alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Sistemul astronomic de unități

Sistemul astronomic de unități, denumit din 1976 de UAI Sistemul  de constante astronomice (în  System of Astronomical Constants, iar în  Système de constantes astronomiques), este un sistem de unități dezvoltat de UAI pentru astronomie, în care se folosesc unități de măsură specifice.

Istoric
A fost adoptat de Uniunea Astronomică Internațională (UAI) în 1976și a fost actualizată, într-un mod notabil, în 1994 și 2009.

Timp
Unitatea astronomică pentru timp este ziua, definită ca valorând  de secunde. 365,25 de zile constituie un an iulian. Simbolul zilei în sistemul astronomic de unități este „D” (cu majusculă, în timp ce „d” este simbolul zilei în Sistemul internațional de unități).

Distanță
Imensitatea spațiului necesită exprimarea distanțelor astronomice folosind unități de măsură mari. Astfel, în cadrul sistemului nostru solar se folosește unitatea astronomică (ua), aproximativ egală cu distanța de la Pământ la Soare. Pentru distanța între stelele unei galaxii, dimensiunile galaxiilor sau distanțele dintre galaxii se folosesc unități mai mari: anul-lumină (distanța parcursă de lumină într-un an) și parsecul (distanța până la un obiect văzut cu o paralaxă de o secundă de arc). 

 1 unitate astronomică: cca 150 milioane de kilometri (149,598×109 m)
 1 an-lumină: cca 9,5 trilioane de kilometri (9,461×1015 m)
 1 parsec: cca 31 trilioane de kilometri (30,857×1015 m)

Magnitudine
Pentru obiectele cerești se definesc următoarele unități de măsură care servesc la exprimarea intensității luminoase:

 magnitudine aparentă: intensitatea luminoasă a sursei, dependentă de distanța până la Pământ;
 magnitudine absolută: intensitatea luminoasă integrală emisă de sursă, indiferent de distanța de observare.

Masă
Unitatea astronomică pentru masă este masa solară. Simbolul masei solare în acest sistem este „S” sau M☉ (unde M este simbolul pentru masă, iar ☉ fiind simbolul Soarelui), acesta din urmă fiind mult mai folosit.

Note

Legături externe
The IAU and astronomical units
"2014 Selected Astronomical Constants " in .

Vezi și
 Parametrul gravitațional standard
 Unități de măsură folosite în aviație
Marte (dezambiguizare)

Marte poate fi:

 Marte (zeu) - Zeul războiului la romani.
 Marte (planetă) - A patra planetă de la soare.
Pascal (dezambiguizare)

Pascal nume de familie sau prenume masculin
poate fi:

 Blaise Pascal (1623 - 1662), matematician, fizician și filosof francez
 Olivia Pascal (n. 1957), actriță germană
 Pascal (unitate de măsură)
 Limbajul de programare Pascal

Nume
Prenume masculine
Mercur (dezambiguizare)

Mercur poate fi:
 Mercur (element), elementul chimic cu simbolul Hg și număr atomic 80
 Mercur (planetă), o planetă din sistemul solar, cea mai apropiată de soare
 Mercur (zeu) - zeul comerțului la romani

Vezi și
Mercury
Constantin Coandă

Constantin Coandă (n. 4 martie 1857, Craiova – d. 30 septembrie 1932, București) a fost un general român, fost profesor de matematici la Școala națională de poduri și șosele din București și, pentru o scurtă perioadă (24 octombrie - 29 noiembrie 1918), cel de-al 26-lea  președinte al Consiliului de Miniștri și ministru de externe al României.

Fiu al lui Mihalache Coandă și al Theodorei Coandă (născută Theodoris), fiica unui armator grec care făcea comerț pe Dunăre, spre Calafat, Constantin Coandă era fratele amiralului Ion Coandă. Printre cei 7 copii ai săi (5 băieți și 2 fete) s-a numărat și celebrul Henri Coandă. Constantin a fost primul fiu al familiei, fiind urmat de Ion, Petre, Zoe, Alina și Aneta.

A fost secretar general al Ministerului Apărării (1902-1904).

În atentatul din Senatul României, din 8 decembrie 1920, pus la cale de către un grup terorist de extremă stângă, Constantin Coandă, președintele în funcțiune al Senatului, a fost rănit.

Funcții militare
 comandant de pluton în Regimentul 1 artilerie (1877-1883)
 funcții în învățământul militar la Școala de ofițeri de artilerie, geniu și marină București și la Școala Superioară de Război
 funcții de comandă și de stat major
 comandant al Regimentului 2 artilerie
 comandant al Corpului 5 armată
 secretar general al Ministerului de Război
 comandant al Cetății București
 atașat militar la Berlin, Viena și Paris
 director al Direcției artilerie din Ministerul de Război
 șef secție în Marele Stat Major
 inspector general al artileriei

Alte funcții

 profesor la Școala de poduri și șosele București
 delegat la Conferința Internațională de la Haga
 atașat militar și diplomatic pe lângă Cartierul țarului Nicolae al II-lea (1916-1918)
 ministrul industriei (20 martie-14 iulie 1926)
 ministru secretar de stat (10 august 1926-4 iunie 1927)

Scrieri
 Curs de Artilerie - (1884-1885)
 Projectile și Focoase - (1884).

Note

Lectură suplimentară 
 Generalul Coandă: cuvântări la moartea sa, 1932
 Vasile Popa, Ion Cerăceanu, Vasilica Manea, Misiunea generalului Coandă la Kiev: (1917 - 1918), Editura Militară, 2012.
 Vasile Popa, Misiunea generalului Coandă la Stavka, 1916-1917.  Muzeul Militar Național "Regele Ferdinand I", Editura Militară, 2010.

Nașteri în 1857
Decese în 1932
Generali români
Pedagogi români
Politicieni români
Prim-miniștrii României
Miniștri de externe ai României
Conflicte militare
Români din secolul al XIX-lea
Președinți ai Senatului României
Politicieni români din secolul al XX-lea
Aerodină

Aerodina este un vehicul aerian „mai greu decât aerul” (de fapt, mai greu decât volumul aerului dislocat), care se menține în atmosferă datorită mișcării lui de înaintare, fiind construit pe principiul zborului mecanic. Aerodinele desemnează toate mașinile aeriene capabile de zbor, dar care nu sunt aerostate (care nu se bazează pe principiul plutirii corpurilor).

Clasificare 
Aerodinele se împart în trei categorii: 
ornitoptere (au aripi batante)
elicoptere (au aripă rotativă)
girodine (au aripă rotativă acționată de motor și elice de propulsie)
autogire (au aripă rotativă cu rotație liberă și elice de propulsie)
aeroplane (au aripă fixă), categorie subîmpărțită în:
avioane (au aripă fixă și motor) (Monoplan, Biplan)
planoare (au aripă fixă, dar nu au motor)
Un tip intermediar sunt convertiplanele, care au atât aripă fixă, cât și cea rotativă.

