Bethlen István (politikus)

Gróf bethleni Bethlen István (Gernyeszeg, 1874. október 8. – Moszkva, 1946. október 5.) jogász, mezőgazdász, politikus. 1921 és 1931 között Magyarország miniszterelnöke. Kortársai a trianoni békeszerződés által megsebzett országban végzett gazdasági helyreállító politikájáért „a nagy konszolidátor” jelzővel illették.

Fiatalkora 
A magyar főnemesi, református gróf bethleni Bethlen család sarja. Édesapja gróf bethleni Bethlen István (1839–1881), édesanyja gróf széki Teleki Ilona (1849–1914) volt. Apai nagyszülei gróf bethleni Bethlen János (1792–1851), császári és királyi kamarás, kapitány, kancelláriai titkár, diétai követ és báró hadadi Wesselényi Zsuzsanna (1808–1891) voltak. Anyai nagyszülei gróf Teleki Domokos (1810–1876), a főrendiház örökös tagja, az Erdélyi Református Egyház főgondnoka, a MTA levelező, igazgató és tiszteleti tagja, országgyűlési képviselő, és gróf széki Teleki Klementina (1827–1894) voltak. Idősebb Bethlen István gróf és Teleki Ilona grófnő 1870. január 5-én, Mezősámsondon kötöttek házasságot, amelyből három gyermek, Klementina (gr. Mikes Árminné), Ilona és István született.

Ifjabb Bethlen István 1874. október 8-án született Gernyeszegen, Marosvásárhelytől északra, Maros-Torda vármegyében. A bécsi Theresianumban (1883–1893) tanult, majd 1893–1896-ban a budapesti tudományegyetem jog- és államtudományi karát látogatta. 1897–1900-ban Budapesten jogász, ezután 1897–1898-ban egy évig katona volt. 1898–1900 között a Magyaróvári Magyar Királyi Gazdasági Akadémia vendéghallgatója volt, ahol mezőgazdasági oklevelet szerzett.
Már 1898–1899-ben részt vett a megyegyűléseken, 1901-ben képviselővé választották. 1939-ig – az 1919–21-es időszakot kivéve – folyamatosan parlamenti képviselő, majd ezt követően felsőházi tag volt. 1900-tól erdélyi birtokán, Mezősámsondon gazdálkodott. 1901. június 27-én feleségül vette az író Bethlen Margit (1882–1970) grófnőt, akinek tőle három gyermeke született: András, István és Gábor.

Karrierje

Politikai pályafutásának kezdete 
1901–1903-ban szabadelvű párti, 1904–1913-ban függetlenségi párti, 1913–1918-ban alkotmánypárti képviselő volt. 1901-ben tagja lett az Országos Magyar Gazdasági Egyesületnek (OMGE) és a Magyar Gazdaszövetségnek. 1905-ben az OMGE igazgatósági tagjává, 1906-ban a szervezet közgazdasági szakosztályának alelnökévé választották. 1907-től tiszteletbeli elnöke volt a sajátos erdélyi magyar célokért küzdő Székely Társaságok Szövetségének, majd ennek megszűnése után, 1914–18-ban az Erdélyi Szövetség elnöki tisztét töltötte be. 1918 őszén bírálta a Károlyi Mihály-kormány intézkedéseit. 1918–19-ben az ellenforradalmi erők egyik fő szervezője, 1919 őszén „titkos erdélyi miniszter”. 1919 februárjában létrehozta a Nemzeti Egyesülés Pártját (NEP), majd a Magyarországi Tanácsköztársaság létrejötte után Bécsben az Antibolsevista Comité (ABC) vezetője, az 1920-as évektől tagja a hivatalos politika hátterében titokban működő Etelközi Szövetségnek.

Miniszterelnökként

A „bethleni konszolidáció” Magyarországon (1921–1931) 
1920-ban a trianoni békeszerződést előkészítő párizsi békekongresszus magyar delegációjának tagja volt. A Horthy-korszakban tíz éven keresztül, (1921. április 14. – 1931. augusztus 24.) Magyarország miniszterelnöke. Saját kormányában, 1921. október 4-étől december 3-áig pénzügyminiszter, 1924. február 21-étől március 13-áig, majd 1929. január 8-ától február 4-éig igazságügyminiszter, 1924. október 7-étől november 15-éig külügyminiszter, 1924. október 14-étől november 15-éig pedig földművelésügyi miniszter is volt.

