alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Limba islandeză

Limba islandeză (íslenska) este limba vorbită în Islanda. Este o limbă complexă care face parte din grupa limbilor germanice. Se aseamănă lingvistic cu suedeza, norvegiana și daneza, dar în comparație cu acestea există totuși diferențe destul de mari în gramatică și vocabular, deoarece Islanda este destul de izolată față de restul Europei.

Islandeza nu s-a schimbat mult din era vikingilor, aceasta dându-i un caracter unic. De asemenea, alfabetul folosit pentru a scrie limba islandă are două litere care nu sunt găsite în alte limbi moderne:  þ (numită thorn sau þorn) și ð (numită eth sau eða). Ca pronunție amândouă se aseamănă cu fonemul θ (theta) din Alfabetul Fonetic Internațional AFI, care corespunde și sunetului th din limba engleză.

Clasificare 
Islandeza este o limbă indo-europeană care face parte din subgrupul de nord al limbilor germanice. Este ruda cea mai apropiată a limbii feroeze și împreună cu ea, alături de limba norvegiană, creează grupul limbilor scandinave de vest, cel al descendenților dialectelor vestice ale limbii nordice veche. Totuși, cercetările mai recente au reclasificat aceste limbi împărțindu-le în subgrupurile „continental” și „insular” fiindcă norvegiana nu mai prezintă caracteristicile comune cu islandeză și feroeză deoarece a fost puternic influențată de daneză.

Gramatică 
Limba islandeză a păstrat foarte multe particularități gramaticale ale limbilor germanice mai vechi și se aseamănă cu norvegiana veche din perioada anterioară simplificărilor flexionare, asta datorită izolării sale față de țările scandinave. Islandeza modernă încă este o limbă flexionară, păstrând patru cazuri gramaticale: nominativ, genitiv, dativ și acuzativ. Substantivele pot avea trei genuri: masculin, feminin și neutru. Există două paradigme principale pentru fiecare gen: cea tare și cea slabă, care sunt, în plus, împărțite în paradigmele mai mici, conform unor criterii diverse (precum schimbări fonetice, grupurile consoanelor, etc.). În afară de aceasta, islandeză permite subiectul oblic, un fenomen prin care anumite verbe determină cazul subiectelor lor.

Substantivele, adjectivele și pronumele sunt declinate după patru cazuri și numere (singular și plural). Deosebirea tu-dumneavoastră („þérun”) pare să fie în curs de dispariție, dar încă este întâlnită în adresări structurale oficiale.

Verbele se conjugă după timp, mod, persoană, număr și diateză. Există trei diateze: activă, pasivă și medie. Se pot defini zece timpuri, dar spre deosebire de limbile romanice și, similar cu celelalte limbi germanice, se folosesc verbe auxiliare.

Ordinea de bază a cuvintelor în propoziție este subiect–verb-obiect.

Vezi și 

 Listă de limbi
 Limbile germanice

Legături externe 
 Varianta islandeză a Wikipediei.

Islandeză, Limba
Județul Argeș

Argeș este un județ în regiunea Muntenia din România. Denumirea județului vine de la numele râului Argeș (în vechime numit Ordesos/Argesis). Județul a fost înființat în 1968, și avea la acel moment o suprafață de peste 6 800 km pătrați.   Prima  referire la regiunea județului Argeș a consemnată în Documenta  Romaniae  Historica, Țara  Românească,  Volumul  I (pagina 5012) unde se menționează „Lanjești din Arghis”. Documentul datează din 12 august 1437. Teritoriul actualului județ Argeș coincide în mare parte cu teritoriul județelor interbelice, respectiv antebelice, Argeș și Muscel.

Populație

Politică și administrație 
Județul Argeș este administrat de un consiliu județean format din 34 consilieri. În urma alegerilor locale din 2020, consiliul este prezidat de  de la , iar componența politică a Consiliului este următoarea:

Diviziuni administrative 

Județul este format din 102 unități administrativ-teritoriale: 3 municipii, 4 orașe și 95 de comune.
Lista de mai jos conține unitățile administrativ-teritoriale din județul Argeș.

Bibliografie suplimentară 
 Județul Argeș, Aurelia Barco, Eugen Nedelcu, Editura Academiei Republicii Socialiste România, 1974
 Glosar regional Argeș, D. Udrescu, Editura Academiei Republicii Socialiste România, 1967

Legături externe 

 Consiliul Județean Argeș
 Prefectura Județului Argeș
 Legende, printre monumente istorice , 15 mai 2008, Adrian Bucurescu, România liberă

Turism
 Ghidul turistic al județului Argeș
 Ghidul turistic al României 

Hărți
 Harta turistică a județului Argeș
 Harta interactivă a județului Argeș

Etnografie
 Muzeul virtual al monumentelor etnografice în aer liber din România (zona etnografică Argeș)

Vezi și 

 Județele României
 Județele interbelice ale Regatului României
 Listă de localități din județul Argeș
 Listă de comune din județul Argeș
 Lista monumentelor istorice din județul Argeș
 Lista rezervațiilor naturale din județul Argeș
 Listă de publicații din județul Argeș
Județul Ialomița

Ialomița este un județ în regiunea Muntenia din România. Reședința județului este municipiul Slobozia.

Numele 
Numele județului provine de la râul Ialomița, care străbate regiunea, având la origine hidronimul slav comun *Ilavǐnika ‘lutoasa’ < ilǔ ‘lut’, cu cea mai veche atestare în secolul al VII-lea, la cronicarul Theofilact din Simocatta.

Diviziuni administrative 

Județul este format din 66 unități administrativ-teritoriale: 3 municipii, 4 orașe și 59 de comune.
Lista de mai jos conține unitățile administrativ-teritoriale din județul Ialomița.

Administrație 

Județul Ialomița este administrat de un consiliu județean format din 30 consilieri. În urma alegerilor locale din 2020, consiliul este prezidat de  de la , iar componența politică a Consiliului este următoarea:

Populația

Note

Bibliografie suplimentară 
 Județul Ialomița, Christache Stan, Octavia Bogdan, Editura Academiei Republicii Socialiste România, 1971
 Dicționarul geografic al județului Ialomița, 1897 
 Dicționar geografic al județului Ialomița, Sorin Geacu, Editura Enciclopedică, București, 1997
 Ialomița medievală, Ștefan Grigorescu, Editura Episcopiei Sloboziei și Călărașilor, Slobozia, 2004
 Așezări și monumente ialomițene, Ștefan Grigorescu, Editura Helis, Slobozia, 2006
 Notițe istorice ialomițene, Ștefan Grigorescu, Editura Pro Transilvania, București, 2009
 Inscripții din județul Ialomița, Ștefan Grigorescu, Editura Episcopiei Sloboziei și Călărașilor, Slobozia, 2009
 Tezaur de documente ialomițene vol. 1, Mihai Cotenescu, Alex Vlădăreanu, Direcția Generală a Arhivelor Statului din România, București, 1991

Legături externe 

 Consiliul Județean Ialomița
 Prefectura Județului Ialomița 
 S-a aprobat stema județului Ialomița, 7 decembrie 2002, Amos News

Hărți
 Harta turistică a județului Ialomița

Vezi și 

 Județele României
 Județele interbelice ale Regatului României
 Listă de localități din județul Ialomița
 Listă de comune din județul Ialomița
 Lista monumentelor istorice din județul Ialomița
 Lista rezervațiilor naturale din județul Ialomița
 Listă de publicații din județul Ialomița

 
Toponime slave
Județul Mehedinți

Mehedinți este un județ în regiunile Oltenia și Banat, în sud-vestul României. Reședința județului este municipiul Drobeta-Turnu Severin.

