alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Nyárádtő

Nyárádtő (románul Ungheni, korábban Nirașteu, németül Nyaradfluß) város Romániában Maros megyében.

Fekvése 
Marosvásárhelytől 11 km-re délnyugatra a Maros és a Nyárád összefolyásánál fekszik, innen a neve. A város a Marosvásárhely Metropoliszövezethez tartozik.

Története 
1264-ben Naradtew alakban említik először. Határában római út maradványaira, szkíta és dák leletekre bukkantak. A falu régi temploma 14. századi volt, Orbán Balázs szerint messze vidéken nem volt párja. 1601-ben Basta pusztította el az oda menekült lakosokkal együtt. Romjai 1728-ban még állottak, helye a református temetőben ma is látható. A 16. században a falu legnagyobb része református hitre tért.

1603-ban Székely Mózes itt fogadta a marosvásárhelyi küldötteket, innen indította el seregeit Segesvár felé. Első iskolájáról 1676-ból van adat. 1848-ban nagyobb részét az átvonuló osztrák csapatok felégették, november 5-én, Marosvásárhely bevétele után itt táborozott és fosztogatott Gedeon tábornagy császári serege.

1910-ben 1171 lakosából 757 román, 321 magyar, 93 más nemzetiségű volt. A trianoni békeszerződésig Maros-Torda vármegye Marosi alsó járásához tartozott.

1992-ben 3731 lakosából 2452 román, 686 magyar és 592 roma volt.

2004-ben várossá nyilvánították.

2011-ben 6945 lakosából 5372 román, 579 magyar és 645 roma volt.

Látnivalók 
 A Nyárád jobb partján áll református erődtemploma, tornyán 1939-es évszámmal, de egyházáról 1834-ből van feljegyzés.
 Régi római katolikus temploma a 17. században pusztult el, 1818-ban a hívek zsindelyes fedelű kápolnát, majd 1907-ben kőtemplomot emeltek.
 A görögkatolikus templom a Nyárád jobb partján állt, 1858-ban kezdték építeni, tornya 1960-ban épült. 1948-ban, a kommunizmus idején az ortodox egyház tulajdonába került, és a rendszerváltás után sem szolgáltatták vissza. 2008 május 8-án elkezdték lebontani, ugyanis köréje már 1997-ben elkezdtek építeni egy nagyobb ortodox templomot. Az esemény kapcsán jelentős konfliktus alakult ki a két egyház képviselői között.
 A falu nyugati határrészén sóskút is található.

Híres emberek 
 Itt született 1881-ben Nyárády Erazmus Gyula botanikus, akadémikus.

Jegyzetek 

Maros megye települései
Marosszék települései

nl:Ungheni (Roemenië)
Nyikómalomfalva

Nyikómalomfalva (románul Morăreni) falu Romániában Hargita megyében.

Fekvése 
A falu Székelyudvarhelytől 12 km-re a Középső-Nyikómentén fekszik. Közigazgatásilag Farkaslakához tartozik, amelytől 5 km-re délre van.

Története 
A falu központjában egykor pellengér állott, melynek emlékét a tér "Pellengér" neve őrzi. A falu kádármestereiről, cifrabundáiról, székelykapuiról híres.
1910-ben 741, 1992-ben 733 római katolikus magyar lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Udvarhely vármegye Udvarhelyi járásához tartozott.

Látnivalók 
Római katolikus temploma 1809-ben épült.

Híres emberek 
 Itt született a 17. században Malomfalvy Gergely egyházi író.

 Itt született 1953-ban Nagy Irén szül. Hadnagy Irén költő, novellista.

Testvértelepülések 
  Felsőzsolca, Magyarország

Hivatkozások 

Hargita megye települései
Udvarhely vármegye települései
Nyomát

Nyomát () falu Romániában, Maros megyében. Nyárádgálfalva községhez tartozik, lakossága 2011-ben 453 fő volt.

Fekvése
A falu a Nyomát patakának észak-déli irányú völgyében fekszik, Marosvásárhelytől 12 km-re keletre, Nyárádgálfalvától 3 km-re északnyugatra. A falut dombok veszik körül, ezek közül legmagasabb a 498 méteres Nyomáti-tető (Dealul Maiad), ahonnan kiváló rálátás nyílik Nyomátra és a környező falvakra.

Nevének eredete
A hagyomány szerint nevét egy Moniat (vagy Maniat) nevű remetéről kapta, aki kápolnát épített ide, feltehetőleg a 13. század elején, vagy a 14. században. Temploma védőszentje után egykor Boldogasszonyfalvának is hívták.

Legelőször 1513-ban említik Monyath néven. 1567-ben Monyat, 1580-ban Moniat vagy Boldogasszonyfalva, 1583-ban Moniád néven jelenik meg. A Monyat név szerepel egy jóval későbbi, 1764-es okmányban is.

A Nyomát névalak 1713-ban jelenik meg először, majd a 19. századtól ez lesz az általánosan használt forma. Román elnevezése 1857-ben Niomatu, 1909-től Maiad.

Története
A Moniat remete által épített katolikus kápolnát a faluközpontban álló unitárius templom elődjének tartják, és az Árpád-korra datálják. A reformáció után a reformátusok és az unitáriusok használták, majd 1634-ben a többségben levő unitárius híveknek ítélték. A reformátusok ekkor külön templomot építettek.

A falut 1567-ben 9 háztartással jegyezték, a 19. század közepén 83 házat számlált. 1910-ben 688, túlnyomórészt magyar lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Maros-Torda vármegye Marosi felső járásához tartozott. 1966-ban 543, 1992-ben 400, 2002-ben 414, 2011-ben 453 lakosa volt.

Látnivalók
 Unitárius templomának elődje román stílusban épült, korabeli freskókkal. 1634-ig az unitáriusok a reformátusokkal közösen használták, ekkor a többségben levő unitáriusoknak ítélték oda. Országos jelentőségű műemlék.
 Mai református templomának elődje 1893-ból származik; az 1990-es években újjáépítették.
 Mai ortodox temploma 1919-ből származik.

Képek

Jegyzetek

További információk

Fényképfelvételek Nyomátról

Maros megye települései
Maros-Torda vármegye települései
Nyújtód

Nyújtód (románul Lunga) falu Romániában, Kovászna megyében. Közigazgatásilag Kézdivásárhelyhez tartozik.

Fekvése 
Kézdivásárhelytől 5 km-re északkeletre, az Ojtozi-szoroshoz vezető út mentén, a Feketeügy jobb partján fekszik. Nagy- és Kisnyújtódból áll, utóbbit csak az Esztelnek-pataka választja el Kézdiszászfalutól.

Története 
1332-ben Nachtond néven említik először. A reformáció előtt szerzetesek is voltak a faluban, akiket az unitáriusok elüldöztek, 1632-ben azonban újra kolostort alapítottak. 1643-ban elköltöztették őket, a kolostornak nyoma nem maradt.
1910-ben 1095 lakosából 1084 magyar és 10 román volt. A trianoni békeszerződésig Háromszék vármegye Kézdi járásához tartozott.
1992-ben 1608 lakosából 1600 magyar és 8 román volt.

Látnivalók 
 15. századi gótikus eredetű barokk erődtemploma van, tornya 1863 és 1872 között épült. 1802-ben a földrengés megrongálta, 1821-re javították ki.

