Vokativ

Vokativ (lat. vocare = zvati) naziv je za padež u nekim jezicima (uključujući srpskohrvatski jezik) koji se koristi ako se riječ želi koristiti kao doziv. Zbog toga je vokativ izvan strukture rečenice i može se koristiti samostalno. Uz nominativ, vokativ je samostalan, nezavisan padež.

Vokativ u drugim jezicima 

Povijesno, vokativ je postojao u indoeuropskom sustavu padeža i postojao je u latinskom, sanskrtu i starogrčkom jeziku. Iako je izgubljen u mnogim suvremenim jezicima, neki su ga sačuvali, npr. grčki jezik i slavenski jezici, suvremeni keltski jezici i među romanskim samo rumunjski. 

Vokativ se također sreće kod nekih neindoeuropskih jezika, kao što su gruzijski, arapski, kineski i korejski jezik.

Vokativ u srpskohrvatskome jeziku 

Vokativ je "peti" padež u srpskohrvatskom jeziku. Ne odgovara ni na kakvo pitanje. Nije dio rečenice pa se od rečenice s kojom dolazi u pisanju odvaja zarezom.

Uloga 

Vokativ je padež:

 oslovljavanja
Pravi si heroj, rođače!
 obraćanja sugovorniku
U pravu si, Marice, ali poslušajmo što kolega želi reći.
 dozivanjaHej, Ivane! - poviče za njim.

Različiti osjećaji i osobni stav prema sugovorniku:

 tepanjeCvjetiću moj, opet si žalosna! grdnjaNe vraćaj se više, luđače! preziranjeEh ti, moržu jedan!' čuđenjeMajko moja, kakvo je to stvorenje! bliskostO, draga moja, da sam samo znao! Zamjena vokativa i nominativa 

Poseban je slučaj pojave vokativa na mjestu nominativa, najčešće u usmenome narodnom pjesništvu. Tada vokativ nema funkciju obraćanja, nego dolazi iz metričkih i stilskih razloga pa se i ne odvaja zarezom.Kada li ih okrijepio starče. (Ivan Mažuranić, „Smrt smail-age Čengića”, Četa)Knjigu piše od Kotara kneže. (Andrija Kačić Miošić, „Razgovor ugodni naroda slovinskoga”)Misli jadan da je gorski vuče. (Ivan Mažuranić, „Smrt smail-age Čengića”, Noćnik)Il još gori brđanski hajduče.U kajkavskome narječju i zagrebačkome govoru česta je uporaba nominativa umjesto vokativa što je nepravilno u standardnom hrvatskom jeziku u kojem se za dozive mora koristiti vokativ.
Marija, donesi mi knjigu! - Marijo, donesi mi knjigu!Boris, čuješ li ti to? - Borise, čuješ li ti to? Oblici vokativa 

 Ej, Marija! Oj, Majo! Hej, Josipe! Zdravo, Ivo! Dobar dan, gospodine! Kako si, Ines? Neka imena imaju vokativ istovjetan nominativu. To su imena koja se uopće ne sklanjaju poput Nives, Ines i Karmen u hrvatskome jeziku, većine anglosaksonskih imena i ostalih stranih imena.

 Opće imenice uglavnom imaju nastavak -o:
 Mačko! Kućo! Pjesmo! Imenice tetka, ujna i strina imaju vokativ jednak nominativu ako znače rodbinske odnose. Ako znače nešto drugo, dobivaju vokativ na -o:
 Tetka Ana, kad ćete nam doći? Tetko jedna, baš si se uprljao! Muška imena na -a uvijek imaju vokativ jednak nominativu:
 Andrija! Nikola! Toma! Opće imenice na -ica imaju u vokativu nastavak -e:
 Sestrice! Prijateljice! Mamice! Tatice! Imenice koje mogu značiti i muško i žensko, mogu imati nastavak -o ili -e:
 Varalico! Varalice! Kukavico! Kukavice! Izjelico! Izjelice! Imena na -ica imaju nastavak -e:
 Ankice! Tomice! Ivice! Nikice! Imenice na -ar mogu imati dvostruke oblike, ali se preporučuje koristiti vokativ na -u nego na -e:
 Mornaru! Gospodaru! Ribaru!Ista stvar vrijedi i za imenicu pastir'' i slične.

Padeži