Keresztény–nemzetinek nevezett kormányzata támogatta és stabilizálta a Horthy-rendszert. 1921 októberében legitimista érzelmei dacára a budaörsi csatában meghiúsította IV. Károly király második visszatérését, majd keresztülvitte a Habsburgok trónfosztását. A szerb megszállás alatt állt Délvidék visszatértével és a soproni népszavazás révén sikerült csökkentenie a területi veszteségeket. A Bethlen–Peyer-paktummal kiegyezett a szociáldemokrata párttal, amely így „kevésbé ellenséges” ellenzékként nem szervezkedett a földművesek, közalkalmazottak és vasutasok között, Bethlen cserébe biztosította a párt szabad működését és parlamenti képviseletét. Az 1922-es választások megnyeréséhez eredetileg saját addigi pártjából, a KNEP-ből akart kiindulni, ám annak meggyengülése miatt, illetve, mivel a második királypuccs, és a trónfosztás miatt megromlott viszonya a párt legitimistáival, ezért híveivel együtt belépett a Nagyatádi Szabó István vezette kisgazdákhoz, akikkel 1922. február 2-án megalapították az Egységes Pártot, és megnyerték a választásokat. Később, az 1920-as években a Bethlen-kormány több ízben kényszerült a legitimisták kritikáival megküzdeni, akik páran erős hangjukat éreztették az Országgyűlésben. Az Egységes Pártban az eredetileg valódi paraszti érdekeket képviselő kisgazda képviselőket és népszerű vezetőjüket, Nagyatádi Szabót háttérbe szorította, és a nagybirtokosi, konzervatív érdekek irányába vitte a párt politikáját. Miniszterelnökként rendeleti úton leszűkítette a választójogot, és a nagyobb városok kivételével visszaállította a nyílt szavazást. Ezzel kényelmes parlamenti többséget biztosított a kormányzó párt számára. 1923-ra kiszorította pártjából a Gömbös Gyula-féle nemzeti és szociális irányzatú politikusokat.

Belpolitikája 
Politikája sokat tett a gazdasági stabilitásért. 1924-ben létrehozta a Nemzeti Bankot és 250 millió magyar korona népszövetségi hitelt szerzett. Rendbe hozta az állam veszteségeit, 1927-ben bevezette a magyar pengőt, és új vámrendszert dolgozott ki. Helyzete 1926-ban megingott a frankhamisítási botrány miatt; felajánlotta, de Horthy nem fogadta el lemondását. Kormánya ezután egy új kultur- és szociális politikába kezdett, kötelező nyugdíj- és betegbiztosítást vezetett be, a népiskolai hálózat és a közegészségügy fejlesztéséhez látott. 1928-ban keresztülvitte a zsidók egyetemi felvételét limitáló 1920-as numerus clausus törvény enyhítését.

A földreform kérdésében a nagybirtokos réteg álláspontját képviselve ellenezte a szélesebb földreformot. A magántulajdon szentségére hivatkozva elutasította a nagybirtokosoktól történő földkisajátítással történő komolyabb megoldások gondolatát (Nagyatádi-féle földreform), így a parasztság földéhségének csak más módon történő, korlátozott mértékű kielégítését patronálta. Kampánybeszédeiben támogatta, a gyakorlatban azonban minden módon akadályozta a földnélküli parasztságot a nagybirtokokból történő kisajátítással földhöz juttatni kívánó Nagyatádi-féle földreform végrehajtását. Részt vett a nagybirtokos lobbi által kirobbantott Eskütt-féle panama Nagyatádi lejáratására való felhasználásában, a törvény végrehajtásának lassításában. Mindezekkel hozzájárult a nagybirtokrendszer érdemi átalakítás nélküli megőrzéséhez, a kisparasztság demokratikus földhöz juttatásának elmaradásához.

Az oktatási, kutatási és kulturális közintézmények megreformálásában és fejlesztésében nagy segítségére volt kultuszminisztere, gróf dr. Klebelsberg Kuno.

Külpolitikája Trianon revíziójára, valamint a német és orosz befolyás minimalizálására irányult, de gazdasági okokból célszerűnek tartotta a kapcsolatok fejlesztését a Szovjetunióval is. Tervei szerint népszavazás nélkül kell visszakapni a határ menti magyarlakta területeket, autonómiát kell adni a ruszinoknak és szlovákoknak, akik dönthetnek hovatartozásukról, autonómiát akart Erdélyben a népek egyenjogúsága alapján, és népszavazást javasolt a Délvidéken, ahol a magyarság kisebbségben volt. Együttműködési tervei a kisantant létrejötte miatt meghiúsultak, ezután az Egyesült Királyságra és főleg Olaszországra próbált támaszkodni. 1927-ben magyar–olasz barátsági szerződést kötött, majd közeledett Németországhoz is. A nagy gazdasági világválság hatásait megpróbálta lecsökkenteni, hiteleket vett fel, de megszorító intézkedésekre kényszerült.

