Comisia Santer

Comisia Santer, condusă de Jacques Santer, a fost Comisia Europeană între 1995 și 1999 15 martie 1999, când a avut loc o demisie în bloc, din cauza unor cercetări efectuate asupra membrilor în domeniul corupției.

Programare
În 1994, Jacques Delors urma să renunțe la o funcție de succes, în calitate de președinte al Comisiei Europene. Cu toate acestea, stilul său federalist nu era în favoarea multor guverne naționale. De atunci, când a fost prezentată propunerea lui Jean-Luc Dehaene (fostul prim-ministru al Belgiei), el a fost vetoat de Marea Britanie pe motiv că era prea federalist. Jacques Santer, atunci prim-ministru al Luxemburgului, a fost văzut ca fiind mai puțin federalist pe măsură ce președinția sa propunea mai devreme structura pilonului. Prin urmare, a fost numit și aprobat de Consiliul European la 15 iulie 1994.

Prin urmare, el a fost văzut ca fiind "a doua alegere" care și-a slăbit poziția, Parlamentul European aprobându-l doar printr-o majoritate restrânsă. Santer însuși a recunoscut că "nu a fost prima alegere - dar să devină președinte al Comisiei nu a fost prima mea alegere." Totuși, el și-a mărit puterile asupra nominalizărilor pentru ceilalți comisari. Președintele a obținut această putere în temeiul Tratatului de la Maastricht, care a intrat în vigoare în anul precedent. La 18 ianuarie 1995, Comisia a fost aprobată de Parlament cu 416 de voturi pentru 103 (majoritate majoră față de cea preconizată) și au fost numiți de Consiliu la 23 ianuarie.

Componență
În afara lui Jacques Santer, care a fost președintele comisiei, celelalte 19 posturi au fost ocupate astfel:

 Manuel Marin, Relațiile cu Mediterana de Sud, America Latină și Orientul Mijlociu  (Vice-Președinte)
 Leon Brittan, Afaceri Externe (Vice-Președinte)
 Neil Kinnock, Transport
 Hans van den Broek, Relația cu Europa Centrală și de Est
 João de Deus Pinheiro, Relația cu Țările Africane, Caraibiene și Pacifice
 Martin Bangemann, Afaceri industriale, Informații și Tehnologii de Telecomunicații
 Franz Fischler, Agricultură și Dezvoltare Rurală
 Mario Monti, Piața Internă
 Monica Wulf-Mathies, Politica Regională
 Ritt Bjerregaard, Mediu
 Edith Cresson, Cercetare, Știință și Tehnologie
 Anita Gradin, Imigrare, Justiție și Afaceri Interne
 Marcelino Oreja, Relația cu Parlamentul European, Cultură și Politica Audiovizuală
 Pádraig Flynn, Angajări și Afaceri Sociale
 Karel van Miert, Politica în Domeniul Concurenței
 Christos Papoutsis, Energie și Turism
 Erkki Liikanen, Buget, Salariați și Administrație
 Yves-Thibault de Silguy, Afaceri Economice și Financiare
 Emma Bonino, Politica Consumatorilor și Protecția Sănătății Consumatorului

Munca timpurie 
Comisia Santer a supravegheat dezvoltarea Tratatului de la Nisa înainte de a fi semnat în 2000, negocierile cu acele țări în vederea aderării în 2004 și semnarea Tratatului de la Amsterdam în 1997.

În special, a contribuit la dezvoltarea monedei euro și a emis o serie de lucrări verzi pe baza lucrărilor comisarului Yves-Thibault de Silguy. De asemenea, Comisia a elaborat simbolul monedei euro. Euro a fost înființat în 1999-01-01. De asemenea, Comisia a continuat agenda socială a Delors, a impus mai multe competențe în acest domeniu, inclusiv abordarea problemei șomajului și a început propuneri de reformă a politicii agricole comune.

Santer, dorind un slogan care să poată fi citat pentru administrația sa, a declarat că scopul Comisiei este "să facă mai puțin, dar să o facă mai bine" (un slogan adoptat și adaptat de mulți de atunci).  Cu toate acestea, în cursul anului 1998, Comisia a început să piardă autoritatea din cauza criticilor de gestionare din partea Parlamentului.

Note 

Santer, Comisia