Emil Cioran

Emil Cioran (n. 8 aprilie 1911, Rășinari – d. 20 iunie 1995, Paris) a fost un filozof și scriitor român, devenit apatrid și stabilit în Franța, unde a trăit până la moarte fără să ceară cetățenia franceză.

Familia 
Emil Cioran s-a născut în data de 8 aprilie 1911, în satul Rășinari, din comitatul Sibiu, Austro-Ungaria (azi în județul Sibiu, România). Tatăl său, Emilian Cioran, a fost protopop ortodox și consilier al Mitropoliei din Sibiu. Mama sa, Elvira Cioran (n. Comaniciu), era originară din Veneția de Jos, comună situată în apropiere de Făgăraș. Tatăl Elvirei, Gheorghe Comaniciu, de profesie notar, fusese ridicat de autoritățile austro-ungare la rangul de baron. Astfel, pe linie maternă, Emil Cioran se trăgea dintr-o familie din nobilimea transilvană.

Formarea 
După studii clasice la Liceul Gheorghe Lazăr din Sibiu, începe la 17 ani studiul filozofiei la Universitatea din București. A fost coleg cu Constantin Noica și Mircea Eliade, elev al lui Tudor Vianu și Nae Ionescu. Bun cunoscător al limbii germane, a studiat în original pe Immanuel Kant, Arthur Schopenhauer, și mai ales pe Friedrich Nietzsche. Încă din tinerețe a arătat înclinație spre agnosticism, apărându-i evidentă "incoveniența existenței". În timpul studenției a fost în mod deosebit influențat de lectura lui Georg Simmel, Ludwig Klages și Martin Heidegger, precum și de filozoful rus Lev Șestov, care situase întâmplarea în centrul sistemului său de gândire. În 1933 obține o bursă, care îi permite să continue studiile de filozofie la Berlin, unde intră în contact cu Nicolai Hartmann și Ludwig Klages.

Primele volume 

Prima lui carte apărută în 1934 în România, Pe culmile disperării, a fost distinsă cu Premiul Comisiei pentru premierea scriitorilor tineri needitați și Premiul Tinerilor Scriitori Români. Succesiv au apărut: Cartea amăgirilor (1935), Schimbarea la față a României (1936), Lacrimi și Sfinți (1937). Cel de-al doilea volum, Schimbarea la față a României a fost autocenzurat în ediția a doua apărută la începutul anilor '90, autorul însuși eliminând numeroase pasaje considerate extremiste, "pretențioase și stupide".

Nevoia resimțită atunci de generația tânără a unei treziri spirituale pornită din exaltarea valorilor vitale, antiraționaliste, care a culminat într-un extremism de dreapta, a influențat viziunea tânărului Cioran. Deși nu a fost niciodată membru al Mișcării legionare, în perioada interbelică simpatizează cu ideile acesteia, fără a fi de acord cu metodele ei violente. Plecat cu o bursă la Berlin în 1933, se declară într-un articol admirator al lui Hitler și justifică provocator Noaptea cuțitelor lungi. Va repudia apoi definitiv, cu furie și rușine, această viziune, ca pe o inadmisibilă rătăcire a tinereții, argumentând prin ea refuzul oricărei implicări a individului în istorie.

Reîntors în țară, ocupă vreme de un an (1936) postul de profesor de filozofie la Liceul „Andrei Șaguna” din Brașov. În 1937 a plecat la Paris cu o bursă a Institutului Francez din București, care i se va prelungi până în 1944. În 1940 a început să scrie Îndreptar pătimaș, ultima sa carte în limba română, limbă pe care a abandonat-o în favoarea francezei. Varianta definitivă a Îndreptarului (rămasă inedită până în 1991) a fost încheiată în 1945, anul în care Cioran s-a stabilit definitiv în Franța. După retragerea cetățeniei române de către autoritățile comuniste a trăit la Paris ca apatrid. Cioran a fost urmărit de Securitate până în anul 1990.

