Polimer

Polimernek (görög eredetű szó: poli-, sok, -mer, rész) azokat a kémiai vegyületeket nevezzük, amelyek nagyszámú, egy vagy többfajta, azonos típusú atomcsoportból, úgynevezett monomer egységből épülnek fel és ezeket az építőelemeket primer kémiai kötések kapcsolják össze.
A polimerek elvileg végtelen sok ismétlődő egységből állhatnak, szemben az oligomerekkel, amelyeket meghatározott számú monomer alkot.
A polimer kifejezés a közhiedelemmel ellentétben nem ekvivalens a műanyag kifejezéssel.
A természetben előforduló polimerek mellett léteznek természetes alapú mesterséges anyagok (például viszkóz), vagy a természetben nem előforduló, mesterségesen létrehozott vegyületekből szintetizált polimerek.
A polimerek önálló alakkal, térfogattal rendelkeznek.

A legelső mesterségesen előállított polimer a bakelit volt, melyet 1907-ben szabadalmazott feltalálója Leo Hendrik Baekeland.

Főbb fajtái

A mesterségesen előállított polimerek közismert képviselője a polietilén (PE).  (…-CH2-CH2-…) A nylon szó fajtanévvé vált védjegy, amellyel az amerikai DuPont de Nemours cég eredetileg a poliamid 6.6-ot (PA 6.6) forgalomba hozta. Bár az alapanyag a gazdaságosabban gyártható polietilénre változott, de a nylon ("nejlon") szó használata fennmaradt a köznyelvben.

A legnagyobb mennyiségben felhasznált polimer alapanyag a polietilén (PE, HDPE, LDPE, MDPE), a polipropilén (PP, aPP, iPP, sPP)és a polivinil-klorid (PVC). E polimereket tömegműanyagoknak nevezzük. Nagy jelentőségű továbbá a polisztirol (PS, HIPS, ABS…), a polietilén-tereftalát (PET), a politetrafluoretilén (PTFE), polibutadién (PB, ABS), polimetil-metakrilát (PMMA), poliamid (PA), polietilén-glikol (PEG) és még számos anyag, valamint anyagkeverék. A textiliparban feldolgozott mesterséges szálasanyagok is polimerek, legfontosabbak ezek között a természetes alapanyagú (cellulózból készült) viszkóz (CV) és az acetát (CA), a szintetikus polimerek közül a poliészter (PES), a poliamidok (főleg a PA 6 és PA 6.6), az aramidok (aromás poliamidok), a poliakrilnitril (PAN), a polipropilén (PP), a poliuretán (PU).  

Előnyei a fémekkel szemben:
 kicsi a sűrűségük
 a klasszikus értelemben korrózióállók
 jó szigetelők, de készíthetők vezető polimerek is
 előállítási költségük kicsi, lehetséges a termelékeny feldolgozás
 könnyen feldolgozhatóak, rendszerint nincs szükség forgácsolásra
 a hőre lágyuló polimerek teljes mértékben reciklálhatóak (újrahasznosíthatóak) vagy termikusan (például hőerőműben) felhasználhatók

Hátrányai a fémekkel szemben:
 kicsi a szilárdságuk (speciális anyagok, például szálerősítésű gyanták, vetekszenek a fémekével) 
 öregszik, megfelelő stabilizálás esetén pedig nem bomlik le
 rossz hőállóság és hővezető képesség
 kisebb rugalmassági modulus

A polimerek csoportosítása

Előállításuk szerint 
 Polimerizációval (PE, PP, PVC, PS) 
 Polikondenzációval (PA, PET)
 Poliaddícióval (PUR, EP)
 Természetes (alapú) polimerek (cellulóz, üveg, bazalt, azbeszt, fehérje)

Primer szerkezetük szerint 
 Homopolimer, azonos monomerekből áll a főlánc (PE, PP, PVC, PS) 
 Kopolimer, különböző monomerekből.  (ABS, Poliblend)

Feldolgozás szerint 
 Hőre lágyuló (termoplaszt) és 
 hőre nem lágyuló (duroplaszt)

Szerkezet alapján  
 lineárisak 
 elágazóak
 térhálósak
 folyadékkristályok

Az őket felépítő atomok szerint
 szerves
 szervetlen
 elemorganikus polimerek

Jegyzetek

Kapcsolódó szócikkek 
 Markovnyikov-szabály
 Műanyag
 Alakemlékező textilanyagok
 Fröccsöntés
 Szálasanyagok
 Fajtanévvé vált védjegy