alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Universitatea de Artă și Design din Cluj-Napoca

Universitatea de Artă și Design (UAD) este o universitate de arte din Cluj-Napoca, România. Anterior, s-a numit Institutul de Arte Plastice „Ion Andreescu”. Sediul central este în Piața Unirii, nr. 31.

De-a lungul timpului Universitatea din Cluj a purtat următoarele denumiri:

 1926–1933—Școala de Belle-Arte
 1950–1990—Institutul de Arte Plastice „Ion Andreescu”
 1990–2001—Academia de Arte Vizuale „Ion Andreescu”
 Din 2001—Universitatea de Artă și Design Cluj-Napoca

Facultăți 
Universitatea are două facultăți:

 Facultatea de Arte Plastice
 Facultatea de Arte Decorative și Design

Elevi reprezentativi ai Universității 
 Béla Gy. Szabó
 Horea Cucerzan
 Mircea Roman
 Virgil Fulicea
 Valeriu Mladin
Mircea Corneliu Spătaru
László Botár
Mircea Cantor
Șerban Savu
Ciprian Mureșan
Victor Man
Adrian Ghenie

Note

Legături externe 
 Noul site oficial
 Vechiul site oficial
 Eveniment expozițional organizat de Universitatea de Artă și Design Cluj-Napoca și Galeria Casa Matei

Vezi și 
 Listă a universităților din România

Universități din Cluj-Napoca
Fondări în 1926
Județul Šiauliai

Šiauliai este un județ în Lituania.

Siauliai
Râul Vedea

Vedea este un râu în partea de sud a României, care izvorăște din Platoul Cotmeana și se varsă în Dunăre, având o lungime de 244 km. Principalii săi afluenți sunt râurile Cotmeana și Teleorman.

Străbate județele Argeș, Olt și Teleorman, iar orașele Alexandria și Roșiorii de Vede se găsesc pe malurile râului.

Hidronimie 
Numele râului este de origine dacică, provenind din cuvântul indo-european wed (apă).

Note

Referințe 
 Administrația Națională Apelor Române - Cadastrul Apelor - București
 Institutul de Meteorologie și Hidrologie - Rîurile României - București 1971 
 Istoria râului Vedea 
 ICPA - Comune vulnerabile - Județul Teleorman  
 Trasee turistice - județul Olt 
 Trasee turistice - județul Teleorman

Vezi și 

 Listă de fluvii din Europa

 
Afluenți ai Dunării
Gospodărirea apelor
Râuri din județul Olt
Râuri din județul Teleorman
Râuri din România
Izvor

Un izvor este un punct de ivire la suprafața terenului a unei ape subterane, în condiții naturale. Dacă izvorul se datorează unui strat acvifer sub presiune se numește ascendent. Când curgerea alternează cu perioade de stagnare, se numește intermitent. Atunci când emergența unui izvor are loc sub nivelul apelor superficiale se numește submers. După durata curgerii, se deosebesc: izvoare permanente, periodice și intermediare.

În timp ce curge pe sub pământ, apa dizolvă substanțe minerale din pietre, astfel că uneori apa dintr-un izvor este îmbuteliată și vândută ca apă minerală.

După valoarea raportului dintre debitul maxim (Qmax) și cel minim (Qmin) izvoarele se pot clasifica astfel:
 izvoare cu scurgere constantă, când Qmax/Qmin<10;
 izvoare cu scurgere variabilă, când 10<Qmax/Qmin<30;
 izvoare cu scurgere foarte variabilă, când Qmax/Qmin>30.

Referințe

Legături externe

Vezi și 
 Băile (dezambiguizare)
 Fântână
 Izvor termal
 Puț

 
Împrumuturi lingvistice din limbile slave
Piatră

Piatra este un material format dintr-un agregat natural de substanțe minerale.

Clasificare 
Pietrele (rocile) sunt clasificate în 3 categorii, după compoziția minerală a lor:
 sedimentare - formate la suprafața pământului sau în mări, prin acumularea de materiale și prin acțiunea unor agenți externi (precum vântul și apa).
 eruptive - formate prin solidificarea magmei ce rezultă prin procese vulcanice; exemple de roci eruptive: bazalt, granit, piroclaste etc.
 metamorfice - formate prin recristalizarea altor pietre preexistente, sub acțiunea temperaturii și presiunii la adâncimi mari, în crusta terestră (exemplu: marmură).

Referințe

Bibliografie 
 „Mică enciclopedie a pietrelor”, Tudor Opriș, Editura Didactică și Pedagogică, 2007, ISBN 978-973-30-1642

Legături externe 

 Material de construcție
 Bolovani cu suflet de matase , 12 octombrie 2006, Revista Magazin
 Bijuteriile întunericului - Florile de mină, 8 noiembrie 2008, Vasile Surcel, Jurnalul Național
 Reinterpretarea utilizării pietrei, 9 august 2007, Jurnalul Național

Vezi și 
 Carieră de piatră
 Epoca de piatră
 Geologie
 Listă de geologi renumiți
 Listă de localități cu numele Piatra
 Listă de minerale
 Listă de pietre
 Listă de roci
 Sculptura în piatră
Mare

Mare este un nume generic dat vastelor întinderi de apă stătătoare, adânci și sărate, de pe suprafața Pământului, care de obicei sunt unite cu oceanul printr-o strâmtoare. Se mai numește mare și o parte a oceanului de lângă țărm.

Termenul este folosit uneori și pentru lacuri sărate mari precum Marea Caspică, Marea Aral și Marea Moartă.

Tipologie 
 Mare epicontinentală
 Mare interioară
 Mare închisă
 Mare marginală
 Mare mediteraneeană
 Mare periferică

Lista principalelor mări, grupate după ocean

Vezi și 
 Listă de mări
 Oceanografie
 Oceanul planetar

Hidrologie
Turbă

Turba este o varietate de cărbune inferior, o rocă sedimentară de culoare cafenie-închisă sau neagră, care s-a format prin descompunerea lentă și carbonizarea parțială a materialului vegetal acumulat în mlaștini neaerisite, care se întrebuințează drept combustibil și, în special, ca îngrășământ natural.

Un loc mlăștinos, bogat în vegetație, din ale cărei resturi se formează turba, respectiv o regiune bogată în turbă, poartă denumirea de turbărie.

Depozite majore de turbă se găsesc în nordul Europei continentale, din Germania (peste 400.00 ha de turbării) până în Belgia, dar și în Anglia , Irlanda, Scandinavia și Estonia.

Utilizarea turbei
Turba poate fi folosită în industrie, agricultură, centrale electrice etc. Prin prelucrarea turbei se obțin diverse produse chimice. De exemplu, prin distilarea ei, se obține gudronul de turbă, iar prin uscarea forțată a turbei și impregnarea ei cu petrol rezultă un combustibil foarte bun. Turba se utilizează ca îngrășământ în agricultură, iar în construcții este folosită ca izolator termic la geamuri sau pivnițe etc., ca așternut absorbant sau sub forma de plăci ori cărămizi de construcție. De asemenea, fibrele și praful de turbă sunt adesea utilizate la ambalarea obiectelor fragile.