Politikai tanácsadóként 
1931 augusztusában lemondott, de a politikában a kormánypárt vezetőjeként, később Horthy tanácsadójaként jelentős szerepe volt. 1935-ben Gömbös Gyulával a német-politika kérdésében támadt ellentétei miatt kilépett az Egységes Pártból. Külföldön előadókörutakat tartott a magyar ügyről, 1939-ben a felsőház örökös tagja lett. A részleges revíziót hozó bécsi döntések után tovább ellenezte az egyoldalú német orientációt, a kapcsolatok megszakítását az angolszász országokkal. Hibának tartotta a belépést a második világháborúba, elítélte a zsidótörvényeket. 1943–44-ben a háborúból való kiugrást támogatta, s angolszász irányú különbéke-kísérleteket szervezett.

1944. március 19-e után, azaz a német megszállás idején illegalitásba vonult, bujkálása idején kétszer szenvedett agyvérzést. 1944 decemberében a szovjetek elfogták, felajánlotta együttműködését, de házi őrizetben tartották, majd 1945. áprilisban a Szovjetunióba vitték, nehogy megkísérelje a kommunistaellenes erők összefogását. Moszkvában, a Butirszkaja börtön kórházában halt meg szívbénulásban, 1946. október 5-én. 1994 júniusa óta jelképes hamvai hazai földben nyugszanak a Kerepesi temetőben.

Díjai, elismerései 
 Hódmezővásárhely díszpolgára (1921)
 Esztergom díszpolgára (1926)
 Makó díszpolgára (1926)
 Újkígyós díszpolgára (1927)
 Kaposvár díszpolgára (1931)
 Nagykanizsa díszpolgára (2012)

Főbb művei 
 Az oláhok birtokvásárlásai Magyarországon az utolsó 5 évben; Pátria Ny., Bp., 1912
 A magyar birtokpolitika feladatai Erdélyben; Pátria, Bp., 1913
 Nemzetvédelem és államépítés. Hiteles adatok a kommunisták aknamunkájáról; Mob Könyvny., Bp., 1921 (Magyar nemzeti munkáskönyvtár)
 Magyarország az új Európában (1925)
 Gróf Bethlen István beszédei és írásai, 1–2.; Genius, Bp., 1933
 Bethlen István angliai előadásai; Genius, Bp., 1933
 Gróf Apponyi Albert emlékezete; Akadémia, Bp., 1934 (A Magyar Tudományos Akadémia elhunyt tagjai fölött tartott emlékbeszédek)
 Bethlen István titkos iratai; sajtó alá rend., bev., jegyz. Szinai Miklós és Szücs László; Kossuth, Bp., 1972
 Bethlen István emlékirata, 1944; sajtó alá rend., jegyz. Romsics Ignác, bev. Bolza Ilona, Romsics Ignác; Zrínyi, Bp., 1988
 Válogatott politikai írások és beszédek; szerk., utószó Romsics Ignác, jegyz. György Béla; Osiris, Bp., 2000 (Millenniumi magyar történelem. Politikai gondolkodók)
 Bethlen István angliai előadásai; sajtó alá rend., jegyz. Turbucz Péter, utószó Gulyás László; Attraktor, Máriabesnyő, 2017 (Fiat iustitia)
 Bethlen István: Hogy bánt el a trianoni szerződés a Duna-medence kis népeivel? Az erdélyi kérdés / Haiczl Kálmán: Húsz év előtt; Trianon Múzeum, Várpalota, 2020 (Trianon kiskönyvtár)

Jegyzetek

Források 
 Romsics Ignác: Bethlen István – politikai életrajz 2., átdolg. kiad. utánny. (Osiris Kiadó, Bp., 2005) 520 p. 4 t. : ill. (Ser. Millenniumi magyar történelem : életrajzok , 1585-4272)

