alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Localități din Voivodina cu comunități importante de români

Aceasta este o listă de comune din Voivodina cu comunități importante de români, ordonate în funcție de mărimea comunității române.

Alibunar (sâr. Алибунар)
Vârșeț (sâr. Vršac/Вршац)
Panciova (sâr. Pančevo/Панчево)
Becicherecul Mare (sâr. Zrenjanin/Зрењанин)
Covăcița (sâr. Kovačica/Ковачица)
Jitiște (sâr. Žitište/Житиште)
Cuvin (sâr. Kovin/Ковин)
Apatin (sâr. Апатин)
Biserica Albă (sâr. Bela Crkva/Бела Црква)
Plandiște (sâr. Plandište/Пландиште)
Novi Sad (sâr. Нови Сад)

Legături externe 

 Daniil Partoșanu, episcop ortodox de Vârșeț, în revista Formula-As

Gabriel Andrei Ioan - Românii din Banatul sârbesc în perioada interbelică , Magazin istoric, Anul XL Nr. 12 (477) December 2006
 Românii din Banatul Sârbesc 
 Sit despre Biserica Ortodoxă Română din Serbia (neoficial, neactualizat)
Dobrescu, Ioan Florentin și Nicoleta Laura - Românii din Serbia , în Geopolitica, nr. 1 (5) / 2005, an IV, vezi pag. 11
 Popi, Gligor - Românii din Banatul sârbesc , în Magazin istoric, No. 8, August 2003

Localități din Voivodina
Banat
Comunități etnice
Români din Serbia
Alibunar, Banatul de Sud

Alibunar (, , ) este o localitate în districtul Banatul de Sud din Voivodina (Serbia). Este centru al comunei omonime, care mai include și localitățile Nicolinț, Sân Mihai, Vladimirovăț, Seleuș, Banatski Karlovac, Ilancea, Novi Kozjak, Dobrița și Janoșic.

Populație

Satul Alibunar 

Satul Alibunar avea, conform datelor recensământului din 2002, o populație de 3431 locuitori, care s-au declarat: 
sârbi = 2,052 (59.81%) 
români = 960 (27.98%) 
romi = 87 (2.54%) 
maghiari = 61 (1.78%) 
slovaci = 46 (1.34%) 
macedoneni = 43 (1.25%) 
iugoslavi = 42 (1.22%)

Populația în 1881
În anul 1881 la Alibunar locuiau 4050 de persoane, din care 2405 români, 1141 sârbi, 294 germani și 298 din alte etnii.

Comuna Alibunar 

Comuna Alibunar avea o populație de 22.954 locuitori. Aici se află cea mai mare comunitate de români din Voivodina, comunitate care numără 6.076 locuitori (26,47%).

Personalități născute aici 
 Dimitrie Ardelean (1941 - 1992), pictor român.

Imagini

Vezi și 

 Localități din Voivodina cu comunități importante de români

Note

Legături externe 
 Comunitatea Locală Alibunar 
 Alibunar Stema 
 Articol din cotidianul Evenimentul Zilei
 Situl oficial al satului Vladimirovaț din comună
  Pagină WEB despre Alibunar
 Alibunarului1998.pdf Monografia Alibunarului

Localități din Voivodina
Localități din Banatul sârbesc
Localități din Banat
Vârșeț

Vârșeț  (în , în , în  sau ) este al doilea cel mai mare oraș din districtul Banatul de Sud în Voivodina (Serbia). Dovezi arheologice din Vârșeț, Vatin, Mesic (Mesić) și Orašac atestă faptul că această zonă era locuită încă din neolitic.

Geografie 

Comuna (municipalitatea) Vârșeț se întinde pe o suprafață de 800 km2 și are o populație de 54.369 locuitori (2002). Orașul de reședință avea 40.000 locuitori în anul 2002. Aici se află o importantă comunitate a românilor din Voivodina, care numără 5.913 locuitori și reprezintă 11 % din populație (a doua ca mărime după cea din Alibunar). În 2005 România a deschis un consulat general aici.

În 1881 la Vârșeț locuiau 33477 de persoane, dintre care 17676 români, 7704 germani, 4292 sârbi, 1444 maghiari, și 2361 din alte etnii.
 
Principalele drumuri europene care fac legătura între Belgrad și Timișoara trec prin Vârșeț. În plus, drumul Vârșeț - Cuvin - Smederevo - E 75 este de asemenea important. Există și un aeroport la școala de piloți de JAT. Datorită pantelor sale moderate și plăcute, Muntele Vârșeț, situat într-o câmpie monotonă, oferă condiții bune de recreație. Misa, partea sa superioară, situată în sudul masivului, este cel mai faimos loc pentru picnic a comunității din Vârșeț.

Arhitectură 
Municipalitatea este bogată în monumente arhitectonice. Unul dintre acestea este Turnul Vârșețului din secolul al XVI-lea, care a fost distrus de mai multe ori, iar apoi reconstruit. Mănăstirea din satul Mesic, construită în secolul al XV-lea este centrul spiritualității sârbe din această parte a Banatului.

În orașul propriu-zis este de remarcat Primăria, formată din trei clădiri, din care două în stil clasicist, construită în 1757. 

, reședința episcopilor Banatului, este un monument istoric și de arhitectură din secolul al XVIII-lea. Acesta adăpostește o capelă cu iconostas, o librărie și o galerie de portrete a episcopilor de Vârșeț. Konkordija este o clădire stil clasicist construită în 1847 și cumpărată în 1852 din nevoia de spațiu a capelei Sf. Roka.

Alte monumente din oraș sunt Catedrala Ortodoxă Sârbă și Catedrala Ortodoxă Română.

Catedrala Ortodoxă Română 
În oraș există un lăcaș de cult român ortodox. Biserica Ortodoxă Română a ridicat această biserică la rang de catedrală a Episcopiei Daciei Felix.

Personalități 
 Xenia Avramescu-Buțu (1926-1991), profesoară, jurnalistă la mai multe reviste în română din Voivodina.

Note

Galerie de imagini

Legături externe 

 Portalul orașului Vârșeț 
 Sit oficial
 Informații din Vârșeț 
 Muzeul orășenesc din Vârșeț 

Localități din Voivodina
Localități din Banatul sârbesc
Vârșeț
Panciova

Panciova (în , în , în ) este orașul de reședință al districtului Banatul de Sud din Voivodina, Serbia. Are o populație de 127.162 locuitori. Dintre aceștia 4.065 sunt de etnie română (3,19%).

Vezi și: Localități din Voivodina cu comunități importante de români

Localități din Voivodina
Localități din Banatul sârbesc
Localități de pe Dunăre din Serbia
Panciova
Becicherecu Mare

Becicherecu Mare (în , în , în ) este reședința districtului Banatul Central din Voivodina (Serbia). În 2011 orașul avea o populație de 75.743, în timp ce municipalitatea avea una de 122.714.