Híres emberek 
 Itt született 1925-ben Antal Árpád irodalomtörténész, egyetemi tanár.
 Itt született 1940-ben Jakabos Ödön világjáró.
 Itt született 1955-ben Gáspár Imola színésznő

Jegyzetek

További információk 
 Nyújtódi Szent László Római Katolikus Plebánia

Kovászna megye települései
Háromszék települései
Obád

Obád (románul és németül Obad, helyi román nevén Obădu) falu Romániában, a Bánságban, Temes megyében.

Fekvése 
A Holt-Temes partján, Csákovától 3 km-re északkeletre, Temesvártól 24 km-re dél–délnyugatra fekszik.

Nevének eredete 
A középkori Jobbágy névből (1214/1550, Ioubag, 1332–1337, Jobaag) a románban előbb Obaci (1700 után, Obács), majd Obad lett (1723–1725, Obadie). A helységnévrendezés alatt a vármegye és a község közös tiltakozásának köszönhetően tarthatta meg nevét a megállapított Óhát helyett.

Története 
1403-ban a lázadó erdélyi vajdák elrendelték Treutel Miklós erődített udvarházának lerombolását. 1478-ban pusztaként említették. A 16. században a Csákiak újjáépítették az erősséget.

1717-ben hatvan házból állt, román lakói főként szarvasmarhatartással foglalkoztak. 1778-tól az újjászervezett Temes vármegyéhez tartozott.

1859-ben települt le az első német, Anton Staszny tiszttartó. 1861-ben Torontál vármegyei németek és néhány párdányi magyar család költözött be Eszterházy Alajos birtokára és az első három sváb család által vásárolt földekre. A románok és a svábok között előbb a közös legelő- és temetőhasználat miatt alakult ki konfliktus, majd a határ tagosításának 1865-ös megkezdése után a svábok elhagyták a falut. 1866 és 1868 között Staszny újabb németeket telepített be Nagytószegről, Jánosföldéről, Zsombolyáról és Porgányból. 1871-ben német nyelvű római katolikus iskola működött benne.

1886-ban az állam bikanevelő telepet alapított. A 20. század elején magyar tannyelvű fiú- és leányiskola és téglagyár is működött faluban. 1913-ban kisközségből nagyközséggé alakult. Az 1940-es években a háború és az kitelepítések felszámolták sváb közösségét. A háború után kétszáz román telepest költöztettek a faluba.

Lakossága 
1900-ban 1003 lakosából 534 volt román, 407 német, 49 cigány és 11 magyar anyanyelvű; 582 ortodox és 417 római katolikus vallású.
2002-ben 598 lakosából 587 volt román és 7 magyar nemzetiségű; 470 ortodox, 109 pünkösdista és 11 római katolikus vallású.

Jegyzetek

Források 
 Wilhelm Josef Merschdorf: Tschakowa. Marktgemeinde im Banat. Monographie und Heimatbuch. Augsburg, 1997
 Elke Hoffmann, Peter-Dietmar Leber és Walter Wolf szerk.: Städte und Dörfer: Beiträge zur Siedlungsgeschichte der Deutschen im Banat. München, 2011

Külső hivatkozások 
 Az Obádról elszármazott németek honlapja 
 A római katolikus templom orgonája 

Temes megye települései
Temes vármegye települései
Ocfalva

Ocfalva (románul Oțeni) falu Romániában Hargita megyében.

Fekvése 
Székelyudvarhelytől 8 km-re délnyugatra a Nagypataknak a Nagy-Küküllőbe torkollásánál fekszik, Felsőboldogfalvához tartozik.

Története 
A hagyomány szerint a falu egykor a Nagy-Küküllőn túl, északra Mihályfalva területén feküdt, a tatárjáráskor azonban elpusztult. A megmenekült nyolc család alapította a mai falut, innen Nyolcfalva majd Ocfalva lett a neve. Régi református temploma 1750 és 1754 között épült, 1943-ban lebontották, de tornya megmaradt. 1910-ben 244, 1992-ben 212 magyar lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Udvarhely vármegye Udvarhelyi járásához tartozott.

Látnivalók 
 Mai református temploma 1844-ben épült, tornyát 1882-ben le kellett bontani, a mai torony 1941-ben készült el.
 A Füzes területén halastava van.

Hivatkozások 

Hargita megye települései
Udvarhely vármegye települései
Ungheni (egyértelműsítő lap)

Moldovai Köztársaságban
 Ungheni, település
 Ungheni, körzet
Romániai települések
 Ungheni, Argeș megye
 Ungheni, Iași megye
 Nyárádtő, Maros megye
 Ungheni, Neamț megye
Országok autójelének és doménnevének listája

Ezen cikk az országok autójeleinek és domainneveinek listáját tartalmazza betűrendben.

Kapcsolódó szócikkek 
Országkód szerinti legfelső szintű tartomány
Internetes legfelső szintű tartománynevek listája

Autójelekésdoménnevek
Agáta

Az Agáta a görög eredetű női név, aminek a jelentése: a jó.


Rokon nevek
Ágota

Gyakorisága
Az 1990-es években igen ritkán fordult elő. A 2000-es és a 2010-es években sem szerepelt a 100 leggyakrabban adott női név között.

A teljes népességre vonatkozóan az Agáta sem a 2000-es, sem a 2010-es években nem szerepelt a 100 leggyakrabban viselt női név között.

Névnapok
 január 11.,
február 5.

Híres Agáták
 Agatha Christie angol írónő

Jegyzetek

Agota
Agota
Görög eredetű magyar női keresztnevek
Urho Kekkonen

Urho Kaleva Kekkonen (1900. szeptember 3. – 1986. augusztus 31.) finn politikus, miniszterelnök, köztársasági elnök.

Élete

Ifjúkora 
A közép-finnországi Pielavesiben született. Apja, Juho Kekkonen főerdész volt. A család nem sokkal később az északabbra fekvő Kajaani városába költözött, ahol Kekkonen az iskolát kijárta. 1919-től a Helsinki Egyetemen jogot tanult. 1926-ban tett jogtudományi vizsgát, 1936-ban a jogtudományok doktorává avatták. Diákévei alatt Kekkonen aktív sportoló is volt, 1924-ben finn országos bajnok magasugrásban, később a finn sportszövetség, majd a finn olimpiai bizottság elnöke is volt. Egy 2004. évi televíziós műsor nézői az egyik legnagyobb finn személyiségnek nyilvánították.

Politikai pályafutása 
Már egyetemistaként is élénken foglalkozott politikával, de igazi politikusi pályája 1936-ban kezdődött, amikor az Eduskunta (a finn országgyűlés) tagjává választották az Agrár Párt színeiben. 1936-37 folyamán igazságügyi miniszter, 1937–39 között belügyminiszter. 1950–56 között négyszer is betöltötte a miniszterelnöki posztot.

1956. február 15-én 151:149 szavazati arányban (Fagerholm ellenében) köztársasági elnökké választották.

Kekkonen köztársasági elnökként fokozatosan a finn politikai élet tényleges irányítójává vált, mind a parlament, mind az egymást váltó kormányok, mind a politikai pártok teljesen alárendelődtek az államfőnek, csak másodlagos szerepet játszottak. Finnország demokratikus állam maradt, ugyanakkor a demokráciák sorában szokatlanul erős hatalom összpontosult Kekkonen kezében, akit kritikusai autokratikus tendenciákkal vádoltak. Kekkonen hatalmának külső támasza a Szovjetunióval és a szovjet vezetéssel fenntartott szoros kapcsolata, amelynek következtében Moszkva erősen támogatta az egyébként inkább jobboldali finn államfőt. A Kekkonen éra jellemzője az elnököt övező személyi kultusz. 