Opera franceză 

În 1937 Emil Cioran pleacă în Franța cu o bursă a Institutului Francez din București. După o scurtă întoarcere în România (două luni, sfârșitul lui 1940- începutul lui 1941), el părăsește pentru totdeauna România și se stabilește la Paris. Din acest moment Cioran va publica numai în limba franceză, operele lui fiind apreciate nu numai pentru conținutul lor, dar și pentru stilul plin de distincție și finețe al limbii. În 1949 îi apare la editura Gallimard - editură care va publica mai târziu majoritatea cărților sale - prima lucrare scrisă în limba franceză, Précis de décomposition, distinsă în 1950 cu premiul Rivarol. Ulterior, Cioran refuză toate distincțiile literare care i-au fost atribuite.

Emil Cioran a locuit la Paris în Cartierul Latin, pe care nu l-a părăsit niciodată. A trăit mult timp retras, evitând publicitatea. În schimb a cultivat darul conversației cu numeroșii săi prieteni (Mircea Eliade, Eugen Ionescu, Paul Celan, Barbu Fundoianu , Samuel Beckett, Henri Michaux). Cioran a întreținut o vastă corespondență, dezvăluindu-se ca un remarcabil autor epistolar.

Epuizând încă din tinerețe interesul pentru filozofia de catedră, Cioran a părăsit devreme gândirea sistematică și speculațiile abstracte, pentru a se consacra unor cugetări profund personale. "N-am inventat nimic, am fost doar secretarul senzațiilor mele", va constata mai târziu. Din eseurile apărute în limba română se desprinde portretul unui tânăr gânditor din anii treizeci, influențat de mișcarea de idei din acea epocă în care intelectualii români descopereau gândirea existențialistă (sub varianta ei românească, cu accente creștine și mistice, "trăirismul").

Tematica operei 
Emil Cioran a început prin a fi un gânditor torturat de sentimente și senzații violente. Preocupat de problema morții și a suferinței, este atras de ideea sinuciderii ca idee care ajută supraviețuirii. Tema alienării omului, temă existențialistă prin excelență, prezentă la Jean-Paul Sartre sau Albert Camus, este formulată astfel, în 1932, de tânărul Cioran: "Să fie oare pentru noi existența un exil și neantul o patrie?"

Câteva teme mari străbat opera lui Emil Cioran: contingența ființei umane, păcatul originar, sensul tragic al istoriei, sfârșitul civilizației, amenințarea Răului, refuzul consolidării prin credință, obsesia absolutului, viața ca expresie a exilului metafizic al omului etc. Cioran a fost un gânditor pasionat de istorie, pe care o cunoștea bine din vastele sale lecturi și mai ales din autorii și memorialiștii perioadelor de decadență, de unde reflecțiile marcat gnostice și antimoderniste, oarecum în linia spengleriană, asupra destinului omului și civilizației. Atâta vreme cât a păstrat legătura cu originile și nu s-a înstrăinat de sine, omul a rezistat. Astăzi, el este pe cale să se distrugă prin obiectivare de sine, producție și reproducție irepresibilă, exces de autoanaliză, de transparență și prin triumful artificialului.

Legionarismul
Deși n-a fost membru oficial al Mișcării legionare, Cioran a fost simpatizant al acesteia, fiind activ în organizație. Conform Deutsche Welle, el a fost „rinocerizat de legionarism și pronazism”. În noaptea în care a fost asasinat istoricul Nicolae Iorga, Cioran a citit în public o poezie proprie de laudă la adresa lui Corneliu Zelea Codreanu. Ulterior, s-a dezis de legionarism, făcând eforturi inclusiv pentru a-l salva pe scriitorul evreu Benjamin Fondane de la Auschwitz. Totuși, el a negat în continuare participarea României la Holocaust.

Premii și distincții 
 Premiul Rivarol, 1950
 Centre National du Livre din Paris acordă o bursă pe an numită în cinstea lui 
La Paris, București, Sibiu, Cluj, Rășinari există câte o stradă numită în cinstea lui
În anul 2009 a fost declarat membru post-mortem al Academiei Române.

O particularitate onomastică: inițiala M. 

