Lugos

Lugos ( [], népiesen Logoj [], ) municípium Romániában, Temes megyében. A Lugosi görögkatolikus egyházmegye püspöki székvárosa.

Fekvése 
Temesvártól 60 km-re délkeletre, a Temes két partján fekszik.

Nevének eredete 
Nevének talán a szláv lug ('liget') szóhoz lehet köze, de első említésekor, 1334-ben Lucas alakban fordul elő. Később 1368-ban Lugas, 1554-ben Lwgos, 1564-ben Logos.

Története 
Az első lugosi vár, a Lugosi kerület korabeli székhelye valószínűleg Zsidóvár vára volt. 1393 után a török elől menekülő bolgárok telepedtek meg itt. 1428-ban vámszedő hely, 1439-ben mezőváros, 1440-ben lett Hunyadi Jánosé. 1446-ban uradalmi székhely. Mátyás 1464-ben Dengelegi Pongrácz János erdélyi vajdának adományozta. 1511-ben lett Brandenburgi Györgyé. 1516-ban Új-, Ó- és Kislugost említik – az előző valószínűleg a mai város helyén állt. 1551-ben Izabellától szabad királyi városi címet és pecsétet kapott. Valószínűleg a 16. század derekán építettek a mai Lugoson palánkvárat. Ennek pontos helye ismeretlen, főként Evlija Cselebi és Giovanni Andrea Gromo későbbi leírásából ismerjük. Ezek szerint négyzet alaprajzú volt, amelyet még a város trapéz alakú, romboid bástyákkal erősített palánkja is közrefogott.

A törökök 1552-ben elfoglalták, majd I. Szulejmán János Zsigmondnak adta. 1536-tól 1658-ig az Erdélyi Fejedelemség határőrvidékét alkotó Karánsebesi–lugosi bánság egyik székhelye, magyar–román–szerb, főként katonáskodó lakossággal. 1626-ban hatszáz lovas és hétszáz gyalogos állomásozott benne. 1594-ben és 1599-ben a tatárok, 1603-ban Radu Șerban, majd Henri Dampierre Duval lippai kapitány égette fel.

1615-től fiskális birtok volt. Bethlen Gábor a parancsának nem engedelmeskedő várat 1616-ban elfoglalta, és zálogként átadta a törököknek. 1581-ben román református lelkésze volt, Moisi Peștișel, a Szászvárosi Ószövetség egyik fordítója, az 1640-es években pedig Fogarasi István, aki román nyelvre fordította a Heidelbergi kátét és a zsoltárokat. 1622-ben ortodox esperesség székhelye. Véglegesen 1658-ban került török kézre, amikor Barcsay Ákos átengedte a bánság területét. Lakosságának zöme ekkor Erdélybe menekült. A század végén várát a nyugati oldalon kibővítették, területét ezzel megkettőzve.

1688-ban rövid időre a császáriak foglalták el, 1691-ben Thököly Imre foglalta vissza a törököknek. 1695. szeptember 21-én itt győzte le II. Musztafa szultán serege Veterani császári vezér seregét, és a csatában maga Veterani is elesett. 1696-ban Herberstein zsoldosai dúlták föl. Az 1699-es karlócai béke elrendelte várának lerombolását, amire 1716-ban, a törökök Lugosról való kiűzése után került végleg sor. 1717-ben 218 házzal írták össze.