Elnökként különösen vigyázott arra, hogy Finnországnak jó kapcsolatai legyenek egyfelől a Nyugattal, így különösen a skandináv országokkal, másfelől pedig a Szovjetunióval is. A szocialista béke megteremtése érdekében kifejtett tevékenységéért 1979-ben Nemzetközi Lenin-békedíjjal tüntették ki. A hidegháborús feszültség enyhítése érdekében tett erőfeszítésének csúcspontja a helsinki konferencia megszervezése. Rendkívüli népszerűsége miatt, az alkotmányt is módosítva, négyszer választották elnökké, de 1981-ben egészségi okokból lemondásra kényszerült.

1975-ben, meglehetősen szokatlan gyakorlatként egy demokratikus országban, de mutatva Kekkonen óriási tekintélyét, hivatalban lévő köztársasági elnökként az ő portréja került a finn márka legnagyobb, 500-as címletére. 1975-ben egy ezüst 10 márkás, 1981-ben egy ezüst 50 márkás érme került kibocsátásra Kekkonen képmásával.

Galéria

Jegyzetek

Fordítás 
 

1900-ban született személyek
1986-ban elhunyt személyek
Finnország miniszterelnökei
Lenin-renddel kitüntetettek
Belügyminiszterek
Finnország külügyminiszterei
Ojtoz

Ojtoztelep (másképpen Ojtoz, románul Oituz) falu Romániában, Erdélyben, Kovászna megyében. Régi német nevén Ujtos.

Fekvése
Kézdivásárhelytől 20 km-re keletre, az Ojtozi-szoros, a Keleti-Kárpátok egyik legfontosabb hegyszorosa keleti kijáratánál az Ojtoz patak völgyében fekszik. Bereckhez tartozik, tőle 7 km-re keletre van. Brassótól 75 km-re északkeletre van.

A falu két részből áll: a főút menti lakóházakból és középületekből, valamint a keletre benyúló völgybe épült fűrésztelepből és szolgálati lakásokból.

Története
Itt volt egykor a vám és a veszteglőintézet, melyeket a 19. század második felében helyeztek át Sósmezőre.
1850-ben 201 lakosából 179 magyar, 7 német, 5 román volt. A trianoni békeszerződésig Háromszék vármegye Kézdi járásához tartozott.

1992-ben 399 lakosából 284 magyar és 76 román volt.

A 2002-es népszámláláskor 347 lakosa közül 253 fő (72,9%) magyar, 89 (25,6%) román, 5 fő (1,4%) pedig ismeretlen nemzetiségű volt.

2012-ben a község testvérkapcsolatba lépett a magyarországi Ellend községgel.

Nevezetességek
 Hármashalom emlékművét magyar honvédek emelték 1942-ben. A Hatvannégy Vármegye Ifjúsági Mozgalom kézdivásárhelyi tagjai 2014. szeptember 7-én kettőskeresztet állítottak az emlékmű közepébe.

Képek

Jegyzetek

További információk 
 Az Anselmo fogadó honlapja

Kovászna megye települései
Ompolygyepű

Ompolygyepű (korábban Ompoly-Preszáka, románul Presaca Ampoiului, németül Ober-Pressendorf) falu Romániában, Fehér megyében.

Fekvése
Zalatnától 10 km-re délkeletre, az Ompoly partján fekszik.

Története
1848. október 24-én a falu határában mészárolták le a románok Zalatna 700 menekülő magyar polgárát. 1899. augusztus 11-én szentelték fel a 9 és fél méter magas emlékművüket, mely mai napig az országút mellett áll. 1910-ben 674, túlnyomórészt román lakosa volt.

Jegyzetek

Fehér megye települései
Alsó-Fehér vármegye települései
Orczyfalva

Orczyfalva (románul Ortișoara, korábban Kokoda, németül Orczydorf, szerbül Kokoda) falu Romániában Temes megyében.

Földrajz 
Temesvártól 25 km-re északra fekszik.

Közlekedés 
Az arad-temesvári főút mellett fekszik. 2011 decemberében adták át a Dél-erdélyi autópálya 33 km-es Temesvár–Arad szakaszát – lehajtóval Orczyfalvánál – és a 12 km-es aradi elkerülőt, igaz, egyelőre sebességkorlátozásokkal és utóbbit csak kétszer egy sávon. 2011. október 20-án elkezdődött a Nagylak (országhatár) és Arad közötti szakasz építése is; a 39 km-es szakasz átadására a tervek szerint 2013-ban kerülhet sor. Ugyanezen év tavaszán tervezik átadni a magyar szakaszon az M43-as autópálya Makó és Nagylak (országhatár) közötti szakaszát is, amellyel Orczyfalva is bekapcsolódhat az európai autópálya-hálózatba.

Története 
Orczyfalva helyén a középkorban Kakot vagy Kokoth nevű falu állt, melynek nevét 1318-ban említették először. Kakot a középkorban két részből: Kakathból és Tótkakathból állt. A török hódoltság alatt azonban mindkét helység elpusztult.

1784-86-ban, II. József idején 200 német családot telepített ide a temesvári kamarai igazgatóság, 1785-ben pedig hazai németeket is, és br. Orczy József főispánról nevezték el.

A trianoni békeszerződésig Temes vármegye Vingai járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 2161, többségben német lakosa volt, jelentős magyar kisebbséggel.

1992-ben társközségeivel együtt 4105 lakosából 3667 román, 203 magyar, 149 német és 20 cigány volt.

Híres személyek
Itt született Lendl Adolf (1862-1943) műegyetemi magántanár, zoológus.
Itt született Varga Imre (1863-1942) magyar grafikus.
Itt született Josef Schmidt (1913-1993) pedagógus.
Itt született Dengl János (1882–1940) magyar nyelvész.
Itt született Hilde Lauer (1943) kenus olimpikon.
Itt tanított Eisenkolb Aurél (1849-1918) magyarországi német komponista, tanár.

Nevezetességek 
1786-ban épült római katolikus temploma a romániai műemlékek jegyzékében a TM-II-m-B-06268 sorszámon szerepel.

Jegyzetek 

Temes megye települései
Orczy család
Temes vármegye települései
Orotva

Orotva () falu Romániában, Hargita megyében.

Fekvése
Közigazgatásilag Ditróhoz tartozó szórványtelepülés Gyergyószentmiklóstól 26 km-re, Ditrótól 12 km-re északra.

Nevének eredete
A földművelő ember számára a legnemesebb és legörömtelibb munka az aratás, Orotva neve ebből a szóból származik: Aratás – Orotás – Orotva. Aratni annyit jelent, mint begyűjteni munkánk gyümölcsét; Orotva esetében ez úgy valósult meg, hogy az ide telepedők le kellett, arassák a magas füves növényzetet, hogy mozgásteret biztosítsanak maguknak.

Története
Római katolikus temploma 1973-ban épült a korábbi, 1925-ből való kápolna helyett. A trianoni békeszerződésig Csík vármegye Gyergyószentmiklósi járásához tartozott. 1992-ben 692 magyar lakosa volt.
Határában a Tászok-patakban számos ritkafém, főleg tórium található.