Curând după debutul francez, Cioran începe să-și semneze volumele E.M. Cioran. Destui au presupus că inițiala M. trebuie să reprezinte comprimarea unui prenume francez sau românesc, probabil Michel sau Mihai. În realitate, inițiala "M." din semnătura sa de autor nu comprimă nicidecum un prenume real și a fost adoptată de filozof exclusiv din rațiuni fonetice și de reprezentare. După cum avea să-i relateze în 1984 prietenei și traducătoarei sale Sanda Stolojan, în limba franceză prenumele Emile are o rezonanță calină, în totală opoziție cu caracterul scrierilor sale. E. Cioran ar fi sunat nepotrivit. Astfel - consemnează Sanda Stolojan în jurnalul său parizian, Nori peste balcoane - s-a gândit la E.M. Forster și a adoptat inițiala. Aceasta e originea reală a literei M. Misterul a născut însă o neînțelegere care s-a perpetuat, unele site-uri, biografii de dicționar și articole de enciclopedie menționând încă și astăzi existența unui ipotetic prenume Mihai sau Michel al filozofului.

Post scriptum de dincolo de moarte 

După moartea Simonei Boué, prietena de o viață a lui Emil Cioran, o serie de manuscrise ale acestuia (peste 30 de caiete) au fost găsite în apartamentul lor de o menajeră, care a încercat în 2005 scoaterea la licitație și valorificarea lor. Într-o primă etapă, o hotărâre a Curții de Apel din Paris a oprit comercializarea acestora. În urma judecării, Tribunalul din Paris decide în decembrie 2008 restituirea tuturor documentelor către persoana găsitoare, urmând ca aceasta să dispună de ele cum crede de cuviință. Printre manuscrise, în general versiuni ale unor lucrări deja apărute, se află și un jurnal inedit al lui Cioran, cuprinzând câțiva ani din perioada ulterioară lui 1965-1972 (anii în care și-a scris Caietele sale), document de un excepțional interes pentru editori și cititori, și probabil ultima scriere inedită a filozofului.

In memoriam 

Pe strada „Protopop Emil Cioran” din comuna sibiană Rășinari se află casa în care s-a născut Emil Cioran. Pe peretele casei este montată o placă de marmură, sub care se află un mic bust, care amintesc de marele filozof român.
Sâmbătă, 18 mai 2013, în comuna Rășinari, în fața Căminului cultural a avut loc dezvelirea oficială a unui bust mai mare al lui Emil Cioran.
Un monument dedicat filosofului și scriitorului Emil Cioran a fost dezvelit în data de 9 decembrie 2015 la București, la intersecția străzilor Gara de Nord și Mircea Vulcănescu. Autorul lucrării, artistul plastic Valentin Duicu, a turnat în bronz bustul în 2013, iar soclul a fost confecționat în 2015 din calcar de Vrața, adus din Bulgaria. Monumentul are o înălțime de 3,40 metri, în care bustul are 1,4 metri, iar soclul 2 metri. Monumentul este amplasat pe spațiul verde ce desparte trotuarul de partea carosabilă, cu fața spre stradă, încât poate fi văzut numai de cei care călătoresc cu mașina. De pe trotuar, i se vede doar spatele. Primăria Capitalei spune că a fost singura soluție după ce a descoperit, post-factum, că amplasamentul propus inițial se afla pe teren privat.

Bibliografie completă

Opera în limba română 

(cu aldine, volumele originale; cu cursive, antologii, corespondență, fragmente)

 Pe culmile disperării, București, 1934
 Cartea amăgirilor, București, 1936
 Schimbarea la față a României, București, 1936
 Lacrimi și sfinți, Bucuresti, 1937
 Amurgul gîndurilor, 1940
 Îndreptar pătimaș, ed. Humanitas, București, 1991
 Singurătate și destin (antologie de texte îngrijită de Dan C. Mihăilescu, cu articole publicate în presa interbelică), ed. Humanitas, București, 1992
 Scrisori către cei de-acasă, ed. Humanitas, București, 1995
 Mon pays/Țara mea (scris în franceză, textul apare pentru prima oară în România, în volum bilingv), ed. Humanitas, București, 1996