Nume 

Există două posibile origini ale cuvântului Mehedinți: una latină, ce ar deriva din anticul "Mediam", colonie romană de lângă localitatea "Mehadia" (Caraș-Severin) sau maghiară: "méhészkedés" - stupărit ("méh" însemnând albină). Imaginea albinelor în heraldica ținutului regiunii Mehedințiului pare să confirme cea de-a doua origine etimologică.

Conform istoricului Bogdan Petriceicu Hasdeu, în a sa Istorie Critică a Românilor, numele de Mehedinți vine de la Mehedinski, un termen slav desemnând teritoriul din jurul orașului Mehadia, oraș aflat pe teritoriul județului vecin Caraș Severin, la frontieră cu Mehedințiul.

Istorie 

Județul Mehedinți era menționat în opul lui Anton Maria Del Chiaro din 1718, drept unul dintre cele 17 județe ale Valahiei, fiind în acel moment alături de Jiul de Sus, Jiul de Jos, Vâlcea și Romanați sub ocupația imperialilor.

Turism 
Principalele destinații turistice sunt:

 Orașul Drobeta-Turnu Severin - Podul lui Traian
 Munții Mehedinți
 Porțile de Fier
 Mănăstirea Baia de Aramă
 Parcul Național Domogled - Valea Cernei
 Parcul Natural Porțile de Fier
 Geoparcul Platoul Mehedinți

De asemenea, în județ se află punctul de plecare pentru Via Transilvanica.

Diviziuni administrative 

Județul este format din 66 unități administrativ-teritoriale: 2 municipii, 3 orașe și 61 de comune.
Lista de mai jos conține unitățile administrativ-teritoriale din județul Mehedinți.

Note

Bibliografie

Legături externe 

 Portalul de administrație publică al județului Mehedinți
 Consiliul Județean Mehedinți
 Prefectura Județului Mehedinți
 Denumirea județului Mehedinți ar putea avea origine maghiară, 11 ianuarie 2013, Corina Macavei, Adevărul
 Harta turistică a județului Mehedinți
 Muzeul virtual al monumentelor etnografice în aer liber din România (județul Mehedinți)

Vezi și 

 Județele României
 Județele interbelice ale Regatului României
 Listă de localități din județul Mehedinți
 Listă de comune din județul Mehedinți
 Lista monumentelor istorice din județul Mehedinți
 Lista rezervațiilor naturale din județul Mehedinți
 Județul Mehedinți (interbelic)
 Listă de publicații din județul Mehedinți
 Galeria de steme și steaguri ale județului Mehedinți
Județul Tulcea

Tulcea este un județ în regiunea Dobrogea în sud-estul României. Reședința județului este municipiul Tulcea.

Politică și administrație 

Județul Tulcea este administrat de un consiliu județean format din 30 consilieri. În urma alegerilor locale din 2020, consiliul este prezidat de  de la , iar componența politică a Consiliului este următoarea:

Diviziuni administrative 

Județul este format din 51 unități administrativ-teritoriale: 1 municipiu, 4 orașe și 46 de comune.
Lista de mai jos conține unitățile administrativ-teritoriale din județul Tulcea.

Recensământ 2011

Note

Lectură suplimentară 
 Toponimia județului Tulcea: considerații sincronice și diacronice, Laura-Diana Cizer, Editura Lumen, 2012
 Inventarierea siturilor arheologice din județul Tulcea - studiu de caz: mormintele tumulare, Ex Ponto, 2007

Legături externe 

 Consiliul Județean Tulcea
 Prefectura Județului Tulcea
 Județul Tulcea – prezentare, PrefecturaTulcea.ro
 Localități din județul Tulcea World-Gazetteer.com
 Structura etno-demografică a județului Tulcea (2002), Edrc.ro

Portaluri
 Județul Tulcea – Portal Oficial 

Reportaje
 Triunghiul mănăstirilor, 29 iulie 2010, Neculai Amihulesei, România liberă
 Denumiri de legendă: de ce se numesc astfel gârla Împuțita, lacul Nebunu, lacul Sărat sau Murighiol, 13 aprilie 2013, Claudia Petraru, Adevărul

Hărți
 Harta turistică a județului Tulcea

Politică
 Colegii uninominale pentru alegerea Camerei deputaților în județul Tulcea (euroavocatura.ro/)
 Colegii uninominale pentru alegerea Senatului în județul Tulcea (euroavocatura.ro/)

Vezi și 

 Județele României
 Județele interbelice ale Regatului României
 Listă de localități din județul Tulcea
 Listă de comune din județul Tulcea
 Lista monumentelor istorice din județul Tulcea
 Lista rezervațiilor naturale din județul Tulcea
 Județul Tulcea (interbelic)
 Galeria de steme și steaguri ale județului Tulcea
 Listă de publicații din județul Tulcea

 
Dobrogea
Județele României

Împărțirea României în 41 de județe este unul dintre nivelurile de organizare administrativă a teritoriului României, anume nivelul NUTS III, cele 4 macro-regiuni formând nivelul NUTS I, cele 8 regiuni de dezvoltare nivelul NUTS II, iar municipiile și comunele, nivelul NUTS IV.

Ultima reformă administrativ-teritorială majoră din România a avut loc în anul 1968 când s-a trecut de la împărțirea pe regiuni și raioane (având ca model împărțirea teritoriului Uniunii Sovietice) la reîmpărțirea pe județe (care fuseseră desființate de autoritățile comuniste în 1951, reforma din 1968 înființând însă județe mai mari și mai puțin numeroase).

Din anul 1968, teritoriul României a fost împărțit în 39 de județe, plus municipiul București care, deși este reședința județului Ilfov, este administrat separat ca municipiu cu statut de județ, care nu face parte din Ilfov, județul înconjurător. În 1981 s-au înființat încă două județe, județul Giurgiu și județul Călărași, și județul Ilfov a devenit Sectorul agricol Ilfov în subordinea municipiului București. În 1997, legea nr. 50/97 a reînființat județul Ilfov.

Suprafața medie a județelor este de 5.809 km2, județul Timiș (8.697 km2) fiind cel mai mare, iar județul Ilfov (1.583 km2), cel mai mic.

Date demografice 
Potrivit datelor recensământului din 2021, ale Institutului Național de Statistică, populația medie a celor 41 de județe ale României este de 422.850, județul Iași fiind cel mai populat (760.774), iar județul Tulcea (193.355), cel mai puțin. Municipiul București, care are același nivel administrativ ca un județ, este mai populat și mai mic decât orice județ, cu 1.716.961 de oameni și 228 km2.
Județul cu densitatea populației cea mai ridicată este Ilfov (340 loc/km²). La extrema opusă, Tulcea are o densitate de doar 23 loc/km².

