Bagamér

Bagamér nagyközség Hajdú-Bihar vármegyében, a Nyíradonyi járásban.

Fekvése 
A vármegye északkeleti szélén helyezkedik el, közvetlenül a román határ mellett, a Hajdúsági Tájvédelmi Körzet közelében. A megyeszékhely Debrecentől 34 kilométerre keletre fekszik. A nyíri homok és az érmelléki feketeföld határterületére települt.

A szomszédos települések a határ magyar oldalán: észak felől Nyírábrány, északnyugat felől Vámospércs, nyugat felől Újléta, dél felől pedig Álmosd. Határszéle keleten több mint 14 kilométer hosszban egybeesik az országhatárral, a legközelebbi települések abban az irányban Érsemjén (Șimian), Érkenéz (Voivozi) és Érselénd (Șilindru).

Megközelítése 
Északi határszéle közelében halad el a Debrecentől a nyírábrányi határátkelőhelyig vezető 48-as főút, így az ország távolabbi részei felől ez a legfontosabb közúti megközelítési útvonala. Központja azonban csak egy mellékúton érhető el, a Vámospércs-Álmosd-Létavértes közti 4806-os úton.

A hazai vasútvonalak közül a települést a  érinti, mely a közigazgatási területének északi szélén halad el, központjától mintegy 8 kilométerre. A vasút Szentannapuszta megállóhelye az északnyugati határszéle közelében helyezkedik el, valójában azonban a legközelebbi vasúti csatlakozási lehetőséget Vámospércs vasútállomása kínálja, mely közúton nagyjából 11 kilométerre van Bagamértól északnyugati irányban.

Története 
Első írásos említése 1281-ből származik, Bagomer néven. Első tulajdonosa a Gutkeled nemzetség volt. Az akkoriban még létező környékbeli kisebb falvaknak mára csak a nevük maradt fenn. Már a 17. század elején népes településnek számított, több mint ezer lakosával, miután 1611-ben Báthory Gábor hajdú vitézeinek adományozta. A kiváltságlevél nyomán kishajdúvárossá vált. A török időkben elnéptelenedett, a 18. században jobbágyokkal telepítették újjá. 1848-ig egymás mellett létezett a jobbágy- és a nemesi község elöljárósága.

Tulajdonosa egészen 1945-ig a váradi káptalan volt. 1871-től nagyközség, mely címet 1952-ben elvesztette és az 1971-es, Álmosddal való összevonáskor kapta vissza. 1990 óta a két község ismét külön önkormányzattal működik.

Közélete

Polgármesterei

Népesség 
A település népességének változása:

2001-ben a település lakosságának 91%-a magyar, 9%-a cigány nemzetiségűnek vallotta magát.

A 2011-es népszámlálás során a lakosok 90,6%-a magyarnak, 15,9% cigánynak, 0,5% románnak, 0,3% szerbnek mondta magát (9,3% nem nyilatkozott; a kettős identitások miatt a végösszeg nagyobb lehet 100%-nál). A vallási megoszlás a következő volt: római katolikus 5,6%, református 50%, görögkatolikus 7,1%, felekezeten kívüli 15,7% (19,2% nem válaszolt).

Nevezetességei 

 A Kék-Kálló völgye, különleges természeti értéket képviselő növényekkel
 Numídiai jegenyefenyők a régi iskola udvarában
 Takó-hegyi fehér nyárak, amit a helyiek csak a „Négy Nyárfa” néven emlegetnek
 Első és második világháborús hősi emlékművek

Györgyegyháza 
Györgyegyháza mára már eltünt település, a 16. században olvadt bele Bagamér határába.

A település nevét egy 1282. évi határjáró oklevél említette először, akkor még mint kialakulófélben lévő települést. 1292-ben terra Georgy, 1313-ban  Zentgurg, 1327-ben  Györgteleky, 1374-ben Giurgehaz vagy Gurgedhaza, 1543-ban Gergfelde írásmóddal említették az oklevelekben.

A falut a Turul nemzetség érmelléki jobbágysága alapította a 13. században, de a feltételezések szerint, régebbi település lehetett, valószínű, hogy a tatárjáráskor pusztult el, de újratelepítették.
A falu 1313-as Szentgyörgy névváltozata szerint valószínű, hogy a település védőszentjéről nevezték el.
Györgyegyháza nem számított a népes falvak közé, többnyire egy-két házból állt.  A 16. században aztán végleg beleolvadt Bagamér határába, mára már csak puszta.

Jegyzetek

További információk 
 Bagamér a falvak.hu-n
 Térképcentrum 

Hajdú-Bihar megye települései
Bihar vármegye települései