Jegyzetek

Hargita megye települései
Ósopot

Ósopot (románul Șopotu Vechi) falu Romániában, a Bánságban, Krassó-Szörény megyében, Stájerlakaninától 45 km-re délkeletre, az Almás-hegység északi lábánál. Közigazgatásilag Dalbosechez tartozik.

Nevének eredete 
Nevét patakjáról kapta. A román șopot szó 'csobogás'-t jelent. Először 1603-ban említették (Sopot).

Története 
Határában állott egykor Halmás vára, amely 1364-ben a kalocsai érsekségé, Zsigmond idejében királyi végvár volt. 1429 és 1435 között a Német Lovagrend birtokolta. Pontos helye ismeretlen.

1603-ban Czorczok Ferenc egy, Vajda Gábor ¼ porta után adózott. 1717-ben 35 házból állt. 1775-től a Határőrvidék dalboseci századához, 1880-tól Krassó-Szörény vármegye Bozovicsi járásához tartozott. 1800-ban 122 határőrcsalád lakta. 1828-ban 56 ósopoti család alapította Újsopotot. 1843/44-ben az Almás vidékének falvai közül egyedül itt nem működött hivatalosan sem iskola.

Lakossága 
1900-ban 1443 lakosából 1441 volt ortodox román.
2002-ben 758 lakosából 753 volt román nemzetiségű; 693 ortodox és 64 baptista vallású.

Látnivalók 
Tíz vízimalom.

Jegyzetek

Források 
 Pesty Frigyes: A Szörényi Bánság és Szörény vármegye története. I–III. Bp., 1877–78
 Țara Almăjului: Cercetări monografice realizate de echipa Institutului Banat-Crișana în anul 1939

Külső hivatkozások
 Fényképek

Osopot
Krassó-Szörény vármegye települései
Ottlaka

Ottlaka (románul Grăniceri, 1920-ig Otlaca): falu Romániában, Arad megyében.

Fekvése 
Kisjenőtől 16 km-re nyugatra, a magyar határ mellett fekszik.

Nevének eredete 
Neve a német eredetű Ottó személynév Ott alakjának és a lak szónak birtokos összetétele. 1438-ban Olthlaka, 1453-ban Othlaka néven említik. A román grăniceri 'határőrök'-et jelent, és állítólag Octavian Goga ötletéből származik.

Története 
1579-ben 27 adófizető magyar és román család lakta. 1596-ban a tatárok elpusztították. 

1739-ben 73 román család lakta. 1851-ben a 2613 lakosból már 195 volt német, akik Elekről költöztek át és külön falurészben települtek le. 1860-ban a Wenckheim család telepített be hatvan eleki német családot. Lakói többsége árendába vett földeket művelt és körülötte tanyarendszer alakult ki.

1878-ban határát tagosították, de a földtulajdonosok csak olymódon tudtak megállapodni, hogy mindegyikük két tagot kapott, az egyiket a 26 km-re lévő Meggyespusztán. Mivel ezt sokan a nagy távolság miatt képtelenek voltak megművelni, egy Ștefan Rus nevű nagygazda vezetésével ötven család Meggyespusztára települt, megalapítva a későbbi Pusztaottlakát (Otlaca Mică, Otlaca Pusta). Az 1880-as években magyarokat és szlovákokat költöztettek be. Arad vármegye Eleki járásához tartozott. 

1920-ban az új határ mind a pusztaottlakai románok, mind az ottlakai németek esetében még élő családi kötelékeket vágott szét az anyatelepüléssel. A vasút megszűnése miatt lakói terményeiket nem tudták értékesíteni a kétegyházi és az ószentannai vásárban.

Népessége 
 1900-ban 4260 lakosából 3059 volt román, 483 magyar, 400 szlovák, 273 német és 40 cigány anyanyelvű; 3114 ortodox, 549 evangélikus, 514 római katolikus, 36 református és 35 zsidó vallású.
 2002-ben 1362 lakosából 1252 volt román, 49 cigány, 38 német és 23 magyar nemzetiségű; 1238 ortodox, 58 római katolikus, 34 pünkösdista és 30 baptista vallású.

Látnivalók 
 Ortodox temploma a 18. század végén, a római katolikus 1895-ben épült.
 Artézi díszkút a 19. századból.

Híres emberek 
Itt született 1856-ban Herz Miksa (nemzetközi környezetben Max Herz) építész, műemlékvédő, művészettörténész, aki Egyiptom arab-iszlám műemlékeinek szentelte pályájának aktív szakaszát (1880–1914).

Testvérvárosa 
  Elek, Magyarország (1997)

Jegyzetek

Források 
 Jancsó Benedek – Somogyi Gyula (szerk.): Arad vármegye és város monográfiája. I–IV., Arad, 1892–1913
 Káldy-Nagy Gyula: A gyulai szandzsák 1567. és 1579. évi összeírása. Békéscsaba, 1982
 Elena Rodica Colta: Germanii din Otlaca (azi Grǎniceri, jud. Arad). Istoria unei comunitǎți etnice ajunsǎ în stare criticǎ din punct de vedere identitar. = E. R. Colta (Red.): Modele de conviețuire în Europa Centralǎ și de Est. Arad, 2000, 121–165.

További információk 
 Virtuális Ottlaka 
 A falu térképe 1781-ből 

Arad megye települései
Arad vármegye települései
Óvárhely

Óvárhely (románul Orheiu Bistriței, németül Burghalle, korábban Burgelau) falu Romániában Beszterce-Naszód megyében.

Fekvése 
Besztercétől 9 km-re délkeletre fekszik, Felsőszászújfaluhoz tartozik, melytől 5 km-re délnyugatra van.

Története 
A faluban egykor egy 203×144 m-es római castrum állott, maradványai a templom és a házak alatt vannak, nem láthatók. A települést 1319-ben Varhel néven említik először.

Népessége 
1910-ben 691, többségében német lakosa volt, jelentős cigány és román kisebbséggel. A trianoni békeszerződésig Beszterce-Naszód vármegye Jádi járásához tartozott.

Jegyzetek 

Beszterce-Naszód megye települései
Beszterce-Naszód vármegye települései
Ozsdola

Ozsdola (románul Ojdula) falu Romániában, Kovászna megyében.

Fekvése
Kézdivásárhelytől 9 km-re keletre, a Berecki-hegység lábánál a
Kápolna-patak völgyében fekszik. Hilib tartozik hozzá.

Nevének eredete
Nevét a néphagyomány egy Osd nevű székely és itteni birtoka alapján 
az Osd-ólja szóösszetételből magyarázza.

Története
1332-ben Ysdula néven említik először.

1333-ban Uzdula, 1335-ben Odula néven írták.

Az 1567 évi regestrumban Osdola néven, nagyon tekintélyes helységként szerepelt, ekkor már 40 kapuval volt bejegyezve.

Határában a Putna-szorosban levő Jáhorosnál láthatók Plájások egykori várának romjai.

A Fajló és Égés-patakok közti magas hegycsúcs a Várbérc a helyiek egykori menedékhelye lehetett.

A Jáhorosérc nevű helyen a szénsavfeltöréseknél kis fürdőtelep alakult ki.

1910-ben 2633 lakosából 2441 magyar, 191 román volt.