1718-tól a lugosi kerület székhelye. Ugyanekkor a román lakosságú jobb parti Lugossal szemben, a bal parton megalapították Németlugost, ahová a század folyamán több hullámban német iparosok és földművesek költöztek be. Az új település a jobb parti, ettől kezdve Oláh-, később Románlugostól külön községet képezett. Római katolikus plébániáját a minorita atyák alapították újra, majd 1733-ra kolostort is építettek. 1778-tól, a Bánát polgárosítása után Krassó vármegye székhelye. 1783-ban nyílt meg első gyógyszertára. A legtöbb háztulajdonos szőlőt is művelt a város határában. 1719-ben uradalmi malmot, 1722-től abaposztókészítő műhelyeket alapítottak, 1752-ben serfőzdéje is működött, amely évben keddenként hetivásár, 1796-ban évi négy országos vásár tartására nyert szabadalmat. A kor mércéjével mérve igen népes településnek számított: 1786-ban Románlugosnak 5130, Németlugosnak 1446 lakosa volt. Az 1788-as török hadjárat idején II. József hadai vereséget szenvedtek a város mellett. 1795-ben egyesítették a két Lugost, és ettől kezdve évenként váltakozva német és román személy töltötte be a bírói tisztséget. Később, valószínűleg 1849 után, a két városrész ismét szétvált néhány évtizedre. Első zsidó lakói az 1780-as években Makóról települtek ide, Temesvárról pedig eredetileg belgrádi származású szefárdok is érkeztek. 1842-ben már 282-re tették zsidó közösségének létszámát. 1828-ban 5531 lakosából jogállása szerint 923 volt jobbágy, 339 házas zsellér, 211 szolga, 159 kézműves, 141 házatlan zsellér, 36 kereskedő és 11 honorácior. 1853-ban 340 iparosmester működött céhes keretek között a városban, különösen híresek voltak a bőrfeldolgozó szakmák román művelői. 1837-ben selyemmanufaktúrát is említenek a városból. 1833-ban a Maderspach-cég építette az első függőhidat a Temes felett. 1835-ben színházépületet emeltek, önálló társulat nélkül, vándortársulatok befogadására. 1842-ben az első között létesült román amatőr színtársulata. 1836-ban 58 ortodox család áttérése után alakult meg görögkatolikus egyházközsége. Az ugyanekkor áttérő volt papjukat az ortodoxok később bosszúból a Temesbe dobták. Az új gyülekezet 1838-ban saját iskolát is alapított. 1837-ben a vármegye kisgimnáziumot hozott létre, amelyben a minoriták tanítottak. Ezt 1843-ra hatosztályosra bővítették, de 1850-ben megszűnt. 1842-ben egy tűzvész körülbelül négyszáz házat pusztított el. 1842 és 1845 között az Eftimie Murgu vezette szervezkedés központja volt. Murguék radikális demokrata nézeteket vallottak, a Bánátot pedig független tartománnyá kívánták szervezni, a magyar nemesség és a szerb ortodox hierarchia ellenében. 1848. január 8-án nyitották meg a városi német nyelvű értelmiség új intézményét, a kaszinót. Ugyancsak 1848-ban szerveződtek közös egyházközséggé a város Baden-Württembergből és magyarországi falvakból beköltözött német evangélikus lakói és a magyar reformátusok.

1848. május 3-án, a vármegye közgyűlésén felolvasták az áprilisi törvényeket, és a román tagok Axente Bojincă szónoklatának hatására elhatározták, hogy nem küldenek képviselőt a karlócai ortodox kongresszusra. Június 27-én a bánáti románok Eftimie Murgu vezetésével tartott gyűlésükön a Batthyány-kormánytól egy bánáti román autonóm kerület létrehozatalát kérték Murgu kapitánysága alatt, önálló román ortodox egyházi hierarchiát és a népfelkelés kihirdetését a Bánátban. Egyben felajánlották fegyveres segítségüket a magyar kormány számára. Vukovics Sebő elutasította a kérések teljesítését. Murgu közben titokban a havasalföldi forradalmároknak is fegyveres segítséget ígért. A város Murgut választotta képviselővé a pesti országgyűlésbe. 1848-ban a bevonuló császáriak és szerb fölkelők letartóztatták Nicola Bojincát és Vasile Nicolaevici-et. Bem csapatai 1849. április 19-én foglalták vissza. Május 19-én a járás főszolgabírájává Murgu hívét, Vasile Nicolaevici-et választották. A szabadságharc végén itt működött a forradalmi kormány bankjegynyomdája. Augusztus 8-án a magyar kormány itt kezdett tárgyalásokat Avram Iancu képviselőivel. A temesvári csata Vécsey és Guyon serege, amely Facset felé vonult tovább, itt vált szét a Dessewffy és Lázár vezette csapatoktól, amelyek több magyar vezetővel együtt Karánsebes felé tartottak.