Opera în limba franceză

Volume de autor

(cu aldine, volumele originale; cu cursive, antologii, traduceri din română sau fragmente din celelalte volume, apărute separat)

 Œuvres (Opere complete), éd. Yves Peyré, Paris, Gallimard, 1997, 1999, 2001, 2003
 Précis de décomposition (Tratat de descompunere), Paris, Gallimard, 1949
 Syllogismes de l'amertume (Silogismele amărăciunii), Paris, Gallimard, 1952
 La Tentation d'exister (Ispita de a exista), Paris, Gallimard, 1956
 Histoire et utopie (Istorie și utopie), Paris, Gallimard, 1960
 La Chute dans le Temps (Căderea în timp), Paris, Gallimard, 1964
 Le Mauvais Démiurge (Demiurgul cel rău), Paris, Gallimard, 1969 
 De l'inconvénient d'être né (Despre neajunsul de a te fi născut), Paris, Gallimard, 1973
 Écartèlement (Sfârtecare), Paris, Gallimard, " Les essais " (Eseurile), 1979
 Exercices d'admiration: essais et portraits (Exerciții de admirație: eseuri și portrete), Paris, Gallimard, 1986
 Aveux et anathèmes (Mărturisiri și anateme), Paris, Gallimard, 1986.
 Le Livre des leurres (Cartea amăgirilor), 1936, trad. Grazyna Klewek, Thomas Bazin, Paris, Gallimard, 1992.
 Bréviaire des vaincus (Breviarul învinșilor), 1940-1944, trad. Alain Paruit, Paris, Gallimard, 1993.
 L'âge d'or (Vârsta de aur), Châteauroux, 1995 (eseu din Histoire et utopie)
 Anthologie du Portrait. De Saint-Simon à Tocqueville (Antologia portretului. De la Saint-Simon la Tocqueville), Paris, Gallimard, 1996.
 Cahiers (Caiete), 1957-1972, cu o prefață de Simone Boué, Paris, Gallimard, 1997.
 Solitude et destin (Singurătate și destin), trad. Alain Paruit, Paris, Gallimard, 2004 (culegere cuprinzând articolele publicate în presa românească între 1931 și 1943)
 Des Larmes et des Saints (Lacrimi și sfinți), 1937, traducere din limba română și prefață de Sanda Stolojan, Paris, L'Herne, 1986 
 Sur les cimes du désespoir (Pe culmile disperării), 1933, trad. André Vornic, Christiane Frémont, Paris, L'Herne, 1990
 Cahier de Talamanca (Caietul de la Talamanca), 1966, Paris, Mercure de France, 2000.
 Ébauches de vertige, (Schițe de vertij), Paris, Gallimard, 2004 (extras din Écartèlement)
 Le Crépuscule des pensées (Amurgul gândurilor), 1940, trad. Mirella Patureau-Nedelco, Paris, L'Herne, 1991
 Valéry face à ses idoles (Valery față în față cu idolii săi), Paris, L'Herne, 2007 (reluat din Exercices d'admiration) 
 Essai sur la pensée réactionnaire: à propos de Joseph de Maistre (Eseu asupra gândirii reacționare, apropo de Joseph de Maistre), text introductiv de Pierre Alechinsky, Fontfroide-le-Haut, ed. Fata Morgana, 1977 (reluare a prefeței la antologia de texte despre Joseph de Maistre, alese de Cioran, apărută la Monaco, la ed. du Rocher, în 1957)
 Vacillations (Clătinări), 1970, illustrații de Pierre Alechinsky, Fontfroide-le-Haut, 1998.
 Sissi ou la vulnérabilité (Sissi sau despre vulnerabilitate), în Jean CLAIR (dir.), Vienne 1880-1938. L'Apocalypse joyeuse, Paris, éd. du Centre Pompidou, 1986 (retipărire)
 L'Élan vers le pire (Elanul către mai rău), fotografii de Irmeli Jung, Paris, Gallimard, 1988.