A trianoni békeszerződésig Háromszék vármegye Kézdi járásához tartozott.

1992-ben 3262 lakosából 3013 magyar, 180 román, 67 cigány 2 német volt.

Látnivalók
 14. századi temploma az 1802. évi földrengésben elpusztult, mai római katolikus templomát 1818-ban emelték. Szentélyét az egykori Kuun-kastély kápolnája alkotja. A templom közelében van a kastély romja. A falunak ortodox temploma is van.
 Kőlik
 Ozsdolai gyémántok
 Óriáskő
 Gyilkos Göbe
 Fokhagymás (vadon élő fokhagyma)

Híres emberek
 Itt született 1490 körül Kún Kocsárd székely hadvezér.
 Itt született 1880-ban Zsögön Zoltán költő.
 Itt született 1894-ben Szőcs Mihály pedagógiai író, színdarabíró.
 Itt született 1923-ban Nagy Erzsébet költő, műfordító.
 Itt született 1933-ban Angi István zeneesztéta, kritikus, publicista
 Itt született Szígyártó Domokos, az 1956-os forradalom erdélyi megtorlásának egyik áldozata. 1959-ben végezték ki Szamosújváron.

Testvérvárosa
  Füzesgyarmat, Magyarország
  Doboz, Magyarország

Jegyzetek

Hivatkozások
Pro-Ozsdola

Háromszék települései
Kovászna megye települései
Ördögkút

Ördögkút (, ) falu Romániában, Szilágy megyében.

Fekvése
Szilágy megyében, Zilahtól 10 km-re délkeletre, Szentpéterfalva északi szomszédjában fekvő település.

Nevének eredete

A falu magyar neve egykori birtokosától ered. A fennmaradt hagyományok szerint itt egy nagy erdőség volt, és annak közepén csupán egy ház állt, amely mellett egy kút volt. Forrása ma is látható a régi zilahi út mellett, s egy forrást máig ördögforrásnak neveznek. A ház azonban villámcsapás következtében leégett. Állítólag innen származik román neve is: Tresnia=Tresznja=beüte (a villám).

Történelem 
A falut 1440-ben említi először oklevél, Ewrdegkwth néven. 
1472-ben Erdewgkwth, 1524-ben Ördögkuta, 1639-ben Eördeögkut néven írták nevét.

1440-ig a település egyrésze Dobokai Bálint birtoka volt, aki itteni birtokát 300 aranyért eladta Kusalyi Jakcs Lászlónak.

1522-ben Ewrdegkwth falu felét megvette Dobokai Miklóstól Bélteki Drágfi János.

1524-ben II. Lajos király Ördögkuta részbirtokát a Dobai család tagjainak adományozta.

1558-ban Izabella királynétől és fiától János Zsigmondtól kapták adományba a falut Bánfi Pál, Nyujtódi István, Tóth Mihály, Nagymihályi Anna és János, Kendi Katalin és Mihály, valamint Szalánchi Dorottya és János és mindkét nembeli utódaik.

A Nagymihályi család birtokát Spáczai Gáspárné vette zálogba 1300 forintért. 

1672-ben Szepsi-Szentiványi Sámuel kapta meg özv. Borsai Majtini Andrásné Szigethi Zsófia birtokát.

1736-ban gróf Kornis Ferenc és báró  Kemény János voltak a település főbb birtokosai.

1837-ben a Bánffy család leszármazottainak volt birtoka.

1890-ben 1384 lakosa volt, ebből 128 magyar, 1 német, 1216 oláh, és 39 egyéb nyelvű, melyből 11 római katolikus, 94 görögkatolikus, 1163 görögkeleti, 2 evangélikus, 98 református, 16 izraelita. A házak száma 91 volt.

1910-ben 1374, többségben román lakosa volt, jelentős magyar kisebbséggel.

A trianoni békeszerződésig Szilágy vármegye Zilahi járásához tartozott.

1940. szeptember 9-én a második bécsi döntést követően bevonuló magyar katonákra valaki tüzet nyitott az ortodox templom tornyából és a falu szélső házaiból. Az ezt követő, ördögkúti mészárlás néven ismertté vált megtorlásnak különböző források szerint 86–93 halálos áldozata volt, köztük a falu ortodox papja is. A történtek valós háttere máig sem tisztázódott.

Népesség 
A faluban a magyarok a II. világháború alatt gyakorlatilag eltűntek, lélekszámuk 1943-ban már csak 63 fő volt.

A 2002-es népszámláláskor 735 lakosa közül 674 fő (91,7%) román, 59 (8,0%) cigány etnikumú, 2 (0,3%) magyar nemzetiségű volt.

Nevezetességek
 Református templomát 1892-ben avatta föl Szász Domokos erdélyi püspök.
 Görögkeleti kőtemploma  1879-ben épült.
 Bay-kastély

Jegyzetek

Források 
 
 Ablonczy (2011): 

Szilágy megye települései
Szilágy vármegye települései
Örményes (Románia)

Örményes (románul Armeniș, a helyi ejtés szerint Arminiș [], németül Armönisch) falu Romániában, a Bánságban, Krassó-Szörény megyében.

Fekvése 
Karánsebestől 27 km-re dél–délkeletre, a Temes partján fekszik.

Nevének eredete 
Nevét az azonos nevű patakról kapta. Ugyan a patak a mai falutól mintegy három km-re torkollik a Temesbe, a falu eredetileg a patak mentén, a mai Sat Bătrân ('Ófalu') községrész és a forrásvidék (Oberșia Armenișului) közé települt. A név az örvény szó régi magyar őrmény alakjából való. Nemcsak 'örvényes viz'-et jelölhetett, de – mivel az őrmény kézimalmot is jelentett – olyan vizet is, melynek mentén malomkőnek alkalmas kőzetet találtak. A közeli Fenes-patak nevének hasonló eredete az utóbbi jelentést valószínűsíti. Történeti névalakjai: Eőrménnyes (1428), Ermenis (1430), Ermenes (1467), Armenyes (1480), Jarmenes (1501), Orminyes (1690–1700), Armönis (1769), Armenis (1829). 1878-ban felavatott vasútállomása az Armoenisch nevet viselte.

Története 
Itteni, valószínűleg román kenézi családból származott a Fiáth család. Karánsebes 1658-as török elfoglalása után a Dunántúlon telepedtek le és a későbbiekben fontos szerepet játszottak a vidék történetében. Egyik águk bárói címet szerzett.

A 16–17. században Alsó- és Felsőőrményes. 1603-ban a Fiáth család öt, a Flore és a Gerlistyei családok egy-egy porta után adóztak.

1774-ben az Oláh-Bánsági Határőrezred szlatinai századához csatolták. 1789-ben vonták össze mai helyére. 1880-tól Krassó-Szörény vármegye Teregovai járásához tartozott. A 20. század elején családfői többsége erdei munkásként kereste kenyerét. Házai többsége már kőből vagy téglából épült, cseréppel fedve. A Temes árterében nagy cigánytelep terült el. 1945 után vált ki belőle Plopu, Sat Bătrân és Sub Margine.

Lakossága 
1900-ban 2598 lakosából 2529 volt román, 39 német és 21 cigány anyanyelvű; 2530 ortodox és 58 római katolikus vallású. 34%-uk tudott írni–olvasni és 1%-uk beszélt magyarul.
2002-ben 1391 lakosából 1371 román és 14 cigány nemzetiségű, 1349 ortodox és 22 baptista.

