alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Szaljut-program

A Szaljut-program szovjet űrállomás-program, melynek keretében katonai és polgári célú űrállomásokat állítottak pályára. A Szaljut elnevezést egyaránt használták a polgári célú DOSZ űrállomások és a katonai célú Almaz űrállomások jelölésére is. A sikertelen holdprogramjuk után a Szovjetunió a Föld körüli pályán folytatta tovább űrtevékenységét. A Szaljut–1 volt az első űrállomás, melyet űrhajósok meglátogattak. A Szaljut–6 fedélzetén dolgozott többek közt Farkas Bertalan, az első magyar űrhajós is.

A Szaljut–2, Szaljut–3 és Szaljut–5 Almaz (OPSZ) típusú katonai űrállomások voltak, ezek fotófelderítő eszközökkel, illetve a Szaljut–5 esetében rádiólokátorral voltak felszerelve. A többi űrállomást DOSZ néven tervezték meg, polgári/kutatási céllal, azonban sokban hasonlítottak az Almaz űrállomásokra. A közös „Szaljut” név használata a katonai űrállomások rendeltetésének elfedését szolgálta.

Az Almaz típusú űrállomásokkal szerzett tapasztalatok azt igazolták, hogy felderítésre gazdaságosabb az automatikus, személyzet nélküli felderítő műholdak alkalmazása.

Szaljut űrállomások

Külső hivatkozások

Magyar oldalak
 Űrállomások

Külföldi oldalak
 Salyut (astronautix)
 The Almaz Space Station Program
 Almaz (astronautix)
Szojuz–31

A Szojuz–31 (oroszul: Союз 31) szovjet háromszemélyes, kétszemélyessé átalakított szkafanderes személyszállító, szabványos rendszerben épített Szojuz űrhajó. Az űrhajó vitte a Szaljut–6 űrállomásra, az Interkozmosz-program keretében, a harmadik más országbéli űrhajóst, Sigmund Jähnt (NDK).

Küldetés
Feladata bekapcsolódni az előírt navigációs, csillagászati, műszaki, légkörkutatási, földfotózási, földmegfigyelési, orvosi és biológiai kutatási programba. Berendezkedés után elvégezni a nemzeti kutatási programot. A vendégeknek ügyelniük kellett az űrállomás legénységének pihenésére.

Jellemzői
Központi tervező iroda CKBEM <= Центральное конструкторское бюро экспериментального машиностроения (ЦКБЕМ)> (OKB-1 <= ОКБ-1>, most OAO RKK Energiya im. SP Korolev <= ОАО РКК Энергия им. С. П. Королёва> – Központi Kísérleti Gépgyártási Tervezőiroda). Az űrhajót kis átalakítással emberes programra, teherszállításra és mentésre (leszállásra) tervezték.

1978. augusztus 26-án a Bajkonuri űrrepülőtér indítóállomásról egy Szojuz hordozórakéta (11А511U) juttatta Föld körüli, közeli körpályára. Az orbitális egység pályája 88,8 perces, 51,6 fokos hajlásszögű, elliptikus pálya-perigeuma , apogeuma  volt. Hasznos tömege  kilogramm. Szerkezeti felépítését tekintve a Szojuz űrhajó napelemtáblák nélküli változatával megegyező. Akkumulátorait az űrállomás napelemtáblái által előállított energiával tartották üzemkész állapotban. Június 16-án 22 óra 58 perckor kapcsolódott össze az űrállomással, a II-es dokkoló egységnél. A dokkolás automatikus vezérléssel történt. Összesen 67 napot, 20 órát, 12 percet és 47 másodpercet töltött a világűrben. Összesen  alkalommal kerülte meg a Földet.

Augusztus 27-én Vlagyimir Vasziljevics Kovaljonok és Alekszandr Szergejevics Ivancsenkov fogadta és elhelyezte az űrhajó nemzetközi legénységét, miután összekapcsolódott a Szaljut–6 hátulsó, a II. csatlakozó modulhoz. Jähn az előírt kutatási (Berolina – kristályosodási, öntési kísérletek a Szpalv és a Krisztall kemencében), Audio – orvosi mérések-, (Raduga – MKF-6M – fényképezési), Bioszféra-M erőforrás-kutatási-, Elba zaj hatás vizsgálat-, Vremja szubjektív időérzékelés vizsgálat-, Recs az űrhajósok közérzeti vizsgálata-, Vkusz – ízlelési (a biztosított ételek ízértékelése)-, az Oprosz kísérleteket végezte. Biológiai kísérletek, megfigyelések is része volt kutatási programjának. A program végén a kutatási eredményeket átpakolva, megkezdték a leszállási műveleteket.

November 2-án belépett a légkörbe, a leszállás hagyományos módon – ejtőernyős leereszkedés – történt, Zsezkazgantól 180 kilométerre délkeretre értek Földet.

Személyzet
(zárójelben a küldetések száma a Szojuz–31-gyel együtt)

Indításkor
 Valerij Fjodorovics Bikovszkij (3) űrhajós parancsnok
 Sigmund Jähn (1) kutatópilóta

Leszálláskor
 Vlagyimir Vasziljevics Kovaljonok (2) űrhajós parancsnok
 Alekszandr Szergejevics Ivancsenkov (1) fedélzeti mérnök

Források

További információk 
 
 
 
 
 
 

Szojuz 7K–T
Szojuz-052
Az Interkozmosz program Szojuz űrhajói
24



Események

Római Birodalom
Servius Cornelius Cethegust (helyettese júliustól Caius Calpurnius Aviola) és Lucius Visellius Varrót (helyettese Publius Cornelius Lentulus Scipio) választják consulnak.
Publius Cornelius Dolabella africai proconsul meglepetésszerűen megtámadja a berber felkelőket és megöli vezérüket, Tacfarinast. A nyolc éve húzódó lázadás véget ér. A hadműveletben részt vevő Ptolemaiosz mauretaniai király elefántcsont jogart és díszes tunikát kap a szenátustól.
Elfogadják a lex Viselliát, amely a felszabadított rabszolgák és leszármazottaik jogállását tisztázza.    
Brundisium mellett egy volt praetoriánus gárdista, Titus Curtisius fellázítja a rabszolgákat, de a helyi quaestor a kikötői hajók legénységének segítségével leveri a zendülést, még mielőtt háborúvá nőhetett volna.

Halálozások
Sztrabón, görög földrajztudós
Tacfarinas, numida lázadó

Kapcsolódó cikkek
Államok vezetőinek listája 24-ben

Fordítás 

024
 

als:20er#24
Portugál (egyértelműsítő lap)

Portugália
Portugál nyelv
Portugál nép
 Portugál Lukáts Andor filmje
Juvenál

A Juvenál latin eredetű férfinév, jelentése: fiatalos, ifjú. 


Gyakorisága
Az 1990-es években szórványos név, a 2000-es években nem szerepel a 100 leggyakoribb férfinév között.

Névnapok
 május 3.

Híres Juvenálok

Jegyzetek

Magyar keresztnevek (J)
Férfikeresztnevek (J)
Latin eredetű magyar férfikeresztnevek
Maura

A Maura a Maurus (magyarul Mór) férfinév női párja, de az ír és az angol nyelvben a Mária beceneve. 