Îngrășământ
Folosirea turbei în agricultură și horticultură îmbunătățește structura solului, crește capacitatea de reținere a apei. Solul devine mai aerisit și reține mai bine elementele nutritive. Se folosește mai ales pentru îmbunătățirea solului în grădini, spații verzi și pentru pregătirea substraturilor de creștere a plantelor.

Esențiale sunt capacitate de absorbție ridicată pentru apă, de 700-800%, și capacitatea ridicată de schimb ionic. Capacitatea ridicată de reținere a apei și de absorbție minerală face ca turba să funcționeze ca un rezervor de apă și hrană eliberând din complexul absorbant substanțele minerale pe măsura consumului.

După calitățile sale de îngrășământ natural, turba este clasificată astfel:
 turbă oligotrofă (săracă în materii nutritive)
 turbă mezotrofă (de tranziție)
 turbă eutrofă (bogată în materii nutritive)

Combustibil
Turba constituie prima etapă în formarea cărbunilor și nu este chiar un cărbune în adevăratul sens al cuvântului, dar poate fi considerată un cărbune “nematurat”. Turba proaspăt extrasă conține 90 % umiditate și 10 % solid. Poate fi utilizată drept combustibil după o uscare prealabilă. Puterea calorifică a turbei, cu o valoare de aproximativ de 20 MJ/kg, este ceva mai mare decât cea a lemnului.
Turba uscată și brichetată se folosește drept combustibil casnic.

Acvaristică
Turba albă de mlaștină este un excelent material filtrant, care poate să rețină cele mai fine substanțe în suspensie în apa pentru acvariu. Compartimentul de filtrare cu turbă se montează după filtrul intermediar pentru substanțe grosiere, care este confecționat din vată sau burete.

Note

Bibliografie

 Emil Pop: Mlaștinile de turbă din Republica Populară Romînă, Editura Academiei Republicii Populare Romîne, 1960

Cărbune
Turbării
Ocean

Aproximativ trei sferturi (71%) din suprafața Pământului este acoperită de oceane, fiind un corp global de ape sărate (apă).
Oceanele dețin aproximativ 96,5% din toată apa de pe Pământ.
Oceanele sunt împărțite de continente și arhipelaguri în cinci oceane:

 Oceanul Antarctic
 Oceanul Arctic
 Oceanul Atlantic
 Oceanul Indian
 Oceanul Pacific

Granițele între oceane au fost stabilite de Organizația Internațională de Hidrografie, astfel că Oceanul Antarctic se extinde de la coasta Antarcticii până la 60 de grade latitudine sudică.

Zonarea pe adâncime a oceanelor 
Pe adâncime, mările și oceanele se pot zona în modul următor:

Sistemul 

 zona epipelagică sau zona euphotică până la o adâncime de 200 m.
 zona mesopelagică sau zona disphotică între adâncimile de 200 – 1000 m.
 zona bathipelagică între adâncimile de 1000 – 4000 m.
 zona abissopelagică între adâncimile de 4000 – 6000 m.
 zona hadopelagică la adâncimi peste 6000 m.

Sistemul 
Sub aspect biocenotic găsim trei zone:

 zona litorală;
 zona pelagică;
 zona abisală;

Sistemul 

 zona benthală care este sub influența fundului oceanului și care poate fi împărțită la rândul ei în următoarele zone:
 zona bathyală (din greacă bathys = adâmcime) este zona în care fundul mării coboară sub nivelul platformei continentale și este situată la adâncimi între 200 - 2000/3000 m.
 zona abisală (din latină abyssus - prăpastie) este domeniul fundului mărilor situat de la adâncime de 2000/3000 m până la 6000 m
 zona hadală (din greacă hades = lumea subterană), care cuprinde gropile adânci ale oceanelor situate la adâncimi de peste 5000 m.

Ecologie 
Oceanele sunt locul în care trăiesc multe forme de viață, precum

 pești
 cetacee (balene și delfini)
 cefalopode (caracatița, calmarul, sepia)
 crustacee (crevete, homar)
 viermi marini
 plancton
 alte specii

Economie 
Oceanele sunt esențiale pentru transport, o mare parte din bunurile transportate în lume sunt cu ajutorul navelor între porturi. Canale importante includ Canalul Panama și Canalul Suez.

Note

Legături externe 

 
 Si totusi, cum au aparut oceanele pe Pamant? , 21 aprilie 2011, Revista Magazin
 Călătoria în abisuri, aproape de final, 29 noiembrie 2009, Anca Aldea, Jurnalul Național
 Urmărește în timp real aventura unui vas de cercetare prin adâncurile oceanului! (VIDEO), 1 aprilie 2012, Descoperă

Video

 „Cea mai bizară zonă de pe fundul oceanului”: animale incredibile surprinse în adâncuri (VIDEO), 26 mai 2013, Descoperă - sursa
Golf

Pentru alte utilizări ale numelui Golf, vezi Golf (dezambiguizare).

Golful este o parte a unui lac sau ocean care  înaintează într-o deschizătură largă a uscatului și este înconjurată de pământ din trei părți.

Cele mai cunoscute golfuri sunt:
 Golful Aden
 Golful Alaska
 Golful Aqaba
 Golful Argolic
 Golful Bengal
 Golful Biscaya
 Golful Botnic
 Golful California
 Golful Carpentaria
 Golful Finlandei
 Golful german
 Golful Guanabara
 Golful Guineei
 Golful Hudson
 Golful Kula
 Golful Lion
 Golful Mannar
 Golful Mexic
 Golful Oman
 Golful Panama
 Golful Persic
 Golful Prudhoe
 Golful Riga
 Golful San Francisco
 Golful Sf. Laurențiu
 Golful Sidra
 Golful Suez
 Golful Tarento
 Golful Thailandei
 Golful Zuider Zee
 Marea Roșie

Vezi și 
 Istm
 Listă de golfuri
Puț de apă

Puțurile de apă pot fi de două tipuri: puțuri de mică adâncime și puțuri de mare adâncime. În cazul celor dintâi apa poate fi obținută foarte ușor, dar impuritățile pot ajunge ușor în lichid astfel încât există un risc serios de contaminare. Pentru puțurile de adâncime mare nu există risc de contaminare, ele neavând impurități organice.

Vezi și 
 Apă potabilă
 Ape subterane
 Batal
 Captare de apă
 Cumpănă
 Fântână
 Foraj
 Puț

Legături externe 
 Fântâni - imagini

Fântâni
Listă de scriitori de literatură fantastică

Aceasta este o listă de scriitori de literatură fantastică notabili.