Gazdaság 
Szarvasmarhatartás, fafeldolgozás.

Látnivalók 
 Az Örményesi-szoros (Cheile Armenișului) a Temes szűk áttörése, az autóút és a vasút hidakon és alagutakon keresztül halad át rajta.
 A sziklába vájt Piatra Scrisă ('Írott kő') ortodox remetekolostor a falu határában, a Temes felett átívelő vasúti híd tövében található. Először egy 1788-as katonai térkép tüntette föl, Stinca Sfintei Treimi ('Szentháromság sziklája') néven. Egy sziklára festett ikon köré települt, amelyet 1822-ben újítottak föl. 1929–30-ban épült kápolnája, 1990-ben szentelték újra.
 Sandu Florea helyi születésű trombitás emlékműve.

Híres emberek 
 Itt született 1963-ban Marcel Vela, a Ludovic Orban-kormány belügyminisztere.

Jegyzetek

Források 

 Pesty Frigyes: A Szörényi Bánság és Szörény vármegye története. 2. köt. Bp., 1878
 Fodor Ferenc: A Szörénység tájrajza. Budapest, 1930

Krassó-Szörény megye települései
Krassó-Szörény vármegye települései
Felsőpetény

Felsőpetény () község Nógrád vármegye Rétsági járásában. Régi magyar település, de lakóinak jelentős része szlovák származású.

Fekvése 
A vármegye délnyugati részén található, a szomszédos települések: Nőtincs, Ősagárd, Bánk és Alsópetény. A Cserhát dombvidéke öleli körbe, a település környezetét nagyban meghatározza a cserháti táj jellege.

Közigazgatási területén áthalad a Rétságtól egészen Galgagutáig vezető 2115-ös út, de a lakott területét nem érinti; a település főutcája a 21 125-ös út, amely délnyugat felé ágazik ki az előbbi útból, annak 8. kilométerénél, és Nőtincsig, illetve a 2114-es útig vezet.

Története 
Első írásos említése 1247-ből való (Pethen), akkor még Alsópeténnyel közös falut alkotnak, a két település csak a 14. században vált ketté.

Az Árpád-korban a Csák nemzetségbeli Ugrin birtoka volt, akit IV. László király 1277-ben tárnokmesterévé nevezett ki. A 15. század végén, 1477-ben a Petényi családé lett, akik a helységből vették fel nevüket is. Később a Török család,  Werbőczy Imre birtokolta. A török hódoltság idején népessége jelentősen csökkent. A 18. század végén nagy számban szlovákok települtek a községbe.

Közélete

Polgármesterei
 1990–2002: Lőrik József (független)
 2002–2010: Papp Éva (független)
 2010–2014: Fedor István (független)
 2014–2019: Benyusovics Ervin (független)
 2019-től: Laczkovszki Zsolt (független)

Népesség 
A település népességének változása:

2001-ben a település lakosságának 57%-a magyar, 41%-a szlovák, 1%-a cigány és 1%-a egyéb nemzetiségűnek vallotta magát.

A 2011-es népszámlálás során a lakosok 90,4%-a magyarnak, 1,3% cigánynak, 0,2% görögnek, 0,2% németnek, 25,7% szlováknak, 0,2% szlovénnek mondta magát (9,6% nem nyilatkozott; a kettős identitások miatt a végösszeg nagyobb lehet 100%-nál). A vallási megoszlás a következő volt: római katolikus 22,7%, református 2,5%, evangélikus 37,9%, egyéb felekezet (főleg baptista) 14,4%, felekezeten kívüli 5,6% (17,1% nem nyilatkozott).

Nevezetességei 
 Almásy-kastély A község legfontosabb épülete a település külterületén álló, 1902-ben épült volt Almásy-kastély, amelyben korábban nevelőotthon működött. A Kastély utolsó tulajdonosa Gróf Almásy Imre volt, felesége Széchenyi Antoinette. Gyermekeik: Orsolya, Miklós, István.1955. november 2. és 1956. október 30.  között itt tartották házi őrizetben Mindszenty József bíboros, esztergomi érseket. Emlékét a kastély falán elhelyezett emléktábla őrzi. Minden év október utolsó vasárnapján Mindszenty-emléknapot tartanak a kastélynál.
 Evangélikus templom
 A település mellett található kaolinbánya, melynek Bánkra vezetett kisvasútját 2014-ben számolták fel.

Híres emberek 
 Itt született 1864-ben Kiss István a Dunáninneni evangélikus egyházkerület püspöke,
 Itt volt óvónő Péter Erika költő és író.

Jegyzetek

További információk 
 Felsőpetény Önkormányzatának honlapja

Nógrád megye települései
Nógrád vármegye települései
Páké

Páké (románul Pachia) falu Romániában Kovászna megyében.

Fekvése
Kézdivásárhelytől 22 km-re délre a Kovászna-patak partján fekszik. Barátoshoz tartozik, tőle 3 km-re keletre van.

Nevének eredete
Nevét a szanszkrit pake (= tiszta víz) szóból eredeztetik.

Története
1567-ben Pake néven említik. Református templomát az 1977-es földrengés után teljesen újjáépítették, védőfal övezi.
1910-ben 587 lakosából 585 magyar és 2 román volt. A trianoni békeszerződésig Háromszék vármegye Orbai járásához tartozott.

1992-ben 335 magyar lakosa volt.

Jegyzetek  

Kovászna megye települései
Háromszék vármegye települései
Pálosremete

Pálosremete, 1901-ig Remete (, , jiddisül רעמיט) falu Romániában, Máramaros megyében.

Fekvése
Máramarosszigettől 21 km-re északnyugatra, az Ukrajnával határfolyót képező Tisza bal partján fekszik.

Nevének eredete
Neve a pálos szerzetesekre utal. Először 1363-ban, Remete alakban említik. Megkülönböztető előtagját a helységnévrendezéskor szintén a pálosokról kapta.

Története
Pálos kolostorát 1363-ban Nagy Lajos király alapította. A pálosok telepítették a kolostor melletti falut, magyar lakossággal. 1465-ben a szaploncai nemesekkel pereskedtek, elfoglalták a szaploncai határ egy részét és lerombolták a határjeleket. 1516-ban II. Lajos kivonta településüket a vármegye fennhatósága alól és városi jogokkal ruházta fel. 
1548-ban négy jobbágyot, öt bérest, két szegényt és egy új házat írtak össze benne. 1554-ben vagy 55-ben a szerzetesek elhagyták, népe protestánssá lett. Petrovics Péter 1556-ban Szigeti Pál deáknak adományozta. 1660-ban már Kornis György birtokolta. Mivel a Kornis családnak kiterjedt, ruszinok lakta birtokaik voltak, valószínűleg ők telepítették be ruszin lakóinak őseit. 1774-ben tíz földbirtokosának 36 jobbágycsaládja élt a faluban. 1867-ben a Kormos, a Reviczky, a Rednyik és más családoknak volt itt udvarháza. A falu görögkatolikus lakói 1922-ben áttértek az ortodox vallásra. A 2000-es évek elején a fiatalok 90%-a külföldön dolgozott. Ukrán tannyelvű iskola nincs, csak ukrán nyelvoktatás van a településen.
 
1838-ban 285 görögkatolikus, 83 zsidó és 12 római katolikus vallású lakosa volt.