Rokon nevek 
 Marilla: olasz eredetű női név, a Mauro (magyarul Mór) férfinév kicsinyítőképzős női párja. 
 Maurícia: a Móric férfinév latin eredetijének a Mauritiusnak a női párja.

Gyakorisága 
Az 1990-es években a Maura, Marilla és a Maurícia egyaránt szórványos név volt, a 2000-es években nem szerepelnek a 100 leggyakoribb női név között.

Névnapok 
Maura
 február 13. 
 május 3. 
 szeptember 21. 
Marilla
 szeptember 21. 
Maurícia
 szeptember 22.

Híres Maurák, Mauríciák és Marillák 
 Marilla Cuthbert, regényszereplő

Egyéb Maurák, Mauríciák és Marillák 
Marillavölgy, romániai fürdőhely

Jegyzetek 

Magyar keresztnevek (M)
Női keresztnevek (M)
Latin eredetű magyar női keresztnevek

de:Maurus
Seherezádé (keresztnév)

A Seherezádé perzsa eredetű női név.


Gyakorisága
Az 1990-es években szórványos név, a 2000-es években nem szerepel a 100 leggyakoribb női név között.

Névnapok
 május 3. 
 június 7.

Híres Seherezádék
Seherezádé -  Az Ezeregyéjszaka meséi című mű főhősének a neve.

Jegyzetek

Magyar keresztnevek (S)
Női keresztnevek (S)
Ténia

A Ténia női név eredete bizonytalan, talán az Antónia vagy valamelyik -ténia végződésű név becenevéből önállósult.

Rokon nevek
Antónia, Antoniett, Antonietta, Antoanett, Antonella

Gyakorisága
Az újszülötteknek adott nevek körében az 1990-es években szórványos volt. A 2000-es és a 2010-es években sem szerepelt a 100 leggyakrabban adott női név között.

A teljes népességre vonatkozóan a Ténia sem a 2000-es, sem a 2010-es években nem szerepelt a 100 leggyakrabban viselt női név között.

Névnapok
május 3.

Híres Téniák

Jegyzetek

Magyar keresztnevek (T)
Női keresztnevek (T)
Latin eredetű magyar női keresztnevek
Ismeretlen eredetű magyar női keresztnevek
Timon

A Timon görög eredetű férfinév, jelentése: tisztelt, megbecsült.


Gyakorisága
Az 1990-es években szórványos név, a 2000-es években nem szerepel a 100 leggyakoribb férfinév között.

Névnapok
 április 19.
 május 3.

Híres Timonok

 Athéni Timon (William Shakespeare egyik drámájának címszereplője)
 Timon, Pumbaa társa Az Oroszlánkirály (1994) című Disney-rajzfilmből.

Jegyzetek

Magyar keresztnevek (T)
Férfikeresztnevek (T)
Görög eredetű magyar férfikeresztnevek
Viola (keresztnév)

A Viola latin eredetű női név, mely az ibolya virág (Viola arvensis) latin nevéből származik, és sok nyelvben vált női névvé. 



Rokon nevek
 Violenta: a latin viola szóból képzett középkori női név.
 Violett: a Viola francia kicsinyítőképzős alakja.
 Violetta: A Viola olasz kicsinyítőképzős változata.
 Letta: a Violetta név német beceneve.
Ibolya, Ivola

Gyakorisága
A Viola már az Árpád-korban használatos női név volt Magyarországon, az 1990-es években ritka volt, a Violetta igen ritka, a Violenta, Violett és a Letta szórványos nevek voltak, a 2000-es években nem szerepeltek a 100 leggyakoribb női név között.

Névnapok
Viola, Violenta, Violett
 május 3.
 május 5.
 június 15.
 június 25.
 december 19.
Violetta
 május 3.
 május 5.
 június 15.
 június 25.
Letta
 május 3.
 június 15.
 június 25.

Híres Violák, Violenták, Violettek, Violetták, Letták
 Berki Viola grafikus, festő
 Orbán Viola színésznő
 Schweizer Viola színésznő
 Viola Davis amerikai színésznő
 Letta Mbulu, dél-afrikai énekesnő
 Ferrari Violetta, színésznő
 Violetta Castillo, a Violetta című televíziós sorozat főszereplője
Piast Viola magyar királyné

Jegyzetek

Magyar keresztnevek (V)
Női keresztnevek (V)
Latin eredetű magyar női keresztnevek
Viorika

A Viorika román eredetű női név, az ibolya virágnév román változatából származik.


Gyakorisága
Az 1990-es években szórványos név, a 2000-es években nem szerepel a 100 leggyakoribb női név között.

Névnapok
 május 3.
 június 15.
 június 25.

Híres Viorikák

Jegyzetek

Magyar keresztnevek (V)
Női keresztnevek (V)
Román eredetű magyar női keresztnevek
Miklós

A Miklós a görög Nikolaosz név szláv változatából származik, jelentése győzelem + nép, egyes források szerint nép ragyogása.


Rokon nevek
 Klausz: a Miklós német rövidült alakváltozata.
 Mike: a Miklós régi magyar becenevéből önállósult, de lehet a Mihály régi magyar formájának, a Mikhál névnek a beceneve is. 
 Mikes: a Miklós régi magyar becenevéből önállósult, de lehet a Mihály régi magyar formájának, a Mikhál névnek a beceneve is. 
 Mikó: a Miklós régi magyar becenevéből önállósult, de lehet a Mihály régi magyar formájának, a Mikhál névnek a beceneve is. 
 Nikolasz: a Miklós név idegennyelvi (elsősorban angol) változatából származik. 
Miksa

Gyakorisága
Az 1990-es években a Miklós gyakori, a Mike, Mikes, Mikó, és Nikolasz szórványos nevek voltak, a 2000-es években a Miklós az 57-67. leggyakoribb férfinév volt, a Nikolasz 2007-ben a 94. helyen állt, a többi nem szerepelt az első százban.

Névnapok
Miklós, Nikolasz
 március 21. 
 szeptember 10. 
 szeptember 25. 
 november 13. 
 december 6. 
Mike
 január 15.
 december 6.
Mikes
 május 23.
 szeptember 29.
 december 6.
Mikó
 június 19.
 december 6.

Idegen nyelvi változatai

angol: Nicholas, rövid alakban: Nick
cseh: Mikuláš
dán: Niels, Nils
francia: Nicolas
görög: Nikólaos (Νικόλαος)
grúz: Nikoloz (ნიკოლოზ), rövid alakban: Nika (ნიკა), vagy Niko (ნიკაო)
holland: Nicolaas, rövid alakban: Claes
katalán: Nicolau
lengyel: Mikołaj
német: Nikolaus, rövid alakban: Klaus
norvég: Niels, Nils
olasz: Nicola, Niccolò
orosz: Nyikolaj (Николай)
román: Nicolae
portugál: Nicolau
spanyol: Nicolás
szerb: Nikola
szlovák: Mikuláš
svéd: Nils
ukrán: Mikola (Микола)

Híres Miklósok

Jegyzetek

Magyar keresztnevek (M)
Férfikeresztnevek (M)
Görög eredetű magyar férfikeresztnevek
II. Félix (ellenpápa)

II. Félix (? – 365. november 22.) ellenpápaként léphetett a legfőbb egyházi méltóságba. Miután a milánói zsinaton II. Constantius római császár alá akarta íratni a keresztény egyház legfőbb vezetőivel azt a dokumentumot, amelyben Alexandriai Atanázt elítélik, és elfogadják az arianista tanokat. Ezt Libériusz pápa megtagadta, és ezzel kiváltotta a császár haragját. Miután 355-ben száműzték Libériuszt, Constantius az archidiakónusi tisztségből emelte Félixet a pápai székbe.