Referințe

Vezi și 
Aeronavă

Aviație
Vehicule aeriene
Sol (dezambiguizare)

Sol se poate referi la:
 Sol (zi marțiană)
 Sol (zeu)
 Sol (strat al Pământului)
 Sol (trimis), mesager
 Sol (gimnastică artistică)
 Sol (notă) - a cincea notă muzicală 
 Sol (monedă) franceză
 Elementul Pământului (al solului), elementul Xiaolin al călugărului Clay Bailey, personaj major în serialul de animație Confruntarea Xiaolin, televizat pe Cartoon Network.
Sol (strat al Pământului)

Solul este partea superioară, afânată, a litosferei, care se află într-o continuă evoluție sub influența factorilor pedogenetici, reprezentând stratul superficial al Pământului în care se dezvoltă viața vegetală. Stratul fertil al solului conține nutrienți și este alcătuit din humus și din loess. El poate proveni și din mulci. Un sol lipsit de o cantitate suficientă de nutrienți se numește oligotrofic.

Știința care studiază geneza, evoluția, structura și distribuția solurilor se numește pedologie.

Solul înghețat permanent sau temporar se numește gelisol. Partea de dedesubt, ce rămâne înghețată permanent, se numește pergelisol sau permafrost. Partea de la suprafață, care se dezgheață vara, se numește molisol. Zonele de pe glob care sunt afectate profund de îngheț formează criolitozona. 

În zonele cu pergelisol gros, procesul repetat îngheț-dezgheț dă naștere la un microrelief dispus anarhic (similar carstului) numit criocarst sau termocarst.

De studiul gelisolului se ocupă geocriologia.

Alte tipuri de soluri sunt:
 sol aluvionar - Tip de sol cu o structură foarte variată ce apare pe luncile inundabile. Sunt soluri foarte productive, bogate în nutrienți. 
 sol azonal - Soluri de evoluție incipientă, fără orizonturi distincte, formate pe depozite recente, răspândite pe mici areale. 
 sol calcimorfic - Tip de sol aflat deasupra unui strat bogat în calciu. 
 sol hidromorfic - Tip de sol ale cărui procese pedologice sunt dominate de prezența unei cantități abundente de apă.
de tundră (se găsesc în zona de tundră, și sunt sărace în humus)
cenușii (se găsesc în puținele locuri din deșert în care vegetația este prezentă, grosime foarte mică)
roșii (se găsesc în zonele subecuatoriale unde se dezvoltă savanele, ele au o fertilitate bună dar se degradează repede)
laterice (se găsesc în zonele ecuatoriale, sărace în humus, culoare roșie)

Tipuri de sol 

În anul 2003 Institutul de Cercetări pentru Pedologie a adoptat o nouă clasificare a solurilor SRTS (Sistemul Român de Taxonomie a Solurilor) 

Conform SRTS există următoarele clase și tipuri de sol:

Profilul de sol denumit și profil pedogenetic este constituit dintr-o succesiune de orizonturi pedogenetice de la suprafața terenului până la roca de solificare. Solul apare structurat în straturi paralele și mult paralele. Aceste straturi s-au format în decursul procesului de formare a solului și sunt denumite orizonturi pedogenetice.  
Principalii indicatori sunt: orizontul pedogenetic, grosimea orizontului, textura, culoarea, prezența scheletului, structura, umiditatea, plasticitatea, neoformațiuni, tipul de humus și volumul edafic util.

Profilele pedogenetice se deosebesc între ele prin gradul de dezvoltare a profilului estimat după numărul de orizonturi, intensitatea de bioacumulare; după gradul de diferențiere; după gradul de individualizare apreciat.

Galerie de imagini

Legături externe 

 Clasificarea solurilor 
 Harta solurilor din România

Geologie
Structura Pământului
Eric Allman

Eric Allman (n. 2 septembrie 1955) este un programator american, co-fondator al "Sendmail, Inc." și autorul programului sendmail, primul program de transmis mesaje electornice. Alte programe făcute de Eric Allman mai sunt: syslog, tset, treku.

Vezi și 
Listă de programatori

Note

Legături externe 
 http://www.sendmail.org/~eric/  Pagina personală:

Programatori americani
Berber (dezambiguizare)

Berber se poate referi la:

 Berber, membru al unui popor indigen din Magreb (imazighen)
 Berber (cal), rasă de cai originară de la berberi

Vezi și 
 Limbi berbere, grup de limbi hamitice cu sistem de scriere tifinagh (păstrat de tuaregi)
 Berbera, oraș din Somalia
Ceres (zeiță)

Ceres sau Demetra este zeița romană a recoltei și grâului.

Ceres provine din sincretismul dintre o veche divinitate italică agrară și zeița greacă Demeter. În epoca imperială patronează simbolic pâinea albă. După izvoarele latine, sabinii numeau ceres pâinea și grânele. Romanii o serbau în festivalurile Ludi Cereris sau Cerealia, între 12-19 aprilie, venerând-o drept creatoarea recoltelor; în acest sens, era invocată de Frații Arvali, fiind cea care-i învață pe oameni detaliile tehnice ale agriculturii: semănatul, secerișul etc. Astfel devine zeița întregii lumi vegetale, dar și divinitatea htonică a morților. La ceremoniile consacrate zeiței, femeile nu puteau asista decât dacă erau curate. Mai târziu, Ceres face parte dintr-o triadă a plebei, împreună cu Liber Pater și Libera.

În artă și ficțiune
Pentru reprezentări ale Demetrei, vezi Demetra în artă și ficțiuneÎn literatură, Atena participă la mitul răpirii Persefonei în versiunea relatată de poetul Claudian (cca. 395 d.Hr.) în Cartea a II-a, De raptu Proserpinae, care a inspirat numeroase ulterioare reprezentări ale mitului.

În perioada postclasică apare adesea:

 În Actul 4 al Furtunii (1611) lui Shakespeare, Iuno i se alătură, garantând bunăstarea mariajului lui Ferdinand cu Miranda.
 Tabloul de Jacob Jordaens, Ofrandă pentru Ceres (c. 1620, acum în Madrid).
 A apărut pe câteva bancnote de zece și douăzeci de dolari ale Statelor Confederate ale Americii.
 Ca Ceres, apare pe emblema New Jersey ca un simbol al prosperității.