Istorie 
Împărțirea țărilor române în județe este atestată documentar la 8 ianuarie 1392, când domnitorul Mircea cel Bătrân printr-un hrisov numește „ținutul Vâlcii” județ. Astfel, județul Vâlcea este primul județ atestat documentar de pe teritoriul actual al României.

Note

Bibliografie 
 Colecția „Județele patriei”, Editura Academiei Republicii Socialiste România, anii 1976-1979

Lectură suplimentară 
 Atlasul județelor din Republica Socialistă România, Vasile Cucu, Didactică și pedagogică, 1978
 Județele României Socialiste, Editura politică, 1972

Vezi și

Legături externe 
 Istoria numelor județelor din România. De unde provine denumirea regiunii în care locuiți, 11 ianuarie 2013, Lavinia Balulescu, Adevărul
 16 februarie 1968. Controversele ultimei reorganizări administrativ-teritoriale, 16 februarie 2013, Laurențiu Ungureanu, Adevărul
 INFOGRAFIE Cât valorează fiecare județ al României, în funcție de PIB, 5 mai 2011, Adevărul
 Top 5 cele mai vizitate județe din România, 6 martie 2011, Ana Bâtcă, Evenimentul zilei
 Care sunt județele României? 24 august 2023,Editura Educațională Twinkl 

1968 în România
Fondări în 1968
Monoteism

Monoteismul (din grecescul μόνος, monos, „singur” și θεός, theos, „zeu”) este credința în existența unui zeu sau în unitatea lui Dumnezeu. Monoteismul este caracteristic religiilor avraamice (iudaism, majoritatea denominatiilor creștinismului, islam, sabianism) și poate fi de asemenea recunoscut în numeroase alte religii, precum în Zoroastrism, Credința Bahá'í, Sikhism, chiar și în Hinduism.

Definiție și tipuri
Monoteismul este credința într-un singur zeu, în contrast cu politeismul, credința în zeități multiple. Cu toate acestea, politeismul este compatibil cu monoteismul inclusiv sau alte forme ale monismului, iar distincția dintre monoteism și politeism nu este foarte clară sau obiectivă.

Unele religii monoteiste atribuie conotații "personale" propriului dumnezeu, pentru a-l diferenția de alți Dumnezei, despre care ei susțin că ar fi ori simple creații omenești (monoteismul exclusiv), ori alte forme ale Dumnezeului lor (monoteismul inclusiv).

În anumite cazuri se poate detecta o evoluție de la un cult enoteist, în care credincioșii acceptă existența unor divinități inferioare celei principale, pe care ei o venerează ca fiind adevăratul lor dumnezeu, la cultul monoteist.

Iudaismul a fost prima religie monoteistă de succes (care a supraviețuit fondatorului și vremii), deși unii susțin că însuși animismul ar fi o formă de monoteism. Poporul Israel se consideră de la un anumit moment al istoriei sale "poporul ales al singurului Dumnezeu", acel Dumnezeu care le-a revelat cartea sfântă - Biblia.

În creștinism, unicitatea lui Dumnezeu include divinitatea Fiului său și divinitatea Duhului Sfânt, aspect exprimat în doctrina trinitară, definită ca atare în secolul IV, în urma controverselor cu arianismul. Viziunea trinitară nu o întâlnim la mormoni și la Martorii lui Iehova, care au doctrine diferite: în cazul mormonilor triteismul, în timp ce Martorii lui Iehova susțin că Isus Cristos este inferior Dumnezeului Tată Iehova. Cu toate aceste diferențe, toate aceste culte susțin că ele însele sunt creștine, dar nu le recunosc și pe celelalte biserici ca atare. Cu toate că creștinismul consideră venerarea trinității ca pe o formă de monoteism, iudaismul o consideră idolatrie totală.

Islamul a preluat și adaptat multe elemente din iudaism și creștinism. La fel ca evreii, musulmanii practică un monoteism radical, considerându-l pe Isus Cristos un profet, și nu Fiul lui Dumnezeu. Musulmanii, ca și evreii, îi consideră pe creștini politeiști.

Cât despre zoroastrism și credința Bahá'í, religii practicate la granița dintre Orient și Occident - de exemplu în Iran și Pakistan - ele sunt caracterizate printr-un anumit grad de sincretism.

Vezi și
 Ateism
 Dharma
 Demiurg
 Henoteism
 Politeism

Note 

Atributele lui Dumnezeu în teologia creștină
Împrumuturi lingvistice din greacă
Monoteism
Oulu

Oulu (Uleåborg în suedeză) este un oraș important în centrul Finlandei, la 550 de km de Helsinki, pe malul râului Oulujoki. Este capitala provinciei Oulu. Cu o populație de 118.000, este al șaselea cel mai mare oraș a țării. Este poarta de intrare a nordului Finlandei, prin al doilea aeroport ca trafic din țară, și cu trenul, căci linia de cale ferată se rezumă în această parte a țării numai la linia care trece prin Oulu din sud spre nord.
Are un parc tehnologic important, o universitate și o politehnică.

Orașul are ieșire la mare, fiind așezat la malul Golfului Botnic. Este un important centru comercial, industrial, cultural și social finlandez.

Referințe

Vezi și 
Lista comunelor din Finlanda

Comune din Finlanda
Orașe din Finlanda
Eponime ale asteroizilor
Rovaniemi

Rovaniemi este un oraș și o comună din nordul Finlandei. Este capitala provincială a Laponiei și un centru comercial regional. Are o populație de 60.038 locuitori.

Geografie 
Rovaniemi este situat foarte aproape de Cercul arctic, între dealurile Ounasvaara și Korkalovaara. Este așezat la confluența râurilor Ounasjoki și Kemijoki.

Clima 
Rovaniemi este renumit pentru temperaturile sale scăzute și iernile întunecate, când se poate observa fenomenul numit auroră boreală. Temperatura medie este 0.2 °C, însă cea mai scăzută temperatură înregistrată a fost de −47.5 °C (28 ianuarie 1999). În luna iunie, soarele se poate vedea toată noaptea (ziua polară) iar în mijlocul iernii, abia răsare.

Transport 
Rovaniemi este cel mai nordic punct atins de căile ferate electrificate deținute de compania VR. Trenuri remorcate de locomotive Diesel pleacă și mai în nord, până la Kemijärvi. Aeroportul Rovaniemi este situat la 10 km nord de centrul orașului.