További információk 
 Fábri Ferenc: 130 éve született Bethlen István Múlt-kor. 2004. október 8.
 Zsolt Béla: Bethlen
 A SZEFHE Rabonbánja
 Romsics Ignác: Bethlen István miniszterelnöksége, Rubicon, 1996. online változat. 
 A Bethlen-Peyer-paktum Jegyzőkönyvének szövege Politikatörténeti Intézet honlapja
 Bethlen István munkái az MTA Könyvtár és Információs Központ repozitóriumában
 Sebess Dénes: Bethlen István gróf. Történelmi korrajz. Egy kortárs feljegyzései; Egyetemi Ny., Bp., 1927
 Quo vadis, Domine Bethlen; Krausz Ny., Bp., 1930
 Beregi Béla: Gróf Bethlen István és a magyar közgazdaság. Gazdaság-politikai tanulmány; szerzői, Bp., 1930
 Vass Sándor: A válság szekerén. A Bethlen kormány uralma, a válság és a kibontakozás; Sylvester Ny., Bp., 1931
 Bethlen István gróf miniszterelnöksége tizedik évfordulójára 1921–1931. Emlékalbum; szerk. Berecz Sándor; Egységes párt, Bp., 1931
 Nagy Emil: Jogos-e az a követelésem, hogy Bethlen István gróf nekem teljes elégtételt adjon az írói becsületem ellen elkövetett súlyos sértésért?; szerzői, Bp., 1929
 Fenyő Miksa: Bethlen István. Előadás a Cobden Szövetség Szemináriumában 1936. február 18-án; Magyar Cobden Szövetség, Bp., 1937
 Réti László: A Bethlen–Peyer Károly paktum; Magyar Történelmi Társulat, Bp., 1951 (A történettudomány kérdései)
 Nemes Dezső: A Bethlen-kormány külpolitikája 1927–1931-ben. Az aktív külpolitika kifejlődése és kudarca; Kossuth, Bp., 1964
 William M. Batkay: Authoritarian politics in a transitional state. Istvan Bethlen and the Unified Party in Hungary 1919–1926; Columbia University Press, New York, 1982 (East European monographs)
 Romsics Ignác: Gróf Bethlen István politikai pályája, 1901–1921; Magvető, Bp., 1987
 Csermőy-Schneidt Ottó: Nagy magyar államférfiak. Széchenyi, Deák, Andrássy, Tisza, Apponyi, Bethlen, Teleki. Az európai magyarság előhirnökei. A bécsi Szent István Egyletben elhangzott előadások; 2. jav. kiad.; Márton Áron, Bp., 1996
 Thomas Lorman: Counter-revolutionary Hungary, 1920–1925. István Bethlen and the politics of consolidation; East European Monographs–Columbia University Press, Boulder–New York, 2006 (East European monographs)
 Novics Erika: Gróf Bethlen István, Nagykanizsa országgyűlési képviselője; Nagykanizsai Városvédő Egyesület, Nagykanizsa, 2009 (Nagykanizsai honismereti füzetek)
 Bryan Cartledge: Mihály Károlyi & István Bethlen. Hungary. The peace conferences of 1919–23 and their aftermath; Haus Publisihg, London, 2009
 Bryan Cartledge: Trianon egy angol szemével; ford. Bánki Vera; Officina, Bp., 2009
 Gróf Bethlen István és kora; Osiris, Bp., 2014 (Tudományos konferenciák az Országházban)

Kapcsolódó szócikkek 
 Magyarország kormányfőinek listája

Magyar jogászok
Magyarország igazságügy-miniszterei
MTA-tagok
A Szabadelvű Párt korábbi tagjai
A 48-as Függetlenségi Párt korábbi tagjai
Az Országos Alkotmánypárt korábbi tagjai
Egységes Párt-tagok
A NEP korábbi tagjai
István 1874
Horthy-korszak
Magyarország földművelésügyi miniszterei
Magyarország miniszterelnökei
Magyarország külügyminiszterei
Magyarország pénzügyminiszterei
Antikommunisták
Debrecen díszpolgárai
Esztergom díszpolgárai
Hódmezővásárhely díszpolgárai
Kaposvár díszpolgárai
Makó díszpolgárai
Miskolc díszpolgárai
Szentes díszpolgárai
1874-ben született személyek
1946-ban elhunyt személyek
Gernyeszegiek
Református magyarok
Országgyűlési képviselők (1901–1905)
Országgyűlési képviselők (1905–1906)
Országgyűlési képviselők (1906–1910)
Országgyűlési képviselők (1910–1918)
Országgyűlési képviselők (1920–1922)
Országgyűlési képviselők (1922–1926)
Országgyűlési képviselők (1926–1931)
Országgyűlési képviselők (1931–1935)
Országgyűlési képviselők (1935–1939)