Antologii 

 Cioran, Emil (ed.) Antologia portretului. De la Saint-Simon la Tocqueville, traducere din franceză și note de Petru Creția, Seria Cioran (III), 1997
 Cioran și muzica, selecția textelor de Aurel Cioran, ed. de Vlad Zografi, Seria Antologiile Humanitas, 1996.

Convorbiri, interviuri 
 E. M. CIORAN, Sylvie JAUDEAU, Entretiens (Convorbiri), Paris, ed. Corti, 1990
 Entretiens (Convorbiri), Paris, Gallimard, 1995.
 E. M. CIORAN, Mariana SORA, Cioran jadis et naguère, Entretien à Tübingen (Cioran astăzi și ieri, O convorbire la Tübingen), Paris, L'Herne, 1988
 Gabriel Liiceanu, Constantin Chelba, Exerciții de admirație, film de televiziune, transmis de Televiziunea Romana în 1992 
 Gabriel Liiceanu, Sorin Ilieșiu, Apocalipsa după Cioran, film de televiziune, comercializat pe casetă video.

Monografii despre Cioran 

 Mircea A. Diaconu, Cui i-e frică de Emil Cioran ?, Editura Cartea Românească, București, 2008, 270 p., ISBN 978-973-23-1954-3.
 Mara Magda MAFTEI, Cioran et le rêve d'une génération perdue, Collection Ouverture Philosophique, L'Harmattan, 2013
 Mara Magda MAFTEI, Un Cioran Inédit, Pourquoi intrigue-t-il ?, Fauves Édition, Yves Michalon Éditeur, 2016.
 Philippe Tiffreau, Cioran ou la Dissection du gouffre (Cioran sau disecția hăului), ill. Santiago Arranz, Jacques Barry, Sergio Birga et al., Paris, Henri Veyrier, 1991
 Gabriel Liiceanu, Itinéraires d'une vie: E. M. Cioran (Itinerariul unei vieți: E. M. Cioran), urmat de Les continents de l'insomnie: entretien avec E.M. Cioran (Continentele insomniei: dialog cu E.M. Cioran), ediția românească se numeste Apocalipsa după Cioran),  Paris, Michalon, 1995.
 Patrice Bollon, Cioran l'hérétique (Cioran ereticul), Paris, Gallimard, 1997
 Fernando Savater, Eseu despre Cioran, ed. Humanitas, 1999
 Livius Ciocârlie, Caietele lui Cioran, editura Scrisul Românesc, Craiova, 2000
 Ion Vartic, Cioran naiv și sentimental, ed. Biblioteca Apostrof, Cluj, 2000
 Armel Guerne, Lettres de Guerne à Cioran 1955-1978 (Scrisorile lui Guerne către Cioran 1955-1978), prefață Charles Le Brun, Lectoure, le Capucin, 2001.
 Sylvie Jaudeau, Cioran ou le Dernier Homme (Cioran sau Ultimul om), Paris, José Corti, 1990, 2001
 Nicole Parfait, Cioran ou Le défi de l'être (Cioran sau provocarea ființei), Paris, Desjonquères, 2001
 George Bălan, Emil Cioran, la lucidité libératrice? (Emil Cioran, luciditatea eliberatoare?), prefață, cronologie și note de Alain Cophignon, Paris, J. Lyon, 2003.
 Simona Modreanu, Le Dieu paradoxal de Cioran (Dumnezeul paradoxal al lui Cioran), Monaco, 2003.
 Simona Modreanu, Cioran, Paris, Oxus, 2003.
 Coll., Seine et Danube, nr. 1, Cioran inédit (Sena și Dunărea, nr. 1, Cioran inedit), Paris, Esprit des péninsules, 2003, cuprinde: "Spengler et Cioran: des philosophies parallèles" (Spengler și Cioran: filozofii paralele), Marta Petreu, "Cioran et la fin de l'histoire" (Cioran și sfârșitul istoriei), Marian V. Buciu, "Les Cahiers de Cioran" (Caietele lui Cioran), Livius Ciocârlie; și un text inedit tradus de A. Paruit: La tragédie des petites cultures (Tragedia culturilor mici))
 Marta Petreu, Un trecut deocheat sau Schimbarea la față a României, Ed. Institutului Cultural Român, București, 2004.
 Vasile Chira, Dominantele gândirii cioraniene, Ed. Univ. „Lucian Blaga” Sibiu ,2006.
 Vasile Chira, Problema Transcendenței la Cioran, Ed. Univ. „Lucian Blaga” Sibiu 2007.
 Vasile Chira, Analitica existentială La Cioran/ Existential analytic for Cioran(Editie bilingva), Editura „ASTRA Museum”, Sibiu,2014.
 Livius Ciocârlie, Bătrânețe și moarte în mileniul trei, editura Humanitas, 2005
 Roland Jaccard, Cioran et compagnie (Cioran și compania), Paris, P.U.F., 2005.
 Friedgard Thoma, Pentru nimic în lume. O iubire a lui Cioran, traducere Nora Iuga, Est Editeur, 2005, 151 pag, corespondență.
 Bernd Mattheus Cioran: Porträt eines radikalen Skeptikers Berlin: Matthes & Seitz, 2007 ISBN 978-3-88221-891-6
 Nicolae Turcan, Cioran sau excesul ca filosofie, cuvânt înainte de Liviu Antonesei, Ed. Limes, Cluj, 2008.
 Ciprian Vălcan, La concurrence des influences culturelles francaises et allemandes dans l'oeuvre de Cioran, București, Editura Institutului Cultural Român, 2008.
 Marius Dobre, Certitudinile unui sceptic - Emil Cioran, București, Editura Trei, 2008.
 Iulian Băicuș, E.M.Cioran, Un fenomenolog al Neantului, București, Editura Corect Books, 2013, e-book
 Ion Dur, Cioran. Conform cu originalul, București, Editura Tritonic, 2016.
Ion Dur, Cioran. A Dionysiac with the voluptuousness of doubt, Vernon Press, 2019.
Adrian Buzdugan, Procesul lui Cioran, Pitești, Ed. Paralela 45, 2020.
 Stelian Tănase, Cioran și Securitatea, Iași, Polirom, 2010.