Clasificare în funcție de gen

Precursorii literaturii fantastice

 Edgar Rice Burroughs
 Lewis Carroll
 H. P. Lovecraft

Fantezie modernă 
 Lord Dunsany
 J. R. R. Tolkien
 Ursula K. Le Guin
 Kim Newman
 Anne McCaffrey
 Roger Zelazny
 Margaret Weis & Tracy Hickman
 R.A. Salvatore
 Dennis McKiernan
 Jess Lebow
 Will McDermott
 Moony Witcher

Fantezie pentru copii
 Roald Dahl
 Joseph Delaney
 C.S. Lewis
 Terry Pratchett
 J. K. Rowling

Autori contemporani

 Anne Rice
 David Herter

Români - cu tente ale fanteziei

 Mircea Eliade
 Vasile Voiculescu
 Mircea Cărtărescu

Români contemporani

Ionuț Caragea 
George Cornilă
Oliviu Crâznic
Liviu Radu
Doina Ruști
Daniel Timariu

Alții

 Philip Jose Farmer
 Robert Silverberg
 Neil Gaiman

Lista autorilor de fantezie în ordine alfabetică

Fantezie
Fantezie
 *
Scriitor

Deși orișicine creează o lucrare scrisă poate fi numit un scriitor, termenul este de obicei rezervat celor care scriu creativ, profesional. Scriitorii înzestrați sunt adepții folosirii limbajului pentru a portretiza idei și imagini, indiferent dacă e vorba de ficțiune sau non-ficțiune.

Un scriitor poate compune opere în mai multe feluri, incluzând poezie, proză, muzică (vezi: compozitor), scrieri tehnice, jurnalism sau lucrări academice.

Lucrările realizate de un scriitor sunt considerate frecvent a fi conținutul cultural al unei societăți, și este văzută a fi o artă, precum artele vizuale (vezi: pictură, sculptură, fotografie), muzica, meșteșugurile etc.

Referințe și note

Legături externe 

 Cei mai bogați scriitori din lume , 16 august 2012, Gabriela Lupu, România liberă
 Topul Forbes al celor mai bine plătiți scriitori din lume, 13 august 2013, Florin Badescu -Mediafax, Gândul
 Sotia scriitorului, 25 iulie 2008, Patras Antonio, Ziarul de Duminică
 Cum se „ajută“ scriitorii între ei. Gabriel Garcia Marquez a fost inspirat de Joyce, 5 iulie 2013, Corina Zorzor, Adevărul
 Cum își făceau reclamă marii scriitori , 2 mai 2011, Gabriela Lupu, România liberă

Vezi și 
 Listă de scriitori
 Listă de scriitori români - Ion Creangă; Mihail Sadoveanu; Ion Luca Caragiale; Tudor Arghezi; Ioan Slavici; Emil Gârleanu; Petre Ispirescu; Barbu Ștefănescu Delavrancea; Alexandru Mitru; Cezar Petrescu; George Topârceanu; Marin Sorescu; Marin Preda; Leo Butnaru ...
 Listă de scriitori francezi
 Listă de scriitori de limba germană

Ocupații
Comuna Alatskivi

Alatskivi este o comună (vald) din Județul Tartu, Estonia.

Comune din Estonia
Comuna Haaslava

Haaslava este o comună (vald) din Județul Tartu, Estonia.

Comune din Estonia
Comuna Kambja

Kambja este o comună (vald) din Județul Tartu, Estonia.

Comune din Estonia
Comuna Konguta

Konguta este o comună (vald) din Județul Tartu, Estonia.

Comune din Estonia
Comuna Laeva

Laeva este o comună (vald) din Județul Tartu, Estonia.

Comune din Estonia
Comuna Luunja

Luunja este o comună (vald) din Județul Tartu, Estonia.

Note

Luunja
Comuna Meeksi

Meeksi este o comună (vald) din Județul Tartu, Estonia.

Comune din Estonia
Comuna Mäksa

Mäksa este o comună (vald) din Județul Tartu, Estonia.

Comune din Estonia
Comuna Nõo

Nõo este o comună (vald) din Județul Tartu, Estonia.

Comune din Estonia
Comuna Peipsiääre

Peipsiääre este o comună (vald) din Județul Tartu, Estonia. Este formată din Kasepää, Kolkja, Varnja, Savka și Sipelga.

Galerie

Comune din Estonia
Comuna Piirissaare

Piirissaare este o comună (vald) din Județul Tartu, Estonia.

Comune din Estonia
Comuna Puhja

Puhja este o comună (vald) din Județul Tartu, Estonia.

Comune din Estonia
Comuna Rannu

Rannu este o comună (vald) din Județul Tartu, Estonia.

Comune din Estonia
Comuna Rõngu

Rõngu este o comună (vald) din Județul Tartu, Estonia.

Comune din Estonia
Comuna Tähtvere

Tähtvere este o comună (vald) din Județul Tartu, Estonia.

Comune din Estonia
Comuna Vara, Estonia

Comuna Vara este o comună (vald) din Comitatul Tartu, Estonia.

Localități
Alajõe - Ätte - Kargaja - Kauda - Keressaare - Koosa - Koosalaane - Kusma - Kuusiku - Matjama - Meoma - Metsakivi - Mustametsa - Papiaru - Pilpaküla - Põdra - Põldmaa - Põrgu - Praaga - Rehemetsa - Särgla - Selgise - Sookalduse - Tähemaa - Undi - Välgi - Vanaussaia - Vara

Legături externe
 

Comune din Estonia
Comuna Võnnu

Võnnu este o comună (vald) din Județul Tartu, Estonia.

Comune din Estonia
Comuna Ülenurme

Ülenurme este o comună (vald) din Județul Tartu, Estonia.

Comune din Estonia
Comuna Helme

Helme este o comună (vald) din Județul Valga, Estonia.

Comune din Estonia
Comuna Hummuli

Hummuli este o comună (vald) din Județul Valga, Estonia.

Comune din Estonia
Comuna Karula

Karula este o comună (vald) din Județul Valga, Estonia.

Comune din Estonia
Comuna Palupera

Palupera este o comună (vald) din Județul Valga, Estonia.

Comune din Estonia
Comuna Puka

Puka este o comună (vald) din Comitatul Valga, Estonia. Cuprinde 19 localități (1 târgușor și 18 sate). Reședința comunei este târgușor Puka.

Note 

Puka
Comuna Põdrala

Põdrala este o comună (vald) din Județul Valga, Estonia.

Comune din Estonia
Comuna Sangaste

Sangaste este o comună (vald) din Județul Valga, Estonia.

Comune din Estonia
Comuna Taheva

Taheva este o comună (vald) din Județul Valga, Estonia.

Comune din Estonia
Comuna Tõlliste

Tõlliste este o comună (vald) din Județul Valga, Estonia.

Comune din Estonia
Comuna Õru

Õru este o comună (vald) din Județul Valga, Estonia.

Comune din Estonia
Comuna Abja

Abja este o fost comună (vald) din Județul Viljandi, Estonia.

24 octombrie 2017 Karksi, Halliste, Abja și Mõisaküla, sa alăturat unei noi comună Comuna Mulgi.

Note 

Comune din Estonia
Comuna Halliste

Halliste este o fost comună (vald) în sudul județului Viljandi, Estonia. Are o populație de 1.838 de locuitori și o suprafață de 266,4 km².

24 octombrie 2017 Karksi, Halliste, Abja și Mõisaküla, sa alăturat unei noi comună Mulgi.

Note

Legături externe 

 Sit oficial 

Comune din Estonia
Comuna Karksi

Karksi este o fost comună (vald) din Județul Viljandi, Estonia.

24 octombrie 2017 Karksi, Halliste, Abja și Mõisaküla, sa alăturat unei noi comună Comuna Mulgi.

Note 

Comune din Estonia
Comuna Kolga-Jaani

Kolga-Jaani este o comună (vald) din Județul Viljandi, Estonia.

