légtömegek a keleti száraz kontinentális és a Földközi-tenger felől jövő forró légtömegekkel. A januári középhőmérséklet –3 °C, a legalacsonyabb hőmérsékletet 1965. február 10-én mérték: –20,20 °C. A júliusi középhőmérséklet 21,1 °C, a legmagasabb hőmérsékletet 1967. augusztus 5-én mérték: 36,2 °C. Az évi átlagos csapadékmennyiség 627,2 mm.

A vidék legfontosabb ásványkincse a szén. A 28 ismert szénréteg alapján megállapítható, hogy korábban kis mélységű tenger nagy területen borította be a területet.

A környéken gyakoriak a földcsuszamlások. A csuszamlások mellett gyakori a talajfolyás is (szolifukkció).

Története 
Sarmaság területén már a vaskorban volt emberi település. Roska Márton régészprofesszor az 1941-ben végzett ásatások alkalmával ezüst leletekre bukkant.

Első írásos adatok 1355-ből származnak Sarmassagh néven, mint közép-szolnoki birtok. 1467-ben Sarmassagh, 1487-ben Sármáaságh néven említik a dokumentumok.

A hagyományok szerint a település lakossága eredetileg a Branyicska tatárdúláskor a Töklen erdőbe menekült, s visszatérve már a mai helyén épült fel újra a község, amely erdőkkel körülvéve védettebb volt. A település Sarmassághy Lászlóról kaphatta a nevét, aki a Báthoriaktól birtokolta a falut.

A szájhagyomány szerint azonban a környéken található sarma, vagy sarmás nevű (medvehagyma) növényről nevezhették el a települést. A már említett okirat arról tudósít, hogy Kont Miklós vajda és Közép-Szolnok vármegye főispánja uradalmat hagy az utódokra, s ettől kezdve Sarmaság birtokként szerepel.

1423-ban Zsigmond király parancsára a Kusalyi Jakcs György fiának, Jánosnak iktatják tulajdonába a vidéket. 1475-ben Sarnasághy Elek birtoka volt, aki már jobbágyokat tartott. 1543-ban mint közép-szolnoki birtok Sarmaságh néven szerepelt, Sarmasághy László és Mihály tulajdonában.

1549-ben 19 kapu után fizetnek adót, s összeírtak még 28 szegényt, kilenc szolgát (servitort), nyolc új házat és három nemesi udvarházat, melyek Sarmasághy András tulajdonát képezték. Ebben az időben Sarmaság a kövesdi jószághoz tartozott, amely a Sarmasághyak ősi birtoka volt – Derzsida, Majád és Lompért falvakkal együtt –, egész az 1600-as évek elejéig.

Sarmasághy János lánya, Anna Gyerőmonostori Kemény János felesége lesz, s így örökség – és vásárlás – révén a Kemény családra száll a birtok. Az 1799-es összeírás megemlíti Kemény Farkas grófot, Kemény Miklósné bárónőt, mint birtokosokat. A báró Kemény család volt a község földesura egész az 1800-as évek végéig. 1800-ban a birtok egy részét két csehországi főúr vette meg: Fröhlich Albin és báró Wessebe Hatwig. A második világháború végén tőlük államosították a földeket. A határ kisebb részét sarmaságiak vették meg.

1910-ben 1855, többségben magyar lakosa volt, jelentős román kisebbséggel. A trianoni békeszerződésig Szilágy vármegye Zilahi járásához tartozott.

1945-ben a Fröhlich Albintól államosított földbirtokot kiosztották a földnélkülieknek, akik általában egy-egy fél holdat kaptak.

Lignitbányája – a drasztikus korrupció és a fejlődési irányzat hiánya miatt – 2000 után bezárt.