Orașe înfrățite 
  Ajka, Ungaria
  Alanya, Turcia
  City of Blue Mountains, Australia
  Cadillac, Michigan, Statele Unite
  Drvar, Bosnia-Herzegovina
  Frederikshavn, Danemarca
  Grindavík, Islanda
  Harbin, China
  St. Johann in Tirol, Austria
  Kassel, Germania
  Kiruna, Suedia
  Murmansk, Rusia
  Narvik, Norvegia
  Neustrelitz, Germania
  Olsztyn, Polonia
  Rabka-Zdrój, Polonia
  Veszprém, Ungaria

Vezi și 
Santa Park
Satul lui Moș Crăciun

Referințe

Bibliografie
 Rikkinen, K. A Geography of Finland. Lahti: University of Helsinki (1992)
 Rovaniemi: Arctic Circle – Finland. Helsinki: Oy Sevenprint Ltd (1998)

Legături externe

 City of Rovaniemi – official website
 Lapland Travel Tips
 Information about Finnish Lapland 
 Satellite view of Rovaniemi

Orașe din Finlanda
Comune din Finlanda
Eponime ale asteroizilor
Joensuu

Joensuu este un oraș din estul Finlandei, capitala provinciei Karelia. Orașul, cu o populație de 58.000 (2005), are o rată mare de șomaj (14.5%) și de crimă în comparație cu restul Finlandei, dar este și un centru important de cultură, transport și comerț. Este un centru important educațional, cu peste 9.500 de studenți la universitatea din oraș și la politehnică.

Orașe înfrățite

Referințe

Comune din Finlanda
Orașe din Finlanda
Eponime ale asteroizilor
Lacul Pyhäjärvi

Pyhäjärvi este un lac cu origine glaciară situat în Finlanda lângă orașul Tampere.

În limba finlandeză numele său înseamna lacul sfânt.

Lacul are forma literei C, cu orașele Tampere și Nokia la extremitatea nordică și Lempäälä la cea sudică.

Apa este bogată în ozon, dar și destul de poluată din cauza industriei din Tampere.

Pyhajarvi
Kangasala

Kangasala este un orășel în Finlanda, lângă Tampere. A fost fondat în 1865.

Note

Comune din Finlanda
Kuru

Kuru este un fost oraș finlandez, acum parte a comunei Ylöjärvi, situat în împrejurimile municipiului Tampere. Orașul este destul de mare, și este cunoscut pentru frumusețea sa naturală, la fel ca în cazul orașului Kangasala.

Orașe din Finlanda
Lempäälä

Lempääla este o comună din centrul Finlandei, la sud de orașul Tampere.

Referințe

Vezi și 
Lista comunelor din Finlanda

Comune din Finlanda
1779


1779 (MDCCLXXIX) a fost un an obișnuit al calendarului gregorian, care a început într-o zi de joi.

Evenimente 

 1 octombrie. A fost fondat orașul Tampere în Finlanda, de regele Suediei, Gustav al III-lea.

Nedatate 

Samuel Crompton inventează mașina de filat folosită în industria textilă.

Arte, știință, literatură și filozofie

Nașteri 
 28 mai: Thomas Moore, poet irlandez (d. 1852)
 20 august: Jöns Jakob Berzelius, unul dintre fondatorii chimiei moderne, suedez (d. 1848)
 19 noiembrie: Louise Charlotte de Mecklenburg-Schwerin, bunica Prințului Albert (d. 1801)

Decese 

 20 ianuarie: David Garrick, 61 ani, actor britanic (n. 1717)
 14 februarie: James Cook, 50 ani, căpitan și explorator britanic (n. 1728)
 6 decembrie: Jean (Baptiste) Siméon Chardin, 80 ani, pictor francez (n. 1699)
 16 decembrie: Go-Momozono, 21 ani, al 118-lea împărat al Japoniei (n. 1758)

Vezi și 
 Listă de conducători de stat din 1779
Espoo

Espoo (în suedeză:Esbo) este al doilea oraș ca mărime din Finlanda. Este situat în zona urbană Helsinki, pe coasta sudică a țării. Împreună cu Kauniainen, Vantaa și municipiul Helsinki, alcătuiește zona urbană Helsinki. Orașul are o populație de peste 220.000 de locuitori. Este un centru important tehnologic, mai ales că aici se află sediul întreprinderii de telefonie mobilă Nokia.

Personalități născute aici 
 Taneli Mäkelä (n. 1959), cântăreț.

Orașe înfrățite 
  Esztergom, Ungaria
  Gatchina, Rusia
  Irving, Texas, SUA
  Køge, Danemarca
  Kongsberg, Norvegia
  Kristianstad, Suedia
  Nõmme, Estonia
  Łódź, Polonia
  Sauðárkrókur, Islanda
  Shanghai, China
  Soci, Rusia

Note

Legături externe 
 Espoon Kaupunki - site-ul oficial Espoo

Orașe din Finlanda

Comune din Finlanda
Nuuk

Nuuk (daneză: Godthåb, în traducere: Speranță bună) este capitala teritoriului autonom al Danemarcei, Groenlanda. Orașul, cu o populație de cca 15.000 de persoane, a fost fondat de norvegianul Hans Egede, un misionar. În oraș locuiesc multe persoane daneze, dar majoritatea este constituită din inuiți care vorbesc limba groenlandeză. Orașul este servit de Aeroportul Nuuk. Cuvântul nuuk în groenlandeză înseamnă cap (geografic).

Climă

Legături externe 

 Nuuk - Site web oficial 

Groenlanda
Orașe din Groenlanda
Capitale în America de Nord
Gosford

Gosford este un oraș situat în Noul Wales de Sud (New South Wales), Australia, pe coasta centrală. Orașul este un centru important de turism, așezat 100 km de la Sydney.

Date Generale 
Distanța de la Sydney: 76 km 
Distanța de la Newcastle: 91 km 
Populație (recensămîntul din 2001): 2777 (Township) 154645 (Tot Orasul) 
Elevation: 10m deasupra nivelului mării
Ușor de accesat cu o distanță scurtă de pe autostrada Newcastle-Sydney F3, sau o stație de tren situat central, Gosford este important centru comercial si administrativ al Central Coast.

Gosford Visitor este Centrul de Informare în Mann Street este un loc ideal pentru a începe vizita dumneavoastră din Central Coast cu o selecție bună de ghiduri pentru vizitatori, hărți, cărți și sugestii de tururi.

Istoria 
Unul dintre puținele resurse istorice rămase este încă tribunalului Vechi, cea mai veche lucrare publică înregistrate pe Coasta Centrală și este acum acasă la Conservatorul Central Coast Music. Construit in 1848-1849 din gresie locala, acesta a înlocuit original 1827 casa-ceas.

Pioneer Park conține un număr mare de pietre funerare istorice, un loc de joacă și zona de picnic, si o vedere excelenta a apei Brisbane.

Atracții 
Gosford este inconjurat de zeci de locații populare de vacanță loc de refugiu face din el un punct central de plecare convenabil pentru vizitatori în regiune.

Plaje spectaculoase ocean și bushland evergreen pădurilor și linia de coasta, cu clima blanda, oferind înconjoară confortabil pe tot parcursul anului.

Interioare, dealuri abrupte și văi, cu păduri și lacuri extinse de stat oferă numeroase opțiuni pentru vizitatori să se relaxeze și relaxați-vă.

Rumbalara și Rezerve Katandra, featuring bushland excepționale adiacente la inima Gosford, sunt orașului populare atracții majore cel mai mult.

Rumbalara are opt trasee diferite de mers pe jos, unde puteți vedea un adăpost timpuriu rock autohton, vizualizarea spre vest veghe, sculpturi de bronz din primii exploratori si pionieri, și unele păduri tropicale nevândute.

