Historizmus

A historizmus (a latin történetiség szóból) az elmúlt korok stílusainak utánzásának, újraélesztésének jelensége a művészetben. Mint művészettörténeti korszak a 19. század második felében Európára és Észak-Amerikára jellemző. Leginkább az építészetben jelentkezett, de tetten érhető az iparművészetben, a történelmi festőművészetben és színpadművészetben is.

A historizmus a romantikában gyökerezik. Az első neostílus, a neogótika még a romantika művészetéhez tartozik. Az építészek, ahogy egyre újabb és újabb utakat kerestek, felelevenítették a romanika, a reneszánsz  és a barokk stíluselemeit. Így jöttek létre a neostílusok, majd ezek keveredésével az eklektika, melyet önálló irányzatként is számontartanak.

A historizmus és az eklektika fogalmát voltaképp lehetetlen egymástól elkülöníteni, az 1989-es  rendszerváltozás előtt Magyarországon például egyöntetűen az eklektika elnevezés volt használatos kissé becsmérlő értelemben. A historizmus elnevezést 1993-tól legitimizálták, ez előtt csak elvétve, intuitíven használták, pontos definíciója, értelmezése hiányzott. Magyarországon a 19. század második felének művészete összefonódott a kései romantikával, és együtt jelentkezett az eklektikával. Így egészen sajátos építészeti korszak köszöntött be.

Fázisok 
Stílustörténeti szempontból megkülönböztetik  a következőket:
 a romantikus historizmust (átmeneti stílusok az 1770-es évektől, teljesen kialakult 1840-től 1870-ig), 
 a szigorú historizmust (1870–1890)  
 a késői historizmust (1890 után). 
Ez a megkülönböztetés Renate Wagner-Rieger osztrák művészettörténésztől származik.

Stílusai 
A historizmus és a stílusutánzó irányzatok listája a nyugati építészetben és díszítőművészetben:

Nemzetközi 
 Beaux-Arts
 Neobarokk 
 Neobizánci
 Neoegyiptomi 
 Neogótikus
 Neogörög
 Mór megújuló
 Neoklasszikus
 Új klasszikus / neohisztorizmus
 Neoreneszánsz (châteauesque/itáliai/palazzo stílus)
 Neoromán
 Svájci faház (chalet) stílusú
 Vernakuláris

Brit Birodalom

 Ádám stílus (vagy Adamesque és " Style of the Brothers Adam " 18. századi neoklasszikus belsőépítészeti stílus, William Adam skót építész és fiai, Robert (1728–1792) és James ( 1732–1794) után elnevezve)
 Bristol bizánci
 Edward kori barokk
 Indo-szaracén újjászületés (India)
 Jacobean Revival (az 1820-as évek végétől vált népszerűvé Angliában, és amely legtöbb ihletet az angol reneszánszból (1550–1625) merítette, az Erzsébet és Jakab-kor elemeivel)
 Anna királynő stílus
 Regency
 Skót bárói stílus (Skócia, Wales és Észak-Írország)
 Tudor Revival

Franciaország

 Directoire stílus (a díszítőművészet, a divat és különösen a bútortervezés korszaka volt Franciaországban)
 Empire stílus
 III. Napóleon-stílus

Ausztria és Németország

 Biedermeier
 Gründerzeit stílus
 Náci építészet
 Rundbogenstil (19. századi stílus, amely a német nyelvterületeken és a német diaszpórában volt népszerű. A bizánci, a román és a reneszánsz építészet elemeit egyesítette sajátos stílusmotívumokkal.)

Görögország és a Balkán
 Mükénei újjászületés
 Szerb-bizánci újjászületés

Olaszország
 Stile Umbertino

Portugália

 Pombaline
 Neo-Manuel

Románia
 Román újjászületés (román reneszánsz)

Orosz Birodalom és Szovjetunió
 Nebizánci
 Neoorosz
 sztálinista építészet

Skandinávia
 Dragestil
 Nemzeti romantikus stílus
 Skandináv klasszicizmus

Spanyolország
 Neo-Mudéjar

Amerika
 Jefferson építészet
 Amerikai reneszánsz
 Ácsgótika
 Gyarmati újjászületés
 Szövetségi stílus (Federal Style)
 Greco Deco
 Maja újjászületés
 Mediterrán újjászületés
 Mission Revival
 Lengyel katedrális stílus
 Pueblo Revival
 Anna királynő stílus
 Richardson-román (a neoromán építész, Henry Hobson Richardson (1838-1886) után elnevezve)
 Spanyol gyarmati újjászületés

Magyarországon a 19. század második felében 

A kiegyezést (1867. május 29.) követő időszakban jelentős fejlődés, és városiasodás ment végbe hazánkban, melynek a leglátványosabb eredményei Budapesten voltak észlelhetőek, bár Kassán, Szegeden, Temesvárott, Aradon, és Kolozsvárott jelentős bérházépítési munkálatok indultak meg.