Becicherecul Mare este cel mai mare oraș din Banatul Sârbesc, al treilea ca mărime din Voivodina (după Novi Sad și Subotica) și al șaselea oraș din Serbia.

Numele 
Orașul este actualmente numit în onoarea și memoria comunistului voivodinian și partizanului Žarko Zrenjanin Uča (1902–1942). În trecut, orașul a fost numit Bečkerek (Бечкерек), sau Veliki Bečkerek (Велики Бечкерек). În anul 1935 orașul a fost redenumit în Petrovgrad (Петровград), în onoarea regelui Petru I al Serbiei.

În germană orașul este cunoscut sub denumirea de Großbetschkerek sau Betschkerek, iar în maghiară numele său este Nagybecskerek.

Se presupune faptul că denumirea inițială, Bečkerek/Becskerek, derivă din cuvântul maghiar kerek ("pădure") și numele unui nobil maghiar al secolului al XIV-lea, Imre Becsei. Așadar, într-o traducere ad litteram, semnificția numelui ar fi aceea de "pădurea lui Becsei". În limbile Banatului, acesta a primit de asemenea determinantul de "mare", cu scopul de a face o diferențiere între acesta și localitatea cu același nume din Banatul Românesc (Becicherecu Mic, Timiș).

Turism 
În Becicherecu Mare există multe puncte turistice precum: Primăria, Catedrala, Muzeul Național, Piața Libertății, strada Regele Alexandru I etc.

Hotelul "Voivodina" este situat în Piața Libertății. Există un punct de informare turistic în clădirea Muzeului Național (Subotićeva, nr. 1).

Personalități
 Rudolf Wegscheider (1859–1935), chimist, profesor la Universitatea din Viena
 István Fiedler (1871–1957), episcop al Diecezei de Oradea Mare

Referințe

Vezi și  
 Localități din Voivodina cu comunități importante de români
 Becicherecu Mic
 Județul Timiș
 Serbia

Legături externe 
  http://www.opstinabor.org.yu/ 
 Mai aproape de românii din Banatul Sârbesc, 9 iulie 2003, Evenimentul zilei

Localități din Voivodina
Banat
Localități din Banatul sârbesc
Becicherecu Mare
Covăcița

Covăcița (var. Kovăcița, , , ) este o localitate în districtul Banatul de Sud din Voivodina, (Serbia). Are o populație de 27.890 locuitori. Dintre aceștia 1.950 sunt de etnie română (6,99%). 

Vezi și: Localități din Voivodina cu comunități importante de români

Localități din Voivodina
Localități din Banatul sârbesc
Jitiște

Jitiște  sau Sângeorgiu de Bega (în , în , în ) este un oraș și o municipalitate în districtul Banatul Central din Voivodina (Serbia). Are o populație de 2.903 locuitori. Dintre aceștia 24 sunt de etnie română (0,82%).

Vezi și 

 Localități din Voivodina cu comunități importante de români

Legături externe 
 VIDEO Cum a schimbat Rocky fața unui sat din Banatul sârbesc. Îl va pierde Timișoara pe Tarzan?, 24 ianuarie 2013, Stefan Both, Adevărul

Localități din Voivodina
Localități din Banatul sârbesc
Cuvin, Serbia

Cuvin (, , mai demult Temeskubin, , altă variantă în ) este un oraș situat în partea de nord-est a Serbiei, în Voivodina, în Districtul Banatul de Sud, la 3 km nord de Dunăre. Este reședința comunei Cuvin. La recensământul din 2002 localitatea avea 14250 locuitori. Dintre aceștia 418 sunt de etnie română (2,93%). Port fluvial. Biserica ortodoxă românească din localitate are hramul „Sf. Ilie“ și a fost înălțată în 1904.

Personalități
Aurel Guga (1898 - 1936), fotbalist român;
 Zoltán Dani (n. 1956), colonel în armata iugoslavă.

Vezi și  
 Localități din Voivodina cu comunități importante de români

Note 

Localități din Voivodina
Localități din Banatul sârbesc
Apatin

Apatin (sâr. Апатин, germ. Abthausen) este un oraș și o municipalitate în regiunea Bačka de Vest din Voivodina (Serbia). Are o populație de 32.813 locuitori. Dintre aceștia 1.191 sunt de etnie română (3,62%).

Până în 1945 majoritatea covârșitoare a populației era alcătuită din șvabi bănățeni. La Apatin funcționează cea mai mare fabrică de bere din Serbia, întemeiată în 1756. Berea produsă aici a fost cunoscută până în 1945 sub numele de "Hirsch Bier", fiind redenumită apoi în "Jelen Pivo".

Vezi și: Localități din Voivodina cu comunități importante de români

Localități din Voivodina
Biserica Albă, Banatul de Sud

Biserica Albă (în , în , în ) este o localitate în districtul Banatul de Sud din Voivodina (Serbia). Are o populație de 20.275 locuitori. Dintre aceștia 1.101 sunt de etnie română (5,43%).

Vezi și
 Localități din Voivodina cu comunități importante de români

Legături externe 
  Pagină WEB despre Biserica Albă

Localități din Voivodina
Localități din Banatul sârbesc
Plandiște, Banatul de Sud

Plandiște (, , ) este o localitate în districtul Banatul de Sud din Voivodina (Serbia). Are o populație de 13.355 locuitori. Dintre aceștia 965 sunt de etnie română (7,21%). 

Vezi și: Localități din Voivodina cu comunități importante de români

Localități din Voivodina
Localități din Banatul sârbesc
Ion Cizmaș

Ion Cizmaș (n. 30 august 1959, Straja) este un om politic din Voivodina. A absolvit Academia Pedagogică din Vârșeț. În anul 1986 a devenit colaborator al Radio Novi Sad, la emisiunea în limba română, iar mai târziu redactor la Radio VAP (Vârșeț-Alibunar-Plandiște). A colaborat și în cadrul televiziunilor TV "Mega" și TV Vârșeț. 

Din 1996 este președinte al Comunității Românilor din Serbia, precum și membru al Uniunii Ziariștilor din Serbia. Până în decembrie 2003 a fost membru în Adunarea Națională a Serbiei, din partea partidului Coaliției Voivodina și mai târziu din partea Partidului Creștin Democrat Sârb. În prezent este doar membru în Partidul Democrat <www.ds.org.yu>.

Vezi și
Lista celor mai importanți români din Voivodina

Nașteri în 1959
Români din Voivodina
Istoria Voivodinei

Acest articol tratează pe larg Istoria Voivodinei.

Antichitate

Regiunea Voivodinei este locuită încă din paleolitic și neolitic. Sirmium era un important oraș roman.