1856–65-ben felállították a 113 parókiát magába foglaló Lugosi görögkatolikus egyházmegyét, amely a csekély görögkatolikus népességű Bánáton kívül Hunyad és Alsó-Fehér vármegye egy részére is kiterjedt. A püspökséghez 1914-től 1920 körülig tanítóképző is tartozott. A következő évtizedek társadalmi és helyi politikai életét két folyamat határozta meg. A német polgárság, bár újabb nemzedékei is német nyelvűek maradtak, a szabadságharc leverése után politikailag a magyarsággal azonosult. Jellemző, hogy 150 lugosi katolikus család már 1852-ben folyamodványt intézett a csanádi püspökhöz, amelyben a magyar nyelvű prédikáció bevezetését kérték. A római katolikus népiskolát 1878-ban államosították, de csak 1892-re tették teljesen magyar tannyelvűvé, a hitoktatásban pedig 1906-ban vezették be a magyar nyelvet. A német alapítású színházban csak 1875-ben tartották az első magyar előadást, de a magyar társulatok már az 1890-es években kiszorították a németeket. A lugosi németeknek statisztikailag is látványos magyarosodását a dualista korszakban, a hivatalok kiépülése idején a magyar értelmiség városba költözése támogatta. Másrészt egészen 1920-ig Lugos volt a bánáti románság kulturális és politikai központja. Ezt a szerepet nem a városban kis befolyású görögkatolikus püspökségnek, hanem tehetős román iparos rétegének köszönhette (míg Temesváron nem élt jelentős román polgárság). A város választókerülete rendszeresen román képviselőket választott a pesti országgyűlésbe – 1861-ben például tövisi Faur János (1822–1888), a későbbi Krassó vármegye főispánja, 1869-ben Alexandru Mocsonyit, 1906-ban Gheorghe Popovici-ot. Jellemző adalék, hogy még a Mérsékelt Ellenzék 1881-ben megalakult helyi szervezetét is két román, Nicolae Bejan és Titu Hațeg vezette. A Magyarországi Szociáldemokrata Párt 1905-ben a lugosi szervezetét bízta meg a mozgalom románok közötti terjesztésének irányításával. A lugosi románok közül a legtöbben a román nemzeti ellenzéket támogatták, amelynek helyi vezére a dualizmus évtizedei alatt Coriolan Brediceanu volt. A képviselőtestületben 1886-ban vezették be a magyar jegyzőkönyvezési nyelvet, de a román szintén mindvégig jegyzőkönyvezési nyelv maradt, és a német nyelv is hasonló jogokkal bírt. Az utcanévtáblák 1891-es bevezetése után az utcaneveket Románlugoson magyarul és románul, Németlugoson magyarul és németül tüntették fel.

A vármegyei fenntartású algimnáziumot 1856-ban alapították újra, német anyanyelvű minorita és világi tanárokkal. 1861-ben hivatalosan magyar–román tannyelvűvé tették, valójában 1862-től főként, 1874-ben kizárólag magyar tannyelvűvé vált. Fenntartását 1873-ban a Tanulmányi Alap vette át. 1873 és 1876 között főgimnáziummá bővítették ki. 1893-ban államosították. Az 1867/68-as tanévben 118 román, 28 német és 24 magyar, az 1893/94-es tanévben 87 román, 70 német és 58 magyar anyanyelvű diákja volt.

1881-től az akkor létrehozott Krassó-Szörény vármegye székhelye volt. A ténylegesen már korábban is egységes Német- és Románlugos 1889-ben egyesült véglegesen egy rendezett tanácsú várossá. Polgármesteri székét 1889-től egészen 1911-ig Marsovszky Árpád, 1911–12-ben Dumitru Florescu, 1912-től 1919-ig Ioan Băltescu töltötte be. 1879-től Temesvárral és Orsovával, majd 1898-tól Gátaljával és Marosillyével is vasút kötötte össze. Legjelentősebb üzemét, a téglagyárat 1888-ban Jacob Muschong alapította. Ez több kibővítés után, az 1930-as években ezer főt foglalkoztatott. 1864-ben jött létre a szeszgyár és a gőzmalom, 1905-ben a selyemfonógyár, 1907-ben a Délmagyarországi Textilipar Rt. (1911-től a Kammer testvéreké). 1908-ban kilenc pénzintézete működött, közöttük magyar–német (Délmagyarországi Bank, Lugosi Iparbank, Lugosi Népbank) és román tulajdonosi körűek (Poporul, Lugoșana, Carașana, Economia). 1891-ben emelték polgári iskola rangjára az iskolanővérek 1874 óta működő leánynevelő intézetét (a mai 5. számú általános iskola helyén). 1894-ben iparostanonc-iskolája, 1901-ben polgári fiú-, 1903-ban pedig második polgári leányiskolája létesült. 1891-ben kezdték el főbb utcáinak kikövezését, 1900-ban bevezették a villanyvilágítást és új színházépületet avattak. (A színkerületi rendszernek megfelelően több más várossal tartott fenn közös társulatot.) A város a korszakban főként délen és keleten, a vasút mentén terjeszkedett.