Sem a klérus sem a római nép nem akarta II. Félixet a trónon látni. Így a császár udvarából három arianista püspök szentelte fel. Már uralkodásának kezdetén sem tisztelték, ugyanis korábban ígéretet tett, hogy nem fog engedelmeskedni a császár nyomásának, és nem lesz pápa. Több zsinatot is tartott, amelyen egyházába beengedte az arianizmus követőit is. A római nép egyre gyakrabban zúgolódott ellene, és amikor 357-ben a császári udvarban befolyásos római hölgyek egy csoportja érkezett panaszaival, II. Constantius kiadta a 3. sirmiumi formulát, amely alapján Libériusz pápa visszatérhetett száműzetéséből. Ebben az állt, hogy a két püspöknek egymást elismerve, egyszerre kell irányítaniuk a keresztény egyházat. Ezt a szerződést elfogadta Libériusz is. Azonban amint Rómába ért az elűzött pápa 358-ban, olyan üdvrivalgás futott végig a városon, hogy Félix úgy döntött lemond tisztségéről, és elmenekül a városból. A krónikák többet nem is írtak a sikertelen ellenpápáról, mindössze annyit lehet tudni, hogy Porto melletti birtokán élt egészen 365-ig, haláláig.

A hatodik századtól kezdve pápaként tisztelték, és miután szarkofágját felnyitották, a vértanúk közé is felvették nevét. A szarkofágba ugyanis a következő volt belevésve: Félix pápa és  vértanú. Csak később derült fény az igazságra, és mivel valószínűleg a császár papjai temették el, ezért volt félrevezető a felirat. Ünnepét július 22-én tartják.

Források
 Catholic Encyclopedia
 Enciclopedia Italiana

 Gergely Jenő: A pápaság története

Ellenpápák
4. századi püspökök
Opera Software

Az Opera Software egy norvég vállalat, mely az Opera webböngésző fejlesztésével foglalkozik. Nagy hangsúlyt fektet a W3C webes szabványainak népszerűsítésére.

Az Opera Software-t 1995 végén alapította Jon Stephenson von Tetzchner és Geir Ivarsøy a norvég Telenor telefontársaságból kilépve. 2004 februárjában a vállalat belépett az oslói tőzsdére.

Az Opera Software többször is összetűzésbe került a Microsofttal, mivel az ismételten letiltotta az Opera felhasználóit az msn.com weboldalról, vagy szándékosan hibás tartalmat küldött vissza. 2004 májusában az Opera Software bejelentette, hogy 12,75 millió dollár kártérítést ítéltek meg neki egy nemzetközi vállalattal szemben, így valószínűsíthető, hogy a kérdéses vállalat a Microsoft volt.

2005 augusztusában jelent meg először a vállalat új fejlesztése, az Opera Mini, mely egy Java alapú, kis méretű böngésző gyengébb képességű telefonokra szabva. Az új böngésző valójában egy vékony kliens, mivel a weblapok feldolgozása egy központi szerveren történik, így a telefon már csak egy karcsúsított weblapot kell megjelenítsen.

2005. szeptember 20-án eltörölték az asztali böngésző regisztrációs díját és a beépített reklámokat, így egy teljesen új üzleti modellt állítottak fel, amelyben egyre kisebb szerep jut a közvetlen reklámoknak. Az így kieső bevételek egy részét a Google-al kötött új megállapodásból fedezik, mely a böngészőből indított kereséseken alapul.

A társalapító, John S. von Tetzchner 15 év után, 2010. január 5-én mondott le a vezérigazgatói posztról. Az új vezérigazgató, Lars Boilesen korábban is dolgozott már az Operánál 2000 és 2005 között, majd rövid szünet után 2009-ben csatlakozott újra a céghez.

Jegyzetek

Külső hivatkozások
Opera Software

Opera Software
Szoftverfejlesztő cégek
Szilícium-völgyi cégek
Norvégia gazdasága
Szojuz–37

A Szojuz–37 (oroszul: Союз-37) szovjet háromszemélyes, kétszemélyessé átalakított szkafanderes személyszállító, szabványos rendszerben épített Szojuz űrhajó.  Az űrhajó vitte a hatodik Interkozmosz (IK) legénységet a Szaljut–6 űrállomásra. Fedélzetén tartózkodott az első vietnámi űrhajós, Phạm Tuân (teljes neve: Phạm Tuân Thanh Liem Bui) alezredes.

Küldetés
Feladata a vietnámi–szovjet kutatási program végrehajtása az űrállomáson, valamint bekapcsolódni az előírt navigációs, csillagászati, műszaki, légkörkutatási, földfotózási, földmegfigyelési, orvosi és biológiai kutatási program folytatása. Kötelességük volt az állandó személyzet pihenését biztosítani.

Jellemzői
Központi tervező iroda CKBEM <= Центральное конструкторское бюро экспериментального машиностроения (ЦКБЕМ)> (OKB-1 <= ОКБ-1>, most OAO RKK Energiya im. SP Korolev <= ОАО РКК Энергия им. С. П. Королёва> – Központi Kísérleti Gépgyártási Tervezőiroda). Az űrhajót kis átalakítással emberes programra, teherszállításra és mentésre (leszállásra) tervezték.

1980. július 23-án a Bajkonuri űrrepülőtér indítóállomásról egy Szojuz hordozórakéta (11А511U) juttatta Föld körüli, közeli körpályára. Az orbitális egység pályája 88.8 perces, 51.6 fokos hajlásszögű, elliptikus pálya-perigeuma , apogeuma  volt. Hasznos tömege  kilogramm. Szerkezeti felépítését tekintve a Szojuz űrhajó napelemtáblák nélküli változatával megegyező. Akkumulátorait az űrállomás napelemtáblái által előállított energiával tartották üzemkész állapotban. Összesen 79 napot, 15 órát, 16 percet és 54 másodpercet töltött a világűrben. Összesen  alkalommal kerülte meg a Földet.

A technológiai programban a szovjet–keletnémet–vietnámi fejlesztésű Imitátor–1 illetve Imitátor–2 nevű készülékekkel az űrállomás Krisztál kemencéjének hőmérsékleti profilját mérték meg. A Halong kísérletben bizmut-antimon-tellúr keveréket és gallium-foszfid félvezető kristályokat állítottak elő. A biológiai programban egy vietnámi vízinövény (Azolla Pinnata) és a gyökereiben levő mikroorganizmus viselkedését figyelték meg.

Október 11-én belépett a légkörbe, a visszatérés hagyományos módon – ejtőernyős leereszkedés – történt, Zsezkazgantól 180 kilométerre délkeletre értek Földet.