1910-ben 1283 lakosából 808 volt ruszin, 348 német (jiddis), 105 román és 19 magyar anyanyelvű; 934 görögkatolikus és 340 zsidó vallású.

2002-ben 2448 lakosából 2174 volt ukrán, 242 román és 15 magyar nemzetiségű; 2081 ortodox, 137 adventista és 51 evangéliumi keresztény vallású.

Látnivalók
 Egykori pálos kolostortemplomának maradványai. A kis méretű templom a 15. század elején épült, gótikus stílusban. A 16. század közepén a protestánsoké, később az ortodoxoké, majd a görögkatolikusoké lett. Többször bővítették, átalakították, majd az 1990-es években nagyrészt lebontották, csak szentélye maradt meg.

Gazdaság
 Andezitbánya.

Jegyzetek

Források
 Bélay Vilmos: Máramaros vármegye társadalma és nemzetiségei a megye betelepülésétől a 18. század elejéig. Budapest, 1943
 Myskóvszky Viktor: A remetei g. e. templom. Vasárnapi Ujság 1867. február 24.
 Szilágyi Aladár: A Felső-Tisza népe. Erdélyi Riport 2006. június 29.

Máramaros megye települései
Máramaros vármegye települései
Örményes (egyértelműsítő lap)

Örményes, Jász-Nagykun-Szolnok vármegye
 Örményes, (rom.: Armeniş) Románia, Krassó-Szörény megye
 Örményestanya, (rom.: Armeniş) Románia, Maros megye
 Bükkörményes (Örményes; Urmeniş)
 Mezőörményes (Örményes; Urmeniş)
 Örményes-patak, a Maros mellékfolyója.
Grăniceri (egyértelműsítő lap)

Grăniceri két romániai helység román neve:

 Csávos, Temes megye
 Ottlaka, Arad megye
Oituz (egyértelműsítő lap)

Oituz több romániai település román neve:

 Gorzafalva, Bákó megye
 Oituz, Constanţa megye
 Ojtoz, Kovászna megye
Őscsanád

Őscsanád (1899-ig Németcsanád, régi neve Marosvár, , , ) Nagycsanád része a mai Romániában Temes megyében.

Fekvése
Nagyszentmiklóstól 8 km-re északra a Maros bal partján, a határ mellett fekszik.

Nevének eredete
Csanád vezérnek a nevét viseli, aki monostorát alapította. Nevének előtagja azt fejezi ki, hogy valamennyi Csanád nevű falu közt a legrégibb.

Története
Erdély és az Alföld között a Maros mentében itt jött létre a honfoglalás után „Marosvár” (Civitas/Urbs Morisena, Moroswar). A 10–11. század fordulóján itt volt a központi hatalommal szembeforduló Ajtony vezér „székvárosa”.  Ő alapított itt görög szertartású monostort is. Miután Csanád vezér legyőzte, István király akaratából Maros helyett a Csanád nevet kapta e helység. Első ispánjának Csanádot nevezte ki. A 10. püspökséget itt szervezte meg Gellért püspök 10 szerzetes segítségével. Az itt levő ortodox barátokat áttelepítette Oroszlámosra. Gellért iskolát és székesegyházat épített e helyre. 1046-ban a vértanú püspököt itt temették el. 

Később ide temették a közeli Körösszegen meggyilkolt IV. László királyt is. 1043-ban Aba Sámuel az itt tanácskozó főurak közül ötvenet puszta gyanú alapján kivégeztetett. 1044. április 22-én valószínűleg itt koronázták magyar királlyá Aba Sámuelt. 1046-ban az itteni gyűlés küldetett András hercegért Oroszországba. 1514-ben a parasztsereg a várost elpusztította, Dózsa György itt végeztette ki Csáky Miklós püspököt (a mai Magyarcsanádtól északra, a belezi "Kunkereszt" jelzi a helyet). 

A török harc nélkül foglalta el, 1685-ben szabadult fel. A várat 1699-ben a karlócai béke értelmében lerombolták. Helyén ma a római katolikus templom áll, előtte Szent Gellért szobrával. 

1910-ben 1538, többségben német lakosa volt, jelentős magyar kisebbséggel. A trianoni békeszerződésig Torontál vármegye Nagyszentmiklósi járásához tartozott.

Nevezetességek 
 Római katolikus temploma - 1871-ben épült. A templom előtt áll Szent Gellért szobra, a templomban pedig az a kőkoporsó látható, melyben Szent Gellért, vagy mások szerint Kun László volt eltemetve.

Jegyzetek

Források
 Borovszky Samu: Csanád vármegye
 

Temes megye
Településrészek
Torontál vármegye települései
Románia megszűnt települései
Ojtozi-szoros

Az Ojtozi-szoros (románul pasul Oituz) hegyszoros a Keleti-Kárpátokban, Romániában. Itt halad át a DN11-es főút Erdély és Moldva, Kézdivásárhely és Ónfalva között. Két végén Ojtoztelep és Gorzafalva található.

Nevének eredete
Nevét arról a kistelepülésről kapta, melynek határában fekszik, az pedig az Ojtoz-patakról. Az ótörök ottuz (= harminc) eredetileg valószínűleg egy törzs neve lehetett. Más magyarázat szerint a török al (= vörös) és tuz (= só) szavakból ered, és vöröses színű sótelepeiről kapta nevét.

Története
1241-ben a tatárok egyik része itt tört be az országba. 1466-ban erre indult Mátyás a lázadó moldvaiak ellen. 1550-ben moldvai sereg nyomult a szorosba II. Illés moldvai fejedelem vezetésével, akit a szászsebesi csatában november 13-án a székelyek megvertek és a havasalföldiek veresége után kimenekült az országból. 1576-ban itt vonult ki a lengyel trón elfoglalására Báthory István, itt jött be Thomsa vajda Bethlen Gábor megsegítésére. 1707-ben itt vonult vissza a székely sereg Moldvába Rabutin császári serege elöl. 1788-ban török sereg tört be a szorosba, és árulás következtében nagy pusztítást végzett a szorost védő székely seregben. 1849 júliusában itt vonult át Bem székely seregével Moldvába.

Az első világháborúban véres harcok dúltak itt magyar és román seregek között (lásd: ojtozi csata (1916) és ojtozi csata (1917)). A 18-as soproni honvéd gyalogezred emlékműve már nincs meg, csak másolata látható Sopronban. 1944 augusztusában a 24. határvadász zászlóalj a székely erődszázaddal védte a szorost a túlerőben levő orosz és román csapatokkal szemben.

Látnivalók
A szorosban a Máglyakő lejtőjén emelkedett egykor a Rákóczi-vár.
A 16. században már állott, de a hagyomány II. Rákóczi György építkezésének tartja. Valójában a háromszékiek építették. 1788-ban a török elfoglalta és lerombolta. A 19. században villámcsapás érte, azóta egyre pusztul. Csak csekély maradványai vannak. A szorosban levő országutat 1850–54 között építették ki.

Jegyzetek

Források 
 Orbán Balázs: A Székelyföld leírása XX. Az ojtozi szoros., mek.niif.hu

További információk 
 Képek az Ojtozi-szorosról, Csomakőrösről és Zágonról, erdely-szep.hu

Románia hágói
Keleti-Kárpátok
Pálpataka

Pálpataka (románul Valea lui Pavel) falu Romániában, Erdélyben, Hargita megyében.