Evul Mediu

Slavii au ocupat în era mariilor migrații Voivodina de astăzi (secolele V-VI), asimilând populațiile autohtone (traco-daci, iliri, celți). În secolul IX, maghiarii au ajuns în Câmpia Panoniei, urmând să ocupe și teritoriul Voivodinei. Mai târziu chiar au cucerit-o și au domnit peste ea până în secolul XVI. Comunități izolate de slavi au rămas totuși în această regiune. Un număr crescând de sârbi, au început să se stabilească aici în secolul XIV. În 1483, conform izvoarelor ungurești, aproape jumătate din populația Regatului Ungariei era de etnie sârbă. O altă sursă maghiară din același secol număra 200.000 de coloniști sârbi.

Voivodina a fost ocupată de Imperiul Otoman, după Bătălia de la Mohács din 1526 și capitularea Banatului în 1552. Această perioadă turbulentă a cauzat o scădere importantă a populației din această regiune. Banatul era administrat de la Temesvar, în timp ce Bačka și Srem se aflau sub autoritatea Budimului.

Imperiul Habsburgig a preluat controlul asupra Voivodinei și a altor teritorii prin tratatele de la Karlowitz (1699) și Passarowitz (1718). Zonele adiacente teritoriului turc din sud au fost separate printr-o Frontieră Militară (Krajina), în secțiuni slavone și bănățene. Dominația austriacă era caracterizată prin colonizarea puternică a germanilor.

Epoca modernă

După remanierea țării și abolirea frontierei militare între 1867 și 1881, Bačka și Banat au intrat sub autoritatea Ungariei iar regiunea Sirmium a devenit parte a Regatului Croația-Slavonia. La sfârșitul Primului Război Mondial, Austro-Ungaria s-a dezmembrat. În noiembrie 1918, Ansamblul Novi Sad a proclamat unirea dintre Bačka, Banat, Srem și Baranja cu, la vremea aceea, Regatul Serbiei.

Voivodina în forma sa curentă (Bačka de sud, Sremul de est și Banatul de vest) a fost formal cedată Iugoslaviei prin Tratatul de la Trianon din 1920. Regiunea a fost din nou împărțită temporar de către Puterile Centrale în cel de Al Doilea Război Mondial, dar a fost restabilită ca o provincie a Serbiei cu grade diferite de autonomie (între 1974 și 1990 a fost în mod oficial o provincie autonomă).

Harta iozefină a Banatului(senzitivă), 1769-72

Vezi și 
Marile migrații ale sârbilor
Banat
Istoria Banatului
Istoria Voivodinei
Demografia Voivodinei

Conform recensământului din 2001, populația Voivodinei este de 2.013.889 locuitori. Mai mult decât jumătate sunt sârbi (1.143.723), urmați de 339.491 maghiari, 74.088 croați, 63.545 slovaci, 44.838 muntenegreni, 38.809 români, 17,652 ruteni, și comunități mai mici de ucrainieni, macedoneni, albanezi, rromi și alții, în total 26 de națiuni. Statutul Provinciei Autonome Voivodina stipulează faptul că limbile oficiale, pe lângă limba sârbă, sunt maghiara, slovaca, româna, ruteana și croata.

Populația după grupul etnic sau național
 1.321.807 sârbi (65,05%)
 290.207 unguri (14,28%)
 56.637 slovaci (2,79%)
 56.546 croați (2,78%)
 55.016 nedeclarați (2,71%)
 49.881 iugoslavi (2,45%)
 35.513 muntenegreni (1,75%)
 30.419 români (1,50%)
 29.057 rromi (1,43%)
 19.766 bunjevac (0,97%)
 15.626 ruteni (0,77%)
 11.785 macedoneni (0,58%)
 10.154 apartenență regională (0,50%)
 4.635 ucraineni (0,23%)
 alții

Populația după limba maternă
 1.557.020 limba sârbă (76,63%)     
 284.205 limba maghiară (13,99%)
 55.065 limba slovacă (2,71%)
 29.512 limba română (1,45%)

Populație după religie
 1.401.475 ortodocși (68,97%)
 388.313 catolici (romano-catolici și de rit estic) (19,11%)
 72.159 protestanți (3,55%)

Populația după gen
 984.942 bărbați
 1.047.050 femei

Populația după grupe de vârstă
 0-14 ani: 15,85% (165.332 bărbați, 156.873 femei)
 15-64 ani: 68,62% (693.646 bărbați, 700.416 femei)
 65 ani sau mai bătrâni: 15,53% (125964 bărbați, 189761 femei)

Vezi și
Românii din Voivodina

Legături externe
Biroul de Statistici al Republicii Serbia 

Voivodina
Voivodina
Cultura Voivodinei

Cultura Voivodinei este prezentă din cele mai vechi timpuri. Cea mai veche instituție culturală, Matica srpska, a fost fondată în 1826. Teatrul Național Sârb din Novi Sad a fost primul teatru profesionist din țară, fondat fiind în 1861. În prezent există mai multe teatre profesioniste, dintre care două interpretează piese și în maghiară (Teatrul Novi Sad și Teatrul Național Subotica), în timp ce slovacii, românii și rutenii au teatre semiprofesioniste. Peste patru sute de societății amatoare de artă și cultură cultivă dansul și muzica populară a tuturor grurpurilor etnice ce locuiesc în acestă zonă. Galeriile din Voivodina organizează câteva sute de expoziții anual. Provincia este de asemnea faimoasă pentru coloniile de artă a pictoriilor primitivi (naivi), de la Kovăcița, Uzdin și Šid.

Vezi și 
 Lista celor mai importanți români din Voivodina
 Radioteleviziunea Voivodinei

Voivodina
SAMPA

SAMPA, acronim pentru Speech Assessment Methods Phonetic Alphabet (SAMPA) este o sciptură fonetică, citeță pentru computer, care utilizează caractere ASCII de 7 biți, bazată pe Alfabetul Fonetic Internațional (AFI).

A fost dezvoltat inițial la finalul deceniului al IX-lea al secolului trecut pentru șase limbi europene de către programul ESPRIT pentru dezvoltarea și cercetarea tehnologiei informațiilor, în cadrul CEE. Au fost preluate multe simboluri din AFI; în cazurile în care nu a fost posibil acest lucru, au fost utilizate alte semne, ex. [@] pentru ă, [1] pentru î și â.

Astăzi, la nivel oficial, SAMPA a fost dezvoltat pentru toate sunetele din următoarele limbi:

Caracterele ["s{mp@] reprezintă pronunțarea numeului SAMPA în engleză.

SAMPA și problemele sale specifice

Tabelele SAMPA sunt valide doar în limbile pentru care au fost create. Tabelele de limbi nu sunt armonozite, așa că există conflicte între ele. Rezultatul acestei probleme este neputința de a folosi SAMPA ca o reprezentație ASCII a AFI. Pentru a rezolva această problemă, a fost creat X-SAMPA, care oferă un singur tabel fără diferențe specifice de limbă. 