Személyzet
(zárójelben a küldetések száma a Szojuz–37-el együtt)

Indításkor
 Viktor Gorbatko (3)
 Phạm Tuân (1)

Tartalék személyzet
 Valerij Fjodorovics Bikovszkij parancsnok
 Bùi Thanh Liêm kutatóűrhajós

Leszálláskor
 Leonyid Popov (3)
 Valerij Viktorovics Rjumin (1)

Források

További információk 

	

Szojuz 7K–T
Szojuz-061
Az Interkozmosz program Szojuz űrhajói
Szojuz–29

A Szojuz–29 (oroszul: Союз 29) szovjet háromszemélyes, kétszemélyessé átalakított szkafanderes személyszállító, szabványos rendszerben épített Szojuz űrhajó. Az űrhajó vitte a második állandó űrhajósokat a Szaljut–6 űrállomásra.

Küldetés
Feladata berendezkedés után a folytatni a navigációs, csillagászati, műszaki, légkörkutatási, földfotózási, földmegfigyelési, orvosi és biológiai kutatási programot. Nemzetközi látogató legénység fogadása, elhelyezése, teherűrhajó fogadása (kirakodás, szemét berakodása).

Jellemzői
Központi tervező iroda CKBEM <= Центральное конструкторское бюро экспериментального машиностроения (ЦКБЕМ)> (OKB-1 <= ОКБ-1>, most OAO RKK Energiya im. SP Korolev <= ОАО РКК Энергия им. С. П. Королёва> – Központi Kísérleti Gépgyártási Tervezőiroda). Az űrhajót kis átalakítással emberes programra, teherszállításra és mentésre (leszállásra) tervezték.

1978. június 15-én a bajkonuri űrrepülőtér indítóállomásról egy Szojuz hordozórakéta (11А511U) juttatta Föld körüli, közeli körpályára. Az orbitális egység pályája 91.4 perces, 51.6 fokos hajlásszögű, elliptikus pálya-perigeuma , apogeuma  volt. Hasznos tömege  kilogramm. Szerkezeti felépítését tekintve a Szojuz űrhajó napelemtáblák nélküli változatával megegyező. Akkumulátorait az űrállomás napelemtáblái által előállított energiával tartották üzemkész állapotban. Június 16-án 22 óra 58 perckor kapcsolódott össze az űrállomással, az I-es dokkoló egységnél. A dokkolás automatikus vezérléssel történt. Összesen 79 napot, 15 órát és 23 percet töltött a világűrben. Összesen  alkalommal kerülte meg a Földet.

Június 28-án fogadták és elhelyezték a Szojuz–30 űrhajó nemzetközi legénységét. A 7 napos programot követően a leválasztott Szojuz–30 helyére,  Július 9-én dokkolt a Progressz–2 teherszállító űreszköz. Július 9-én űrséta során leszerelték a 10 hónapja elhelyezett mikrometeorit-detektort, polimereket, optikai és más szerkezeti anyagokat, biopolimereket tartalmazó kazettákat szereltek le, illetve cseréltek ki. Augusztus 10-én megérkezik a Progressz–3 teherszállító űreszköz. Augusztus 27-én fogadták a Szojuz–31 űrhajó nemzetközi legénységét. Az előírt program befejezéseként végrehajtják a személyre szabott berendezések, eszközök cseréjét, Bikovszkij és Jähn az elöregedett Szojuz–29 űreszközzel megkezdte a visszatérés műveleteit.
	
Szeptember 3-án belépett a légkörbe, a leszállás hagyományos módon – ejtőernyős leereszkedés – történt, Zsezkazgantól 140 kilométerre délkeretre értek Földet.

Személyzet
(zárójelben a küldetések száma a Szojuz–29-cel együtt)

Indításkor
 Vlagyimir Kovaljonok 
 Alekszandr Ivancsenkov

Leszálláskor
 Valerij Fjodorovics Bikovszkij
 Sigmund Jähn

Források

További információk 
 
 
 
 
 
 

Szojuz 7K–T
Szojuz-050
Az Interkozmosz program Szojuz űrhajói
Szojuz–39

A Szojuz–39 (oroszul: Союз-39) szovjet háromszemélyes, kétszemélyessé átalakított szkafanderes személyszállító, szabványos rendszerben épített Szojuz űrhajó. Az űrhajó vitte a nyolcadik Interkozmosz (IK) legénységet a Szaljut–6 űrállomásra. Fedélzetén tartózkodott az első mongol űrhajós, Dzsugderdemidín Gurragcsá.

Küldetés
Feladata a mongol-szovjet kutatási program végrehajtása az űrállomáson, valamint bekapcsolódni az előírt navigációs, csillagászati, műszaki, légkörkutatási, földfotózási, földmegfigyelési, orvosi és biológiai kutatási program folytatása. Kötelességük volt az állandó személyzet pihenését biztosítani.

Jellemzői
Központi tervező iroda CKBEM <= Центральное конструкторское бюро экспериментального машиностроения (ЦКБЕМ)> (OKB-1 <= ОКБ-1>, most OAO RKK Energiya im. SP Korolev <= ОАО РКК Энергия им. С. П. Королёва> – Központi Kísérleti Gépgyártási Tervezőiroda). Az űrhajót kis átalakítással emberes programra, teherszállításra és mentésre (leszállásra) tervezték.

1981. március 22-én a Bajkonuri űrrepülőtér indítóállomásról egy Szojuz hordozórakéta (11А511U) juttatta Föld körüli, közeli körpályára. Az orbitális egység pályája 89.1 perces, 51.6 fokos hajlásszögű, elliptikus pálya-perigeuma , apogeuma  volt. Hasznos tömege  kilogramm. Szerkezeti felépítését tekintve a Szojuz űrhajó napelemtáblák nélküli változatával megegyező. Akkumulátorait az űrállomás napelemtáblái által előállított energiával tartották üzemkész állapotban. Összesen 7 napot, 20 órát és 42 percet és 3 másodpercet töltött a világűrben,  alkalommal kerülte meg a Földet.

Az űrhajósok kozmikus sugár-detektorokat szereltek az átviteli rekeszekbe. Tanulmányozták az űrhajó technikai naplóját, elősegítendő az állomás leszerelését. A holográf képet (háromdimenziós) alkotó berendezést a mikrometeorok rongálódása miatt leszerelték. Az űrhajó levegőjéből minta csomagokat készítettek, földi tanulmányozásra. Visszahozták a külső kozmikus sugár-detektorokat. A rendelkezésre álló eszközökkel tanulmányozták Mongólia geológiai helyzetét.

Március 30-án belépett a légkörbe, a visszatérés hagyományos módon – ejtőernyős leereszkedés – történt, Zsezkazgantól 169 kilométerre délkeletre értek Földet.

Űrhajósok 
 Vlagyimir Dzsanyibekov az űrhajó parancsnoka 
 Dzsugderdemidín Gurragcsá az űrhajó kutatópilótája

Tartalékok 
 Vlagyimir Afanaszjevics Ljahov űrhajós parancsnok
 Maidarzhavyn Ganzorig kutatópilóta

Források 
 Tim Furniss, David J. Shayler: Praxis Manned Spaceflight Log 1961-2006, Springer, 2007,

További információk
 
 
 
 
 
 
 
	

Szojuz 7K–T
Szojuz-065
Az Interkozmosz program Szojuz űrhajói
Szojuz–40

A Szojuz–40 (oroszul: Союз-40) szovjet háromszemélyes, kétszemélyessé átalakított szkafanderes személyszállító, szabványos rendszerben épített Szojuz űrhajó. Az utolsó Szojuz űrhajó vitte a kilencedik Interkozmosz (IK) legénységet a Szaljut–6 űrállomásra. Fedélzetén tartózkodott az első román űrhajós, Dumitru Prunariu. A további űrrepülések során a továbbfejlesztett Szojuz–T sorozatot használták.