Film și televiziune
 Pentru rolurile Demetrei, vezi Demetra în film și televiziune
Demetra a apărut de numeroase ori în film și televiziune, printre care:
 The Tempest (1980) (TV), Elizabeth Gardner
 Proserpin (1981) (TV) Played by Birgit Nordin
 The Tempest (1983) (TV) Played by Loreena McKennitt
 The Tempest, Act IV (1984) (TV) Played by Rochelle Rose
 The Tempest (2001) Played by Colette Divine
 Rome in a Day (2008) Played by Amber Reich
 The Tempest (2010/IV) Played by Claire Lautier

Note

Bibliografie 
 Victor Kernbach, Dicționar de mitologie generală, Editura Științifică și Enciclopedică, București, 1989
 Anca Balaci, Mic dicționar de mitologie greacă si romană, Editura Mondero, București, 1992, ISBN 973-9004-09-2
 George Lăzărescu, Dicționar de mitologie, Casa Editorială Odeon, București, 1992, ISBN 973-9008-28-3

Vezi și 
 Mitologie romană
 Listă de zei
 Listă de zei (pe zone geografice)

Legături externe 
 Dicționar mitologic 

Mitologia romană
Zeițe romane
Zeițe ale agriculturii
Zeițe ale naturii
Eponime ale asteroizilor
Ceres (dezambiguizare)

Ceres poate avea 2 sensuri:
 Ceres (zeiță), zeița romană a recoltei și grâului
 Ceres (planetă pitică), o planetă pitică din centura de asteroizi, considerată până de curând asteroid
 Ceres, Africa de Sud, oraș din Provincia Western Cape, Africa de Sud
Liber Pater

Liber Pater (din  = a stropi, a jertfi, a gusta) este un vechi zeu italic al sporului, al înmulțirii (de obicei asociat cu zeița Libera, ambele fiind divinități plebee).

Sărbătorile consacrate lui se numeau Liberalia. Un sanctuar roman de pe Aventin era închinat unei triade adorate preferențial de plebei: Ceres, Liber, Libera. Mult mai târziu Liber Pater a fost identificat cu Bacchus, iar Libera cu Proserpina.

Bibliografie
Victor Kernbach, Dicționar de mitologie generală, Editura Științifică și Enciclopedică, București, 1989
Anca Balaci, Mic dicționar de mitologie greacă si romană, Editura Mondero, București, 1992, ISBN 973-9004-09-2
George Lăzărescu, Dicționar de mitologie, Casa Editorială Odeon, București, 1992, ISBN 973-9008-28-3

Vezi și
Mitologie romană
Listă de zei
Listă de zei romani
Listă de zei (pe zone geografice)
Bacchus

Legături externe
Dicționar mitologic 

Mitologia romană
Zei romani
Zei ai agriculturii
Quirinus

Quirinus a fost un zeu roman războinic.
A fost preluat din mitologia sabină, identificat ulterior fie cu Marte (a cărui dublură a fost inițial), fie cu Ianus, iar după moartea lui Romulus, supranume acordat acestui rege legendar. Mai târziu a fost inclus în marea triadă supremă romană (alături de Jupiter și Marte). La origine, quirinus a însemnat „mânuitor de lance”, deși romanii arhaici îl adoraseră ca geniu al vegetației de primăvară. După ce este suprapus cultural lui Romulus, i se consacră sărbătorile anuale Quirinalia.

Bibliografie 

 Victor Kernbach, Dicționar de mitologie generală, Editura Științifică și Enciclopedică, București, 1989
 Anca Balaci, Mic dicționar de mitologie greacă si romană, Editura Mondero, București, 1992, ISBN 973-9004-09-2 
 George Lăzărescu, Dicționar de mitologie, Casa Editorială Odeon, București, 1992, ISBN 973-9008-28-3

Vezi și 
 Mitologie romană
 Listă de zei romani
 Listă de zei (pe zone geografice)

Legături externe 
 Dicționar mitologic 

Mitologia romană
Zei romani
Maris

Maris, zeu etrusc agrar, identificat de romani în epoca arhaică cu Marte și în mitolgia greacă cu Ares, care nu avea încă atribute războinice.

Legături externe 
 Etruscan Deities

Mitologia etruscă
Jupiter (dezambiguizare)

Jupiter poate avea următoarele sensuri:
 Jupiter (planetă)
 Jupiter (zeu)
 Stațiunea Jupiter
Bendis

Bendis (Béndis, Mendis) este o zeiță din mitologia dacică adorată ca zeiță a Lunii, a pădurilor, a farmecelor, a nopții și poate ca zeiță magiciană. Unele reprezentări plastice (precum bustul de bronz de la Piatra Roșie) o arată cu sâni proeminenți, ceea ce conduce la presupunerea că era o zeiță adorată în primul rând de femei de aceea este probabil să fi fost patroana dragostei și maternității.
Herodot menționează zeița Bendis ca fiind împrumutată de traci de la daci.

Zeiță a căsătoriei care veghea asupra legăturilor matrimoniale. Numele ei este derivat din indo-europeanul *bhendh-, „legătură”.

Din secolul al V-lea a. C., Bendis era obiectul unui cult statal în Atena. În ceremonii numite Bendideia aveau loc două procesiuni, una formată din atenieni, alta din tracii bogați din Pireu. Templul zeiței, Bendideion, era situat pe dealul Munychia. La începutul secolului al II-lea a. C., un templu consacrat lui Bendis sau Mendis exista pe țărmul vestic al Hebrului. Ulterior, alt templu este menționat lângă Ptolemais, în Egipt. De asemenea, cultul ei este atestat în Asia Mică, în Bithinia

Pe reliefuri și statuete mici, Bendis este reprezentată purtând veșminte trace și cu un coif ascuțit (frigian). Adesea are o suliță în mâna stângă și o cupă sacrificială în mâna dreaptă. Însă pe diverse monezi ea apare fie ținând două sulițe și un pumnal, fie purtând două torțe sau o torță și o patera.

A fost identificată cu Artemis sau cu Hecate. Cultul Dianei la soldații romani din Dacia și din sudul Dunării nu are în mod necesar vreo legătură cu Bendis.

Zeități asemănătoare
Atenienii s-ar fi putut amesteca cultul lui Bendis cu povestile tragice ale lui Kotys, la fel de dionisiace, mentionate de Aeschylus. Cifrele fictive arhaice descoperite în Tracia sau Bulgaria sunt identificate cu Bendis. 

Vârful Bendida pe Peninsula Trinity din Antarctida este numit după zeiță.

Note

Bibliografie
 Ioan Petru Culianu, Cicerone Poghirc, "Bendis" în Ioan Petru Culianu, Cult, magie, erezii, Polirom, Iași, 2003, pp. 54–55
  Robert Garland, The Piraeus: From the Fifth to the First Century B.C., Cornell University Press, 1987
  Robert B. Parker, Polytheism And Society At Athens, Oxford University Press, 2005
  Simon Price, Religions of the Ancient Greeks, Cambridge University Press, 1999
  Ivan Duridanov, "Thracian onomastics. Names of deities", The language of the Thracians, An abridged translation of  Ivan Duridanov, Ezikŭt na trakite, Nauka i izkustvo, Sofia, 1976

Mitologia tracică
Zeițe dacice
Zeițe selenare
Zeițe ale naturii
Zeițe ale nopții
Zeițe magiciene
Zeițe ale dragostei și dorinței
Zeițe ale maternității
Bacchus

Baciusuci sau Bacus, a fost un zeu roman de importanță secundară, al vinului, viței-de-vie și al beției.
Mai era numit:
Bimater - întrucât Semele l-a purtat în pântec, iar Jupiter în coapsă;
Nyctelius (Nocturnul) - deoarece orgiile sau nycteliile ținute în cinstea lui se desfășurau noaptea.