Vezi și: SAMPA pentru română

Legături externe
 Alfabetul fonetic citeț pentru computer SAMPA
 SAMPA pentru limba română
Abrevieri
Paranormal

Paranormalul este un termen pentru o varietate de fenomene care ies din sfera normalului. Termenul este folosit în parapsihologie și are de a face cu fenomene ca telepatia, vederea la distanță, energetica, divinația, percepția extrasenzorială, telekinezia și diverse feluri de a supraviețui după moarte ca reîncarnarea, fantomele și bântuirile.

Termenul este folosit și pentru fenomene mai puțin spirituale, ca OZN-urile și mai multe creaturi misterioase descrise în criptozoologie.

Fantomele 
Conform celor ce cred în paranormal, fantomele ar fi manifestările spiritului sau sufletului unei persoane decedate. Unii extind ideea prin credința în fantomele animalelor decedate.

Termenul fantomă se poate referi la orice fel de spirit sau demon (prezențe demonice) care s-ar manifesta într-un anumit loc, dar în vorbirea populară se referă strict la spiritul unei persoane decedate.

OZN-urile 

Existența vieții extraterestre nu este considerată un subiect paranormal, mulți oameni de știință considerând-o probabilă. Proiecte ca SETI (Search for Extra-Terrestrial Intelligence) încearcă să identifice activitatea radio a unor presupuse civilizații extraterestre.

Ufologia sau OZN-ologia a apărut prin anii 50 datorită interesului tot mai mare al publicului în legătură cu acest subiect. S-au format diverse secte de oameni care pretind că au fost contactați de extratereștri. De exemplu Mișcarea de Integrare Spirituală în Absolut a susținut că a luat legătura cu o civilizație extraterestră pentru a fi ajutați în lupta contra intratereștrilor.

Din punct de vedere psihologic 

Conform lui D.I. Radin, universitarii (psihologii) explorează paranormalul pornind de la trei ipoteze: ignoranță, privațiuni și deficiență.

Din punct de vedere psihiatric 

În psihiatrie clarviziunea sau clarvederea (a avea vedenii despre fenomene spirituale) este considerată drept halucinație.

Precogniția (premoniția) poate fi sau nu halucinație, dar în mod consensual psihiatrii consideră că ea nu are nimic de a face cu vreo percepție paranormală.

Note

Bibliografie 
 Maraton Descoperă: Fenomenele paranormale, 3 august 2009, Descoperă

Legături externe 
 Superoameni: 10 oameni extraordinari cu superputeri incredibile, 20 decembrie 2010, Alexandru Safta, Descoperă
 Nouă abilități umane extraordinare, 5 iulie 2010, Alexandru Safta, Descoperă
 Top 10 fotografii paranormale, 13 iulie 2009, Marc Ulieriu, Descoperă
 Galceava savantilor sceptici cu pasionatii paranormalului, 31 iulie 2009, Mihaela Stanescu, Descoperă

Spionajul și paranormalul
 Spionajul PSI, asul din mâneca CIA, 12 ianuarie 2009, Mihai Dragnea, Descoperă
 CIA a antrenat ucigasi prin telepatie? , 21 aprilie 2011, Revista Magazin

Stigmate
 Răni venite din cer, 13 august 2007, Costin Neagu, Ioana Chira, Descoperă

Vezi și 
 Rețea Hartmann
 Paranormal: Criptozoologie, Locuri bântuite, Misticism, Stafie, Ocult, Ficțiune paranormală, Parapsihologie, Supranatural, Multivers, OZN, Vril
 Scepticism : Scepticism, Vânători de fantome
 Autori români : Dan D. Farcaș, Florin Gheorghiță

Parapsihologie
Paranormal
Județul Cahul (Republica Moldova)

Cahul a fost până la rearanjarea administrativ-teritorială pe raioane un județ al Republicii Moldova. Se învecina cu România (vest) și Ucraina (sud-est), cu județele Lăpușna și Taraclia și cu Unitatea Teritorială Autonomă Găgăuzia.

Descriere 
Județul Cahul a fost format în 1998 pe teritoriul fostelor raioane Cahul, Cantemir și Vulcănești. 

Geografic, județul era situat în Câmpia Prutului de Jos, Câmpia de Vest a Mării Negre și Podișul Tigheci.

Vezi și  
 Județul Cahul (interbelic)

 

Fondări în 1998
Desființări în 2003
Județul Edineț

Județul Edineț a fost până la reorganizarea administrativ-teritorială pe raioane, un județ al Republicii Moldova. Se învecina cu România și Ucraina și cu fostele județe Bălți, Soroca. Capitala sa era orașul Edineț.

Istoric

Geografie 
În județul Edineț se aflau 165 de localități, dintre care 8 orașe: Briceni, Cupcini, Dondușeni, Edineț, Frunză, Lipcani, Ocnița și Otaci.

Note

Legături externe
Județul Lăpușna (Republica Moldova)

Lăpușna a fost până la rearanjarea administrativ-teritorială pe raioane un județ al Republicii Moldova. Se învecina cu județele Ungheni, Chișinău, Tighina, Unitatea Teritorială Autonomă Găgăuzia și județul Cahul, de asemenea cu Ucraina (Bugeac) (sud-est) și România (vest). Capitala sa era orașul Hîncești.

Istoric

Geografie 
În județul Lăpușna se aflau 149 de localități, dintre care 5 orașe: Basarabeasca, Cimișlia, Iargara, Hîncești și Leova.

Note

Vezi și  

 Județul Lăpușna (interbelic)

Fondări în 1998
Desființări în 2003
Județul Orhei (Republica Moldova)

Județul Orhei a fost un județ al Republicii Moldova, până la reorganizarea administrativ-teritorială pe raioane a țării. Se învecina cu județele Soroca, Ungheni, Bălți și Chișinău și cu Unitățile administrativ-teritoriale din stînga Nistrului. Capitala sa era orașul Orhei.

Relieful județului este variat și complex, se prezintă sub forma unui fost amfiateatru natural din arcul Codrului, cu regiuni deluroase, având o altitudine medie de 275 m.
Județul Soroca (Republica Moldova)

Județul Soroca a fost până la rearanjarea administrativ-teritorială pe raioane un județ al Republicii Moldova. Se învecina cu Ucraina, cu județele Edineț, Bălți și Orhei și cu Unitățile administrativ-teritoriale din stînga Nistrului. Capitala sa era orașul Soroca.

În județul Soroca se aflau 178 de localități, dintre care cinci orașe: Drochia, Florești, Ghindești, Mărculești și Soroca.

Note

Lectură suplimentară 
 Județul Soroca: file de istorie, Nicolae Bulat, Editura ARC, 2000
Județul Tighina (Republica Moldova)

Județul Tighina a fost până la reorganizarea administrativ-teritorială pe raioane, un județ al Republicii Moldova. Se învecina cu Ucraina, cu județele Lăpușna și Chișinău și cu Unitățile administrativ-teritoriale din stînga Nistrului. Capitala sa era, de jure, orașul Tighina, dar acesta fiind sub stăpînirea transnistreană, capitala de facto era Căușeni.