Fekvése
A Sóvidéken, Székelyudvarhelytől 33 km-re északnyugatra, Korondtól 7 km-re északra, a Miklós patak mentén, 900-1000 méter közötti tengerszint feletti magasságban fekvő szétszórt település. A közelben húzódnak a Görgényi-havasok, amelyek a faluból is jól látszanak.

Története
Első említése 1550-ből való. Eredetileg Korond tizenegyedik tízese volt, majd a 20. század elején önálló község lett. Később újra Korond igazgatása alá került. A trianoni békeszerződésig Udvarhely vármegye Parajdi járásához tartozott. A Szent Péter és Pálnak szentelt katolikus templom 1994-ben épült. Korábban a papi lakkal egybeépült kápolna szolgált a szentmisék helyszínéül.

Népesség 
1910-ben 372, 1992-ben 452 magyar lakosa volt. A 2002-es népszámláláskor 395 lakosa közül 392 fő (99,2%) magyar, 3 (0,8%) román volt.

Látnivalók
Modern fatemplom faragott domborműves stációkkal és fából faragott berendezéssel. A templomon kívül több mint százéves fából faragott harangláb található. 
Szépen berendezett modern iskolaépület.
2001 óta június 29. körül rendezik a pálpataki falunapokat a Szent Péter és Pál napi templombúcsúval együtt. A falunapokon programokkal várják a szórakozni vágyókat pl. favágóverseny, foci vagy színdarabos bál, diszkó, koncertek és még sok más is. Föllép az ifjúsági hagyományőrző pálpataki néptánccsoport, akik helybéli avagy sóvidéki táncokat adnak elő. Mindenkit nagyon sok szeretettel várnak a falunapokra.
 A falu turizmusa kiépülőben van, a helybéliek várják azokat a vendégeket, akik el szeretnének szakadni a kényelemtől és közel szeretnének lenni a természethez s meg szeretnének ismerkedni az itteni kultúrával, hagyományos bioételekkel (sajtfélék, túró, parasztcsorba stb.), barangolni a természetben, lehet helyi növényeket (áfonya, szeder, gombafélék) szedni.
Túrák a környékbeli látnivalókhoz: a távollévő 13. századi várromok stb., kerékpártúra, barangolás vagy a biciklitúra tanösvény végigjárása, traktortúrák, szánozás, szekerezés stb.

Testvértelepülései
 Cserépváralja, Magyarország (1999)
 Liebenau, Ausztria (1997)
 Paloznak, Magyarország (1998)

Jegyzetek

Források
 Szekeres Lukács Sándor: Kodáros kincsei. Fejezetek Felsősófalva és a Székely-Sóvidék történelméből

Külső hivatkozások 
 Csedő Attila: Pálpataka – Fotók

Hargita megye települései
Papolc

Papolc (románul Păpăuți) falu Romániában Kovászna megyében.

Fekvése 
Kézdivásárhelytől 26 km-re délre, a Háromszéki-havasok szélvédett völgynyílásában, a Papolc-patak mellett fekszik. Zágon községhez tartozik, a község központjától, Zágontól 3 km-re északkeletre van.

Története 
1567-ben Papotz néven említik. 1706-ban vásártartási jogot kapott, melyet később Zágonnak engedett át. 1905-ben a farönkök szállítására iparvasút épült.
1910-ben 4377 lakosából 3635 magyar, 544 román, 76 szlovák, 59 német és 11 rutén volt. Ekkor még Gyulafalva és Komandó is ide tartozott. A trianoni békeszerződésig Háromszék vármegye Orbai járásához tartozott. 1977-ben 1321 lakosából 672 magyar és 649 román volt.

Látnivalók 
 Református temploma 1895-ben épült a régi, ismeretlen korú templom felhasználásával, melynek csak tornya maradt meg.
 Ortodox fatemploma 1814-ben épült.

Híres emberek 
 Itt született 1840-ben Zathureczki Gyula történetíró (†1924).
 Itt született 1855-ben Barabás Samu középkori forráskutató.
 Itt született 1809-ben Kiss Sándor 48-as honvéd ezredes.
 Itt született 1895-ben Sóváry János szobrász.

Hivatkozások

Külső hivatkozások 
A faluról

Kovászna megye települései
Háromszék vármegye települései
Patakfalva

Patakfalva (románul Văleni) falu Romániában Hargita megyében.

Fekvése
Felsőboldogfalvához tartozik, melytől 4 km-re fekszik a Gáron-patak völgyében.

Története
1333-ban villa Potoc néven említik először. Határában feküdt a tatárjáráskor elpusztult Gáronfalva és Tihadár nevü település. Területén római urna is került elő.
1910-ben 364 lakosa volt, 1992-ben 266 lakosából 264 magyar és 2 román volt. A trianoni békeszerződésig Udvarhely vármegye Udvarhelyi járásához tartozott.
Középkori templomát 1802-ben földrengés pusztította el, mai református temploma 1804 és 1816 között épült.

Hivatkozások

Hargita megye települései
Udvarhely vármegye települései
Perjámos (település)

Perjámos (románul Periam, németül Perjamosch) falu Romániában, Temes megyében, Perjámos község központja. 2007-ben az addig hozzá tartozó Pészak falu önálló községgé alakult. Déli része Haulikfalva (románul Haulik). Neve a latin Priamus személynévből ered.

Fekvése
Nagyszentmiklóstól 20 km-re keletre, az Aranka-patak bal partján található.

Története 
A falutól keletre a Hallstatti kultúrához tartozó temetkezési hely maradványait tárták fel.

Perjámos nevét 1332-ben Priamusként említették először, ekkor Becsei Imre birtoka volt, akinek idevaló tisztjét említették. 1333-ban Priamus néven volt említve.

Perjámos a középkorban már mezőváros lehetett. 1333-ban már három papja is volt, ami népes településre vall.

Az első világháború után 
1944 szeptemberében a magyar hadsereg elfoglalta a várost, a szovjetek azonban hamar visszavették.

1951-ben 377 bánáti sváb lakosát deportálták a Bărăganra.

2007-ben az addig a községhez tartozó Pészak falu önálló községgé alakult.

Népessége 
1910-ben 5348 lakosából 4309 német, 468 magyar és 287 román volt. A trianoni békeszerződésig Torontál vármegye Perjámosi járásának székhelye volt. 1992-ben társközségével együtt 6572 lakosából 5429 román, 598 cigány, 324 német és 157 magyar volt.

Nevezetességek 
 Nepomuki Szent Jánosnak szentelt római katolikus temploma 1750-ben épült, 1900-ban alakították át. A romániai műemlékek jegyzékében a TM-II-m-B-06272 sorszámon szerepel.

Híres emberek 
 Itt született 1853-ban Schannen Ernő építész.
 Haulikfalván született 1856-ban Baróti Lajos irodalomtörténész.
 Itt született 1859-ben  Erdélyi Károly piarista tanár, műfordító, irodalomtörténész.
 Itt született 1888-ban Brázay Emil magyar újságíró, író, műfordító.
 Itt született 1893-ban Endresz György pilóta, repülőoktató.
 Itt született 1931-ben Franz Remmel német etnológus, író.

Hivatkozások

Források 
 Györffy György: Csanádvármegye

Temes megye települései
Torontál vármegye települései