Katandra, se mândrește cu stânci mai izbitoare și distinctiv, cu ușor merge și populare Waterman Walk circling iazului Seymour care oferă medii de dramatice de la pădure plăcut la coronamentului dens. Un număr de plimbări te duc prin intermediul rezervei și până la lookouts care oferă vederi panoramice spectaculoase peste vai de coastă la ocean.

Legături externe 
 Gosford Town
 http://www.centralcoastaustralia.com.au/AreaInfo/towns_Gosford.asp&act=url

Gosford
Vantaa

Vantaa (în ) este un oraș și comună de pe coasta sudică a Finlandei. Orașul face parte din zona urbană Helsinki. Vantaa este al patrulea cel mai mare oraș din Finlanda, cu o populație de 200.945 de persoane în 2011. Este cunoscut pentru că este locul unde a fost construit aeroportul internațional Helsinki-Vantaa, care este cel mai mare aeroport din Finlanda și baza pentru Finnair.

Referințe

Vezi și 
 Aeroportul Helsinki-Vantaa
 Lista comunelor din Finlanda
 Lista orașelor din Finlanda
 Listă de localități din Finlanda

Legături externe 
 Site-ul official al municipiului Vantaa
 Aeroportul International Helsinki-Vantaa

Comune din Finlanda
Orașe din Finlanda
Aeroportul Helsinki-Vantaa

Aeroportul Helsinki-Vantaa (cod IATA: HEL) este cel mai mare aeroport internațional din Finlanda. Este situat în orașul Vantaa, la 15 km nord de capitala Helsinki. Aeroportul deservește întreaga zona urbană Helsinki, incluzând capitala, Vantaa și Espoo. Aeroportul a fost construit pentru Olimpiada de la Helsinki în 1952. În ziua de astăzi, aeroportul este folosit de peste 17 milioane de pasageri pe an, fiind unul din cele mai importante aeroporturi din Europa de Nord. Aeroportul este bază a companiei naționale finlandeze de aviație, Finnair.

Referințe și note

Legături externe 

 Aeroportul Helsinki-Vantaa

Aeroporturi din Finlanda
Tarja Halonen

Tarja Halonen (n. 24 decembrie 1943) este o politiciană finlandeză, care a fost al 11-lea președinte al Finlandei din 2000 până în 2012. Doamna Halonen a fost parlamentară (1984-2000), ministrul Afacerilor Sociale (1987-1990), ministrul Justiției (1990-1991), ministrul Cooperării Nordice (1989-1991) și ministrul Afacerilor Externe (1995-2000). Halonen este de profesie avocată. După ce a devenit președinte, s-a căsătorit cu Pentti Arajärvi.

Viață timpurie și carieră 

Tarja Halonen s-a născut la 24 decembrie 1943, în districtul Kallio, o zonă tradițională a „clasei muncitoare” din centrul capitalei Helsinki. Mama sa, Lyyli Elina Loimola, a fost croitoreasă, iar tatăl său, Vieno Olavi Halonen, era sudor.

Părinții viitoarei președintă a Finlandei se căsătoriseră la începutul celui de-al doilea război mondial, Tanja apărând câțiva ani mai târziu. La nașterea fetei, Vieno Halonen fusese concentrat pe front, iar Lyyli Halonen lucra într-o fabrică de pantofi. După război, cuplul a decis să se despartă. În 1950, Lyyli Halonen s-a căsătorit cu Thure Forss, un electrician, foarte activ în comunitatea locală a clasei muncitoare.

Note

Legături externe 
 
 
 Tarja Halonen & Seta

External links

 Halonen, Tarja Kaarina
 Tarja Halonen & Seta
 Social-democratic party of Finland

|-

|-

|-

Nașteri pe 24 decembrie
Nașteri în 1943
Decorați cu Ordinul de Merit al Republicii Italiene
Cavaleri ai Ordinului Elefantului
Colan al Ordinului Steaua României
Decorați cu Legiunea de Onoare
Decorați cu Ordinul Leul Finlandei
Deputați finlandezi
Finlandezi în viață
Miniștri finlandezi
Politicieni finlandezi
Președinți ai Finlandei
Președinți femei
Matti Vanhanen

Matti Taneli Vanhanen (n. 4 noiembrie 1955, Jyväskylä) este un om politic finlandez, prim-ministru al Finlandei între 2003 și 2010. Vanhanen este considerat un expert în afaceri cu Uniunea Europeană. Vanhanen face parte din Partidul Centrist (Suomen Keskusta).

În 1991 Vanhanen a devenit parlamentar, și a fost în special interesat în probleme ecologice. A fost oponent major a construcției unei noi centrale nucleare în Finlanda. Deși Vanhanen este considerat ca expert în afaceri cu Uniunea Europeană, este considerat ca sceptic în afacerile acestea, fiind mare critic a lui Valery Giscard d'Estaing, preșendintele Convenției Europene, și a gândurilor sale despre o Europă mai unită.

Vanhanen are doi copii și este cunoscut pentru abstinența lui personală de la alcool.

Note

Legături externe 

Prim-miniștri ai Finlandei
Miniștri finlandezi
Politicieni finlandezi
Finlandezi în viață
Nașteri în 1955
Jyväskylä

Jyväskylä este un oraș în sudul Finlandei lângă lacurile Päijänne și Keitele. Este bine cunoscut pentru clădirile sale planificate de arhitectul Alvar Aalto, pentru facilitățile sale educaționale și pentru campionatul internațional de raliu Neste, care are loc în Jyväskylä în fiecare an. Este și locul de naștere a prim-ministrului finlandez Matti Vanhanen.

Demografice 

Jyväskylä are o populație de 128.016 (2009) în municipiu și 134.000 de oameni în zona urbană. Are o suprafață de 136,9 km² și o densitate de 766/km².

Orașe din Finlanda

Comune din Finlanda
Eponime ale asteroizilor
Alvar Aalto

Hugo Henrik Alvar Aalto, cunoscut mai ales ca Alvar Aalto (), a fost un arhitect finlandez și un designer de obiecte casnice și mobilă extrem de influent al secolului 20, uneori numit Părintele modernismului în țările nordice.

Născut în Kuortane, în Marele Ducat al Finlandei, parte a Imperiului rus, Aalto a fost unul din cei mai importanți arhitecți (maestru) ai mișcării moderne scandinave în arhitectură și design, contribuind decisiv la afirmarea identității naționale a unei Finlande suverane.

Date biografice 

Alvar Aalto a absolvit Institutul Tehnic din Helsinki, iar în 1925 s-a căsătorit cu Aino Marsio, care i-a fost colaboratoare.
Aalto a realizat construcții și a designat diferite obiecte care vădesc preocuparea pentru simplitate, ergonomie, respectiv pentru încadrarea estetică, economică și funcțională în mediu. Aalto a planificat Centrul Cultural și Palatul Finlandia din Helsinki, opera din Essen și multe blocuri de locuințe în Jyväskylä, unde și-a petrecut mult timp din viață.  Opera sa cuprinde piese de arhitectură, mobilier și sticlă, folosite la decorări interioare, respectiv proiecte de design conceptual, pragmatic și vizionar.

