Kereszténység Magyarországon

A kereszténység egyike a főbb világvallásoknak. A legelterjedtebb vallás Magyarországon.

A geopolitikai okok miatt az államalapító I. István király uralkodása alatt felvette a kereszténységet, és az országba hittérítőket hívatott, azóta a magyarok nagy többsége keresztény. A történelmi Magyarország területén a kereszténységen kívül a zsidó és az iszlám vallás játszott jelentősebb szerepet. Ma – kis létszámban – minden jelentősebb vallásnak élnek hívei az országban.

Történelem

Kezdetek 
A magyarok kezdetben egyfajta samanisztikus jellegű vallás követői voltak. 

A magyarság a Kazár Birodalom peremén élt a 9. század elején. A kazárok már a 8. század folyamán az iszlám hitre tértek, ám a vezető rétegük a zsidó vallást vette fel. Az egyistenhittel egybefonódott, a tízparancsolatban kikristályosodott erkölcsi tanítás közösségi méreténél fogva kisugárzott a kazárokkal érintkező sztyeppei népekre, így a magyarokra is. Az iszlám istenképe és a kazárok kétféle monoteista vallása segítette a magyarokat, hogy Istenről "tisztultabb" képük legyen.

A fejedelmek idején, Taksony és Géza korában erős geopolitikai nyomás nehezedett a magyarságra, hogy hagyjanak fel az ősvallásukkal és a kényszer hatására Géza felvette a kereszténységet, pontosabban, keresztény szertartásokat vegyített az ősvallás közé; továbbra is azt vallotta, hogy elég nagy úr ahhoz, hogy "két istent" szolgáljon. Querfurti Brúnó megkeresztelte Gézát, s fiát a kisgyermek Vajkot, valamint ötszáz magyar főurat. Apa és fia a keresztségben az első vértanú, István nevét kapták, aki Passau védőszentje volt. Bár Géza és környezetének kereszténysége felszínes volt, a fejedelem támogatásával kezdték meg nyugati szerzetesek a Szt. Márton tiszteletére emelt pannonhalmi monostor építését.

A 10-12. században az országban a "Türkiai Metropolitanátus" keleti ortodox egyházmegye (eparchia) létezett, miután Zombor gyula 952 körül Konstantinápolyban megkeresztelkedett.

I. István király 
I. István apja halála után megszilárdította a trónját Koppány legyőzésével (997), amit Szent Márton égi közbenjárásának tulajdonított. (Szt. Mártonnak ebben a korban a nyugati kereszténységben hatalmas kultusza volt.) 

A király kötelező vallássá tette és erőszakkal terjesztette a kereszténységet. Bajor származású felesége révén főleg bajor papokat hozatott az országba, de a lakosság zöme csak a kényszernek engedve hajtotta a fejét a keresztvíz alá. István a római egyházat juttatta diadalra, bár még hosszú ideig a keleti kereszténység is terjeszkedett. Egyházszervezői tevékenységére tekintettel lett az ország "Szent" Istvánja. A keresztény hit terjesztésével párhuzamosan honosította meg a Boldogasszony-kultuszt, amikor a hagyomány szerint Máriának ajánlotta fel örökségül az országot. Még uralkodása alatt ünneppé avatta a Nagyboldogasszonyt (Assumptio Beatae Mariae Virginis) a katolikus egyház legnagyobb Mária-ünnepe napját. (A katolikus magyarság néphimnusza a „Boldogasszony Anyánk” kezdetű, valószínűleg 18. századi eredetű ének lett.)

Szerzetesek 
Szt. Adalbert és társai voltak az első szerzetesek, akik nem csak ideiglenesen, hanem véglegesen megtelepedtek hazánkban. Ők is, mint akkor a nyugati egyházban majd minden szerzetesi közösség, Benedek szabályzatát követték (bencések). A királyok mellett a főurak is alapítottak számukra monostorokat.

A 12. század elejére Magyarország vallásilag felzárkózott a keresztény Nyugathoz, és ennek egyik példája az új szerzetesrendek hazánkba érkezése (premontreiek, ciszterciek stb.)

Papság 
A 14. század során az Anjou-királyok alatt megteremtődött békében jól kiépült plébániai hálózat fogta egybe a legkisebb településeket is. Ekkortájt például a veszprémi egyházmegye 487 plébániával rendelkezett, a csanádi területen 218, a váradi püspökségben 228 plébánia volt.

A gazdagabb városokban a papság megoszlott gazdagokra és szegényekre. Egyre több plébános helyettest alkalmazott, s arra bízta a lelkipásztori munkát gyenge bér ellenében, míg ő maga gyakran távol volt a plébániától. Ez a papság erkölcsi színvonalára is károsan hatott.

Egy-egy püspöki székvárosban a népes kanonoki testületet karpapok serege egészítette ki. Esztergomban ezenfelül királyi káplánok is voltak, s e városban az Anjou-korban legalább hetven egyházi személy ténykedett a világi papság körében. Ehhez jött még a szerzetesek serege.