Imaginea lui culturală era însoțită de preotesele bacante (Bacchantes) la sărbătorile Bacchanalia, desfășurate toamna, la culesul viilor. Bacantele - îmbrăcate în piei de cerb, purtând torțe aprinse și agitând un thyrs - în timpul orgiilor scoteau strigătul evoe!, fiind poreclite evantes (cele care răcnesc). Bacanaliile au fost interzise de Senat în 186 î.Hr.

În varianta greacă, Bakhos, născut în Teba, a fost crescut de nimfe pe muntele Nysa (India). La maturitate, a cutreierat lumea până a poposit în Paphlagonia, unde și-a celebrat întâia oară misterele.

Bibliografie
Victor Kernbach, Dicționar de mitologie generală, București, Editura Științifică și Enciclopedică, 1989
Anca Balaci, Mic dicționar de mitologie greacă si romană, București, Editura Mondero,  1992, ISBN 973-9004-09-2
George Lăzărescu, Dicționar de mitologie, București, Casa Editorială Odeon,  1992, ISBN 973-9008-28-3
Jean-Claude Belfiore, Dictionnaire de mythologie grecque et romaine, Paris, Larousse, 2003, , (réédition sous le titre Grand dictionnaire de la mythologie grecque et romaine, Éditions Larousse (2010) )

Vezi și
Mitologie romană
Listă de zei
Listă de zei romani
Listă de zei (pe zone geografice)
Dionis

Legături externe 
 
 Dicționar mitologic 
 VIP-uri care au ridicat din greu paharul , 27 decembrie 2006, Revista Magazin

Mitologia romană
Zei romani
Zei ai agriculturii
Listă de biografii



Liste de biografii 
Lista interpretilor de muzica clasica români
 Listă a interpreților de muzică populară
 Listă de medici (alfabetică)
 Listă de medici veterinari (alfabetică)
 Lista celor mai importanți români
 Lista celor mai importanți scandinavi
 Listă de chimiști
 Listă de fizicieni
 Listă de geografi
 Listă de ingineri români
 Listă de instrumentiști străini
 Listă de inventatori
 Listă de istorici
 Listă de juriști români
 Listă de matematicieni
 Listă de oameni de știință arabi
 Listă de profesori români
 Listă de scriitori
 Lista oamenilor de știință în tehnologia informației
 Lista de terapeuți straini
 Lista de terapeuți romani
 Lista de artiști români
 Listă de actori români

Vezi și

Subgenuri ale genului biografic 
 Autobiografie 
 Carnete de călătorie
 Corespondență
 Documente literare
 Jurnal zilnic

Legături externe 
 Biografii dezacordate, 9 septembrie 2005, Andrei Bacalu, Jurnalul Național

Biografii
Menrva

Menrva, zeiță sapiențială din triada etruscă supremă (împreună cu zeul Tinia / Tin și zeița Uni). 

Preluată de romani, din mitologia etruscă, devine Minerva. Este totodată versiunea etruscă a zeiței grecești Atena, apărând portretizată la fel (cu coif, suliță și scut). 

Ca și Atena, Menrva s-a născut din capul unui zeu, dar în cazul său era vorba de zeul Tinia. O altă deosebire față de Atena constă în faptul că aceasta era virgină, în timp ce Menrva promova căsătoria și nașterea de copii.

Legături externe
Menrva - The Goddess of Wisdom and The Arts
Etruscan Deities

Mitologia etruscă
Tuchulcha

Tuchulcha (sau Tulchulca) definește un zeu nefast etrusc, cu atribute demonice, sau poate chiar zeul infernal regent. Imaginea lui culturală, necunoscută până în vara anului 1974, când a fost dezgropată, în Italia, o statuie a sa (la Cerveteri, aproape de Roma), pare să confirme atributele presupuse: nas gros, urechi lungi, frunte teșită, gură cu buze cărnoase și o mică barbă conică.

Legături externe
Etruscan Deities

Mitologia etruscă
Turan

Turan  a fost zeița dragostei, frumuseții și gingășiei feminine, din mitologia etruscă, soția zeului Laran.

Turan a fost identificată cu zeița dragostei, Venus, din mitologia romană și cu Afrodita din mitologia greacă. Era zeița patroană a localității Vulci.

Avea ca semne distinctive o lebădă și o porumbiță, ambele albe. Alt atribut al său au fost pomii în floare. 

În reprezentările artistice apărea cu aripi. Imaginea aceasta a fost reprodusă pe multe oglinzi. Pe o oglindă expusă la British Museum apare și cu aripioare la picioare.

Legături externe
Etruscan Deities
Turan

Mitologia etruscă
Uni

Uni, zeiță principală etruscă, partenera zeului suprem Tinia, asimilată de romani cu Iuno. Uni era ocrotitoarea căsniciei și a fecundității.

Legături externe 
 Etruscan Deities

Mitologia etruscă
Venus (dezambiguizare)

Venus poate avea următoarele sensuri:
 Venus (planetă)
 Venus (zeiță)
 Venus, Constanța
 Venus, Stadion
 Figurine Venus

Vezi și 
 Muntele lui Venus
Tages

Tages (Tarchies) este un zeu htonic și sapiențial etrusc, având și atribute mesianice.

Tages este reprezentat cu aspect de copil și înțelepciune de bătrân. Mitul spune că un țăran etrusc, arându-și ogorul, a asistat la apariția lui Tages de sub o brazdă; strigând speriat și adunând o mare mulțime de oameni din Etruria, a devenit, împreună cu compatrioții săi, beneficiarul revelației. Tages le-a dictat știința auspiciilor (divinația după ficatul animalelor sacrificate) și i-a învățat să clădească orașe. Știința comunicată de Tages a fost înscrisă în cărțile numite de romani Libri haruspicini; apoi zeul a dispărut sub pământ.

Pe ogorul țăranului, numit Tarchon, s-a construit primul oraș etrusc: Tarquinia. În mormintele orașului arheologii au găsit lespezi pe care sunt gravate elementele mitului: un cap infantil ieșit din pământ și înconjurat de preoți cu tăblițe scrise în mâini, iar în fața capului un grup de țărani gata să primească tăblițele.

Legături externe
Etruscan Deities

Mitologia etruscă
SI

Termenul „SI” se poate referi la:

 Siegen-Wittgenstein, număr de înmatriculare auto al districtului rural german
 Siena, număr de înmatriculare auto al provinciei italiene
 Sistemul internațional de unități (în franceză: Système international d'unités), sistem de unități de măsură
 Skalica, număr de înmatriculare auto al districtului slovac
 Slovenia, codul ISO 3166-1, codul FIPS 10-4 și codul OTAN al acestei țări

ŠI poate fi:
 Šid, număr de înmatriculare auto a municipiului sârbesc

Si poate fi:
 Si, notă muzicală din solfegiu
 Siliciu, simbolul chimic al elementului chimic

si poate fi:
 .si, domeniu de internet de nivel superior (TLD) pentru Slovenia
 Limba singaleză, codul ISO 639-1

Legături externe 
 
  „SI” la acronymfinder.com
François Truffaut

François Truffaut () a fost un critic de cinema, regizor de film, scenarist și actor francez. Este unul din inițiatorii mișcării denumite Noul val francez.