Jelentős zsidó közössége a belső szakadás idején – a bánáti zsidóság többségéhez hasonlóan – a neológiához csatlakozott, ami a programszerű magyarosodás felvállalásával is járt. Iskolájuk már 1860-tól magyar tannyelvű volt, később az istentiszteletekre is bevezették a magyar nyelvet. Híres rabbijuk 1896–97-ben Venetianer Lajos, 1897-től 1905-ig Hevesi Simon. A németek között a századfordulón, a zsidóság körében csak a trianoni diktátum után erősödtek meg a magyarosodással szemben álló irányzatok. A két világháború között Kirjat Széfer néven cionista könyvkiadó is működött Lugoson. Önálló református egyháza 1900-ban vált ki a közös evangélikus–református gyülekezetből, de a városban már 1884 óta megjelent az országos jelentőségű, Szabad Egyház címet viselő református folyóirat. Az önállósulás után nem sokkal a Temes partján felépült a gyülekezet reprezentatív, neogótikus stílusú temploma. Lelkésze a két világháború között Szombati-Szabó István költő volt. A református temető környékén, a város északkeleti peremén a Neumann Manó sebészfőorvos vagy Neumann Ármin által adományozott birtokon az 1910-es években települt Neumanntelep, magyar református telepesekkel (a mai Trandafirilor utca környéke).

Az első lugosi nyomdát 1852-ben állították fel. Első újságja, a Lugoscher Anzeiger 1853–54-ben jelent meg. A bánáti német polgárság a dualizmus évtizedei alatt magyar politikai szimpátiái ellenére főként német sajtótermékeket olvasott. Lugoson a dualizmus évtizedei alatt négy, a magyar nemzeti ideológiát képviselő, de német nyelvű napilap is megjelent. Ezek közül a legjelentősebb az 1861-ben alapított Krassoer Zeitung (1880-tól Krassó-Szörényer Zeitung) volt. Magyar nyelvű politikai lapját, a Krassói Lapokat 1879-ben alapították, majd 1881-től 1939-ig Krassó-Szörényi Lapok néven jelent meg. 1914–15-ben szerkesztője volt Galamb Ödön, József Attila későbbi tanára. A korszak leghosszabb ideig élt bánáti román politikai újságja, a Drapelul szintén Lugoson jelent meg 1901 és 1920 között, Valer Braniște szerkesztésében. 1865-ben alakult újjá a magyar–német kaszinó, és ugyanakkor hozták létre a város román olvasóegyletét (tkp. szintén kaszinó). Méretéhez képest szokatlanul gazdag volt a város zenei élete. Wusching Konrád Pál 1852-ben megalapította a Lugosi Magyar Dal- és Zeneegyletet: a név alatt kezdetben a magyar férfikórus („dalárda”) működött, keretében azonban később szimfonikus zenekart is létrehoztak. Az ortodox egyházi kórusból 1869-ben hivatalosan létrejött a Kárpátokon inneni románság első „dalárdája”. 1889 után Ion Vidu irányításával működött. Mindkét együttes országos ismertséget szerzett.

A román királyi közigazgatás 1926-ban felosztotta Krassó-Szörény vármegyét, és Lugos az újjászervezett Szörény megye székhelye lett. A két világháború között több új textil- és bőripari üzeme, egy kaptafa- és egy vattagyára alakult. 1922-ben Jakabffy Elemér, Sulyok István és Willer József alapította a Magyar Kisebbség című „nemzetpolitikai szemlét”, a korszak legfontosabb nemzeti kisebbségekkel (és különösen a kárpát-medencei magyar kisebbségek helyzetével) foglalkozó folyóiratát, amely 1942-ig jelent meg.

