Vér

A vér többnyire vörös színű (a szín a nevét is tőle kölcsönzi), másodlagos testüregű gerinctelen és gerinces állatok fő testnedve, folyékony szövet. Kevert testüregű állatoknál megfelelője a hemolympha. Fő feladatai az oxigén, a szén-dioxid, a tápanyagok, a víz, valamint az oldott anyagcseretermékek szállítása. Ezen kívül fontos szerepe van az immunreakcióknál, a hormonok szállításában és a testhőmérséklet-szabályozásban. A vér speciális, folyékony sejtközötti állománnyal rendelkező szövet.

A vér erekben folyik, a szívtől a test irányába artériákban (verőerek), a szív felé pedig vénákban (gyűjtőerek). Egy felnőtt embernek átlagosan öt liter vére van, ebből megközelítőleg 0,5 liter tartalék, amely szükség esetén mobilizálódik. Ez a vérraktár a következő szervek tágult vénáiban található: máj (200-300 ml), lép, az egyéb hasi szervektől (főként a belektől) eredő vénák, bőr alatti vénás fonatok, tüdők, szív. Tehát egy egészséges ember szervezete fél liter vér elvesztését tudja azonnal pótolni anélkül, hogy szövetkárosodás lépne fel. Emiatt van, hogy a véradóktól 0,45 liter vért (+ néhány millilitert laborvizsgálatokhoz) vesznek le egy alkalommal. Az elhasznált tartalékvért a szervezet néhány nap alatt pótolja.

Részei 
 Sejtes elemek:
 vörösvértestek (erytrocyta)
 fehérvérsejtek (leukocyta):
 neutrofil, eozinofil és bazofil granulociták
 monociták
 limfociták
 vérlemezkék (trobocyta)
 vérplazma

Sejtes elemek

A vörösvérsejtek 

A vörösvérsejtek (eritrociták) sajátos bikonkáv korongok. A vörös csontvelőben képződnek (másodpercenként 2,4 millió!), fejlődésük, érésük kb. 7 napig tart. A vörösvérsejt elnevezés az ember (és az emlősök) esetében vitatható, mivel ezek nem tartalmaznak sejtmagot, és a sejtszervecskéik többségét is elvesztették. Mivel fejlődésük során sejtmagjuk kilökődik, gyakran vörösvértestként hivatkoznak rájuk. De ez csak az emlősökre jellemző, a halaknak, kétéltűeknek magvas vörösvérsejtjeik vannak. A képzésüket serkentő fontos hormon a veséből (és májból) származó eritropoetin. Számuk egy felnőtt ember 1 μl vérében átlagosan 4-5 millió. A férfiaknak általában valamivel több (4,4-5,5 millió/μl), a nőknek (3,8-5,2 millió/μl). (Ez a lakóhely/általános tartózkodási hely tengerszint feletti magasságától is függ.) Átmérőjük átlagosan 7,2 μm, legnagyobb vastagságuk (szélen) 2,2 μm. A vörösvérsejtek szállítják az oxigént, de szerepük van a szén-dioxid szállításában is. Érésük közben hemoglobin-molekulák szintetizálódnak bennük, amelyek vastartalmuknál fogva oxigénmolekula szállítására képesek. Szárazanyag-tartalmuk 90%-a hemoglobin. A vörösvérsejtek átlagos élettartama 120 nap, a lépben és a májban bomlanak le. A vér alakos elemeinek a 99,9%-át adják. Térfogatuk a vér térfogatának mintegy 45%-át teszik ki, ez az ún. hematokritérték.

A fehérvérsejtek 

A fehérvérsejtek sem működésüket, sem alakjukat tekintve nem egységesek. Közös jellemzőjük, hogy sejtmagjuk van, önálló mozgásra képesek (állábak), plazmájuk színtelen. A szervezet védekezésében és a felesleges sejttörmelékek, ill. más, vérplazmában oldhatatlan anyagok eltávolításában van szerepük. Egy felnőtt ember 1 μl vérében, a különböző típusokat összesítve, átlagosan 4-10 ezer fehérvérsejt található. Három csoportjuk van:

Granulociták 
A granulociták (vagy polimorfonukleáris fagociták; mikrofágok) a vöröscsontvelőben keletkeznek. A vérben és a szövetekben is előfordulnak, ugyanis képesek az erek falán kilépni. Méretük 9-12 μm. A neutrofilek kis méretű idegen anyagokat kebeleznek be (endocitózis). Az eozinofilek és a bazofilek különböző túlérzékenységi reakciókban játszanak szerepet.