Küldetés
Feladata a román-szovjet kutatási program végrehajtása az űrállomáson, valamint bekapcsolódni az előírt navigációs, csillagászati, műszaki, légkörkutatási, földfotózási, földmegfigyelési, orvosi és biológiai kutatási program folytatása. Kötelességük volt az állandó személyzet pihenését biztosítani.

Jellemzői
Központi tervező iroda CKBEM <= Центральное конструкторское бюро экспериментального машиностроения (ЦКБЕМ)> (OKB-1 <= ОКБ-1>, most OAO RKK Energiya im. SP Korolev <= ОАО РКК Энергия им. С. П. Королёва> – Központi Kísérleti Gépgyártási Tervezőiroda). Az űrhajót kis átalakítással emberes programra, teherszállításra és mentésre (leszállásra) tervezték.

1981. május 15-én a Bajkonuri űrrepülőtér indítóállomásról egy Szojuz hordozórakéta (11А511U) juttatta Föld körüli, közeli körpályára. Az orbitális egység pályája 89.1 perces, 51.6 fokos hajlásszögű, elliptikus pálya-perigeuma , apogeuma  volt. Hasznos tömege  kilogramm. Szerkezeti felépítését tekintve a Szojuz űrhajó napelemtáblák nélküli változatával megegyező. Akkumulátorait az űrállomás napelemtáblái által előállított energiával tartották üzemkész állapotban. Összesen 7 napot, 20 órát és 41 percet és 52 másodpercet töltött a világűrben. Összesen  alkalommal kerülte meg a Földet.

Május 22-én belépett a légkörbe, a visszatérés hagyományos módon – ejtőernyős leereszkedés – történt, Zsezkazgantól 224 kilométerre délkeletre értek Földet.

Személyzet
(zárójelben a küldetések száma a Szojuz–40-nel együtt)
 Leonyid Ivanovics Popov (2) űrhajós parancsnok
 Dumitru Prunariu (1) kutatópilóta

Tartalék személyzet
 Jurij Viktorovics Romanyenko űrhajós parancsnok
 Dumitru Dediu kutatópilóta

Források
 Tim Furniss, David J. Shayler: Praxis Manned Spaceflight Log 1961-2006, Springer, 2007,

További információk 
 
 
 
 
 
 

Szojuz 7K–T
Szojuz-066
Az Interkozmosz program Szojuz űrhajói
Presto (egyértelműsítő lap)

A Presto jelentései:

Települések
 Presto (Bolívia)
 Presto (Idaho)
 Presto (Pennsylvania)

Egyéb
 Presto, a Rush együttes 1989-es albuma
 Presto (böngészőmotor)
 Presto, Vivaldi Négy évszakjából a Nyár harmadik tételének a neve.
 Presto (autómárka)
 Presto (film)
Jon Stephenson von Tetzchner

Jon Stephenson von Tetzchner (1967. augusztus 29. Reykjavík, Izland) az Opera Software társalapítója és korábbi vezérigazgatója.

Ő és Geir Ivarsøy egy fejlesztési csoport tagjai voltak a norvég Telenor telefontársaságnál, ahol többek között a Multitorg Opera nevű böngészőt fejlesztették. A Telenor később feladta a projektet, de Geir és Jon megszerezte a szoftver jogait, 1995-ben megalapították saját vállalatukat, és tovább folytatták a böngésző fejlesztését, immár Opera név alatt. Az Opera Software jelenleg már 800 embert alkalmaz, és jelen van az oslói tőzsdén is.

2005. április 21-én Jon azt a kijelentést tette, hogy ha az új Opera 8 böngésző letöltéseinek száma négy nap alatt eléri az egymilliót, akkor átússza az Atlanti-óceánt Norvégiából az Egyesült Államokba. Mivel az egymilliót elérték, az Opera Software bejelentette, hogy Jon állja a szavát. Az Opera weboldalán később megjelent a valójában komolytalan vállalkozás gyors és komikus „kudarca”.

Tetzchner 2010. január 5-én mondott le a vezérigazgatói posztról, helyét Lars Boilesen vette át.  Tanácsadóként még másfél évig az Opera Softwarenél dolgozott, de 2011. június 25-én távozott a cégtől.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Opera Software

Opera Software
Tetzchner
1967-ben született személyek
Élő személyek
Ablakadó

Az ablakadó a házadó egyik alakja volt régebben, az ablakkal mint adóegységgel. Ezt az adónemet Angliában a füstadó eltörlése után 1696-ban hozták be, majd 1851-ben eltörölték, és helyébe a lakásadó lépett. A franciáknál ajtóadó néven vált ismertté.

Források
 A Pallas nagy lexikona

Gazdaságtörténet
Épület

Az épület egy emberi kéz alkotta építészeti mű. Egy vagy több körülzárt helyiséget foglalhat magába, és így önálló zárt egységet képez.

Csak a szilárd építőanyagokból készült építményeket nevezzük épületnek. Így például egy sátor nem épület.

Az épületek felosztása
Az épületek két csoportba sorolhatóak látogathatóság szerint:
Középületek például a templomok, színházak, tőzsdék, kórházak, városházák, országházak. Ezek szabadon látogathatók.
Magánépületek. Ezek valamilyen személy vagy jogi személy tulajdonát képezik, így látogathatóságuk korlátozott.

Egy másik lehetséges felosztás az
egyházi és
világi.

Rendeltetésük szerint az épületek még lehetnek
gazdasági,
ideiglenes,
fő- és melléképületek.

Elkészültük után pedig lehetnek
funkcionálisak,
a céloknak, az elképzelésnek megfelelőek,
organikusak (a környezethez és a benne élőkhöz vagy tartózkodókhoz szervesen illeszkedők)
esztétikailag hibásak.

Lásd még 
 Intelligens épület

Források
Nedec

Nedec (lengyelül Niedzica, kiejtése: [ɲɛˈʥiʦa]; szlovákul Nedeca [ˈɲeɟeʦa]) falu Lengyelországban, az egykori újszandeci (Nowy Sącz-i), a mai Kis-lengyelországi vajdaságban.

Fekvése 
Szepesófalutól 6 km-re északra, a Czorsztyni-víztározó mellett levő, festői fekvésű település.

Története 
1320-ban említik először. A Dunajec völgyében megbújó település nevezetessége a folyó partján magasodó, sziklán álló vára, amely mintegy farkasszemet néz az átellenben, a galíciai oldalon magasodó Czorsztynnal. A monda szerint a két vár két egymással állandó viszályban élő testvéré volt. Nedec (más néven Dunajec) várát Drugeth Vilmos építtette saját birtokán kevéssel 1330 előtt, mely előbb Drugeth, majd Szapolyai birtok volt. 1412-ben itt adták át II. Ulászló lengyel király követei a 16 szepesi városért fizetett zálogkölcsönt. 1470-ben Szapolyai Imre erőszakkal foglalta vissza a lengyelektől. Szapolyai várkapitánya, Kauffang Zsigmond a várat rablásokra használta fel, ezért 1553-ban Bebek Ferenc elfogta és a várurat Bécsben lenyakaztatta. 1772-ben itt váltották vissza a Zsigmond által elzálogosított szepességi városokat. A 18. században a Horváth család építtette újjá.