Comune din Estonia
Comuna Kõo

Kõo este o comună (vald) din Județul Viljandi, Estonia.

Comune din Estonia
Comuna Kõpu

Kõpu este o fost comună (vald) din Județul Viljandi, Estonia.

24 octombrie 2017 Kõo, Suure-Jaani, Kõpu și Võhma, sa alăturat unei noi comună Comuna Sakala de Nord.

Note 

Comune din Estonia
Olustvere

Olustvere este un orășel din Județul Viljandi, Estonia.

Personalități născute aici 
 Mihail Ivanovici Bleive (1873 - 1919), protopop, martir ortodox.

Orașe din Estonia
Comuna Paistu

Paistu este o comună (vald) din Județul Viljandi, Estonia.

Comune din Estonia
Comuna Pärsti

Pärsti este o comună (vald) din Județul Viljandi, Estonia.

Comune din Estonia
Comuna Saarepeedi

Saarepeedi este o comună (vald) din Județul Viljandi, Estonia.

Comune din Estonia
Comuna Tarvastu

Tarvastu este o comună (vald) din Județul Viljandi, Estonia.

Comune din Estonia
Comuna Vastemõisa

Vastemõisa a fost o comună (vald) din Județul Viljandi, Estonia. Din octombrie 2005 face parte din comuna Suure-Jaani.

Comune din Estonia
Comuna Viiratsi

Viiratsi este o comună (vald) din Județul Viljandi, Estonia.

Comune din Estonia
Jurământul lui Hippocrate

Jurământul lui Hippocrate este un jurământ care cuprinde îndatoririle morale ale unui medic în exercitarea profesiunii sale. Este atribuit lui Hippocrate, medic din Grecia antică. Multe din principiile acestui jurământ sunt și astăzi valabile, ca păstrarea secretului profesional sau interzicerea relațiilor intime cu pacienții. Altele sunt subiecte controversate, cum ar fi interzicerea avortului sau a eutanasiei.

În multe universități, absolvenții facultăților de medicină rostesc la sfârșitul ceremoniei de încheiere a ciclului universitar jurământul lui Hippocrate:

"Jur pe Apollo medicul, pe Esculap, pe Higea și Panacea și pe toți zeii și zeițele, pe care îi iau ca martori, că voi îndeplini acest jurământ și poruncile lui, pe cât mă ajută forțele și rațiunea:

 Să respect pe cel care m-a învățat această artă la fel ca pe propriii mei părinți, să împart cu el cele ce-mi aparțin și să am grijă de el la nevoie; să-i consider pe descendenții lui ca frați și să-i învăț această artă, dacă ei o doresc, fără obligații și fără a fi plătit.

 Să transmit mai departe învățăturile acestei arte fiilor mei, fiilor maestrului meu și numai acelor discipoli care au jurat după obiceiul medicilor, și nimănui altuia.

 Atât cât mă ajută forțele și rațiunea, prescripțiunile mele să fie făcute numai spre folosul și buna stare a bolnavilor, să-i feresc de orice daună sau violență.

 Nu voi prescrie niciodată o substanță cu efecte mortale, chiar dacă mi se cere, și nici nu voi da vreun sfat în această privință. Tot așa nu voi da unei femei un remediu abortiv.

 Sacră și curată îmi voi păstra arta și îmi voi conduce viața.

 Nu voi opera piatra din bășică, ci voi lăsa această operație celor care fac această meserie.

 În orice casă voi intra, o voi face numai spre folosul și bunăstarea bolnavilor, mă voi ține departe de orice acțiune dăunătoare și de contacte intime cu femei sau bărbați, cu oameni liberi sau sclavi.

 Orice voi vedea sau voi auzi în timpul unui tratament voi păstra în secret, pentru că aici tăcerea este o datorie.

 Dacă voi respecta acest jurământ și nu îl voi călca, viața și arta mea să se bucure de renume și respect din partea tuturor oamenilor; dacă îl voi trăda devenind sperjur, atunci contrariul."

Legături externe 
  The Physician's Oath 
  BBC  Hippocratic Oath
  Hippocratic Oath - versiune clasică
  Hippocratic Oath - versiune modernă
  Hippocratis jusiurandum - Imagine a unei copii a juramântului hippocratic alături de originalul grec și de traducerea în latină

Etică medicală
Cupa Națiunilor Europene 1960

Cupa Națiunilor Europene 1960 (Euro 1960) a fost prima ediție a Campionatului European de Fotbal și s-a desfășurat între 6 și 10 iulie în Franța. Doar 17 reprezentative au intrat în competiție, lipsind unele nume mari între care Germania de Vest, Italia și Anglia. Meciurile din preliminarii s-au disputat în sistemul tur-retur, pe rând cele două combatante fiind gazde. Doar semifinalele și finala au avut loc într-un turneu final, găzduit de una dintre cele patru selecționate prezente în careul de ași.

Stadioane

Preliminarii

Participanți 

1Uniunea Sovietică s-a calificat după ce Spania a refuzat să facă deplasarea.

Turneul

Semifinale

Finala mică

Final

Statistici

Golgheteri 
2 goluri
 Valentin Ivanov
 Viktor Ponedelnik
 Milan Galić
 Dražan Jerković
 François Heutte

1 gol
 Tomislav Knez
 Ante Žanetić
 Vlastimil Bubník
 Ladislav Pavlovič
 Jean Vincent
 Maryan Wisnieski
 Slava Metreveli

Cel mai rapid gol 
11 minute: Milan Galić (Iugoslavia - Franța)

Premii
Echipa UEFA a Turneului

Referințe

Legături externe
1960 Nations Cup Review with images and video from the tournament

1960
Fotbal în Franța
Cupa Națiunilor Europene 1964

Cupa Națiunilor Europene 1964 a fost a doua ediție a Campionatului European de Fotbal. S-a desfășurat între 17 și 21 iunie 1964 în Spania. A fost câștigat de gazde care au învins fosta campioană Uniunea Sovietică cu 2-1.

Stadioane

Preliminarii

Participanți 

1 Aldin indică campioana pentru acel an

Arbitri

Turneul final

Semifinale

Finala mică

Finala

Statistici

Marcatori

2 goluri
 Ferenc Bene
 Dezső Novák
 Jesús María Pereda

1 gol
 Carl Bertelsen
 Amancio
 Marcelino
 Galimzyan Khusainov
 Valery Voronin
 Viktor Ponedelnik
 Valentin Ivanov

Premii
Echipa UEFA a Turneului

Gheata de Aur
 Ferenc Bene
 Dezső Novák
 Jesús María Pereda(2 goluri)

Referințe

Legături externe
 1964 European Nations' Cup at Union of European Football Associations

1964
Sport în Spania
Campionatul European de Fotbal 1976

Campionatul European de Fotbal 1976 a fost  al cincelea Campionat European de Fotbal. S-a desfășurat între 6 și 20 iunie în Iugoslavia (acum împărțită în statele Serbia, Muntenegru, Bosnia și Herțegovina, Croația, Slovenia și Macedonia).

La momentul respectiv, doar patru țări puteau juca la turneul final, ceea ce a însemnat că existau doar semifinalele, finala și finala mică. Acesta a fost ultimul turneu care a avut acest format, deoarece turneul a fost extins și a inclus opt echipe patru ani mai târziu.