A monociták 
A monociták nagyobb méretűek, mint a granulociták (átlagosan 20 μm). Szintén a vöröscsontvelőben képződnek. Az érett sejtek kivándorolnak a szövetekbe, ezeket szöveti makrofágoknak nevezzük. Mint nevük is mutatja, nagyobb méretű idegen anyagok bekebelezésére is képesek, szerepük van a sejtes (celluláris) immunválaszban is.

A limfociták 

A limfociták (nyiroksejtek) szintén a vörös csontvelőben termelődnek, ám a nyirokszervekben, (nyirokrendszerben) folytatják fejlődésüket, méretük kb. 6-7 μm. Három fő típusuk a T- és a B-limfociták, valamint a természetes ölősejtek (natural killer sejtek, NK-sejtek). A T-limfociták a csecsemőmirigyben (Thymus) válnak éretté, innen a nevük.

A vérlemezkék 

A lencse alakú vérlemezkék (trombociták) is a vöröscsontvelőben keletkeznek, a poliploid megakariociták feldarabolódásával. Sejtmagjuk nincs. Átlagos élettartamuk egészséges ember keringésében mintegy 9-11 nap. Méretük megközelítőleg 2-5 μm, átlagosan 150-400 ezer van belőlük mm³-enként. Elsődleges szerepük a vérzéscsillapításban van. A vérerek vagy véredények sérülésekor, a levegővel való érintkezés következtében a vérlemezkék alakja megváltozik, majd bonyolult vegyi folyamatok révén alvadékot képeznek, mely megakadályozza a további vérzést. A keletkezett véralvadék hálózatos fehérje (fibrin), amelyben felgyülemlenek a fehér- és vörösvérsejtek, s belőlük var képződik. Az alvadékból kiszivárgó sárgás folyadék a vérszérum, népies nevén vérsavó.

Vérplazma 

A vérplazma kb. 90%-ban vizet tartalmaz. 10%-a a vízben oldott ionok és szerves molekulák. Az ionok közül leggyakrabban a nátrium, kálium és kalcium kationok, ill. a klorid és hidrogén-karbonát anionok fordulnak elő. Kisebb szerves molekulák közül megtalálhatók benne: a glükóz, aminosavak, karbamid és húgysav. A vérplazma nagy mennyiségben tartalmaz ún. plazmafehérjéket is. Ezeknek három nagy csoportjukat különböztetjük meg:
 albuminok: tisztán aminosavból épülnek fel, a vér ozmózisos jelenségeiben ill. számos hidrofób vegyület szállításában van szerepük.
 globulinok: összetett fehérjék, fontosak különböző anyagok szállításában és a szervezet védekezésében is (lásd: immunrendszer).
 fibrinogén: a véralvadásban van szerepe.
A fibrinogénmentes vérplazmát vérsavónak (szérum) nevezzük. E megkülönböztetésnek az az oka, hogy a vérszérum, szemben a plazmával, nem alvad meg.

Normál értékek a vérplazmában 

Enzimek:
Kreatin-foszfokináz: 10-79 nőknél, 17-148 férfiaknál
Laktát-dehidrogenáz: 45-90 E/l
Foszfatáz: 0,01-0,56 nőknél, 0,13-0,63 férfiaknál
Hormonok:
Tesztoszteron: 25-90 ng/100 ml nőknél, 300-1100 ng/100 ml férfiaknál
ACTH (adenokortikotróp hormon): 15-70 pg/ml
STH (szomatotrop hormon): 5 ng/ml felnőtteknél, 10 ng/ml fölött gyerekeknél
Inzulin: 6-26 mU/ml
Más szerves molekulák:
koleszterin: 120-220 mg/100 ml
glükóz: 70-110 mg/100 ml
tejsav: 0,6-1,8 mmol/l
triglicerid: 40-150 mg/100 ml
húgysav: 3-7 mg/100 ml
Térfogat: 
80-85 ml/kg
pH: 
7,35/7,45
Hematokrit:
37-48% nőknél 
45-52% férfiaknál
Hemoglobin: 
12-16 g/100 ml nőknél 
13-18 g/100 ml férfiaknál
Bikarbonát:
24-30 mmol/l
Ca: 
2,1-2,6 mmol/l
Cl: 
100-106 mmol/l
K: 
3,5-5 mmol/l
Na: 
135-145 mmol/l

Vércsoportok, vérátömlesztés 

Manapság a gyógyításban fontos szerepe van a vérátömlesztésnek. Azonban nem mindegy, hogy a beteg milyen vért kap. Nem megfelelő vércsoportú vér ellen a szervezetben immunreakciók indulnak be, kicsapódnak a vörösvértestek. (A vércsoporttévesztés súlyos orvosi műhiba!) Ez életveszélyes állapotot vált ki. A vérátömlesztéssel foglalkozó tudomány, a transzfuziológia alapvető vizsgáló módszere a vércsoport-szerológia. Ma már célzottan a hiányzó vérkomponenst pótolják, teljes vértranszfúzióra csak kivételesen kerülhet sor.