A legtöbb beruházást a Fővárosi Pénzalapból finanszírozták. Ebben az időszakban épült Budapesten a legtöbb sugárút, körút és a nagyszabású középületek is. 1873-ban Pest, Buda és Óbuda egyesítésével megkezdődött az útvonalak szabályozása is.

1871/72 -től a József Politechnikum Királyi József Műegyetemként működött tovább.
1879-ben megalakult az Állami Középipartanoda.

Városi villák és bérpaloták:
 drágák voltak, rengeteg technikai újítás volt bennük (például vezetékes víz), minden nemű luxus elérhető volt a bérházakban is (istálló, kocsiszín), ezzel próbálták a gazdag polgárságot arra ösztönözni, hogy a vidéki házak helyett inkább költözzenek az oly' sok lehetőséget kínáló városba. A bérpaloták szintezése ugyanakkor kifejezte a torlódott társadalmat is: a legalsó szintek a dzsentrirétegé voltak. Ezek rendelkeztek a legtágasabb helyiségekkel, kívül kovácsoltvas-erkélyek jelezték a társadalmi hovatartozást. A bérpaloták szintjein felfelé haladva egyre szegényebbek kaptak lakást. A luxus fogalma ugyanakkor azt jelentette, hogy minden szinten egy angol WC kapott helyet, ám még ez óriási lépés volt higiénia szempontjából.

Villák és nyaralók:
 Budapesten az Andrássy út külső szakaszán és a Thököly út Zugló felőli részén épült a legtöbb villa
 a nyilvánosan látogatható terek az épület földszintjén, a többi, általában privát szférának tekinthető szoba az emeleten volt
 általában németországi/itáliai neoreneszánsz, eklektikus stílusúak

Szállodák:
 minden nagyobb városban volt legalább egy szálloda, ami kielégítette a turisták igényeit
 általában a központ közelében, esetleg a vasúthoz vezető úton épültek
 különféle termekkel voltak ellátva
 legtöbbjük fel volt szerelve lifttel, központi fűtéssel, telefonnal és távíróval is

Munkáslakóházak:
 általában a cégek építették őket alkalmazottjaik elszállásolására
 a legtöbb ilyen lakóházat a MÁV építtette

Templomépítészet:
 felekezetenként változó, általában sokszínű, egyedül a zsinagógák tartották meg eredeti formájukat
 a keresztény templomok általában eklektikusak

Kulturális és sportlétesítmények:
 a színházak korszerűsítése, kiállítások megnyitása (sokszor pavilonos formában)
 a Magyar Királyi Operaház megalakulása (a színházak nem feleltek meg az elvárásoknak) 
 a Nemzeti Tornacsarnok megépítése
 fürdők, és kisebb sportegyletek épületei
 egyetemek, főiskolák (ELTE-BTK épülete, Műegyetem épülete)

Kórházak:
 megnő a városokban a rossz körülmények között élő szegények száma, így szükségessé válik a kórházak építése
 pavilonos szerkezetű kórházak megjelenése például Szent István Kórház (Bp.)

Pénzintézetek:
 1867 után sok vállalkozást indítanak, így nőtt a bankok és hitelintézetek száma
 általában előkelő tereken épültek

Kereskedelmi, ipari és mezőgazdasági épületek:
 pályaudvarok, gyárak építése (Nyugati Pályaudvar, Keleti Pályaudvar)

Az állandó Országház: 
 pályázatot írtak ki, melyben egy bizottság döntött a tervező kiléte felől
 Steindl Imre neogótikus pályamunkája lett az első helyezett
 az építkezéseket 1885-ben kezdték, az épületet 1902-ben már használták, de csak 1904-re lett teljesen kész.

A festészetben és szobrászatban 
A historizmus festészete elsősorban a történelmi festészetet jelenti, mely a kései romantika jellegzetes műfaja. Lengyelországban Jan Matejko, Magyarországon Székely Bertalan, Madarász Viktor, Benczúr Gyula, Than Mór a képviselői. Különösen Benczúr művészetében a történelmi festészet összeforrt az akadémizmussal. Az akadémizmus például a historizmus megvalósulása a festészetben.

Egész Európára jellemző volt a köztéri szobrok tömeges felállítása. A szobrászat feladata azonban az emlékművek felállításában ki is merült. Például Strobl Alajos: Arany János szobra a Nemzeti Múzeum kertjében.

Iparművészet

A filozófiában 
Ez a huszadik századra jellemző jelenség.

Hivatkozások 
 A historizmus Magyarországon, szerk. Zádor Anna, Bp., 1992.

Jegyzetek 

 
A 19. század művészete