În județul Tighina se aflau 93 de localități, dintre care 4 orașe: Tighina, Căinari, Căușeni și Ștefan Vodă.

Vezi și 
 Județul Tighina (interbelic)
Județul Ungheni

Județul Ungheni a fost până la reorganizarea administrativ-teritorială pe raioane un județ al Republicii Moldova. Se învecina cu județele Bălți, Orhei, Chișinău și Lăpușna și cu România la vest. Capitala sa este orașul Ungheni.

În județul Ungheni se aflau 163 de localități, dintre care 4 orașe: Călărași, Cornești, Nisporeni și Ungheni.

Vezi și 
 Raioanele Republicii Moldova
Județul Chișinău (Republica Moldova)

Județul Chișinău a fost, până la reorganizarea administrativ-teritorială pe raioane, un județ al Republicii Moldova. Se învecina cu: județele Orhei, Ungheni, Lăpușna, Tighina și cu Unitățile administrativ-teritoriale din stînga Nistrului. Capitala județului, doar din punct de vedere administrativ, a fost Chișinăul.
Albert al II-lea al Belgiei

Albert al II-lea, cu numele complet Albert Félix Humbert Théodore Christian Eugène Marie, () a domnit ca rege al belgienilor, după moartea fratelui său mai mare, din 1993 până la abdicarea sa în 2013. Este membru al casei regale a Belgiei; în trecut această casă s-a numit Saxa-Coburg-Gotha. Este unchiul actualului Mare Duce al Luxemburgului, Henri.

Biografie
El este fiul cel mic al Regelui Leopold al III-lea (1901 - 1983) și al primei sale soții, Prințesa Astrid a Suediei (1905 - 1935). A depus jurământul pe 9 august 1993 în fața camerelor reunite ale Parlamentului.

La 3 iulie 2013, regele Albert al II-lea a participat la o reuniune a Cabinetului, unde a anunțat că la 21 iulie, va abdica din motive de sănătate. Va fi succedat de fiul său, Prințul Filip al Belgiei. A fost al treilea monarh care a abdicat în 2013, după Papa Benedict al XVI-lea și regina Beatrix a Olandei. Este al doilea rege belgian care abdică, după ce Leopold al III-lea al Belgiei, tatăl său, a abdicat în 1951.

Note

Legături externe 

 Site-ul Monarhiei belgiene

Nașteri în 1934
Regi ai belgienilor
Casa de Saxa-Coburg și Gotha
Prinți de Saxa-Coburg și Gotha
Prinți belgieni
Oameni din Bruxelles
Monarhi care au abdicat
Cavaleri ai Lânii de Aur
Cavaleri ai Ordinului Elefantului
Beneficiari ai Ordinului Vulturul Alb
Colan al Ordinului Steaua României
Monarhi din secolul al XX-lea
Romano-catolici belgieni
Guy Verhofstadt

Guy Maurice Marie Louise Verhofstadt (;  ) este politician belgian al Liberalilor și Democraților Flamanzi (Open Vld). El este din 2009 Membru al Parlamentului European (MEP), unde conduce fracțiunea liberală ALDE. Anterior, din 1999 până în 2008, a fost prim-ministru al Belgiei.

Note 

Europarlamentari pentru Belgia 2009-2014
Prim-miniștri ai Belgiei
Decorați cu Ordinul național „Steaua României” în grad de Mare Cruce
Nașteri în 1953
La Brabançonne

Barabanteana este imnul național al Belgiei. Imnul are două versiuni, cea originală, în limba franceză și versiunea în neerlandeză, adaptare după versiunea francofonă.

Muzică 

Versuri în franceză

Ô Belgique, ô mère chérie,
À toi nos coeurs, à toi nos bras,
À toi notre sang, ô Patrie !
Nous le jurons tous, tu vivras !
Tu vivras toujours grande et belle
Et ton invincible unité
Aura pour devise immortelle :
Le Roi, la Loi, la Liberté ! (3 x)

Versuri în neerlandeză

O dierbaar België
O heilig land der vaad'ren
Onze ziel en ons hart zijn u gewijd.
Aanvaard ons hart en het bloed van onze adren,
Wees ons doel in arbeid en in strijd.
Bloei, o land, in eendracht niet te breken;
Wees immer u zelf en ongeknecht,
Het woord getrouw, dat ge onbevreesd moogt spreken:
Voor Vorst, voor Vrijheid en voor Recht. (3 x) 

Traducere în română
a versiunii francofone

O Belgie, o măicuță dragă,
Ție inimile, brațele,
Ție sângele nostru, Patrie!
Tu vei trăi; noi o jurăm!
Tu vei trăi de-a pururi, frumoasă și mare,
Iar unitatea ta ne neînvins
Va avea ca deviză nemuritoare:
Regele, Legea, Libertatea!

Traducere în română
a versiunii neerlandofone

O Belgie dragă
Ție inimile, brațele
și sângele nostru, patrie sfântă!
Cu toții jurăm ca tu să trăiești,
să trăiești întodeauna, mare și frumoasă!
O țară, în unitate incasabilă
Fii todeauna tu însuți neîngenuncheată.
Deviza ta să nu moară niciodată:
Pentru Rege, pentru Libertate și pentru Justiție.

Vezi și: Imn național

Legături externe 
 Fișier MIDI

Imnuri naționale
Drapelul Belgiei

Drapelul național al Belgiei este un tricolor cu trei benzi verticale egale de culoare neagră (lângă lance), galbenă și roșie; designul vertical a fost inspirat de drapelul Franței, iar culorile sunt culorile Ducatului de Brabant. Proporțiile sale neobișnuite (13:15) sunt de origine necunoscută. 

Drapelul a fost adoptat la 23 ianuarie 1831, la scurt timp după ce Belgia și-a câștigat independența față de Regatul Unit al Țărilor de Jos în 1830. Drapelul a jucat un rol important în timpul revoluției, iar culorile sale aminteau de un steag mai vechi, cu benzi orizontale, folosit în timpul unei revolte precedente în 1789, în Țările de Jos care pe atunci aparținea Austriei. Inițial, steagul avea benzi orizontale, dar a fost schimbat, din cauza asemănării cu steagul Olandei.

Articolul 193 din Constituția Belgiei descrie culorile națiunii belgiene ca roșu, galben și negru în locul ordinii folosite în steagul oficial de mai sus. 

 

Belgia
Belgia
Drapelul Greciei

Proporția drapelului: 2:3

Drapelul Greciei este format din fâșii de dimensiuni egale, pe care alternează culorile albastru și alb, care inseamna E L E F T E R I A , (fiecare fasie este o litera). În colțul din stânga sus se află un pătrat albastru, ce conține o cruce albă. 

 

Grecia
Grecia
Drapelul Ciprului

[[Fișier:Flag of Cyprus.svg|thumb|right|250px|Steagul Ciprului ]]

Drapelul Ciprului a fost adoptat la 16 august 1960. Este de culoare albă și înfățișează  harta insulei, în portocaliu (oranj), și două ramuri de măslin.