Comentarii în diverse studii 
(în ordinea alfabetică după autor)

 Annaba, Bienheureux les stériles (Fericiți cei sterili), Toulon, Presses du Midi, 2002.
 Constantin Aslam, Constantin Noica-Spre un model neoclasic de gândire, Editura Academiei Române,  2011
 Gérard Bocholier, Les Ombrages fabuleux (Umbrele fabuloase), Bordeaux/Chauvigny, L'escampette, 2003
 Patrice Bollon, Cioran, der Ketzer, Suhrkamp, Frankfurt, 2006. 
 Guido Ceronetti, Le Silence du corps (Tăcerea corpurilor), trad. André Maugé, postfața: Lettre à l'éditeur, Cioran (Scrisoare editorului, Cioran), Paris, Albin Michel, 1984
 Vasile Chira, Cioran si Kierkegaard, Saeculum (Revistă de sinteză culturală), Sibiu, serie nouă, anul I Saeculum (Revistă de sinteză culturală), Sibiu, serie nouă, anul IV(VI), nr 2(20)/2005, ISSN 1221-2245,p.116-121
 Vasile Chira, Cioran si Dostoievski,Transilvania,Supliment, mai 2005, ISSN 0255-0539, p.12-17.
 Vasile Chira, Cioran și Nietzsche, Saeculum (Revistă de sinteză culturală), Sibiu, serie nouă, anul VI(VIII), nr. 1-2 (23-24)/ 2007, ISSN 1221-2245, p. 133- 139.
 Vasile Chira, Cioran și Pascal în vol. Patristică și actualitate, omagiu P.C. Arhid. Prof. Univ. Dr. Constantin Voicu la împlinirea a 75 de ani de viață, ed. Andreiană, Sibiu, 2007, ISBN 978-973-87951-9-8, p. 321-328.
 Vasile Chira, Cioran- antitetica abisului, Saeculum. Revistă de studii culturale și comunicare, serie nouă anul VI (VIII), nr. 1 (25)/ 2008, ISSN 1221- 2245, p. 85-89
 Vasile Chira, Cioran și Schopenhauer, Transilvania, Sibiu, nr. 5/2008, p. 16-20 ISSN 0255-0539.
 Vasile Chira, Emil Cioran sau apofatismul mistic de frontieră, Telegraful roman, Sibiu, nr. 21-24 / 1 și 15 Iunie 2010 ISSN 1223-8392.
 Vasile Chira, Absurdul și accedia în metafizica cioraniană, Revista teologică, nr.3, septemnbrie 2015(publicație indexată în ERIH PLUS , EBSCO, CNCS și  Religious and Theological Abstracts USA).
 Vasile Chira, La phénoménologie et la métaphysique de la mort chez Cioran, in Demars, Aurélien § Stănișor, Mihaela-Gențiana, (dir.), « Cioran, archives paradoxales. Nouvelles approches critiques. Tome III.  »,collection « Rencontres », Classiques Garnier, Paris, 2016 , ISBN 978-2-8124-6027-2.
 Norbert Dodille, Gabriel Liiceanu (eds.), Lectures de Cioran (Lecturi din Cioran), (Centre culturel français de Iași) (Centrul cultural francez din Iași), Paris, L'Harmattan, 1997
 Coll., Le Vide: expérience spirituelle en Orient et en Occident (Vidul: experiență spirituală în Orient și în Occident), Paris, Hermès, 1969
 Rupert Guth, Die Philosophie der einmaligen Augenblicke: Überlegungen zu E. M. Cioran. Königshausen & Naumann, Würzburg 1990. 