A fost prima și singura dată când toate cele patru meciuri de la turneul final s-au decis după prelungiri, penaltiuri sau goluri marcate.

Acesta a fost, de asemenea, ultimul turneu în care gazdele trebuiau să se califice la etapa finală.

Fotbalistul ceh, Antonin Panenka, a devenit celebru pentru modul în care a lovit mingea când a executat penaltiul victoriei în finala cu Germania de Vest.

Stadioane

Preliminarii

Calificările competiției s-au jucat în două stagii: faza grupelor (a avut loc între 1974 și 1975) și sferturile de finală (jucate în 1976). Au fost opt grupe cu câte 4 echipe fiecare. Meciurile s-au jucat tur-retur. Victoriile valorau 2 puncte, egalul 1 punct, iar înfrângerea 0 puncte. Numai câștigătoarele grupelor se calificau în sferturile de finală. Sferturile de finală se jucau tur-retur. Câștigătoarele sferturilor de finală ajungeau la turneul final.

Participanți 

Următoarele echipe au participat la turneul final:

 (prima prezență)

Turneul final 
Toate orele sunt CET/UTC+1

Semifinale

Finala mică

Finala

Statistici
Cel mai rapid gol: 8 minute – Ján Švehlík (Cehoslovacia vs Germania de Vest)

Marcatori
4 goluri
 Dieter Müller

2 goluri
 Dragan Džajić
 Ruud Geels

Premii
Echipa UEFA a Turneului

Referințe

Legături externe 

 EURO 1976 Official History
 Cel mai lung campionat si cea mai lunga finala din istoria Europenelor, 1 iunie 2000, Alexandru Dida, Ziarul financiar

1976
Iugoslavia
Campionatul European de Fotbal 1968

Campionatul European de Fotbal 1968 a fost al treilea Campionat European de Fotbal, care s-a desfășurat între 5 și 10 iunie 1968 în Italia.

Campionatul din 1968 s-a numit pentru prima dată Campionat European, în timp ce jocurile dintre 1960 și 1964 se numeau Cupa Națiunilor Europene.

Stadioane

Preliminarii

Calificările competiției s-au jucat în două stagii: faza grupelor (a avut loc între 1966 și 1968) și sferturile de finală (jucate în 1968). Au fost opt grupe cu câte 4 echipe fiecare în afară de grupa 4 care avea numai trei echipe. Meciurile s-au jucat tur-retur. Victoriile valorau 2 puncte, egalul 1 punct, iar înfrângerea 0 puncte. Numai câștigătoarele grupelor se calificau în sferturile de finală. Sferturile de finală se jucau tur-retur. Câștigătoarele sferturilor de finală ajungeau la turneul final.

Participanți 

 (prima prezență)
 (prima prezență)

Turneul final 

Toate orele sunt CET/UTC+1

Semifinale

Finala mică

Finala

Rejucarea finalei

Marcatori 
2 goluri
 Dragan Džajić
1 gol
 Luigi Riva
 Angelo Domenghini
 Pietro Anastasi
 Geoff Hurst
 Bobby Charlton

Cel mai rapid gol
12 minute: Luigi Riva (Italia vs Iugoslavia, Rejucare)

Premii
Echipa UEFA a Turneului

Note

Lectură suplimentară 
 Ungaria si nefericitul minut 88 ne-au oprit la portile semifinalelor in 1972, 31 mai 2000, Alexandru Dida, Ziarul financiar

1968
Fotbal în Italia
Campionatul European de Fotbal 1972

Campionatul European de Fotbal 1972 a fost al patrulea Campionat European de Fotbal. S-a desfășurat între 14 și 18 iunie în Belgia. Turneul a fost câștigat de Germania de Vest, care a învins Uniunea Sovietică cu 3-0.

Stadioane

Preliminarii

Calificările competiției s-au jucat în două stagii: faza grupelor (a avut loc între 1970 și 1971) și sferturile de finală (jucate în 1972). Au fost opt grupe cu câte 4 echipe fiecare. Meciurile s-au jucat tur-retur. Victoriile valorau 2 puncte, egalul 1 punct, iar înfrângerea 0 puncte. Numai câștigătoarele grupelor se calificau în sferturile de finală. Sferturile de finală se jucau tur-retur. Câștigătoarele sferturilor de finală ajungeau la turneul final.

Participanți 

  (prima prezență)
  (prima prezență)

Turneul final 
Toate orele sunt CET/UTC+1

Semifinale

Finala mică

Finala

Statistici
Cel mai rapid gol: 24 minute
Raoul Lambert (Belgia vs Ungaria)
Gerd Müller (Germania de Vest vs Belgia)

4 goluri
 Gerd Müller
1 gol
 Herbert Wimmer
 Anatoli Konkov
 Raoul Lambert
 Odilon Polleunis
 Paul Van Himst
 Lajos Kű

Premii
Echipa UEFA a Turneului

Referințe

Legături externe 
 Ungaria si nefericitul minut 88 ne-au oprit la portile semifinalelor in 1972, 31 mai 2000, Alexandru Dida, Ziarul financiar

Fotbal în Belgia
1972
1972 în fotbal
Campionatul European de Fotbal 1980

Al șaselea Campionat European de Fotbal s-a desfășurat între 11 și 22 iunie în Italia. La turneu au participat un total de 8 echipe. Germania a câștigat al doilea său titlu european din istorie, învingând Belgia cu 2-1.

Stadioane 

Meciurile s-au jucat pe stadioanele:

 Stadio Olimpico, Roma - Capacitate: 82.656
 Giuseppe Meazza, Milano - Capacitate: 85.700
 Stadio San Paolo, Napoli - Capacitate: 72.800
 Stadio Comunale, Torino - Capacitate: 50.000

Participanți

Grupa 1 

 Cehoslovacia
 Germania de Vest
 Țările de Jos
 Grecia

Grupa 2 

 Belgia
 Anglia
 Spania
 Italia

Rezultate

Grupe

Grupa 1

Grupa 2

Meci pentru locul 3 pe 21 iunie 

 Cehoslovacia - Italia 1:1 (10:9 după lovituri de la 11 metri)

Finala

Legături externe 

 A doua editie italiana, un nou succes european pentru Germania federala, 2 iunie 2000, Alexandru Dida, Ziarul financiar

1980
Fotbal în Italia
Campionatul European de Fotbal 2004

Turneul final al Campionatului European de Fotbal UEFA 2004, denumit adesea EURO 2004, a avut loc în Portugalia între 12 iunie și 4 iulie 2004. Campionatul European UEFA este o competiție fotbalistică între naționalele de fotbal europene, organizată odată la 4 ani de către UEFA, organul de guvernare a fotbalului în Europa. Este pentru prima dată când turneul final se desfășoară în Portugalia.

Calificările pentru EURO 2004 au avut loc din septembrie 2002 până în noiembrie 2003. Cincizeci de echipe au fost împărțite în zece grupe și fiecare echipă a jucat cu fiecare echipă din grupa sa de două ori, odată acasă și odată în deplasare. Echipele care au câștigat grupa s-au calificat automat pentru EURO 2004, iar clasații pe locul doi din fiecare grupă au jucat un meci de baraj, pentru a fi determinate alte cinci echipe. Împreună cu țara gazdă, Portugalia, care nu a trebuit să treacă prin procesul de calificare, șaisprezece națiuni au participat la EURO 2004.