Istoric

Înainte de introducerea drapelului Ciprului, în insulă se foloseau steagurile Greciei și Turciei. Steagul actual a fost creat după un concurs organizat în 1960.

Akrotiri și Dhekelia
Akrotiri și Dhekelia sunt două baze militare suverane ale Regatului Unit situate în Cipru. Bazele au fost păstrate sub administrarea Regatului Unit după acordarea independenței în 1960 datorită poziției strategice a Ciprului în Marea Mediterană.

Vezi și 
 Akrotiri și Dhekelia

Legături externe 
 Siteul Președinției Republicii Cipru 
 Drapelul Ciprului

 

Cipru
Cipru
Simbolurile naționale ale Ciprului
Drapelul Estoniei

Drapelul Estoniei este format din trei benzi orizontale de dimensiuni egale în culorile albastru, negru și alb.

Se zice ca culorile de pe steagul Estoniei reprezinta cerul albastru, copacii de o culoare închisă spre neagru tipică zonei și zăpada alba

 

Estonia
Estonia
Drapelul Maltei

Proporția drapelului: 2:3
Drapelul Maltei este în principal bicolor, în alb și roșu de la stânga la dreapta. În partea stângă sus se află crucea lui George, subliniată cu roșu. 

Malta
Malta
Drapelul Cehiei

Drapelul Republicii Cehe este identic cu cel al Cehoslovaciei. Când Cehoslovacia s-a dizolvat prin actul politic cunoscut sub numele de Divorțul de Catifea, Republica Cehă a menținut steagul Cehoslovaciei, iar Slovacia a adoptat alt steag. 

Drapelul ceh este în proporție de 2:3, și este format din două benzi de dimensiuni egale, în culorile alb și roșu, dublate în prima jumătate de un triunghi echilateral cu unul dintre vârfuri poziționat în centrul steagului și cu o latură pe lățimea drapelului. 

  

 

Cehia
Cehia
Drapelul Ungariei

Drapelul Ungariei, zis și drapelul maghiar, este simbolul oficial al Republicii Ungare și totodată simbolul națiunii maghiare. Drapelul oficial de stat și civic este format din trei benzi orizontale de dimensiuni egale, în culorile roșu, alb și verde.

Istoric 
Culorile sale își au originea din Stema Ungariei, (culoarea argintie fiind înlocuită de cea albă, conform regulilor din heraldică), iar folosirea lor drept culorile națiunii maghiare a apărut în anii de reformă. Conform interpretării romantice a secolului XIX, banda roșie simbolizează „puterea”, banda albă „fidelitatea” și banda verde „speranța”. Pe de altă parte, tricolorul se lega totodată de drapelul revoluției franceze, iar prin preluarea acestei idei a drapelului național francez se făcea legătura și cu revoluția.

După înăbușirea Revoluției Maghiare din 1848–1849 a fost interzisă folosirea tricolorului maghiar, acesta revenind în drept după Ausgleich-ul din 1867.

Folosirea sa în prezent 
Drapelul Ungariei nu s-a schimbat după înlăturarea puterii comuniste din 1990.

Spre deosebire de alte țări, Constituția Maghiară nu precizează dimensiunile drapelului. Ca urmare, o Hotărâre Guvernamentală din 2000 a precizat că drapelul oficial de stat este proporționat 1:2. Oficial, ca drapel civic se pot folosi atât drapelele de 2:3, cât și cele noi de 1:2.

Conform unei legi din 1957, drapelul maritim civic oficial al Ungariei, este tricolorul de 2:3.

Drapelul militar are ca bază drapelul armatei revoluționare maghiare, folosit în revoluția din 1848 – 1849. Conform legii LXXXIII din 1995, drapelul are un fundal alb, pe care se situează Stema Ungariei, având pe partea stângă o ramură de ulm, iar pe partea dreaptă o ramură de măslin. Între drapelul militar al armatei de uscat și cel maritim apar două diferențe: situarea stemei față de lance, la cel maritim stema este situată mai spre stânga, mai aproape de lance; marginea drapelului maritim este ornamentată cu mici triunghiuri roșii și verzi, amplasate alternativ, în loc de ornamentul cu „flacări”, aflat pe cel terestru. Proporția nu este precizată, dar se folosește raportul de 3:4.

Cu ocazia sărbătorilor oficiale, de multe ori se folosesc toate cele 23 de drapele istorice maghiare. Între acestea se află și Drapelul Árpád, ca drapel național neoficial. (A nu se confunda cu drapelul secundar folosit de Partidul Crucilor cu Săgeți.)

Galerie 
Drapelele tricolore de stat și civice ale Ungariei:

Notă: conform Legii LXXXIII din 1995, ca drapel neoficial (drapel civic) se pot folosi toate drapelele în afara celui folosit între anii 1949 – 1956, aceasta conținând o stea roșie - însemn absolutist, interzis prin lege în Ungaria.

Note

Bibliografie
 Legea LXXXIII. din 1995 complex.hu, accesat 2008-06-25
 Tibor Dömötörfi: A magyar címer és zászló útja (în ) historia.hu, accesat 2008-06-25

Vezi și
 Stema Ungariei

Legături externe

 Simbolurile naționale 
 Drapelele naționale ale Ungariei 

 

Ungaria
Ungaria
Drapel
Drapelul Bulgariei

Drapelul Bulgariei are trei benzi orizontale, de culoare albă (sus), roșie și verde.

Albul reprezintă pacea, verdele fertilitatea pământului bulgar, iar roșul simbolizează curajul oamenilor.

Inițial, steagul era în culorile pan-slavice, banda din centru fiind albastră, astfel încât steagul era identic cel al Rusiei. După obținerea independenței, aceasta a fost înlocuită de una verde, ca urmare a dezvoltării Bulgariei în direcția unei țări agricole.

După 1989, fosta stemă din partea stângă a benzii albe a fost îndepărtată.

Note 

Bulgaria
Bulgaria
Techirghiol

Techirghiol (sau Tekirghiol, , însemnând "lacul barbunului") este un oraș în județul Constanța, Dobrogea, România. Are o populație de  locuitori. Se află la  de Constanța, la  de Eforie Nord, la  de Movilița. Orașul este cunoscut pentru lacul cu același nume, Sanatoriul Balnear și Mănăstirea Sfânta Maria.

Comunitatea germană din Techirghiol (formată din așa-numiții germani dobrogeni) a fost înființată în 1907. Viața religioasă și educația în această comunitate au fost susținute sub îndrumarea părintelui Pieger, care a contribuit la ridicarea bisericii, finalizată în anul 1934. În 1940, au părăsit așezarea 256 de germani, fiind strămutați cu forța în Germania, sub lozinca Heim ins Reich (Acasă în Reich), în sat rămânând numai 19..