A 18. század végén Vályi András így ír róla: „NEDECZA. vagy Nezdicza. Neczdorf. Tót falu Szepes Várm. földes Ura B. Palocsay Uraság, lakosai katolikusok, és ó hitűek, Ispotállya is vagyon, földgye ha trágyáztatik meg lehetős termékenységű, legelője nem elég.”

Fényes Elek 1851-ben kiadott geográfiai szótárában így ír a faluról: „Nedecz, tót falu, Szepes vmegyében, Ófaluhoz nyugotra egy órányira: 940 kath., 2 zsidó lak., paroch. templommal, vizimalommal. A helységtől 1/2 órányira, épen a Dunajecz vize mellett láthatni a régi összeomlott Dunajecz várát. A vár alatt 157 lélek lakik. F. u. h. Palocsay Horváth. Ut. p. Késmárk.”

1920-ig Szepes vármegye Szepesófalui járásához tartozott, majd Lengyelország része lett.

1945-ig a Salamon család utódai lakták. Ma művészeti alkotóház és múzeum van benne. 2014. január 1-jei hatállyal a vár és környéke Niedzica-Zamek (Nedecvár) néven kivált Nedecből.

Neves személyek
Itt született 1654-ben Pongrácz Imre esztergomi kanonok, útleíró, római katolikus prépost és püspök.

Látnivalók 
 Nedec vára a Dunajec fölé magasodó sziklán áll.
 A falu plébániatemploma a 14. században Vöröskolostor fennhatósága alá tartozott. A 16. század elején a Laskiaké, 1589-ben újra magyar nemesi birtok.
 Szent Bertalan temploma a 15. században épült, 1545 és 1640 között a protestánsoké volt. 14.-15. századi freskóit az 1991-es felújításkor fedezték fel.

Jegyzetek

További információk 

 Hivatalos oldal
 Nedec a Pieniny.sk-n
 Nedec várának környezete (amatőr film)
 Nedecvár

Kis-lengyelországi vajdaság települései
Szepes vármegye települései
Nagymuzsaly

Nagymuzsaly (ukránul Мужієве (Muzsijeve / Muzhiyeve), oroszul Мужиево (Muzsijevo / Mužievo), szlovákul Mužjová): falu Ukrajnában a Beregszászi járásban.

Fekvése 
A Borzsa-folyó jobb partján fekvő falu Beregszásztól 8 km-re délkeletre található.

Nevének eredete 
Neve szláv személynévből (Muzej) ered.

Története 

Nagymuzsaly már az őskorban is lakott terület volt.

1232-ben Muse néven említették először. A falu ekkor már két részből állott: Keleti részén királyi népek laktak, nyugati része várföld volt, melyet II. András adott a beregi királyi uradalom gondnokának, és határát is leiratta.

1280 IV. László király Eberhard fia Kunch ispánnak adományozta.

1377-ben Kunch ispán fia Eberhardt fia Péter lampertszászi bíró Magyar Pálnak 50 márkáért eladta tartozékaival együtt.

Kismuzsaly egykori 14. századi templomának csak romjai állnak, 1657-ben pusztult el.

A falut 1566-ban a tatárok, 1657-ben a lengyelek pusztították el.

Az egyik közeli barlangban 1831-ben mintegy 50 lakos csontvázát találták meg. A határában talált aranyérem leletet is valószínűleg ekkor, a fosztogatók elöl rejtették el. 1657-ben Kismuzsaly lakosai is itt telepedtek le.

A trianoni békeszerződésig Bereg vármegye Tiszaháti járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 1505, túlnyomórészt magyar lakosa volt, ma 2462 lakosából 2035 (80%) a magyar.

Neves személyek 
Itt született 1750 körül Beregszászi Nagy Pál nyelvtudós.
Itt született 1949-ben Nagy Zoltán Mihály József Attila-díjas kárpátaljai magyar költő, író.
Itt született 1984-ben Tarpai Viktória Jászai Mari-díjas magyar színésznő.
Itt élt Morvay Pál (1750-1814) királyi tanácsos és alispán.
Itt élt Vidnyánszky Attila (1964) Kossuth- és Jászai Mari-díjas kárpátaljai származású magyar színházi rendező, filmrendező.
Itt hunyt el 1827-ben Wolny András Rafael botanikus, mineralógus, tanár.
Itt tanult Rácz József (1976) Jászai Mari-díjas magyar színművész.

Látnivalók 
 Nagymuzsaly temploma késő gótikus 15. századi eredetű. Fa harangtornya a 17. század közepén épült.
 Kismuzsaly középkori templomának romjai.

A Beregszászi járás települései
Bereg vármegye települései
Szojuz–30

A Szojuz–30 (oroszul: Союз 30) szovjet háromszemélyes, kétszemélyessé átalakított szkafanderes személyszállító, szabványos rendszerben épített Szojuz űrhajó. Az űrhajó vitte a Szaljut–6 űrállomásra az Interkozmosz-program keretében, a második más nemzetiségű űrhajóst, Mirosław Hermaszewskit.

Küldetés
Feladata bekapcsolódni az előírt navigációs, csillagászati, műszaki, légkörkutatási, földfotózási, földmegfigyelési, orvosi és biológiai kutatási programba. Berendezkedés után elvégezni a nemzeti kutatási programot. A vendégeknek ügyelniük kellett az űrállomás legénységének pihenésére.

Jellemzői
Központi tervező iroda CKBEM <= Центральное конструкторское бюро экспериментального машиностроения (ЦКБЕМ)> (OKB-1 <= ОКБ-1>, most OAO RKK Energiya im. SP Korolev <= ОАО РКК Энергия им. С. П. Королёва> – Központi Kísérleti Gépgyártási Tervezőiroda). Az űrhajót kis átalakítással emberes programra, teherszállításra és mentésre (leszállásra) tervezték.

1978. június 27-én a bajkonuri űrrepülőtér indítóállomásról egy Szojuz hordozórakéta (11А511U) juttatta Föld körüli, közeli körpályára. Az orbitális egység pályája 88.83 perces, 51.66 fokos hajlásszögű, elliptikus pálya-perigeuma , apogeuma  volt. Hasznos tömege  kilogramm. Szerkezeti felépítését tekintve a Szojuz űrhajó napelemtáblák nélküli változatával megegyező. Akkumulátorait az űrállomás napelemtáblái által előállított energiával tartották üzemkész állapotban. Június 16-án 22 óra 58 perckor kapcsolódott össze az űrállomással, a II-es dokkoló egységnél. A dokkolás automatikus vezérléssel történt. Összesen 7 napot, 22 órát, 2 percet és másodpercet 59 töltött a világűrben. Összesen  alkalommal kerülte meg a Földet.

Június 28-án fogadták és elhelyezték az űrhajó nemzetközi legénységét, miután összekapcsolódott a Szaljut–6 hátulsó, a II. csatlakozó modulhoz. Hermaszewski az előírt kutatási (Szirena – kristályosodási, öntési kísérletek a Szpalv kemencében), Kardiolider – orvosi mérések, fényképezési, erőforrás-kutatási (Raduga – MKF-6M), Vkusz – ízlelési (a biztosított ételek ízértékelése) feladatokat végezte.  Megismerte a szovjet–csehszlovák Tyeploobmen és az Oprosz kísérleteket. A program végén a kutatási eredményeket átpakolva, megkezdték a leszállási műveleteket.
	