Calificări 

Cele 16 echipe care s-au calificat la turneul final sunt:

Loturi anunțate 

Vedeți Campionatul European de Fotbal 2004 (loturi) pentru detalii.

Stadioane

Grupe

Grupa A

Grupa B

Grupa C

Grupa D

Sferturi de finală

Semifinale

Finala

Statistici

Golgheteri 
Euro 2004 Top Scorers

Cel mai rapid gol 
2 minute: Dmitri Kirichenko (Rusia vs Grecia)

Premii 
Echipa UEFA a Campionatului

Gheata de Aur
  Milan Baroš

Jucătorul UEFA al Campionatului
  Theodoros Zagorakis

Referințe

Lectură suplimentară 
 EURO 2004 sau infernul vedetelor, Ilie Dobre, Editura Paralela 45, 2004

Legături externe 
 Sit web oficial al EURO 2004
 Sit oficial UEFA

2004
Sport în Portugalia
Walter Ziegler

Walter Ziegler () a fost un ciclist de performanță născut în România, maestru al sportului. În perioada 1960 - 1968 a fost unul dintre cicliștii fruntași ai României, cu succese pe plan național și internațional.

Performanțe
În anul 1960 a câștigat cursa internațională Turul României. Timp de opt ani a fost membru al echipei naționale de ciclism, câștigă titluri de campion sau diverse curse cum ar fi: Titlul de Campion Național în 1960, 1965, 1966 și o etapă a Cursei Scânteii (1963, locul 3, clasament general).

Pe plan internațional, a participat de 9 ori la cea mai mare cursă de amatori, Cursa Păcii.

Și-a încheiat activitatea de performanță în 1968, câștigând din nou Turul României.

În 1971 a emigrat în Germania, unde a absolvit Facultatea de Educație Fizică din Köln. Timp de 28 de ani a fost profesor de educație fizică la un gimnaziu din Köln, unde a trăit și ca pensionar. A murit în anul 2021.

Note

Legături externe
 Walter Ziegler la Muzeul Ciclismului Românesc
 Ergebnisse Walter Ziegler

Nașteri în 1938
Decese în 2021
Învingătorii Turului României
Cicliști români
Sași transilvăneni
Oameni din județul Brașov
Români expatriați în Germania
Sportivi sași
Evoluție (dezambiguizare)

Evoluție se poate referi la: 
Un proces de creștere, modificare sau dezvoltare în unele științe:
Evoluție, Teoria evoluționistă
Evoluție a ecosistemului
Jean-Baptiste de Lamarck

Jean-Baptiste Pierre Antoine de Monet, Cavaler de Lamarck () a fost un biolog (botanist, micolog, zoolog) francez. El este cel care inventat cuvântul biologie pentru a desemna știința ființelor vii și apoi a elaborat prima ipoteza despre teoria evoluționistă. Abrevierea numelui său în cărți științifice este Lam..

Repere biografice 
 
 1764 - Urmare a unui accident, este constrâns să părăseasca armata și devine pasionat de botanică, în timpul unui sejur la Monaco.
 1779 - Obține notorietate după publicarea cărții sale despre flora franceză și este ales membru în Academia de științe.
 1793 - Participă la crearea Muzeului național de Istorie Naturală și nu ezită ca la vârsta 50 de ani, să devină profesor de zoologie, având in studiu, zoologia nevertebratelor.
Supraviețuitor al 4 soții, Lamarck a trăit ultimul deceniu de viață fiind nevăzător.

Teoria evoluționistă 
Prima autentică teorie evoluționistă îi este datorată lui Lamarck. În cartea sa "Filosofia zoologică", el emite ideea eredității caracterelor dobândite. Ipoteza, în forma ei originală, rămâne până astăzi controversată din punct de vedere teoretic. Prin metodele geneticii clasice nu a putut fi dovedită, însă descoperirea unor alternative la ereditatea descrisă clasic a deschis noi orizonturi. Este cazul epigeneticii.

Opere (selecție) 
 Flore française (3 volume, Paris, 1778-1805)
 L'Illustration des genres, (Paris, 1783)
 Encyclopédie méthodique. Botanique, vol. 1-8, Editura Panckoucke, (Paris, Liège 1783-1808)
 Recherches sur l´organisation des corps vivantes (Paris, 1802)
 Philosophie zoologique (Paris, 1809)
 Système des animaux sans vertèbres (1801, 1815-1822)

Note

Legături externe 
Prima parte din "Filosofia zoologica"
Flore française (1778)
Discours d'ouverture des cours de zoologie donnés dans le Muséum d'histoire naturelle

Nașteri în 1744
Nașteri pe 1 august
Decese în 1829
Decese pe 18 decembrie
Botaniști cu abreviere de autor
Biologi francezi
Evoluționiști francezi
Botaniști francezi
Micologi francezi
Scriitori de știință
Biologi din secolul al XIX-lea
Persoane oarbe
Înmormântări în cimitirul Montparnasse
Eponime ale craterelor de pe Lună
Biologi din secolul al XVIII-lea
Eponime ale asteroizilor
Teologie

Teologia (neogreacă θεολογία theología,  din elină θεός theós „zeu”, „Dumnezeu” și λόγος lógos, „cuvânt”, „știință”) înseamnă „învățătura lui Dumnezeu” sau a zeilor în general. În sens literal, termenul înseamnă știința sau cuvântul despre Dumnezeu.

Un teolog este o persoană care studiază sau a studiat teologia.

Teologia creștină 
Față de științele comune, teologia se deosebește întrucât include în cercetarea sa, pe lângă realitatea imediată - numită și imanentă - ce se poate observa prin simțuri, și realitatea transcendentă (dacă pornim de la premiza că ar exista așa ceva).

După cum spune și numele ei, teologia se vrea a fi știință, fără a îndeplini însă criteriile aferente. Criterii științifice care nu sunt îndeplinite de teologie:
Rezultatul deschis al cunoașterii (întrucât de cercetare nu prea poate fi aici vorba), teologia bazându-se pe o dogmă, cu pretenție de adevăr absolut: 
Falsificabilitatea ipotezelor.

De obicei, Biserica creștină împarte teologia în patru domenii:
 exegeza (studiul textelor biblice)
 istoria Bisericii
 dogmatica (cristologie, soteriologie etc)
 morala.

Teologia în alte religii 
Prin extensie, se referă și la studiul altor subiecte religioase. Din acest punct de vedere este interesant faptul că în teologie sunt cuprinse și religii care, de fapt, nu vorbesc despre Dumnezeu (e.g. budism).

Vezi și 
 Teologie creștină

Note

Legături externe 

 Teologia mileniului III - o teologie a provocarilor?, 23 mai 2007, Pr. conf. dr. Stelian Tofana, CrestinOrtodox.ro
 Teologul in Biserica, 8 iunie 2012, Arhimandritul Placide Deseille, CrestinOrtodox.ro
Lume

În limba română, cuvântul lume își are originea în latinescul lumen, din care  a fost derivat și cuvântul lumină, având probabil inițial sensul de tot ce e luminat, precum în expresia „tot ce e sub soare”.