A főpapság és a gazdagabb papság inkább világi, mint egyházi életet élt a középkor vége felé, de az alsópapságra és a szerzetesekre is jellemző volt, hogy nem minden esetben tartották be vallásuk előírásait; a barátnők és éjszakai hálótársak tartása sem volt ritka jelenség.

Eretnekmozgalmak 
Megjelentek hazánkban az államegyház által eretnekségnek megbélyegzett mozgalmak is (valdensek, bogumilok, fraticellik, husziták stb.)

A bogumil mozgalomnak a 12. században Bosznia lett a központja, de egészen a magyar Dunántúl déli részéig terjedt a nép körében. Baranya egy része, Barcs központtal többnyire bogumil vidék lett.

A valdens mozgalom a 12. század végén jelent meg Nyugaton, majd a 14-15. századi Magyarországon is jelentősen el volt terjedve. Az inkvizíció  üldözte őket.

A huszitizmus a 15. században Magyarországon elsősorban a Délvidéken és Erdélyben terjedt el. A mozgalom leverésére a szentté avatott Marchiai Jakabot nevezték ki mint fő inkvizítort.

Újkor 
A 16. században a Luther által megindított reformációnak komoly visszhangja támadt Magyarországon is. Az "új hit" hirdetői között az 1530-as évektől kezdődően szép számban akadtak papok és szerzetesek. Az ország lakóinak zöme protestánssá, főként kálvinistává (reformátussá) vált a században.

A Habsburgok aztán minden eszközzel támogatták az ellenreformációt és anyagi kiváltságban részesítették a katolikus egyházat. A jezsuiták és más szerzetesrendek tagjai járták az országot és arra törekedtek hogy a földesurakat újra katolikusokká tegyék és ezzel szabad kezet kapjanak a jobbágyfalvakban is. Pázmány Péter életének a végére a magyar földbirtokos arisztokrácia túlnyomó része ismét katolikussá lett, és velük együtt jobbágyaik hatalmas tömege. A közoktatás jórészt a jezsuiták kezébe került, de felvirágoztak a piaristák iskolái is.

Az 1681-es soproni országgyűlésen korlátozott mértékben engedélyezték a protestáns vallásgyakorlást (megyénként két artikuláris helyen, de azokon kívül sehol). Az ellenreformáció erőszakossága Mária Terézia uralkodása (1740-1780) idején érte el a a csúcspontját: ekkor már csak “titkos protestantizmus” létezett. A 18. század végén II. József király türelmi rendelete aztán a katolikus valláson kívül szabad vallásgyakorlást biztosított más bizonyos felekezeteknek is.

19. század 
Az 1848-as törvényhozás megszüntette a katolikus vallás addigi államegyház jellegét, és törvénybe iktatta a felekezeti egyenjogúságot. Ez azonban csak a "bevett vallások"ra vonatkozott, és az eddigi egy államegyház helyett a "bevett vallások" (katolikus, református, evangélikus, görögkeleti, unitárius, és 1895-től az izraelita), együttesen élvezték az állam kiváltságait, támogatását.

20. század

A század első fele 
Míg az egyház és az állam szétválasztása (szekularizmus) sok államban már már a 19. század folyamán megvalósult, Magyarországon erre csak a  Tanácsköztársaság idején (1919. jún.) került sor. A Tanácsköztársaság megdöntése után a kormány fontos feladatának tartotta az állam és az egyház régi kapcsolatának felújítását. Az állam és a nagy egyházak között szorossá fonódtak a szálak és magyarországi nagy egyházak a Horthy-rendszerrel szorosan együttműködtek. A katolikus egyház e korszakban sokkal inkább jelen volt a törvényhozásban és a közigazgatásban, mint a dualizmus éveiben.

A második világháború után 
A második világháború után a kommunista kormányok célja ismét az állam és az egyházak szétválasztása volt, de tovább lépve egyházellenes intézkedéseket hoztak, vallási szervezeteket és egyesületeket számoltak fel, az egyházi iskolákat államosították, eltörölték a papoknak és a papnövendékeknek addig adott hadkötelezettségi kedvezményeket, majd akadályozták az egyházak lelkészképzését is. Számos egyházi vezetőt menesztettek posztjáról, helyüket pedig az államhatalomhoz hű személyekkel töltötték be.

A Magyar Népköztársaság a társadalom felé az állam és az egyház szétválasztását hangoztatta, a gyakorlatban azonban az egyházak alapos ellenőrzését, befolyásolását és gúzsbakötését valósította meg.

A legnagyobb keresztény egyházak Magyarországon
(Többnyire) 2011-es adatok alapján a legnagyobb egyházak az országban (zárójelben a hívek számával):

Legnagyobb egyházak 
 Magyar Katolikus Egyház (3,9 millió fő  )
 Magyarországi Református Egyház (1,1 millió fő  )

Egyéb nagy egyházak 
 Magyarországi Evangélikus Egyház (215 ezer fő)  )
 Magyar görögkatolikus egyház (179 ezer fő  )

Más jelentősebb felekezetek 
 Hit Gyülekezete (több tízezer fő )  
 Magyarországi Jehova Tanúi Egyház (22 ezer fő  )
 Magyarországi Baptista Egyház (18 ezer fő  )

Ortodox egyházak 
Az ortodox egyházakhoz a 2011-es népszámláláskor 13,7 ezer fő jelölte magát.