Június 5-én belépett a légkörbe, a leszállás hagyományos módon – ejtőernyős leereszkedés – történt, Celinográdtól 300 kilométerre nyugatra értek Földet.

Személyzet
 Pjotr Klimuk űrhajós parancsnok
 Mirosław Hermaszewski kísérletező pilóta

Tartalékok
 Valerij Nyikolajevics Kubaszov űrhajósparancsnok
 Zenon Jankowski kísérletező pilóta

Források 
 Almár Iván: Űrhajózási Lexikon – 1981. Akadémia Kiadó/Zrínyi Katonai Kiadó 
 Tim Furniss, David J. Shayler: Praxis Manned Spaceflight Log 1961-2006, Springer, 2007,

További információk 
 
 
 
 
 
 

Szojuz 7K–T/A9
Szojuz-051
Az Interkozmosz program Szojuz űrhajói
Szojuz–32

A Szojuz–32 (oroszul: Союз 32) szovjet háromszemélyes, kétszemélyessé átalakított szkafanderes személyszállító, szabványos rendszerben épített Szojuz űrhajó. Az űrhajó vitte a 3. hosszú időtartamú alapszemélyzetet, a Szaljut–6 űrállomásra.

Küldetés
Feladata az űrállomás használhatóságának megállapítása, a hajtóműrendszer megjavítása, valamint az előírt navigációs, csillagászati, műszaki, légkörkutatási, földfotózási, földmegfigyelési, orvosi és biológiai kutatási program folytatása.

Jellemzői
Központi tervező iroda CKBEM <= Центральное конструкторское бюро экспериментального машиностроения (ЦКБЕМ)> (OKB-1 <= ОКБ-1>, most OAO RKK Energiya im. SP Korolev <= ОАО РКК Энергия им. С. П. Королёва> – Központi Kísérleti Gépgyártási Tervezőiroda). Az űrhajót kis átalakítással emberes programra, teherszállításra és mentésre (leszállásra) tervezték.

1979. február 25-én a Bajkonuri űrrepülőtér indítóállomásról egy Szojuz hordozórakéta (11А511U) juttatta Föld körüli, közeli körpályára. Az orbitális egység pályája 88.9 perces, 51.6 fokos hajlásszögű, elliptikus pálya-perigeuma , apogeuma  volt. Hasznos tömege  kilogramm. Szerkezeti felépítését tekintve a Szojuz űrhajó napelemtáblák nélküli változatával megegyező. Akkumulátorait az űrállomás napelemtáblái által előállított energiával tartották üzemkész állapotban. Február 26-án 14 óra 30 perckor kapcsolódott össze az űrállomással, a I-es dokkoló egységnél. A dokkolás automatikus vezérléssel történt. Összesen 108 napot, 4 órát, 24 percet és 37 másodpercet töltött a világűrben. Összesen  alkalommal kerülte meg a Földet.

Alapos ellenőrzés után megtörtént az átszállás. Március 14-én fogadták a Progressz–5 teherűrhajót, ami több új egységet (kutatási eszközt és anyagokat), üzemanyagot, levegőt szállított. Március 16. és március 27. között a Szaljut egyesített hajtóműrendszerén sikeres nagyjavítást végeztek. Az elhasználódott eszközöket, anyagokat, hulladékot átpakolták a teherjárműbe, amit április 3-án leválasztottak.

Április 11-én hajtóműhiba miatt elmaradt a negyedik Interkozmosz küldetés, melynek keretében repült Bulgária első űrhajósa, Georgi Ivanov. A kutatási eszközöket, műszereket, anyagokat május 15-én a Progressz–6 teherűrhajó szállította. A leválasztott teherűrhajó helyére, személyzet nélkül érkezett a Szojuz–34 űrhajó, leváltva a 108 napos űrbeli tartózkodást meghaladó Szojuz–32 egységet. A Szojuzok űrbeli tartózkodásának üzemidejét 90 napra tervezték. A hosszú üzemidőt a Szojuz–33 sikertelen dokkolása okozta.

Június 13-án automatikus üzemmódban, személyzet nélkül belépett a légkörbe, a leszállás hagyományos módon – ejtőernyős leereszkedés – történt, Zsezkazgantól 295 kilométerre északnyugatra ért Földet.

Személyzet
(zárójelben a küldetések száma a Szojuz-32-al együtt)

Indításkor
 Vlagyimir Afanaszjevics Ljahov (1), parancsnok
 Valerij Rjumin (2), fedélzeti mérnök

Leszálláskor
 űrhajósok nélkül

Források

További információk 
 
 
 
 
 
 

Szojuz 7K–T
Szojuz-054
Szojuz–35

A Szojuz–35 (oroszul: Союз–35) a szovjet Szojuz 7K–T űrhajó repülése volt, melynek során a negyedik állandó személyzetet szállították a Szaljut–6 űrállomásra.

Küldetés
Fő feladatuk az űrállomás karbantartása, javítása, valamint az előírt navigációs, csillagászati, műszaki, légkörkutatási, földfotózási, földmegfigyelési, orvosi és biológiai kutatási program folytatása. Az Interkozmosz-program keretében látogatók fogadása, illetve a Progressz űrhajók szállítmányainak átvétele, hulladékkal történő feltöltése, leválasztása.

Jellemzői
1980. április 9-én a bajkonuri űrrepülőtér indítóállomásról egy Szojuz hordozórakéta (11А511U) juttatta Föld körüli, közeli körpályára. Az orbitális egység pályája ,  hajlásszögű, elliptikus pálya-perigeuma , apogeuma  volt. Hasznos tömege  kilogramm. Szerkezeti felépítését tekintve a Szojuz űrhajó napelemtáblák nélküli változatával megegyező. Akkumulátorait az űrállomás napelemtáblái által előállított energiával tartották üzemkész állapotban. Összesen 55 napot, 1 órát, 28 percet és 1 másodpercet töltött a világűrben,  alkalommal kerülte meg a Földet.

Április 10-én 16 óra 16 perckor kapcsolódott a Szaljut–6 I. számú dokkolójával. Az ellenőrzések elvégzését követően átszálltak az űrállomásra. Kipakolták a Progresz–8, majd fogadva a Progresz–9 űrhajót. Május 27-én fogadták a Szojuz–36 űrhajót, benne az első – eddigi egyetlen – magyar űrhajóst, Farkas Bertalant. A visszatérés érdekében kicserélték a személyes berendezéseket (szkafanderek, ülések, fedélzeti napló).

Június 3-án belépett a légkörbe, a visszatérés hagyományos módon – ejtőernyős leereszkedés – történt, Zsezkazgantól 140 kilométerre délkeletre értek Földet.