Filmografie selectivă 
 1955: O vizită (Une visite), film de scurtmetraj de 16 mm considerat dispărut
 1957: Ștrengarii (Les mistons), scurtmetraj cu Gérard Blain und Bernadette Lafont
 1958: O poveste cu apă (Une histoire d'eau), scurtmetraj co-regizor cu Jean-Luc Godard, cu Jean-Claude Brialy
 1959 Cele 400 de lovituri (Les quatre cents coups), cu Jean-Pierre Léaud
 1960 Trageți în pianist (Tirez sur le pianiste), cu Charles Aznavour, Marie Dubois
 1962 Jules și Jim (Jules et Jim), cu Jeanne Moreau, Oskar Werner, Henri Serre
 1962 Dragostea la 20 de ani (L'amour à vingt ans) 
 1964 Pielea catifelată (La Peau douce), cu Jean Desailly, Françoise Dorléac
 1966 Fahrenheit 451 cu Oskar Werner, Julie Christie
 1968 Sărutări furate (Baisers volés), cu Jean-Pierre Léaud, Claude Jade
 1968 Mireasa era în negru (La mariée était en noir), cu Jeanne Moreau
 1969 Sirena de pe Mississipi (La Sirène du Mississipi), cu Catherine Deneuve
 1970 Copilul sălbatic (L’enfant sauvage), cu Jean-Pierre Cargol, François Truffaut
 1970 Domiciliul conjugal (Domicile conjugal), cu Jean-Pierre Léaud, Claude Jade
 1971 Cele două englezoaice și continentul (Les deux anglaises et le continent), cu Jean-Pierre Léaud, Kika Markham
 1972 O fată frumoasă ca mine (Une belle fille comme moi), cu Bernadette Lafont
 1973 Noaptea americană (La nuit américaine), cu Jacqueline Bisset
 1975 Obsesia dragostei (L’histoire d'Adèle H.), cu Isabelle Adjani
 1976 Bani de buzunar (L'Argent de poche), cu Philippe Goldmann
 1977 Afemeiatul (L’homme qui aimait les femmes), cu Charles Denner
 1978 Camera verde (La chambre verte), cu François Truffaut, Nathalie Baye
 1979 Dragoste pe fugă (L'Amour en fuite), cu Jean-Pierre Léaud, Claude Jade
 1980 Ultimul metrou (Le Dernier métro), cu Catherine Deneuve, Gérard Depardieu
 1981 Femeia de alături (La femme d'à côté), cu Gérard Depardieu, Fanny Ardant
 1983 De-ar veni odată duminica!'' (Vivement dimanche!), cu Fanny Ardant, Jean-Louis Trintignant

Referințe

Vezi și 
 Marie Dubois

Legături externe 
 

Nașteri în 1932
Nașteri pe 6 februarie
Decese în 1984
Decese pe 21 octombrie
Actori francezi
Actori de film francezi
Câștigători ai premiilor BAFTA
Decese cauzate de cancer
Regizori de film francezi
Premiul BAFTA pentru cel mai bun regizor
Sărutări furate

Sărutări furate (Baisers volés) este un film francez din 1968 în regia lui François Truffaut.

Prezentare

Antoine Doinel (Jean-Pierre Leaud) este îndrăgostit de Christine Darbon (Claude Jade). Proaspăt ieșit din armată, își ia tot felul de job-uri la care fie renunță repede, fie este concediat. Paznic de noapte la un hotel, el renunță după ce ajută un detectiv particular să descopere un caz de adulter și se angajează la o agenție de detectivi. Dar cum nu prea e talentat în arta spionajului, directorul agenției îi oferă un post la magazinul de pantofi al domnului Tabard, unde Antoine se îndrăgostește nebunește de doamna Tabard. Reangajat din nou, Antoine este depanator tv. Și cea care sună la aceasta firmă este chiar Christine... Acest film este bazat pe instabilitate și tema provizoriului, ceea ce se vede chiar de la începutul filmului unde Antoine este demis din armată, până la sfârșit, când omul care o urmărea pe Christine pune la îndoială fericirea ei cu Antoine.

Distribuția

Referințe

Legături externe 
 

Filme franțuzești
Filme din 1968
Filme de comedie din anii 1960
Filme regizate de François Truffaut
Filme din Noul val francez
Sonata pentru pian nr. 14 (Beethoven)

Sonata pentru pian nr. 14, op. 27 nr.2 în do diez minor de Ludwig van Beethoven, este sonata cunoscută cu numele de Sonata lunii ("Mondscheinsonate", "Clar de lună"), denumită de fapt de Beethoven "Sonata quasi una Fantasia".

Beethoven a compus această sonată în 1801 și a dedicat-o elevei lui, Contesei Giulietta Guicciardi, de care era îndrăgostit. 
În 1832, poetul german Ludwig Rellstab a întreprins o călătorie nocturnă pe lacul Vierwaldstättersee din Elveția unde a comparat melodia acestei sonate cu lumina lunii reflectată pe lac. De atunci piesa este cunoscută ca „Sonata lunii“.

Sonata are trei mișcări:
{| class="wikitable" style="margin: 1em auto 1em auto"
|-
! 1. ||Adagio sostenuto (attacca)|| 
|-
! 2. ||Allegretto || 
|-
! 3. ||Presto agitato || 
|-
|}

Legături externe 
  Sonata lunii (www.all-about-beethoven.com) 

Sonate pentru pian de Ludwig van Beethoven
Sistem hexazecimal

Sistemul hexazecimal (numit și sistemul hexadecimal) este sistemul de numerație în baza 16, scris de obicei cu ajutorul simbolurilor (cifrelor hexazecimale) 0-9 și A-F. Sistemul este întâlnit mai ales în domeniul informatic, unde este folosit intens deoarece conținutul unui octet se poate exprima prin exact două cifre hexazecimale.

Echivalențe 
Tabelul următor prezintă echivalențele între sistemele binar, hexazecimal și zecimal (notat uzual dec de la cuvântul decimal din engleză):

      bin     hex    dec 
      0000 =   0  =   0
      0001 =   1  =   1
      0010 =   2  =   2
      0011 =   3  =   3
      0100 =   4  =   4
      0101 =   5  =   5
      0110 =   6  =   6
      0111 =   7  =   7
      1000 =   8  =   8
      1001 =   9  =   9
      1010 =   A  =  10
      1011 =   B  =  11
      1100 =   C  =  12
      1101 =   D  =  13
      1110 =   E  =  14
      1111 =   F  =  15
     10000 =  10  =  16
     10001 =  11  =  17
  00010010 =  12  =  18
     ...     ...    ...  