1945-től az 1950-es évekig ismét önálló magyar középiskolája működött. Az 1948-as közigazgatási reformmal elveszítette megyeszékhelyi rangját, 1968-ban pedig Temes megyéhez csatolták. A kommunizmus idején főként hagyományos iparágait – bőripar, textilipar, téglagyártás – fejlesztették, újdonságot jelentett viszont az 1977-ben alapított gépgyár. A sok könnyűipari üzem miatt az 1960-as és 70-es években sok fiatal nő költözött a városba főként Moldvából és Olténiából. Akkoriban úgy emlegették Lugost, mint ahol hét nő jut egy férfira. 1963-ban állandó társulatú „népszínházat” hoztak létre, 1969-től rövid ideig magyar tagozattal.

1989. december 20-án, a temesvári felkelés híreinek hatására a központban eleinte 40–50 fős tüntetés kezdődött. A gyarapodó tömeg kivágott zászlóval sétált végig a városon, „Le Ceaușescuval!” és „Le a kommunizmussal!” jelszavakat skandálva. A milícia tüzet nyitott rájuk, amelyben két tüntető vesztette életét. Az este folyamán a belváros minden kirakatát betörték, Ceaușescu műveit elégették, egy újságos kioszkot fölgyújtottak és földúlták a városházát. A tüntetésnek a milícia beavatkozása vetett véget, amely véletlenszerűen kb. ötven főt gyűjtött be. Másnap reggel a város összes üzemében sztrájkot hirdettek, és két napos tüntetéssorozat kezdődött, amelyben kezdetben csak kb. kétezren, 22-én már a város lakóinak többsége részt vett. A tüntetések egyik vezetője és első szónoka a magyar Kovács József, a gépgyár dolgozója volt. A hadsereg egységei nem léptek közbe, hanem a tüntetők oldalára álltak. 22-én megválasztottak az ideiglenes városi tanácsot és megszállták a milícia épületét.

A város szülötte, az Olaszországban élő szélsőjobboldali olajmilliárdos, Iosif Constantin Drăgan tévé- és rádiócsatornát, heti- és napilapot, valamint egy magánegyetemet alapított Lugoson, melynek épülete 1996-ra készült el. Emellett elérte, hogy még életében róla nevezzék el a város főterét.

2004 és 2008 között az RMDSZ-nek három városi tanácsosa volt, és a párt adta a város alpolgármesterét is. 2008-ban csupán egy RMDSZ-es tanácsos, 2012-ben pedig már egy sem jutott be a képviselőtestületbe.

Népesség 
1880-ban Román- és Németlugos 11 287 lakosából 4852 (42,99%) volt román, 4533 (40,16%) német és 1355 (12,00%) magyar anyanyelvű; 4184 római katolikus, 4089 ortodox, 1253 zsidó, 1052 görögkatolikus, 417 evangélikus és 286 református vallású.

1910-ben 19 818 lakosából 6875 magyar (34,69%), 6227 román (31,42%), 6151 német (31,03%), 221 szerb (1,14%) és 127 szlovák (0,64%) anyanyelvű; 9279 római katolikus, 5413 ortodox, 1878 zsidó, 1414 református, 1235 görögkatolikus és 553 evangélikus vallású volt.

2002-ben 44 571 lakosából 36 968 (82,9%) volt román, 4262 (9,6%) magyar, 1279 (2,9%) német, 1075 (2,4%) cigány és 705 (1,6%) ukrán nemzetiségű; 33 416 ortodox, 4417 római katolikus, 1792 református, 1372 pünkösdista, 1112 baptista és 972 görögkatolikus vallású.

Gazdaság 
 Mondial szaniterárugyár (a Muschong-téglagyár utódja, 1996 óta német tulajdonban)
 Lugomet gépgyár
 biztonságtechnikai rendszereket gyártó üzem (amerikai tulajdonban, 2005 óta)
 légzsákokat és kormánykerekeket gyártó üzem (svéd tulajdonban)
 Rieker, Rosada, Calzaturificio Torre, Yohana és Primos cipőgyárak
 Witex parkettgyár
 Werzalit faipari üzem