Személyzet

(zárójelben a küldetések száma a Szojuz-35-tel együtt)

Indításkor
 Leonyid Ivanovics Popov (1)
 Valerij Viktorovics Rjumin (3)

Leszálláskor
 Valerij Nyikolajevics Kubaszov (3)
 Farkas Bertalan (1)

Források

Külső hivatkozások 

Szojuz 7K–T
Szojuz-058
Az Interkozmosz program Szojuz űrhajói
Magyar űrkutatás
Vega program

A Vega szovjet űrszondákat a Vénusz, (oroszul Венера) és a Halley-üstökös (oroszul kомета Галлея) tanulmányozására bocsátották fel. 1984-ben két űrszonda indult Bajkonurból a Halley-üstökös felé. A Vega-1 és Vega-2 építésében több ország, köztük Magyarország is részt vett. A két szonda sikeresen vizsgálta az üstökös magját, és időközben a Vénuszt is megközelítette. A fedélzeten elhelyezett műszerek egy részét a KFKI-ban építették meg.

Vega szondák

Külső hivatkozások 
 Magyar részvétel a Vega-programban (angolul a KFKI honlapján)

Vega-program
Szojuz T–3

Szojuz T–3 (oroszul: Союз T–3) szovjet háromszemélyes (T = Transzportnij; magyarul: szállító) szabványos rendszerben (teljes modernizációval) épített, napelemtáblákkal kiegészített Szojuz űrhajó (7K-SZT). Az űrhajóban űrruhában is elférnek a program résztvevői. A Szaljut–6 űrállomásra szállított legénységet.

Küldetés
Feladata a jelentős változtatásokon átesett űrhajó további emberes berepülése, az űrállomás ellenőrzése, javítása, valamint folytatni az előírt navigációs, csillagászati, műszaki, légkörkutatási, földfotózási, földmegfigyelési, orvosi és biológiai kutatási programot. Kötelességük volt az állandó személyzet pihenését biztosítani.

Jellemzői
Központi tervező iroda CKBEM <= Центральное конструкторское бюро экспериментального машиностроения (ЦКБЕМ)> (OKB-1 <= ОКБ-1>, most OAO RKK Energiya im. SP Korolev <= ОАО РКК Энергия им. С. П. Королёва> – Központi Kísérleti Gépgyártási Tervezőiroda). Az űrhajót kis átalakítással emberes programra, teherszállításra és mentésre (leszállásra) tervezték.

1980. november 27-én a bajkonuri űrrepülőtér indítóállomásról egy Szojuz hordozórakéta (11А511U) juttatta Föld körüli, közeli körpályára. Az orbitális egység pályája 88.7 perces, 51.6 fokos hajlásszögű, elliptikus pálya-perigeuma , apogeuma  volt. Hasznos tömege  kilogramm. Szerkezeti felépítését tekintve a modernizált Szojuz űrhajó napelemtáblás változatával megegyező. Akkumulátorait az űrállomás/saját napelemtáblái által előállított energiával tartották üzemkész állapotban. November 28-án 16 óra 54 perckor automatikusan összekapcsolódott az űrállomás I. dokkoló helyével, szembe a Progressz–11 teherűrhajóval. Összesen 12 napot, 19 órát, 7 percet és 42 másodpercet töltött a világűrben,  alkalommal kerülte meg a Földet.

Előzetes kísérleti repüléseket végeztek a Koszmosz–670, Koszmosz–772, Koszmosz–869, Koszmosz–1001 és a Koszmosz–1074 űreszközökkel. A Szojuz T űrhajók (modernizált Szojuz űrhajó) kifejlesztésével biztosították az Interkozmosz, a Szovjetunió és kelet-európai országok közös, emberes űrkutatási programjához az embert szállító eszközt, elősegítve a Szaljut űrállomásokra történő alaplegénység váltását, valamint a látogatók fogadását. Új navigációs rendszer került beépítésre, teljes szkafanderes felszerelésben három űrhajóst szállíthat, a beépített nagy teljesítményű, Argon számítógép automatikus segítséget nyújt a csatlakozáshoz, visszatéréshez. A leszálló kabin leválasztható lett az orbitális egységtől, így kisebb tömeget kell visszatérésnél lefékezni.

December 10-én belépett a légkörbe, a leszállás hagyományos módon – ejtőernyős leereszkedés – történt, Zsezkazgantól 130 kilométerre délkeletre értek Földet.

Személyzet
(zárójelben a küldetések száma a Szojuz T-3-mal együtt)
 Leonyid Kizim (1) – parancsnok
 Oleg Grigorjevics Makarov (4)
 Gennagyij Mihajlovics Sztrekalov (1)

Tartalék személyzet
 Valerij Vlagyimirovics Poljakov űrhajós parancsnok
 Viktor Petrovics Szavinih fedélzeti mérnök
 Vaszilij Grigorjevics Lazarev dr. orvos űrhajós

Források

További információk 
 
 
 
 
 

Szojuz T
Szojuz-063
Szojuz–34

A Szojuz–34 (oroszul: Союз 34) szovjet háromszemélyes, kétszemélyessé átalakított szkafanderes személyszállító, szabványos rendszerben épített Szojuz űrhajó. A szovjet-magyar közös űrutazásra tervezett űrhajó személyzet nélkül, automatikus üzemmódban érkezett a Szaljut–6 űrállomáshoz. A magyar űrhajósnak még egy évet kellett várnia az űrrepülésre.

Küldetés
Fő feladata a Szojuz–32 biztonsági űrhajó leváltása. A leválasztott teherűrhajó helyére, személyzet nélkül érkezett, leváltva a 108 napos űrbeli tartózkodást meghaladó Szojuz–32 egységet. A Szojuzok űrbeli tartózkodásának üzemidejét 90 napra tervezték. A hosszú üzemidőt a Szojuz–33 sikertelen dokkolása okozta.

Jellemzői
Központi tervező iroda CKBEM <= Центральное конструкторское бюро экспериментального машиностроения (ЦКБЕМ)> (OKB-1 <= ОКБ-1>, most OAO RKK Energiya im. SP Korolev <= ОАО РКК Энергия им. С. П. Королёва> – Központi Kísérleti Gépgyártási Tervezőiroda). Az űrhajót kis átalakítással emberes programra, teherszállításra és mentésre (leszállásra) tervezték.

1979. június 6-án a Bajkonuri űrrepülőtér indítóállomásról egy Szojuz hordozórakéta (11А511U) juttatta Föld körüli, közeli körpályára. Az orbitális egység pályája 88.9 perces, 51.6 fokos hajlásszögű, elliptikus pálya-perigeuma , apogeuma  volt. Hasznos tömege  kilogramm. Szerkezeti felépítését tekintve a Szojuz űrhajó napelemtáblák nélküli változatával megegyező. Akkumulátorait az űrállomás napelemtáblái által előállított energiával tartották üzemkész állapotban. Összesen 73 napot, 18 órát, 16 percet és 45 másodpercet töltött a világűrben. Összesen  alkalommal kerülte meg a Földet.

Augusztus 19-én belépett a légkörbe, a visszatérés hagyományos módon – ejtőernyős leereszkedés – történt, Zsezkazgantól 170 kilométerre délkeletre értek Földet.

Személyzet
(zárójelben a küldetések száma a Szojuz–34-gyel együtt)

Indításkor
 űrhajósok nélkül

Leszálláskor
 Vlagyimir Afanaszjevics Ljahov (1) űrhajós parancsnok
 Valerij Viktorovics Rjumin (2) kutatómérnök-pilóta

Források

További információk 
 
 
 
 
 

Szojuz 7K–T
Szojuz-056