Lumea este deseori sinonim cu planeta Pământ, dar este uneori generalizat cu sensul de planetă sau chiar de întreg Universul, ca în expresia „toată lumea”.

În textul Bibliei, există trei semnificații ale termenului „lume”:
lumea ca Univers al creației lui Dumnezeu
lumea ca „mulțime” de oameni creați de Dumnezeu
lumea ca sistem de civilizație, desprins de Dumnezeu și subordonat lui Satan

Alte sensuri
Lume mai poate fi folosit și cu sensul de „societate”, ca în expresia „lumea bună”. 

De asemenea prin lume se mai poate înțelege și un tărâm imaginar, precum „lumea din Star Trek” sau „lumea din Stăpânul Inelelor”. Vezi și expresia „sfârșitul lumii”.

Prima lume, lumea a doua și lumea a treia

Prima lume, lumea a doua și lumea a treia erau folosite în contextul Războiului rece:

 Prima Lume se referea la națiunile în sfera de influență a Statelor Unite — ex. țările NATO din America de Nord și Europa de Vest, Japonia și unele foste colonii britanice ca Australia, Noua Zeelandă și Africa de Sud.
 Lumea a Doua se referea la națiunile în sfera de influență a Uniunii Sovietice — ex. țările Pactului de la Varșovia, uneori incluzând țările comuniste care nu se înțelegeau prea bine cu Moscova precum China și Iugoslavia.
 Lumea a Treia se referea la națiunile care nu erau în nicio sferă de influență, pe care Statele Unite și Uniunea Sovietică încercau să le influențeze în mod secret. În ultima vreme, denumirea de Lumea a Treia se folosește pentru a caracteriza țările nedezvoltate.
Divertisment

Divertismentul reprezintă o petrecere agreabilă a timpului.

Etimologie 
Cuvântul „divertisment” provine din cuvântul francez divertissement.

Exemple de divertisment 

 Conversație
 Film 
 Gastronomie
 Hobby
 Jocuri
 Festivaluri
 Lectură
 Mass media
 Radio
 Televiziune
 Muzică
 Spectacol
 Circ
 Dans
 Magie
 Teatru
 Umor
 Sport

Note 

Divertisment
Marea Adriatică

Marea Adriatică (latină Mare Adriaticum; italiană Mare Adriatico; croată, bosniacă și sârbocroată Jadransko more sau scurt Jadran; slovenă Jadransko morje; albaneză Deti Adriatik sau scurt Adriatiku), este un braț al Mării Mediterane, separând Peninsula Italică de Peninsula Balcanică.

Coasta de vest este în Italia, iar cea de est este în cadrul țărilor: Slovenia, Croația, Bosnia și Herțegovina, Muntenegru și Albania.

Numele este derivat de la colonia etruscă Adria.

Turism 
Turismul este important pentru economia statelor riverane. Multe stațiuni de pe acestă mare sunt cunoscute în toată Europa.

 Italia: Trieste, Veneția, Ravenna, Rimini, Chioggia, Eraclea, Jesolo, Caorle, Bibione, Grado, Ancona, San Benedetto del Tronto, Giulianova, Pescara, Vasto, Termoli, Vieste, Trani și Otranto
 Croația: Dubrovnik, Rovinj, Porec, Pula, Opatija, în insulele croate , Zadar, Sibenik, Trogir, Split, și riviera Makarska
 Slovenia : Portorož, Izola, Koper și Piran
 Muntenegru: Budva, Herceg Novi, Ulcinj și Bar
 Bosnia și Herțegovina: orașul Neum
 Albania: Durres, Vlora, Golem, Velipoja și Shengjin

Porturi 

Cele mai mari porturi la Marea Adriatică sunt:
 în Italien: Trieste, Veneția, Chioggia, Ravenna, Ancona, Pescara, Ortona, Bari, Brindisi
 în Slovenia: Koper
 în Croația: Pula, Rijeka, Ploče, Zadar, Split, Dubrovnik
 în Montenegro: Kotor, Bar
 în Albania: Durrës, Vlora

Insule 
 Croația: Brač, Cres, Čiovo, Dugi Otok, Hvar, Ilovik, Ist, Jabuka, Korčula, Krk, Lastovo, Lopud, Lošinj, Mljet, Pag, Premuda, Olib, Rab, Šipan, Susak, Vis, Unije și multe altele. În total sunt 1.246 de insule în Marea Adriatică croată. Dintre care doar 47 sunt locuite.
 Bosnia și Herțegovina: Mali Školj și Veliki Školj 
 Muntenegru: Sveti Stefan, Sveti Nikola, și grupul de insule mici în Golful Kotor: Mamula, Sveti Marko, Ostrvo Cvijeća ("Insula florilor"), precum și Gospa od Škrpjela și Sveti Đorđe, Perast
 Albania: Sazan înainte de peninsula Karaburun lângă strâmtoarea Otranto
 Italia: Isole Tremiti, la nord de peninsula Gargano

Galerie

Vezi și 
 Listă de strâmtori

Referințe

Legături externe 

Balcani
Geografia Italiei
Eponime ale asteroizilor
Băutură alcoolică

Băuturile alcoolice sunt băuturile care conțin etanol, cunoscut sub numele de alcool sau alcool etilic.

Etanolul din băuturile alcoolice este aproape întotdeauna produs prin fermentarea carbohidraților (diferiți izomeri ai zaharurilor naturale, de obicei) de către anumite specii de drojdii în absența oxigenului, prin reacția cunoscută ca fermentație anaerobă. 

Cantitatea de alcool dintr-o băutură alcoolică se specifică în procente de volum alcoolic, dar cum drojdiile nu pot fermenta băuturi cu mai mult de 14% alcool, unele băuturi alcoolice se obțin prin distilare.

Tipuri de băuturi alcoolice

Băuturile alcoolice în România

Legislație
Ordinul nr. 368/2008 pentru aprobarea Normelor privind definirea, descrierea, prezentarea și etichetarea băuturilor tradiționale românești cuprinde următoarele denumiri legale: țuică, horincă, turț, pălincă, vinars, rachiu de fructe, rachiu de tescovină și rachiu de drojdie de vin.

Consum
În anul 2006, consumul de băuturi alcoolice din România era de 6,21 litri de alcool pe cap de locuitor, în timp ce media consumului de alcool în Uniunea Europeană era de 9,43 litri pe cap de locuitor.
Prin comparație, țările în care se consumă cel mai puțin sunt Tadjikistan (0,29 litri), Turkmenistan (0,73 litri) și Uzbekistan (0,96 litri), foarte apropiată acestora fiind, de asemenea, populația din Turcia (1,04 litri).
Foarte puțin băutori sunt și georgienii, albanezii și israelienii, cu un consum de sub doi litri de alcool pe cap de locuitor.

În anul 2007, în România erau importați 6,5 milioane de litri de băuturi spirtoase.

În anul 2012, piața de băuturi spirtoase din România era estimată la 165 milioane litri, cele mai mari volume înregistrate fiind de țuică și rachiu, de 111 milioane litri.
Segmentul nefiscalizat era estimat la circa 70% din piață.