Közigazgatás

Sarmaság községhez tartozik: 
Selymesilosva – 783 lakos
Szilágylompért – 877 lakos
Mojád – 222 lakos
Magurahegy – 33 lakos
Parttanya – nincs állandó lakos

2007-ben a fent említett települések kérvényezték az 1960-as évek előtti önállóságuk visszaadását (különben megszüntették volna az iskoláikat). Bár a helyi népszavazás sikeres volt, a törvénytervezetet 2008-ban a román parlament Szenátusa mégis elvetette.

Népesség 
Az 1600-as évekből fennmaradt okmányok 38 jobbágycsaládról tesznek említést, valamint öt pusztaházról, amelyekből elszöktek az emberek.
1611-ben Báthory Gábor fejedelem városként említette Sarmaságot.
1715 ben 99 főt számláltak, melyből 19 jobbágy, 13 zsellér, azaz 32 háztartás volt. Ám ekkor csak az adókat írták össze, a szabadokat és a nemeseket nem. Innen adódik a nagy különbség, hiszen 1720-ban 288 főt számláltak Sarmaságon.
1915-ös összeírás szerint már foglalkoztak szőlőtermesztéssel, ami nagy múltra tekint vissza.
1847-ben 783 volt a lakosság száma, melyből 758 református, 18 görögkatolikus, 8 római katolikus, 2 izraelita.
1936-ban 2370 fő volt a polgárok száma.
 1992-ben társközségeivel együtt 6853 lakosából 5194 magyar, 1329 román, 315 cigány és 4 német volt.
Az 1992-es népszámlálás szerint 4933 fő élt itt, ebből vallási hovatartozás szerint:
{|
! református
! ortodox
! római katolikus
! baptista 
! unitárius
! egyéb
! ateista
! vallás nélküli
|-
| 3583
| 918
| 264
| 120
| 10
| 11
| 1
| 7
|}

A 2002-es népszámlálás szerint, a polgárok lélekszáma elérte a 6547-et.
Etnikai megoszlás szerint:
{|
! magyar
! román
! cigány
! ukrán
! német
! orosz/lipován
|-
| 5168
| 1156
| 217
| 4
| 1
| 1
|}
Vallási hovatartozás szerint:

A 2011-es népszámlálás adatai alapján a község lakossága 6092 fő, ebből magyar 4812, román 941, cigány anyanyelvű 178.

A községközpont népessége 4362 fő, melyből magyar 3543, román 677, cigány 57.

Ipar 
Már a két világháború között felfedezték  Szilágymegye két legnagyobb barnaszén  készletét amelyből egyik Sarmaságon  a másik pedig Szurdokon található. A Sarmasági  szén bányászatára alapított vállalat  olyan mennyiségű szenet termelt, hogy a CFR (  Román vasút társaság)  önálló   vasútvonalat és rendező pályaudvart létesített a szén elszállítására. A Sarmasági szénnel főleg hőerőműveket fűtöttek Nagyváradon, Kolozsváron Bukarestben és további helyeken, köztök külföldön is. 1990-ben  több mint 4000 ember  dolgozott a bányavállaltnál. A bányászok jövedelme  jóval magasabb volt az ipar más területein dolgozókéhoz  viszonyítva, ezt jól tükrözte a településen épült lakóházak mérete és minősége.

Emlékművek 
2005 augusztusában, a falu 650 éves évfordulójára emelt emlékművet a közösség. Kemény János mellszobra, melyet a zilahi Sepsi József álmodott bronzba, a néhai Kemény-kúria(kastély) előtt embermagasságú talapzaton nyugszik.

Testvértelepülések 
  Soltvadkert, Magyarország
  Nagyhalász, Magyarország

Nevezetes sarmaságiak 
 Báró Kemény János erdélyi fejedelem, 17. században élt erdélyi fejedelem (Magyarbükkös-ön született)
 Katona Szabolcs, filmrendező, operatőr 
Katona György festőművész 
 Újhelyi Annamária Kinga, Mensáros- és Jászai Mari-díjas színművésznő

Jegyzetek

Külső hivatkozások
 Sarmaság honlapja
 Községtérkép

Szilágy megye települései
Szilágy vármegye települései