A se vedea și 
 Vas Aalto
 Design scandinav

Galerie imagini

Referințe

Legături externe 

  Biografie 
  Alvar Aalto - Site web oficial
  Alvar Aalto la The Internet Name Database
  Alvar Aalto's Savoy Vase (1936)

Nașteri în 1898
Nașteri pe 3 februarie
Decese în 1976
Decese pe 11 mai
 
Arhitecți moderniști
! 
Design scandinav
Laureați ai Royal Gold Medal
Membri ai Academiei Americane de Arte și Științe
Membri CIAM
Il Canto degli Italiani

Il Canto degli Italiani („Cântecul italienilor”) este imnul național al Italiei, ale cărui versuri au fost compuse de către Goffredo Mameli, pe muzica lui Michele Novaro. Este cunoscut și sub numele Fratelli d'Italia („Frați italieni”).

Versuri 
1
Fratelli d'Italia
L'Italia s'è desta,
Dell'elmo di Scipio
S'è cinta la testa.
Dov'è la Vittoria?
Le porga la chioma,
Ché schiava di Roma
Iddio la creò.

Cor
Stringiamci a coorte
Siam pronti alla morte
Siam pronti alla morte
L'Italia chiamò.

2
Noi fummo da secoli
Calpesti, derisi,
Perché non siam popolo,
Perché siam divisi.
Raccolgaci un'unica
Bandiera, una speme:
Di fonderci insieme
Già l'ora suonò.

3
Uniamoci, amiamoci,
l'Unione, e l'amore
Rivelano ai Popoli
Le vie del Signore;
Giuriamo far libero
Il suolo natìo:
Uniti per Dio
Chi vincer ci può?

4
Dall'Alpi a Sicilia
Dovunque è Legnano,
Ogn'uom di Ferruccio
Ha il core, ha la mano,
I bimbi d'Italia
Si chiaman Balilla,
Il suon d'ogni squilla
I Vespri suonò.

5
Son giunchi che piegano
Le spade vendute:
Già l'Aquila d'Austria
Le penne ha perdute.
Il sangue d'Italia,
Il sangue Polacco,
Bevé, col cosacco,
Ma il cor le bruciò.

Legături externe 
 De la Quirinale, reședința șefului statului, versuri și muzică (în italiană)

Imnuri naționale
Italia
Maamme

Maamme (Țara Noastră) este imnul național al Finlandei. Titlul în suedeză, cea de a doua limbă oficială a Finlandei, este Vårt land. Imnul a fost compus de Fredrik Pacius, iar textul original in suedeza apartine lui Johan Ludvig Runeberg. Prima oare a fost intonat pe data de 13 mai 1848. Mai târziu a fost tradus în finlandeză. Pacius a compus și imnul estonian, Mu isamaa.

Imnul în finlandeză

Oi maamme, Suomi, synnyinmaa! 
Soi sana kultainen! 
Ei laaksoa, ei kukkulaa, 
ei vettä rantaa rakkaampaa 
kuin kotimaa tää pohjoinen. 
Maa kallis isien. 

Sun kukoistukses kuorestaan 
kerrankin puhkeaa; 
viel' lempemme saa nousemaan 
sun toivos, riemus loistossaan, 
ja kerran laulus, synnyinmaa 
korkeemman kaiun saa.

Imnul în suedeză

Vårt land, vårt land, vårt fosterland, 
ljud högt, o dyra ord! 
Ej lyfts en höjd mot himlens rand, 
ej sänks en dal, ej sköljs en strand, 
mer älskad än vår bygd i nord, 
än våra fäders jord! 

Din blomning, sluten än i knopp, 
Skall mogna ur sitt tvång; 
Se, ur vår kärlek skall gå opp 
Ditt ljus, din glans, din fröjd, ditt hopp. 
Och högre klinga skall en gång 
Vår fosterländska sång.

Imnul în română

Pământul nostru, pământul nostru, patria noastră,

Sună tare, nume de valoare!

Nici o monedă care să corespundă trupei raiului

Fără vale ascunsă, fără fir de spălare a valurilor,

Este iubit, așa cum este și nordul nostru natal,

Pământul strămoșilor noștri.

Înflorirea ta, în mugur, s-a pus jos,

Cu toate acestea, maturitatea va crește.

Vedea! Din dragostea noastră va crește încă o dată

Lumina ta, bucuria ta, speranța ta, strălucirea ta!

Și mai clar, totuși, o zi va suna

Cântecul pământului nostru va cânta.

Legături externe

Imnul National Finlandez  - cu audio

Imnuri naționale
Fredrik Pacius

Fredrik Pacius (sau Friedrich Pacius) (n. 19 martie 1809, Hamburg, Germania - d. 8 ianuarie 1891, Helsinki, Finlanda) a fost un compozitor și dirijor german, care a trăit cea mai mare parte a vieții în Finlanda. Era considerat părintele muzicii finlandeze.

Pacius a compus muzica pentru imnul național finlandez, Maamme, și pentru imnul național estonian, Mu isamaa. În Helsinki, a fost fondatorul unei școli de muzică și a unei orchestre.

Nașteri în 1809
Decese în 1891
Compozitori finlandezi
Compozitori de operă finlandezi
Mu isamaa, mu õnn ja rõõm

Mu isamaa, mu õnn ja rõõm (Patria mea, mândria și bucuria mea) este imnul național al Estoniei. Acesta a fost adoptat în 1920, dar interzis între 1940 și 1990 sub ocupația sovietică.

Versurile au fost scrise de Johann Voldemar Jannsen, iar muzica imnului este de Fredrik Pacius, aceeași cu a imnului finlandez Maamme, versurile fiind diferite.

Imnul în estonă 

Mu isamaa, mu õnn ja rõõm,
Kui kaunis oled sa!
Ei leia mina iial tääl
See suure laia ilma pääl,
Mis mul nii armas oleks ka
Kui sa, mu isamaa!

Sa oled mind ju sünnitand
Ja üles kasvatand;
Sind tänan mina alati
Ja jään sul truuks surmani!
Mul kõige armsam oled sa,
Mu kallis isamaa!

Su üle Jumal valvaku,
Mu armas isamaa!
Ta olgu sinu kaitseja
Ja võtku rohkest' õnnista'
Mis iial ette võtad sa,
Mu kallis isamaa!

Imnul în engleză

My native land, my joy, delight, How fair thou art and bright!
And nowhere in the world all round
Can ever such a place be found
So well beloved as i love thee,
My native country dear!---

My little cradle stood on thy soil,
Whose blessings ease my toil.
With my last breath my thanks to thee,
For true to death I'll ever be,
O worthy, most beloved and fine,
Thou, dearest country mine!

May God in Heaven thee defend,
My best, my dearest land!
May He be guard, may He be shield,
For ever may He bless and wield
O graciously all deeds of thine,
Thou dearest country mine!

Legături externe 
  Textul imnului  în engleză și estonă

Imnuri naționale
Limbi baltice

Limbile baltice formează o ramură a familiei limbilor indo-europene.