Látnivalók 
 A Szent Miklós-torony eredetileg egy középkor végi templomhoz vagy kolostortemplomhoz tartozott, amelyet 1726-ban mehádiai Rátz János főkapitány épített újjá barokk stílusban.
 A régi postafogadó 1726-ból származó épületében ma az ortodox esperesi hivatal működik, emeletén egyháztörténeti múzeumot rendeztek be. Itt tartotta összejöveteleit Eftimie Murgu.
 A minorita templom és kolostor 1733–35-ben épült, a templom tornya 1832-ben.
 Az Istenanya Elszenderülése („kéttornyú”) ortodox templom 1759–66-ban, barokk stílusban épült Johannes Breuttner temesvári építész tervei alapján és Johannes Burgel építőmester vezetése alatt.
 A bal parti Szent István római katolikus kápolna 1780-ban épült. 1856-ban Deutsch Dávid újíttatta fel azzal a kikötéssel, hogy benne mindkét Szent István-ünnepkor, áprilisban és augusztusban is magyar nyelvű szentmisét tartsanak.
 A volt neológ zsinagóga 1842-ben készült el.
 A görögkatolikus katedrális 1843–54-ben épült, klasszicista stílusban.
 A volt vármegyeháza 1843 és 1859 között épült.
 A városi múzeum 1968 óta működik az egykori Lugosi Népbank 1899–1901-ben emelt épületében.
 A Temes vashídja, a város jelképe, 1902-ben készült a resicai vasgyárban, egy korábbi fahíd helyén.
 A városháza eklektikus palotája a pénzügyigazgatóság számára épült 1903–05-ben.
 A német evangélikus imaház 1859-ben, a neogótikus református templom Pongrácz Sándor tervei alapján 1906-ban épült.
 Egyéb régi épületek: Dacia szálló (volt Drei Rosen fogadó), Liliacul kávézó (a város első színházépülete, 1835), a volt főgimnázium épülete (1895–96, ma Coriolan Brediceanu Főgimnázium), Bejan-palota (1901–04, egykor a Corso nagykávéház és a Délmagyarországi Bank működött benne), „Református bérház” (a Bucegi és Mocioni utcák sarkán, a református egyház építtette Villányi Ármin tervei alapján, 1906-ban), bíróság (eklektikus, 1911–13), Timiș szálló (volt Muschong-palota, 1926), Traian Grozăvescu Színház (épülete 1900-ban színház céljára épült), városi kórház (1909–10, Villányi Ármin, szecessziós).

Oktatás 
Magánegyetemén közgazdasági és jogi képzés folyik. A városban hat középiskola (két főgimnázium, három szakiskola és egy művészeti iskola), tíz általános iskola és 17 óvoda működik.

Sport 
A lugosi tornászok és birkózók többször kitüntették magukat a világversenyeken. Itt működik Románia legeredményesebb strandröplabda-csapata is.

Közlekedés 
Lugos közúti és vasúti csomópont. 2007 óta négy helyi buszjárat működik a városban.

Testvér- és partnervárosok 
  Versec, Szerbia
  Asszosz-Leió, Görögország
  Jéna, Németország
  Monopoli, Olaszország
  Nisporeni, Moldova
  Orléans, Franciaország
  Szekszárd, Magyarország