Note

Lectură suplimentară 
 Istoria beției la români, Mircea Bălan, Editura Eurostampa, București 2004 - recenzie

Legături externe
 Portalul Sănătate-UE - Alcool
 A bea, bere - Geografia alcoolurilor în lumea antică , Zoe Petre, Historia, accesat la 15 februarie 2012
 Eternitatea lui Bachus, 7 februarie 2009, Vasile Surcel, Jurnalul Național
 Istoria civilizației umane, prin fundul sticlei de alcool, 12 aprilie 2013, Iulian Voicu, Ziare.com

 Cele mai cunoscute 10 băuturi naționale (Galerie foto), 14 iunie 2013, Iulian Voicu, Ziare.com
 20 de ritualuri bahice în lume, 26 noiembrie 2010, Descoperă - Travel
 Cele mai dezgustătoare băuturi din lume. TOP 5 , 24 septembrie 2011, Realitatea TV
 10 mituri despre alcool, 25 iulie 2014, Dragoș Vărșăndan, Capital

Mahmureală
 Trucurile care te pun pe picioare după beție. Aspirina, un mit, 31 decembrie 2011, Cristina Lica, Evenimentul zilei
 Marea mahmureală: remedii rapide ca să scapi de ea, 26 decembrie 2011, Dan Zavaleanu, Cotidianul
 Cele mai "bune" și cele mai rele băuturi alcoolice. AFLĂ care te aruncă în cea mai cruntă mahmureală, 30 decembrie 2011, Cristina Lica, Evenimentul zilei
Rom (dezambiguizare)

Cuvântul rom, scris ROM, Rom sau rom are mai multe înțelesuri în limba română, și/sau în alte limbi, desemnând (printre altele) nume de localități și de personaje, o etnie, un râu, o băutură alcoolică, și diferite acronime (provenite, mai ales, din limba engleză) mai frecvent sau mai puțin frecvent folosite.

Acronime

rom ca acronim

  rom, limbă, codul ISO al limbii vorbită de romi -- (ISO 639 alpha-2, rom).

ROM ca acronim

  ROM (MUD), bază de codificare, un acronim al unui baze de codificat de tip MUD.

   ROM, computere, acronim pentru Read-only memory, un anumit tip de memorie folosită în computere, o memorie care nu poate fi ștearsă ci doar citită.  

  ROM, mașină de exersat, acronim pentru Range of Motion, desemnând un dispozitiv de exersare complex, al cărui constructori pretind că ar face "minuni" în doar 4 - 5 minute de exersat zilnic. 

   ROM, muzeu, acronim pentru Royal Ontario Museum, muzeul oficial al Provinciei Ontario.  

   ROM, Olimpiade, o prescurtare pentru România folosită la Jocurile Olimpice. 

  ROM, ordin de magnitudine, acronim pentru aproximarea unui anumit ordin de magnitudine, Rough order-of-magnitude.

Băutură

   Rom, băutură alcolică, produs alcoolic de concentrație mai mare decât a vinului, obținut prin fermentare și distilare, adeseori obținut din trestie de zahăr.

Nume proprii

Capitala Italiei

  Roma, oraș, capitala Italiei, scrisă și pronunțată "Rom" în limba germană, limba daneză, respectiv în limba suedeză.

O etnie

Rom, etnie - (cunoscuți și ca rromi), o etnie originară din India, care a migrat în Evul Mediu în diferite valuri succesive în Europa (în secolele XII, XIII și XIV), formată din cei ce au fost sau sunt ultimii nomazi ai Europei, denumiți și țigani.

Localitate în Franța

  Rom, sat francez, o comună în departamentul Departamentul Deux-Sèvres în Franța

Localități în Germania

  Rom, sat în Eifel, sat în Eifel 

  Rom, comună în Mecklenburg-Vorpommern, sat german în județul Parchim (Landkreis Parchim), statul Mecklenburg-Vorpommern. 

  Rom, sat în Morsbach, sat german în județul Oberbergischen (Oberbergischen Kreis). 

Nume proprii inventate

  Rom, nume Ferengi, numele unui personaj aparținând civilizației imaginare Ferengi, din serialul american de televiziune de mare succes Star Trek, mai exact din seria Star Trek: Deep Space Nine (a se vedea și Seriile Star Trek). 

  Rom, numele Cavalerul Spațiului, personaj imaginar, un Galadorian, un "cavaler al spațiului" din Universul Marvel.

Râu

  Rom, râu, în Val Müstair, Elveția.

 O marcă de ciocolată 
 ROM Autentic - celebra ciocolată românească produsă din 1964 până în prezent.

Alte posibile sensuri

  ROMs''', folosit ca plural al unui acronim, s-ar putea referi la "CD-ROM images" al diferitelor jocuri și aplicații pe calculator.

Abrevieri
Băuturi
Nume proprii
Joc

Un joc este o activitate recreațională în care sunt implicați unul sau mai mulți jucători, fiind definit printr-un scop pe care jucătorii încearcă să-l atingă și un set de reguli care determină ce pot face jucătorii.

Jocurile pot implica un singur jucător, dar mai des implică o competiție între doi sau mai mulți jucători.De obicei sunt mai multe alegeri pe care jucătorul le poate face, cât timp respectă regulile. Nerespectarea regulilor se numește trișare.

În cadrul întregii istorii umane, oamenii au jucat jocuri ca o sursă de divertisment pentru ei înșiși și pentru alții și există o varietate enormă de jocuri.

Tipuri de jocuri 

 Criptogramă
 Cuvinte încrucișate
 Enigmistică
 Joc pentru computer
 Jocul ucigaș
 Jocuri cu masini
 Jocuri cu temă politică
 Jocuri de acțiune
 Jocuri de cărți
 Jocuri de îndemânare
 Jocuri de masă
 Jocuri de societate
 Jocuri de strategie
 Jocuri de zaruri
 Jocuri educaționale
 Jocuri intelectuale
 Jocuri în internet
 Jocuri logice
 Jocuri problemă
 Jocuri video
 Jocuri pentru copii
 Puzzle
 Rebus
 Scrabble
 Sudoku
 Șah, Arimaa, Go (jocuri abstracte de strategie, între 2 jucători)

Bibliografie 
 „Mică enciclopedie a jocurilor”, Milos Zapletal, Editura Sport Turism, 1980

Legături externe 

 
 Castelul jocurilor, 29 noiembrie 2007, Jurnalul Național
 Cum se jucau copiii în urmă cu 100 de ani. Drumul de la bășica de porc la jocurile pe calculator, 8 septembrie 2012, Adevărul
 Cu ce se jucau copiii din România în urmă cu 100 de ani FOTO – VIDEO, 29 iunie 2012, Dorin Timonea, Adevărul
 Confruntarea minților în jocuri , 15 iunie 2013, Dan Cârlea, Ziarul Lumina
 Unde sunt jocurile de altădată? , 4 mai 2008, Oana Rusu, Ziarul Lumina
 Jocuri de copii de acum 80 de ani, 22 martie 2009, Carmen Anghel-Dobre, Jurnalul Național

Vezi și 
 

 
2. Jocuri de societate