Urmează numere de 8 cifre binare, numite octeți sau bytes, care întotdeauna corespund la 2 cifre hexazecimale:

  bin        hex    dec
  10100111 =  A7  = 167
  11001101 =  CD  = 205
  11111111 =  FF  = 255

Urmează numere de 9 cifre binare, ș.a.m.d.:

 bin         hex    dec
 100000000 = 100  = 256
 100000001 = 101  = 257
   ...       ...    ...

Pentru a arăta că un număr este hexazecimal se folosesc mai multe notații:
 în matematică, baza de numerație se notează cu un subindice, de exemplu 5A3(16).
 în C, Java și alte limbaje de programare similare, prefixul hexazecimal este "0x", de exemplu 0x5A3.
 în Pascal și Delphi, prefixul hexazecimal este "$", de exemplu $5A3.
 în HTML, prefixul hexazecimal este caracterul special "#" (hash), de exemplu #5A3.
 în diferite variante de Assembler, numerele hexazecimale sunt notate cu sufixul "H": 5A3H.

Aplicații 
Sistemul hexazecimal a fost folosit la unitatea de calcul în virgulă mobilă a sistemelor de calcul franceze IRIS (Informatique et Réseaux pour l'Industrie et les Services) ale cărui clone au fost fabricate și în România sub numele de Felix C. La aceste calculatoare incrementarea exponentului cu un bit determina deplasarea mantisei cu 4 biți (echivalentul unei cifre hexazecimale), fapt care oferea o lărgire a ordinului de mărime a cifrelor reprezentabile, cu prețul unei pierderi de precizie de ordinul unei cifre zecimale.

Note

Bibliografie 
 Al. Teodorescu, I. Catona, C. Popescu Sistemul FELIX C-256 - limbajul ASSIRIS, Editura Academiei, București, 1974.

Vezi și 
 Sistem binar

hexazecimal
Logică binară
Epigramă

Epigrama (din , prin ) este o specie a poeziei lirice, de proporții reduse, de obicei catren, care satirizează elementele negative ale unui caracter omenesc, ale unei situații etc. și se termină printr-o poantă ironică, mușcătoare, la adresa unui personaj, a unui fapt etc.

Epigrama este o formă fixă de poezie, cu un conținut satiric, umoristic, aforistic sau poetic, ce ține de ascuțime și de arta ingeniozității, având o structură binară ce-i conferă simetrie și opoziție între argument și contrargument. Printr-un mecanism epigramatic, această structură naște o tensiune numită „epigramatică”, descărcată printr-o „scânteie”, o surpriză ce poartă numele de poantă.

Epigramele constituie o modă a literaturii Epocii Luminilor, prin care autorul satirizează defecte morale, mai puțin fizice, ale individului. În special, se dezaprobă lăcomia, ipocrizia și alcoolismul, prin versuri cu un caracter etic, al căror model este preluat din Antichitate.

În literatura universală s-au evidențiat epigramiști ca Simonide (Grecia), Voltaire (Franța), Lessing (Germania), Pușkin (Rusia) ș.a., iar în literatura română George Topîrceanu, George Ranetti, Cincinat Pavelescu, Radu D. Rosetti, Alexandru O. Teodoreanu (Păstorel), Tudor Arghezi, Alexandru Clenciu și mulți alții.

Structura epigramei
Indiferent de mărimea sau întinderea ei, epigrama are două părți constitutive distincte:
titlul epigramei, care poate fi:
titlu funcțional, nelegat organic de strofa epigramică,
titlu conceptual, legat organic de strofa epigramică.
strofa epigramică propriu-zisă
La rândul ei, strofa epigramică, funcțional vorbind, este compusă și ea din două părți:
tema,
poanta (condiție esențială a epigramei de azi).

O epigramă este limitată la o strofă în care un anumit aspect al vieții este prezentat pe scurt și apoi pus în legătură cu ceva care stârnește hilaritatea. Aspectul respectiv este caracterizat pregnant și imprimat în memoria cititorului prin poanta conținută de obicei în ultimul vers.

Epigrama - definiție epigramatică
Cincinat Pavelescu arăta că o epigramă bună cuprinde două părți: una care excită așteptarea, ațâță curiozitatea, descriind în culori vii un subiect oarecare, și cealaltă, care, printr-un vers neașteptat, dă soluția acestui fel de problemă, sau, cum o definea Girel Barbu, Epigrama este o floare cu trei petale și un spin. 

În volumul Definiții epigramatice - dicționar culegere, publicat în 2000 de Ion Bratu, autorul ilustrează acest principiu, definind astfel epigrama:
E o cobră care mușcă,
Dar și arma ce rănește,
În trei versuri te ochește
Și-n al patrulea te-mpușcă.

Pe de altă parte, Al. O. Teodoreanu (Păstorel) le atrăgea atenția confraților săi epigramiști că epigrama nu este un gen la îndemâna oricui:
Le amintesc un mic refren
De care-i rog să țină seamă:
De-i epigrama un catren,
Nu tot catrenu-i epigramă!

Vezi și
Listă de epigramiști români

Note

Legături externe
Cincinat Pavelescu: Ce este o epigramă și cum se face?
Geo Olteanu despre structura epigramei
Tinia

Tinia, zeul suprem  din mitologia etruscă, element prim în triada maximă, împreună cu Uni și Menrva (identificată de romani cu triada Jupiter-Iuno-Minerva).
Tinia este în primul rând zeu al cerului (cerul fiind, în concepția etruscă, divizat în 16 zone, fiecare locuită de câte un zeu); după Pliniu cel Bătrân, în Istoria Naturală, triada făcea parte dintr-o eneadă care avea mai ales menirea lansării fulgerelor, acesta fiind și atributul principal, alături de conducerea universului, a lui Tinia. În ceea ce numiseră romanii disciplina etruscă, un rol principal în magia religioasă îl aveau cărțile fulgurante (atribuite nimfei Vegoe) cuprinzând principiile divinatorii ale interpretării, dar se pare și ale producerii fulgerelor și trăsnetelor. Cicero scrie: Etruscii au observat fulgerele și trăsnetele și au explicat multe fenomene și miracole ale naturii. (Despre divinație)

Legături externe
Etruscan Deities

Mitologia etruscă
Zei ai cerului și vremii
Zei ai fulgerului
Zei ai tunetului
Zei ai timpului și destinului
Software

Prin software (/'sʌf ' tué:r/), soft sau rareori și „logicial”  se înțelege un sistem de programe pentru calculatoare incluzând procedurile lor de aplicare, sistem furnizat odată cu calculatorul respectiv sau creat ulterior de către utilizator sau și cumpărat din comerț de-a gata. Prin contrast, cuvântul hardware desemnează partea fizică a calculatorului sau a sistemului informatic respectiv. În general, pentru a funcționa, un sistem informatic are nevoie de ambele componente, în plus și de datele care trebuiesc prelucrate. Uneori și aceste date sunt considerate a face parte din software.