Híres emberek 
 Itt született 1800-ban Weisz Bernát Ferenc bankár, a magyar biztosításügy úttörője.
 Itt született 1805-ben Piskovich János pesti sebész főorvos, az egyetem sebészeti klinikavezetője.
 Itt született 1805-ben Johann Nepomuk Preyer temesvári polgármester, helytörténész.
 Itt született 1823-ban Szende Béla honvédelmi miniszter.
 Itt született 1824-ben és itt halt meg 1912-ben Podharádszky Károly jogász, honvédszázados.
 Itt élt 1829-től Krassó vármegye tiszti főorvosaként és itt is halt meg 1857-ben Heuffel János botanikus.
 Itt született 1843-ban Kanitz Ágost botanikus.
 Itt született 1845-ben Iványi István tanár, Szabadka város történetírója.
 Itt született 1848-ban Földes Béla közgazdász, statisztikus, tárca nélküli miniszter.
 Itt született 1849-ben Coriolan Brediceanu politikus, ügyvéd.
 Itt született 1858-ban Asbóth Jenő atléta.
 Itt született 1863-ban Bánlaky József honvédtiszt, hadtörténész.
 Itt született 1863-ban Aurel Popovici politikus, hírlapíró.
 Itt született 1869-ben Ioan Popovici-Bănățeanul író.
 Itt született 1872-ben Horger Antal nyelvész.
 Itt született 1877-ben Tiberiu Brediceanu népzenekutató, zeneszerző.
 Itt született 1880-ban Schmidt Antal entomológus, a Magyar Nemzeti Múzeum igazgatója.
 Itt született 1881-ben és itt élt Jakabffy Elemér, a Magyar Kisebbség szerkesztője
 Itt született 1883-ban Lugosi Béla színművész.
 Itt született 1885-ben Arató Emil magyar orvos, sportorvos.
 Itt született 1888-ban Giszkalay János cionista író.
 Itt született 1895-ben Traian Grozăvescu operaénekes.
 Itt született 1889-ben Koloman Wallisch politikus, az osztrák szociáldemokrácia nagy alakja.
 Itt született 1891-ben Sulyok István kisebbségpolitikai szakértő, országgyűlési képviselő
 Itt született 1899-ben András Sándor tábornok.
 Itt született 1900-ban Makkay Miklós politikus, vegyészmérnök, az 1944-es németellenes ellenállás egyik vezetője.
 Itt született 1901-ben Nikolits Mihály magyar köztisztviselő, 1938–1945 között pécsi, 1943–1945 között Baranya vármegyei főispán, mozgósítási kormánybiztos.
 Itt született 1911-ben Simon István Lugos jeles helytörténésze, itt is hunyt el 2006-ban.
 Itt hunyt el 1900-ban Wusching Konrád Pál karnagy, zeneszerző.
 Itt született 1900-ban Aurel Ciupe festő.
 Itt született 1902-ben Bálint Alajos régész.
 Itt élt 1905–1906-ban Berze Nagy János néprajzkutató.
 Itt született Dobó György néven, 1908-ban Georges Devereux pszichoanalitikus, etnográfus.
 Itt született 1910-ben F. Rácz Kálmán műfordító, író.
 Itt járt iskolába Szántó György író.
 Itt töltötte gyermekkora egy részét Teller Ede fizikus.
 Itt tanított 1912 és 1915 között Vajthó László irodalomtörténész.
 Ide járt gimnáziumba Szathmári Sándor író.
 Itt született 1926-ban Kurtág György zeneszerző.
 Itt született 1927-ben Josef Posipal világbajnok német labdarúgó.
 Itt született 1928-ban Horváth Ferenc olimpiai bronzérmes birkózó.
 Itt élt Szombati-Szabó István költő.
 Itt született 1933-ban Dumitru Pârvulescu olimpiai bajnok birkózó.
 Itt született 1938-ban Aristide Buhoiu újságíró.
 Itt született 1939-ben Udvardy László mérnök
 Itt született 1940-ben Aradits László magyar újságíró, rádió- és televízió-műsorszerkesztő.
 Itt született 1976-ban Lavinia Miloșovici kétszeres olimpiai bajnok tornász.
 Itt született 1979-ben Papp Attila Zsolt költő.

Galéria

Jegyzetek

Források 
 A város honlapja 
 Rettegi Károly: A lugosi állami főgymnasium története. Lugos, 1895
 Iványi István: Lugos rendezett tanácsú város története. Szabadka, 1907
 Boros János: Az 1848. év eseményei Krassó vármegyében. Lugos, 1928
 Jakabffy Elemér: A Banat (Bánság) magyar társadalmának kialakulása a XIX. század folyamán. Magyar Kisebbség 1940, 9–10. sz.
 Uő.: Krassó-Szörény vármegye története. Különös tekintettel a nemzetiségi kérdésre. Magyar Kisebbség 1940, 15–19. sz.
 Heinrich Lay: Denumirea străzilor lugojene din cele mai vechi timpuri până în prezent. Töging a. Inn, 2007
 Adrian Andrei Rusu: Arad és Temes megye középkori erődítményei
 Magyar zsidó lexikon
 Romániai magyar irodalmi lexikon

További információk 
 A Lugosról elszármazott németek honlapja 
 Lugosi német honlap
 Az 1989-es lugosi forradalom emlékét őrző honlap 
 Lugos legérdekesebb épületei (diasorozat) 
 A város orgonáinak bemutatása, fényképekkel: református, evangélikus, római katolikus, zsidó

Kapcsolódó szócikkek 
 Lugos magyar irodalmi élete
 Lugosi Futár

Krassó-Szörény vármegye települései
Temes megye települései