Demografie 

Conform recensământului efectuat în 2021, populația orașului Techirghiol se ridică la 8.061 de locuitori, în creștere față de recensământul anterior din 2011, când fuseseră înregistrați 7.292 de locuitori. Majoritatea locuitorilor sunt români (71,33%), cu minorități de tătari (7,77%) și turci (4,9%), iar pentru 15,06% nu se cunoaște apartenența etnică. Din punct de vedere confesional, majoritatea locuitorilor sunt ortodocși (68,24%), cu o minoritate de musulmani (13,36%), iar pentru 16,5% nu se cunoaște apartenența confesională.

Techirghiol este și printre primele stațiuni din România cu o companie din domeniul farmaceutic, care folosește ingrediente extrase din Lacul Techirghiol în scop terapeutic. Techir este brandul cosmetic terapeutic care utilizează ingrediente precum nămolul sapropelic și apa salină în compoziția produselor sale. Produsele cunoscute sunt săpunurile cu ingrediente naturale, uleiurile pentru masaj și cremele de îngrijire pentru ten.

Politică și administrație 
Orașul Techirghiol este administrat de un primar și un consiliu local compus din 15 consilieri. Primarul, , de la , este în funcție din . Începând cu alegerile locale din 2020, consiliul local are următoarea componență pe partide politice:

Personalități 
 Jean Constantin (1928 - 2010), actor de comedie.

Vezi și 
 Lacul Techirghiol

Note

Bibliografie suplimentară 
 Monografia stațiunii Techirghiol, Güner Akmolla, Editura NewLine, 2008
Techirghiol - repere monografice, Aurelia și Ștefan Lăpușan, 2013, reeditată, 2018 https://www.constanta.press/news/techirghiol-repere-monografice-aurelia-%C8%99i-%C8%99tefan-lapu%C8%99an-lanseaza-o-noua-edi%C8%9Bie-dedicata-oamenilor-ora%C8%99ului?uid=209455

Legături externe 

 http://www.techirghiol.com/ Sit dedicat orașului Techirghiol
 http://www.primariatechirghiol.ro/ Situl Primăriei din Techirghiol
http://cultura.6te.net/ Situl Centrului Cultural Constantin Tănase din Techirghiol
 http://www.tratamentbalnear.ro/techirghiol Stațiunea balneoclimatică Techirghiol
 Legende Techirghiol 
 Tratament balneo Techirghiol 
 Prezentare pentru namol din lacul Techirghiol 
 Techirghiol: lacul cu nămolul-minune, tratat ca o baltă, 29 iulie 2010, Andreea Dogar, Evenimentul zilei
 Sanatoriul Techirghiol, locul unde s-au vindecat o jumatate de milion de romani, 25 octombrie 2008, Darius Martinescu, România liberă

Techirghiol
Techirghiol
Techirghiol
Lehliu Gară

Lehliu Gară este un oraș în județul Călărași, Muntenia, România, format din localitatea componentă Lehliu Gară (reședința), și din satele Buzoeni, Răzvani și Valea Seacă.

Așezare 
Orașul se află în câmpia Bărăganului și este traversat de autostrada București Constanța, pe care este deservit de o ieșire, precum și de șoseaua națională DN3, care leagă Călărașiul de București. La Lehliu-Gară, din acest drum se ramifică șoseaua națională DN3A, care duce la Fetești. Cele două drumuri se intersectează la Lehliu Gară cu șoseaua județeană DJ201B, care duce spre sud la Valea Argovei și spre nord în județul Ialomița la Sălcioara și Ciochina.

Istorie 
În zona actuală a orașului Lehliu-Gară nu a funcționat nicio comună până la începutul secolului al XX-lea. Anuarul Socec din 1925 consemnează satele Culcați-Răzvani și Valea Seacă în comuna Lupșanu din plasa Lehliu a județului Ialomița. În 1931, aceste două sate s-au separat și au format comuna Răzvani.

În 1950, comuna Răzvani a devenit reședința raionului Lehliu din regiunea Ialomița și apoi (după 1952) din regiunea București. În 1968, a revenit la județul Ialomița, reînființat, i s-a arondat și satul Buzoeni (fost la comuna Valea Argovei) și i s-a schimbat numele în Lehliu-Gară după numele principalei localități apărută pe teritoriul ei. În 1981, o reorganizare administrativă regională a dus la transferarea comunei la județul Călărași, iar în 1989 comuna Lehliu Gară a fost promovată la rang de oraș.

Demografie 

Conform recensământului efectuat în 2021, populația orașului Lehliu Gară se ridică la 5.991 de locuitori, în scădere față de recensământul anterior din 2011, când fuseseră înregistrați 6.502 locuitori. Majoritatea locuitorilor sunt români (71,82%), cu o minoritate de romi (16,42%), iar pentru 11,65% nu se cunoaște apartenența etnică. Din punct de vedere confesional, majoritatea locuitorilor sunt ortodocși (84,94%), cu o minoritate de penticostali (2,2%), iar pentru 12,25% nu se cunoaște apartenența confesională.

Politică și administrație 
Orașul Lehliu Gară este administrat de un primar și un consiliu local compus din 15 consilieri. Primarul, , de la , este în funcție din . Începând cu alegerile locale din 2020, consiliul local are următoarea componență pe partide politice:

Note 

Lehliu Gară
Lehliu Gară
Lehliu Gară
Piatra-Olt

Piatra-Olt este un oraș în județul Olt, Oltenia, România, format din localitatea componentă Piatra-Olt (reședința), și din satele Bistrița Nouă, Criva de Jos, Criva de Sus, Enoșești și Piatra. Este un important nod de cale ferată cu 4 direcții: Craiova, Râmnicu Vâlcea, Caracal și Pitești. .

În satul Enoșești se găsesc urmele castrului și ale așezării civile romane Acidava care a păstrat numele vechii așezări, Davae, a tribului getic al acilor. Castrul a făcut parte din sistemul limesului alutan.

Satul Criva este menționat pe 16 septembrie 1519 într-un document în care Neagoe Basarab întărește mănăstirii Seaca (Olt) cu mai multe sate dăruite de Manea clucerul între care și Criva toată cu tot hotarul.

Satul Piatra este atestat la 14 aprilie 1529 într-un document dat de Pârvu, mare ban al Craiovei, în care este menționată dania sa către mănăstirea Tismana.

Demografie 

Conform recensământului efectuat în 2021, populația orașului Piatra-Olt se ridică la 6.000 de locuitori, în scădere față de recensământul anterior din 2011, când fuseseră înregistrați 6.299 de locuitori. Majoritatea locuitorilor sunt români (73,65%), cu o minoritate de romi (15,72%), iar pentru 10,57% nu se cunoaște apartenența etnică. Din punct de vedere confesional, majoritatea locuitorilor sunt ortodocși (86,93%), cu o minoritate de adventiști (1,03%), iar pentru 11,42% nu se cunoaște apartenența confesională.