Componenta software poate include toată gama de produse de programare, uzual formată din sistem de operare, drivere și programe de aplicație. În anumite cazuri speciale părți din software se înglobează din construcție în hardware - prin folosirea de circuite integrate preprogramate.

În unele domenii, prin software se înțeleg în primul rând datele cu care lucrează aparatele sau calculatoarele, cum ar fi imaginile digitalizate, sunete și piese muzicale, jocurile pentru calculator, filme digitalizate, clipuri video și multe alte date asemănătoare. În caz extrem, până și purtătorii fizici de date sau "mediile" sunt considerate a fi "software", ca de exemplu discurile optice de tip CD și DVD, casetele video VHS și miniDV, casetele audio ș.a.

Un termen înrudit dar distinct este firmware-ul, numit și microprogram sau microcod.

Pirateria de software 
Pirateria de software se referă la copierea programelor de calculator fără respectarea drepturilor de autor. În România, pirateria software a scăzut în ultimii ani, de la 74% în 2004, la 68% în 2008. Doar valoarea licențelor ilegale de sisteme de operare Windows din România este de peste 150 milioane dolari (decembrie 2008).

Note

Vezi și 
 Proiectare de program
 Program (informatică)
 Listă de companii de software
 Software liber
 Jocuri video
 Inginerie software
 Listă de tipuri de software
 Instalare de software

Legături externe 
 Cat costa bug -urile. Vezi un top al erorilor software care au dus la pierderi de vieti si miliarde de dolari, 5 august 2012, wall-street.ro
Drapelul Japoniei

Steagul național al Japoniei este rectangular, de culoare albă cu un disc roșu în centru. Numele discului roșu, și prin extensie numele drapelului, este 日の丸 hi no maru (lit. discul soarelui).

Istorie 

Legenda spune ca în secolul al XIII-lea, când mongolii veneau să invadeze Japonia (anii 1274 și 1281), preotul budist Nichiren i-a oferit shogunului un steag asemănător cu cel de astăzi. Shogunatul Tokugawa (1603-1867) a adoptat steagul pentru navele sale la începutul secolului al XVII-lea, iar în secolul al XIX-lea a decretat ca toate navele japoneze să arboreze steagul alb cu disc roșu. Guvernul Meiji a desemnat oficial folosirea steagului de către toate navele comerciale și militare ale Japoniei. Deși a fost folosit multe secole de facto ca steag național, adoptarea oficială s-a făcut doar recent, pe 13 aprilie 1999.

Steagul în care discul roșu are 16 raze a fost folosit de Marina Japoneză până la sfîrșitul celui de-al doilea război mondial și este folosit astăzi de Forțele de Autoapărare Maritime; el este un steag militar și nu trebuie confundat cu steagul național.

Reglementări 

În 1870 erau în vigoare două legi privitoare la dimensiunile steagului: în cazul navelor militare proporția laturilor era de 2:3 cu discul exact în mijloc (decretul Nr. 651 din 3 octombrie 1870), iar pentru navele comerciale proporția era de 7:10 cu discul deplasat spre bățul steagului cu 1/100 din lungime, pentru ca împreună cu grosimea bățului să apară în centru (decretul Nr. 57 din 27 ianuarie 1870).

Steagul folosit astăzi, conform decretului Nr. 127 din 13 aprilie 1999, se execută după următoarele specificații:

 suportul rectangular este alb și are proporția de 2:3;
 discul are diametrul egal cu 3/5 din latura mai scurtă și se dispune exact în centru;
 culoarea discului este 紅色 beni-iro, un roșu intens.

Culoarea beni-iro se extrage în mod tradițional din petalele de 紅花 beni-bana (Carthamus tinctorius), o specie de șofrănel. Numele beni-iro este de asemenea folosit pentru a desemna culoarea rujului de buze (口紅 kuchi-beni). Prin comparație, roșul de pe steagul României are altă nuanță:

     pe steagul României,
     pe steagul Japoniei.

Vezi și 

 Listă de steaguri

Legături externe 
 Steagul Japoniei la "Flags of the World" (lb. engleză)

Japonia
Japonia
Pierre Curie

Pierre Curie () a fost un fizician francez, pionier în studiul radioactivității, laureat (împreună cu Antoine Henri Becquerel și Marie Curie) al Premiului Nobel pentru Fizică în 1903.

Printre alte contribuții științifice remarcabile, Pierre Currie a descoperit, împreună cu fratele său, Jacques Curie, efectul piezoelectric, în 1880.

Motivația juriului Nobel

Date biografice 
Tatăl său, Eugen Curie, era un medic generalist interesat de asemenea de cercetare. Încă din copilărie, Pierre încerca să explice fenomenele cu care se întâlnea zilnic. La 16 ani și-a luat bacalaureatul și la 18 ani licența. De la 19 ani a fost luat ca preparator la Sorbona, astfel încât a putut să se dedice cercetării științifice. Împreună cu profesorul Desains a studiat lungimile de undă ale radiaților calorice, iar împreună cu fratele său mai mare, Jacques, a descoperit efectul piezoelectric. În 1882, Pierre a părăsit Sorbona pentru a deveni șef de lucrări la Școala de fizică și chimie din Paris. Și-a dat teza de doctorat din cercetările asupra magnetismului.

Note

Legături externe 

  Biografie pe site-ul premiului Nobel
 „«Dinastia» Curie” (11 octombrie 2007). Jurnalul Național.

Nașteri în 1859
Nașteri pe 15 mai
Decese în 1906
Decese pe 19 aprilie
Pierre
Absolvenți ai Universității din Paris
Atei francezi
Chimiști francezi
Chimiști din secolul al XIX-lea
Chimiști din secolul al XX-lea
Descoperitori de elemente chimice
Eponime ale craterelor de pe Lună
Eponime ale elementelor chimice
Fizicieni din secolul al XIX-lea
Fizicieni din secolul al XX-lea
Fizicieni francezi
Înmormântări la Panthéon, Paris
Laureați ai Premiului Nobel pentru Fizică
Laureați francezi ai Premiului Nobel
Membri ai Academiei Franceze de Științe
Oameni din Paris
Personalități care au refuzat Légion d'honneur
Radioactivitate
Victime ale otrăvirii radiologice
Eponime ale mineralelor
Piezoelectricitate

În 1880, Jacques si Pierre Curie au observat ca aplicarea de presiune asupra unui cristal de cuarț rezultă în apariția unei sarcini electrice în cristal. Cei doi fizicieni au denumit efectul observat piezo de la verbul grecesc piezein (a presa).

Vezi și
 Efect piezoelectric

Fizica materiei condensate
Transductori
Sydney Boys High School

Sydney Boys High School (Liceul de Băieți Sydney) este un liceu de băieți situat în Sydney, Australia. Liceul este selectiv academic și se intră numai pe bază de examen public în engleză, matematică și cunoștințe generale.

Liceul a fost fondat în 1888 și este situat în Moore Park, o zonă lângă centrul orașului Sydney.