 Limba letonă
 Limba lituaniană
 Limba prusacă veche - în Prusia Răsăriteană, dispărută după creștinarea și germanizarea din secolul XVII.
 limba curoniană - dispărută.

Letona este considerată a fi mai tânără decât lituaniana de est, deși și aceasta s-a schimbat mult de la prima înregistrare scrisă din secolul XVI, iar limbă prusacă veche a menținut cele mai multe trăsături arhaice.
Leu (monedă)

Leul (plural: lei) este unitatea monetară a României (leu românesc) și a Republicii Moldova (leu moldovenesc). 
Un leu este subdivizat în 100 de bani (singular: ban).

Același nume, însă tradus în limba bulgară (lev bulgar), este folosit pentru a desemna moneda națională a Bulgariei. Levul este, însă, subdivizat în 100 stotinki (singular: stotinka).

Etimologie

În secolul al XVII-lea, în statele românești se foloseau ca monedă taleri olandezi (în , iar în  și, până în 1901, Löwenthaler), care aveau gravat pe revers un leu rampant (ridicat în două labe). 

Chiar și după ieșirea din uz a talerilor (pe la 1750) numele de leu a fost păstrat ca termen generic pentru bani.

Istorie

România 
Încă din 1859, în încercarea de a crea o monedă națională, Alexandru Ioan Cuza l-a însărcinat pe consulul francez la Iași, Victor Place, să negocieze baterea unor monede românești la monetăria din Paris. Acestea urmau să se numească „români”. Un român ar fi cântărit 5 grame de argint și ar fi fost împărțit în 100 de „sutimi”, ca monedă divizionară. Ion Heliade Rădulescu a propus numele de „romanat”, după modelul bizantin. Proiectul nu a putut fi realizat. La 1860, s-a bătut totuși o monedă de bronz de 5 parale, dar aceasta nu a circulat. În 1864, după ce Cuza a impus regimul său autoritar, chestiunea a fost reluată și s-au bătut câteva monede de probă. Este vorba de piesele de „5 sutimi”, care aveau pe avers efigia domnului și inscripția Alecsandru Ioan I. Însă ele nu au fost puse în circulație niciodată. O astfel de monedă poate fi văzută la Muzeul Național de Istorie a României din București.Această problemă avea să se soluționeze abia în 1867, când a fost adoptată Legea pentru influențarea sistemului monetar național și pentru fabricarea monedelor naționale. Prin această lege, în Principatelor Unite  s-a adoptat sistemul monetar zecimal și metric – al Uniunii Monetare Latine. Unitatea monetară adoptată era leul divizat în 100 de bani.

Republica Moldova 

Între 1918-1940 și 1941-1944, când partea Moldovei dintre Prut și Nistru era componentă a României, leul românesc circula în această zonă în calitate de monedă oficială. Când Republica Moldova, cu denumirea Republica Sovietică Socialistă Moldovenească, făcea parte din Uniunea Sovietică, moneda oficială era rubla sovietică. După destrămarea Uniunii Sovietice și proclamarea Independenței de către Republica Moldova, unitatea monetară a Republicii Moldova a luat același nume, leu.

Note

Vezi și 
 Ban (monedă)
 Leu românesc
 Leu moldovenesc

Legături externe 
 Istoria monedei in Romania  Articol Magazinuldebancnote.ro
 Povești vesele și triste din epoca leului, 15 ianuarie 2012, Cristian Delcea, Mihai Voinea, Adevărul
 Oamenii de pe bani și poveștile lor, 16 ianuarie 2012, Mihai Voinea,  Cristian Delcea, Adevărul
 Ce femei merită să fie pe banii românești?, 19 ianuarie 2012, Mihai Voinea, Cristian Delcea,Florin Marin, Adevărul
 Șapte lucruri inedite despre banii românești. De unde vine numele de „leu“ și de ce nu avea Ceaușescu nevoie de portofel, 9 martie 2013, Mihai Voinea, Adevărul
 Pe urmele leului nostru

Monedă
Limba noastră

<div "cellspacing:4;">

„Limba noastră” este o poezie scrisă de Alexei Mateevici (1888–1917), cuprinzînd 12 strofe de câte patru versuri. Poezia este un elogiu adus limbii române (fără ca numele limbii să apară explicit) și un îndemn pentru prețuirea ei. Versurile acestui imn au fost scrise de către Alexei Mateevici la Congresul Scriitorilor din Basarabia unde s-a hotărât trecerea la alfabetul latin și alte reforme importante. Mateevici a contribuit substanțial la emanciparea națională a Basarabiei. Melodia a fost compusă de Alexandru Cristea (1890-1942).

Imnul Republicii Moldova 
La 22 iulie 1995 deputații din Parlamentul Republicii Moldova au aprobat strofele 1, 2, 5, 8 și 12 ale poeziei „Limba noastră” drept imn național și oficial al Republicii Moldova. Muzica cântecului a fost compusă de Alexandru Cristea, iar aranjamentul realizat de Valentin Dînga. Legea cu privire la imn a fost publicată în Monitorul Oficial al Republicii Moldova nr. 45-46/555 din 17 august 1995.

Înainte de stabilirea acestui imn, Republica Moldova a avut pentru câțiva ani același imn de stat ca și România, imnul „Deșteaptă-te, române!”.

Poemul original al lui Mateevici conținea 12 strofe a câte 4 versuri fiecare. Pentru imn acestea au fost reorganizate în doar 5 strofe, la fel, a câte 4 versuri fiecare. Imnul propriu-zis este bazat pe un poem de 12 strofe. Astăzi, numai strofele 1, 2, 5, 8 și 12 sunt utilizate în Imn.

Referințe

Legături externe

Legea cu privire la Imnul de Stat al Republicii Moldova — versurile și muzica imnului, conform anexei la lege.
Situl oficial al Republicii Moldova, Simbolica de Stat a Republicii Moldova

Înregistrări audio
Situl oficial al Republicii Moldova, Imnul, în interpretare instrumentală  și coral-instrumentală 
 Înregistrare audio a imnului național (Real Player)

Imnuri naționale
Simbolurile naționale ale Republicii Moldova
Anii 1480

Secole: Secolul al XV-lea - Secolul al XVI-lea - Secolul al XVII-lea

Decenii: Anii 1430 Anii 1440 Anii 1450 Anii 1460 Anii 1470 - Anii 1480 - Anii 1490 Anii 1500 Anii 1510 Anii 1520 Anii 1530

Ani: 1480 | 1481 | 1482 | 1483 | 1484 | 1485 | 1486 | 1487 | 1488 | 1489

Anii 1480
Anii 1470

Secole: Secolul al XV-lea - Secolul al XVI-lea - Secolul al XVII-lea

Decenii: Anii 1420 Anii 1430 Anii 1440 Anii 1450 Anii 1460 - Anii 1470 - Anii 1480 Anii 1490 Anii 1500 Anii 1510 Anii 1520

Ani: 1470 | 1471 | 1472 | 1473 | 1474 | 1475 | 1476 | 1477 | 1478 | 1479

Anii 1470
Anii 1460

Secole: Secolul al XV-lea - Secolul al XVI-lea - Secolul al XVI-lea

Decenii: Anii 1410 Anii 1420 Anii 1430 Anii 1440 Anii 1450 - Anii 1460 - Anii 1470 Anii 1480 Anii 1490 Anii 1500 Anii 1510

Ani: 1460 | 1461 | 1462 | 1463 | 1464 | 1465 | 1466 | 1467 | 1468 | 1469

Anii 1460
Anii 1450

Secole: Secolul al XV-lea - Secolul al XVI-lea - Secolul al XVI-lea

Decenii: Anii 1400 Anii 1410 Anii 1420 Anii 1430 Anii 1440 - Anii 1450 - Anii 1460 Anii 1470 Anii 1480 Anii 1490 Anii 1500

Ani: 1450 | 1451 | 1452 | 1453 | 1454 | 1455 | 1456 | 1457 | 1458 | 1459

Evenimente 
 1457: Ștefan cel Mare devine domnitor al Moldovei.