 Cornelius Hell, Skepsis, Mystik und Dualismus. Eine Einführung in das Werk E. M. Ciorans. Bouvier, Bonn 1985. 
 Nancy Huston, Professeurs de désespoir (Profesorii disperării), Arles, Actes Sud /Montréal, Léméac, 2004 (Wittgenstein, Schopenhauer, Beckett, Cioran, Améry, T. Bernhardt, printre alții).
 Magda Jeanrenaud, Les Réticences de la traduction. Comment on (n)'a (pas) traduit en français les œuvres roumaines de Cioran [Reticențele traducerii. Cum (nu) s-au tradus în limba franceză operele românești ale lui Cioran], in La Traduction là où tout est pareil et rien n’est semblable [Traducerea, acolo unde totul este la fel și nimic asemănător], cu o prefață de Claude Hagège, p. 297-329, 2012.
 Till Kinzel, "Autorenporträt Emil Cioran", în: Sezession 16 (Februar 2007), 6-10.
 Thomas Knöfel; Klaus Sander (ed.), Cafard: Originaltonaufnahmen 1974–1990. (CD) supposé, Köln 1998. 
 Linda Lê, Pour saluer Cioran [Pentru a-l saluta pe Cioran], in, Le complexe de Caliban [Complexul lui Caliban], Christian Bourgois éditeur, 2005, p. 47-49
 Bernd Mattheus, "Sein Leben verunstalten. Émile Cioran, die Eiserne Garde und die Versuchung des Faschismus", în: Lettre international (Berlin) Nr. 63/2003.
 Mathurin Maugarlonne [François George], À la rencontre des disparus (La întâlnirea cu cei disparuți), Paris, Grasset et Fasquelle, 2004.
 Didier Nordon (dir.), L'ennui. Féconde mélancolie (Plictisul. Fecunda melancolie), Paris, Autrement, 1998.
 Richard Reschika, E. M. Cioran zur Einführung, Junius, Hamburg, 1995. 
 Giovanni Rotiroti, Il demone della lucidità. Il «caso Cioran» tra psicanalisi e filosofia, Rubbettino, 2005.
 Fernando Savater, Versuch über Cioran, Raben-Verlag, München, 1985. 
 Peter Sloterdijk, Der selbstlose Revanchist. In: Nicht gerettet: Versuche nach Heidegger, Suhrkamp, Frankfurt, 2001.
 Thomas Stölzel, Ein Säulenheiliger ohne Säule: Begegnung mit E. M. Cioran, Droschl, Wien, 1998.
 Friedgard Thoma, Um nichts in der Welt: Eine Liebe von Cioran, Weidle, Bonn, 2001.
 William Totok, Die Generation von Mircea Eliade im Bann des rumänischen Faschismus, în: Halbjahresschrift für südosteuropäische Geschichte, Literatur und Politik, Anul 7, Nr. 1/1995, pp. 42–55; (versiune scurtă în: Die Neue Gesellschaft/Frankfurter Hefte, Anul 42, Nr. 10/1995, pp. 921–928. Versiune în limba maghiară: Mircea Eliade generáció a román fasizmus bűvkörében, în: Magyar Filozófiai Szemle, Nr. 1-2-3/1996, pp. 274–291.) 
 Franz Winter, Emil Cioran und die Religionen. Eine interkulturelle Perspektive., Bautz (Interkulturelle Bibliothek), Nordhausen, 2007.
 Emile M. Cioran, Ein Gespräch: geführt von Gerd Bergfleth, Konkursbuchverlag, Tübingen, 1985. 
 E.M. Cioran; Ein Gespräch mit Sylvie Jaudeau, Erker Verlag, St Gallen, 1992.