A vércsoportok különbözősége abból adódik, hogy különböző szénhidrát-molekulák (pl. AB0-vércsoportrendszer) és fehérjék (pl. Rh-vércsoportrendszer) jelennek meg a vörösvértest felszínén. Ezek a szénhidrátok immunogén anyagok, a szervezet ellenanyagot termel azok ellen a struktúrák ellen, amelyek saját vörösvértesteiknek felszínén nem találhatók meg.

A mai napig megismert több száz vércsoportantigént genetikai és szerkezeti tulajdonságaik alapján a Nemzetközi Vértranszfúziós Társaság (ISBT) az eddig megismert antigéneket 29 vércsoportrendszerbe sorolta. A két legrégebben ismert, egyben legjelentősebb vércsoport rendszer az AB0 (á-bé-nullás) és az Rh-vércsoportrendszer. Lásd még: Karl Landsteiner.

Az AB0-vércsoportrendszer 

Az AB0-vércsoportrendszer alapján négyféle lehet egy ember vére: A, B, AB, 0. Az elnevezések azt jelzik, hogy melyik szénhidrát található meg a vörösvérsejt membránján (csak A, csak B, A és B vagy egyik sem). Az alábbi táblázatból leolvasható, hogy (végszükség esetén) milyen vércsoportú vért kaphat adott vércsoportú személy (sorok: adó, oszlopok: kapó). A 0-Rh-, a régebbi terminológia szerint univerzális donor. Az AB+ pedig univerzális akceptor. Normális esetben teljesen vércsoportazonos vért kell kapniuk, egyéb immunológiai alcsoportok összeférhetetlensége miatt, amelyek azonban nem okozzák a vérfehérjék nagymértékű kicsapódását. Az AB0 vércsoport ellenanyagai kivételes módon természetesen termelődnek minden olyan AB0-antigén ellen, amely a saját vörösvértesteken nem található meg, viszont ezek IgM típusúak, a méhlepényen nem jut át, így anya és magzat között nem lép fel vércsoport-összeférhetetlenség.

Az Rh-vércsoportrendszer 

Az Rh-faktor szerint kétféle további felosztás lehet: Rh+ vagy Rh–. Elnevezését onnan kapta, hogy rhesusmajommal végzett kísérletek során fedezték fel azt, hogy Rh+ vérű emberek vörösvértestjei rendelkeznek a D-antigénnel, az Rh– vércsoportúak nem. A Rh és az AB0-vércsoportrendszerek között lényeges különbség, hogy míg az AB0 ellenanyagai születés után nem sokkal már jelen vannak a szervezetben, a D-antigén elleni immunanyag csak akkor kezd termelődni, ha az Rh– vércsoportú ember vére „találkozik” Rh+ vérrel. Ennek elsősorban azoknál a várandós anyáknál van jelentősége, akik Rh– vércsoportúak, és előzőleg volt már Rh+ magzatuk (ez kizárólag Rh+ apától lehetséges), és az aktuális embrió is Rh+ vércsoportú. Az első magzat születésekor az anya keringésébe jutott magzati vér elegendő mennyiségű az anya immunválaszának kiváltásához, és ha a későbbiekben újabb Rh+ magzata foganna, a méhlepényen átjutó ellenanyag kicsapná a magzat vérét. Ezt a jelenséget nevezik Rh-összeférhetetlenségnek. Ezt megelőzendő, minden Rh- anyának minden szülésekor anti-D nevű immunoglobulint adnak be, így az immunizáció nem történik meg.

Jegyzetek

Források 
 Ganong, William F.: Az orvosi élettan alapjai (Medicina Kiadó, 1990) 
 Szentágothai-Réthelyi: Funkcionális anatómia  (Semmelweis, Bp., 1994) 
 Went István: Élettan (Medicina Kiadó 1962)
Fonyó Attila, Geiszt Miklós: Az orvosi élettan tankönyve (Medicina Kiadó, 2019)

További információk 

 Országos Vérellátó Szolgálat
 Korbuly Bogdán: Értekezés a vér vegybontásáról. Buda, 1840. Online

Kapcsolódó szócikkek 
 Vérkeringés
 Véralvadás
 Vércsoport
 Vérzés