Politică și administrație 
Orașul Piatra-Olt este administrat de un primar și un consiliu local compus din 15 consilieri. Primarul, , de la , este în funcție din . Începând cu alegerile locale din 2020, consiliul local are următoarea componență pe partide politice:

Note

Vezi și 
 Pădurea Sarului (sit de importanță comunitară inclus în rețeaua europeană Natura 2000 în România).

Bibliografie 
 Ghidul județului Olt, ediția 1974.

Lectură suplimentară 

 Monografia orașului Piatra-Olt, Editura Didactis Pres, 2005

Piatra-Olt
Piatra-Olt
Piatra-Olt
Geoagiu

Geoagiu (în , în ) este un oraș în județul Hunedoara, Transilvania, România, format din localitatea componentă Geoagiu (reședința), și din satele Aurel Vlaicu, Băcâia, Bozeș, Cigmău, Gelmar, Geoagiu-Băi, Homorod, Mermezeu-Văleni, Renghet și Văleni. Geoagiu are o populație de  locuitori.

Date geografice 
Localitatea se află la punctul de vărsare a râului Geoagiu în Mureș.

Demografie 

Conform recensământului efectuat în 2021, populația orașului Geoagiu se ridică la 5.087 de locuitori, în scădere față de recensământul anterior din 2011, când fuseseră înregistrați 5.294 de locuitori. Majoritatea locuitorilor sunt români (75,62%), cu o minoritate de romi (14,53%), iar pentru 9,12% nu se cunoaște apartenența etnică. Din punct de vedere confesional, majoritatea locuitorilor sunt ortodocși (77,65%), cu minorități de greco-catolici (4,5%), penticostali (3,54%) și creștini după evanghelie (1,87%), iar pentru 9,53% nu se cunoaște apartenența confesională.

Politică și administrație 
Orașul Geoagiu este administrat de un primar și un consiliu local compus din 15 consilieri. Primarul, , de la , este în funcție din . Începând cu alegerile locale din 2020, consiliul local are următoarea componență pe partide politice:

Monumente 
 Capela romanică din Geoagiu, secolul al XI-lea
 Biserica „Sfântul Nicolae”, 1528
 Drumul Roman (sec. II, III) la NV de orașul Geoagiu

Istoric 
Pe teritoriul actualei așezări s-a aflat localitatea daco-romană Germisara , denumită mai apoi "Thermae Dodonae".

Localitatea Geoagiu este atestată documentar din anul 1291, când a fost menționată sub numele de "Villa Gyog" într-un document care enumeră hotarele comunei Binținți.

Orașul are în componență și stațiunea balneoclimaterică Geoagiu-Băi.

Galerie de imagini

Personalități
 Ioan Budai-Deleanu (1760-1820), scriitor, filolog, corifeu al Școlii Ardelene;
 Kocsárd Kún (1803-1895), pedagog și om de cultură, director al Liceului Reformat din Orăștie;
 Aurel Vlaicu (1882-1913), inginer, inventator și pionier al aviației.

Vezi și 
 Castrul roman Germisara
 Biserica „Sf. Arhangheli” din Bozeș
 Biserica Sfinții Arhangheli din Băcâia
 Piemontul Munților Metaliferi - Vințu (arie de protecție specială avifaunistică inclusă în rețeaua europeană Natura 2000 în România).

Note

Legături externe 

 Cea mai veche biserică de piatră din România
 Tratament balnear Geoagiu Bai 

Geoagiu
Geoagiu
Geoagiu
Novaci

Novaci este un oraș în județul Gorj, Oltenia, România, format din localitatea componentă Novaci (reședința), și din satele Bercești, Hirișești, Pociovaliștea și Sitești. Prin Novaci trece râul Gilort.

Orașul Novaci este declarat Stațiune de interes local. Locuitorii orașului păstrează încă o mare parte din tradiții și se ocupă cu oieritul. În general activitățile principale ale locuitorilor sunt în turism, construcții, învățământ, agricultură. 

Cea mai mare parte din localnicii mai în vârstă sunt originari din partea Sibiului. Cu foarte mult timp în urmă(1386-1418) au fost nevoiți să treacă munții cu familiile și cu turmele lor de oi.

Din Novaci se poate ajunge la stațiunea Rânca fie pe jos, fie cu mașina parcurgând  pe drumul ce leagă Novaci de Rânca (Transalpina DN67c) prin „Plaiul Novacilor”.

Orașul Novaci este situat la poalele munților Parâng, la o depărtare de 44 km de Târgu-Jiu și la 80 km de Râmnicu Vâlcea, fiind vegheat din depărtare de cel mai falnic vârf din masivul Parângului, Parângul Mare. (2 518 m)

Principalele puncte de atracție turistică din împrejurimi: 
 Transalpina
 Cheile gilortului
 Stațiunea Rânca
 Masivul Parâng 
 Peștera Muierilor
 Cheile Oltețului
 Cheile Galbenului
 Peștera Polovragi

Alte atractii din apropriere:
 Padurea colorata de la Poienari
 Casuta rasturnata de la Poienari
 Mănăstirea Polovragi
 Schitul Crasna
 Biserica de lemn din Novaci-Străini
 Biserica de lemn din Novaci-Români

Istoric 
În acest oraș, satul Hirișești, s-a născut Dumitru Brezulescu. 

Orașul s-a format prin comasarea mai multor sate de oieri. El a fost atestat pentru prima dată într-un hrisov al lui Radu cel Mare de la 1502. Există indicii documentare cum că ar fi existat din timpul lui Mircea cel Bătrân, însă cea mai sigură dată a atestării rămâne cea de la 1502. În 1847 a luat ființă Plaiul Novaci, cu un important punct de vamă. Statutul de oraș a fost primit abia în 1968, după comasarea satelor Novaci Români și Novaci Ungureni.

In trecut aici a funcționat și o mocăniță, folosită pentru a aduce lemnul tăiat din munte în jos pe râul Gilort.

În iulie 2014, orașul a fost puternic inundat..

Clima 
 Temperatura medie anuală: +9 °C
 Temperatura maximă: 36 °C
 Temperatura minimă: -7 °C
 Temperatura medie a lunii ianuarie: -2 °C

Demografie 

Conform recensământului efectuat în 2021, populația orașului Novaci se ridică la 5.276 de locuitori, în scădere față de recensământul anterior din 2011, când fuseseră înregistrați 5.431 de locuitori. Majoritatea locuitorilor sunt români (93,12%), iar pentru 6,5% nu se cunoaște apartenența etnică. Din punct de vedere confesional, majoritatea locuitorilor sunt ortodocși (92,87%), iar pentru 6,88% nu se cunoaște apartenența confesională.

Politică și administrație 
Orașul Novaci este administrat de un primar și un consiliu local compus din 15 consilieri. Primarul, , de la , este în funcție din . Începând cu alegerile locale din 2020, consiliul local are următoarea componență pe partide politice:

Note

Imagini

Novaci
Novaci
Novaci