Note

Lectură suplimentară 

 Baron, Dumitra. Bréviaire des lecteurs – Cioran et les enjeux du lire. Transilvania, no. 10 (2021): 57-60. https://revistatransilvania.ro/wp-content/uploads/2021/12/Transilvania-10.2021-57-60.pdf
 Baron, Dumitra. Fascination du matériel. Cioran et le travail poétique de la matière-émotion. În: Revista Transilvania, no. 9 (2022): 48-53. 
https://revistatransilvania.ro/wp-content/uploads/2022/11/Baron-.pdf
 Cioran. Œuvres [Works]. Paris: Gallimard, « Quarto », 1995. 
 Cioran. Entretiens [Interviews]. Paris: Gallimard, « NRF Arcades », 1995.
 Cioran. Cahiers. 1957-1972 [Notebooks. 1957-1972]. Paris: Gallimard, 1997. 
 Cioran. Cahier de Talamanca [Notebook from Talamanca]. Paris: Mercure de France, 2008.
 David, Sylvain. Cioran: Un héroïsme à rebours [Cioran : A Reverse Heroism]. Montréal: Presses de l’Université de Montréal, 2006.
 Jaudeau, Sylvie. Cioran ou le dernier homme [Cioran or the Last Man]. Paris: José Corti, 2001.
 Minzeteanu, Andrei. Cioran, un penseur organique [Cioran, an Organic Thinker]. Littérature 3, no. 179 (2015): 38-50. 
 van Itterbeek, Eugène. Cioran, lecteur de Spengler [Cioran, Reader of Spengler]. Sibiu and Leuven: Editura ULBS, Les Sept Dormants, 2002.

Legături externe 

 Membrii Academiei Române din 1866 până în prezent – C
 Omul din mansardă
 Cioran, urmărit de Securitate , 17 februarie 2010, Dana G. Ionescu, Adevărul

 

Nașteri în 1911
Nașteri pe 8 aprilie
Decese în 1995
Decese pe 20 iunie
Absolvenți ai liceului Gheorghe Lazăr din Sibiu
Membri post-mortem ai Academiei Române
Agnostici români
Autori de aforisme
Autori români
Avangarda artistică românească
Cetățeni naturalizați în Franța
Decese în Paris
Exilați români
Expresionism
Filozofi români
Francezi de origine română
Înmormântări în cimitirul Montparnasse
Metafizicieni
Modernism
Nihilism
Oameni din județul Sibiu
Oameni din județul interbelic Sibiu
Oameni din Rășinari
Revista Gândirea
Români din secolul al XX-lea
Români expatriați în Franța
Scriitori exofoni
Scriitori români
Scriitori români de limbă franceză
Scriitori români din secolul al XX-lea