Felekezetek Magyarországon 

Nem teljes lista a Magyarországon jelenlévő keresztény felekezetekről:

Római katolikus egyház 

Magyarországon a katolikus egyház a legelterjedtebb, de híveinek száma és aránya gyorsan csökken: 1998-ban a lakosság 58%-a, 2001-ben 55%-a (kb. 5.8 millió fő), 2011-ben 39%-a (összesen 3 871 881 fő) tartotta magát katolikusnak. 

Az egyház szerint az üdvösség forrása a Szentírás és a Szenthagyomány. A hivatalos becslések alapján 13-15% körülire tehető a vallás tanai szerint élő katolikusok száma.

Szertartásai (rítusai):
 latin: Magyar katolikus egyház (köznapi kifejezéssel római katolikusok, 3 691 348 fő)
 bizánci: magyar görögkatolikus egyház (görögkatolikusok, 179 176 fő)
 örmény: örmény katolikusok (igen kevés)
 alexandriai: kopt katolikusok (elenyészően kevés Magyarországon)

Református egyház 

Magyarországon a második legelterjedtebb vallás. A lakosság 12%-a (2011) reformátusnak vallja magát, ami 1 153 442 reformátust jelent. Általában vallják az eleve elrendelést (predesztinációt). Az üdvösség forrása Jézus Krisztus. Lásd: Magyarországi Református Egyház.

Evangélikus egyház 

A 2001-es népszámláláson a lakosság mintegy 2%-a, 214 865 fő vallotta magát evangélikusnak. A magyarországi evangélikusok a Magyarországi Evangélikus Egyház tagjai, melyet 264 gyülekezet, tizenhét egyházmegye és három egyházkerület alkot. A történelmi Magyarország másik evangélikus egyháza az erdélyi országos szász egyház volt. A Magyarországi Evangélikus Egyház keretein belül is jelentős számban éltek német és szlovák nemzetiségű evangélikusok, ma már a hazai evangélikus egyház tagjai között a magyarok vannak többségben. Magyar evangélikusok jelentősebb számban élnek külön magyar egyházban Romániában és Szerbiában, a helyi egyház tagjaiként Szlovákiában és az Amerikai Egyesült Államokban. A magyar evangélikusok világszervezete a Magyar Evangélikus Konferencia.

Ökumenikus keresztény mozgalmak 

 Taizéi közösség

Ortodox egyházak 
Az ortodox kereszténység sok önálló egyházat tömörít magába. Magyarországon a következők vannak jelen:
 Szerb Ortodox Egyház 
 Konstantinápolyi Egyetemes Patriarchátus – Magyarországi Ortodox Exarchátus
 Magyarországi Bolgár Ortodox Egyház 
 Magyarországi Román Ortodox Egyházmegye 
 Orosz Ortodox Egyház Magyar Egyházmegyéje

Baptista egyház 
 Magyarországi Baptista Egyház

Pünkösdi-karizmatikus egyházak 
 Magyarországi pünkösdi-karizmatikus egyházak
 Hit Gyülekezete

Evangéliumi keresztény egyházak 
 Golgota Keresztény Gyülekezet

Adventista egyházak 
 Hetednapi Adventista Egyház
 Keresztény Advent Közösség
 Hetednapi Adventista Reformmozgalom

Metodista egyház
 Magyarországi Metodista Egyház
 Magyarországi Evangéliumi Testvérközösség

Üdvhadsereg 
 Üdvhadsereg Szabadegyház Magyarország

Krisztusban Hívő Nazarénusok Gyülekezete 
A legtöbb nazarénus Békés, Csongrád-Csanád, Bács-Kiskun, Baranya vármegyében és Budapesten él.

Szentháromságtagadó egyházak 

 Unitárius egyház
 Jehova tanúi
 Az Utolsó Napi Szentek Jézus Krisztus Egyháza

Kapcsolódó szócikkek
 Magyarország népességének vallási megoszlása
 A kereszténység története
 Jehova tanúinak magyarországi története
 A hetednapi adventisták magyarországi története
 Buddhizmus Magyarországon
 A vallás Európában

Jegyzetek

További információk
 Egyházak és egyházpolitika Magyarországon és Erdélyben a 18-19. században. A Carolina Resolutiótól az 1848. évi XX. törvénycikkig; szerk. Gáborjáni Szabó Botond; Tiszántúli Református Egyházkerületi Gyűjtemények, Debrecen, 2016 (A Tiszántúli Református Egyházkerületi Gyűjtemények kiadványai)
 Viszály és együttélés. Vallások és felekezetek a török hódoltság korában; szerk. Ittzés Gábor; Universitas, Bp., 2017
 A Tanácsköztársaság és az egyházak. Egyházpolitika, keresztényüldözés, egyházi útkeresés; szerk. Fejérdy András; Szt. István Társulat, Bp., 2020