Anii 1450
Anii 1440

Secole: Secolul al XV-lea - Secolul al XVI-lea - Secolul al XVII-lea

Decenii: Anii 1390 Anii 1400 Anii 1410 Anii 1420 Anii 1430 - Anii 1440 - Anii 1450 Anii 1460 Anii 1470 Anii 1480 Anii 1490

Ani: 1440 | 1441 | 1442 | 1443 | 1444 | 1445 | 1446 | 1447 | 1448 | 1449

Anii 1440
Limbi italice

Familia limbilor italice a limbilor indo-europene are două ramuri:

 grupul sabellic (osc-umbrian)
 limba oscă (sau oscană), limbă dispărută;
 limba umbriană, limbă dispărută, care nu trebuie confundată cu dialectul modern umbrian al italianei.
 limba latină - care a înlocuit pe celelalte
 limba latină cultă - folosită de clasa superioară a societății romane: patricieni, senatori, scriitori, etc.
 limba latină vulgară - folosită de oamenii obișnuiți, din aceasta au evoluat toate limbile romanice.
 limbile romanice
 limbile creole bazate pe limbi romanice
Limbi ilirice

Limbile ilirice sunt un grup al limbilor indo-europene care se aflau în partea vestică a Balcanilor. În jurul anului 230 î.e.n. aceste limbi au fost romanizate, iar apoi au fost înlocuite de limbile slavice între secolele V-VII.

Unii cred ca limba albaneză ar fi derivată din limbile ilirice, însă această teorie este intens contestată de lingviști și istorici, din mai multe motive, principalul fiind faptul că limba Iliră era o limbă centum, iar albaneza este o limbă satem, ca și limbile dacă și tracă, slava veche, limbile baltice, limba armeană și limbile indo-iraniene(acestea din urmă fiind cele mai înrudite/apropiate limbi satem cu limba albaneză).

Istoria limbii
Vocalismul este restabilit condițional în compoziția [a], [u], [e], [i], [ō], [ū], [ eu], [ai], [ei]. Consonantismul este reprezentat de fonemele [p, t, k, b, d, g, s, j, v, m, n, l, r], eventual și [š, z, c, dz, n ', l'] nordul este încă [f].

Consonantismul se caracterizează prin reducerea a trei serii de dopuri indo-europene la două, cu coincidență de aspirații sonore; Prezența reflexelor kentum și satemale ale velarului indo-european.

Aproape nimic nu se știe despre morfologia iliră, cu excepția caracteristicilor de formare a cuvintelor, care se caracterizează prin prezența mai multor prefixe și a unui sistem bogat de sufixe.

Din vocabular, există mai ales nume native, a căror semnificație este doar uneori restaurată pe baza unei comparații cu alte limbi indo-europene.

Cifre
Mai jos sunt câteva nume binecunoscute pentru cifre:

Surse de informații
Limba iliră este atestată în trei scurte glossuri și un număr mare de nume proprii (toponime, etnonime și grupuri etnice, nume personale ale oamenilor și zeilor, totalizând peste 1500).

Referințe

Limbi indo-europene
Limbi antice
Limbi dispărute
Limbi flexionare
Uppsala

Uppsala este al patrulea oraș ca mărime din Suedia, după Stockholm, Göteborg, Malmö, având în anul 2005 o populație de 188.478 locuitori. Este reședinta regiunii Uppsala și face parte din provincia istorică Uppland. Suprafața orașului este de 2,465 km², și a fost fondat în 1286. Uppsala este situat la o distanță de 70 km de la capitala Stockholm, și este accesibil cu trenul foarte repede de la Stockholm. Uppsala este un centru important universitar. Universitatea din Uppsala este cea mai veche din Scandinavia, fondată în 1477.

Demografie

Persoane notabile 

Anders Jonas Ångström (1814–1874), fizician
Svante Arrhenius (1859–1927), om de știință
Ingmar Bergman (1918–2007), regizor de filme 
Jöns Jakob Berzelius
Hans Blix
Arvid Carlsson
Anders Celsius (1701–1744), astronom 
Adiam Dymott
Lars Edlund (1922–2013), compozitor
Ulf Ekman, pastor
Stefan Eriksson
Martin Eriksson muzician, membru al E-Type
Malena Ernman
Torsten Hallman, fost campion mondial de motocross
Lars Hollmer
Dag Hammarskjöld
Mattias Klum
Carl-Bertil Laurell
Dave Lepard (1980–2006), muzician
Bruno Liljefors, pictor
Ruben Liljefors
Viveca Lindfors (1920–1995), actriță
Carolus Linnaeus (1707–1778), om de știință
Veronica Maggio
Jan Mårtenson, scriitor suedez și diplomat
Håkan Nesser
Stefan Parkman
Emma Rendel (1976–), artist
Hans Rosling
Olaus Rudbeckius
Dina Schneidermann
Roine Stolt
Owe Thörnqvist
Rebecka Törnqvist
Magnus Hellberg, jucător de hockey AHL 
Hillevi Rombin, Miss Suedia 1955, Miss Univers 1955
Dintre aceștia, Arrhenius, Bergman, Blix, Carlsson, Celsius, Dymott, ambii Erikssons, Hallman, Klum, Laurell, ambii Liljeforses, Mårtenson, Parkman, Rosling, Stolt, Dave Lepard, Thörnqvist și Törnqvist s-au născut în Uppsala.

Note

Legături externe 

 www.uppsala.se  - Site web oficial
 Uppsala, cea mai înaltă biserică scandinavă , 29 martie 2010, Raluca Brodner, Ziarul Lumina

Orașe din Suedia
Eponime ale asteroizilor
Uppland

Uppland (câteodată cunoscută ca Uplandia) este o provincie istorică a Suediei, pe coasta de est, care are ieșire la Marea Baltică. Cea mai mare parte a teritoriului acestei provincii face parte în prezent din regiunea administrativă Uppsala län.

Demografie

Län

 Uppsala
 Stockholm
 Västmanland

Orașe 

 Uppsala
 Stockholm - partea de nord
 Enköping 
 Håbo 
 Tierp 
 Älvkarleby 
 Östhammar

Uppland