Instituții de învățământ
Lista țărilor după populație

Aceasta este o listă a țărilor după populație. Lista include țările independente și teritoriile dependente locuite permanent, fiind bazată în principal pe standardul ISO 3166-1.  De exemplu, Regatul Unit este considerat o entitate unică, în timp ce țările componente ale Regatului Țărilor de Jos sunt considerate separat. În plus, această listă include anumite state cu recunoaștere limitată care nu se regăsesc în ISO 3166-1. Populația fiecărei țări este, de asemenea, dată în procente în comparație cu populația lumii, pe care Națiunile Unite o estimează la ora actuală la 8 miliarde.

Notă: Toate teritoriile dependente sau țările constitutive care sunt părți ale statelor suverane sunt afișate cu caractere italice și nu au atribuit un rang numerotat.

O poziție numerotată este atribuit celor 193 de state membre ale Națiunilor Unite, plus cele două state observatoare la Adunarea Generală a Națiunilor Unite. Teritoriilor dependente și țărilor constitutive care sunt părți ale statelor suverane nu li se atribuie o poziție numerotată. În plus, statele suverane cu recunoaștere limitată sunt incluse, dar nu li se atribuie o poziție numerică.

Referințe

Vezi și 
 Lista statelor lumii
 Lista capitalelor lumii
 Lista țărilor după continent
 Lista țărilor după densitatea populației
 Lista țărilor după suprafață
 Listă de țări în funcție de PIB
 Listă de monede după țară

 Populație
 Țări
Insulă

O insulă este o  întindere de uscat  mai mică decât un continent, care este înconjurată complet de ape.
Cele mai mari cinci insule de pe glob sunt:

 Groenlanda (2.180.000 km²) - diviziune administrativă autonomă a Danemarcei 
 Noua Guinee (800.000 km²) - statul Papua Noua Guinee și o parte din Indonezia
 Borneo (745.000 km²) - statul Brunei și părți din Indonezia și Malaysia
 Madagascar (590.000 km²)
 Insula Baffin (510.000 km²) - parte din Canada

Vezi și
 Listă de insule
 Listă de insule în România
 Insulă artificială

Legături externe 

 Cele mai frumoase insule ale lumii (FOTO), 7 mai 2010, Descoperă - Travel
 Cele mai frumoase insule private, 30 noiembrie 2013, Radu Eremia, Adevărul
 Destinații pentru romantici: Insulele pustii, 13 ianuarie 2011, Cecilia Stroe, Descoperă - Travel
 Top 10 - Insule de vânzare, 3 septembrie 2008, Andrada Fiscutean, Descoperă
 Top 7 cele mai periculoase și mai izolate insule din lume, 20 februarie 2013, Marius Comper, Descoperă - Travel
 Cât costă să-ți închiriezi o insulă ori să-ți petreci o noapte la închisoare. Topul celor mai excentrice locuri de vacanță, 22 noiembrie 2011, Corina Vârlan, Gândul

Forme de relief costale și oceanice
Forme de relief fluvial
Fluviu

Un fluviu este o apă curgătoare mare (atât în debit, cât și în întinderea propriu-zisă de apă) și care se varsă într-o mare sau într-un ocean. Diferența dintre fluviu și râu este atât în dimensiune, cât și în faptul că râurile se varsă de obicei într-un fluviu, într-un alt râu sau într-un lac. Fluviile sunt navigabile cel puțin în porțiunea lor finală. La vărsare, din cauza interacțiunii dintre apa sărată a mării sau a oceanului cu apa dulce a fluviului, se formează o deltă sau un estuar. 

În Europa, cele mai lungi fluvii sunt Volga și Dunărea.

Cele mai lungi fluvii

Vezi și 
 Listă de fluvii după lungime
 Listă de fluvii
 Râu

Bibliografie suplimentară 
 Fluviile Terrei, Petre Gâștescu, Editura Sport-Turism, 1990
843

Milenii: Mileniul I î.Hr. - Mileniul I - Mileniul al II-lea

Secole: Secolul al VIII-lea - Secolul al IX-lea - Secolul al X-lea

Decenii: Anii 790 Anii 800 Anii 810 Anii 820 Anii 830 - Anii 840 - Anii 850 Anii 860 Anii 870 Anii 880 Anii 890

Ani: 838 839 840 841 842 - 843 - 844 845 846 847 848

Evenimente 
 Regele Kenneth MacAlpin al regatului Scoția, se autointitulează regele ținutului Picților în Alba (galică).
Tratatul de la Verdun. Împarte Imperiul Carolingian între cei trei fii ai lui Ludovic cel Pios.

Nașteri

Decese

Vezi și 
 Listă de conducători de stat din 843

843
778

Milenii: Mileniul I î.Hr. - Mileniul I - Mileniul al II-lea

Secole: Secolul al VII-lea - Secolul al VIII-lea - Secolul al IX-lea

Decenii: Anii 720 Anii 730 Anii 740 Anii 750 Anii 760 - Anii 770 - Anii 780 Anii 790 Anii 800 Anii 810 Anii 820

Ani: 773 774 775 776 777 - 778 - 779 780 781 782 783



Evenimente 

15 august: Bătălia de la Roncevaux. Atac al bascilor asupra armatei lui Carol cel Mare, într-o trecătoare din munții Pirinei, Spania. Victoria a fost de partea bascilor.
 Widukind se întoarce în Saxonia din Danemarca.

Arte, științe, literatură și filozofie

Nașteri 

Al Khwarizmi, matematician și astronom arab (d. 850)
Louis le Pieux, rege al Aquitaniei (781-813), împărat al Francilor (813 - 840), fiul lui Charlemagne și a lui Hildegarde de Vinzgau (d. 840)

Decese 
 Roland, comandant franc, în lupta de la Roncevaux (n. 736)
 Autpert Ambrose, călugăr francez și scriitor (n. 730)

Vezi și 
 Listă de conducători de stat din 778

778
1517


1517 (MDXVII) a fost un an obișnuit al calendarului iulian, care a început într-o zi de sâmbătă.

Evenimente 

 7 februarie: Fondarea orașului Le Havre.

Nedatate 

 Eșecul unei revolte iscate în Anglia.
Începutul Reformei: Prezentarea în biserica din Wittenberg a celor 95 de teze ale lui Martin Luther, care stau la originea Reformei Protestante.
Legarea de glie a țăranilor din Transilvania prin Tripartitum-ul lui Werböczi.
 Navigatorul spaniol Francisco Hernandez de Cordoba explorează litoralul din Yucatán și descoperă vestigiii ale unor orașe aparținând mayașilor.
Otomanii sub Selim I cuceresc Egiptul.
Papa autorizează Tratatul de la Rouen. Încercare de reînnoire a Auld Alliance dintre Scoția și Franța.

Arte, științe, literatură și filozofie

Nașteri

Decese 

 12 februarie: Caterina de Navarra, 49 ani, regină a Navarrei (n. 1468)

Vezi și 
 Listă de conducători de stat din 1517

1517