alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Listă de companii din Statele Unite ale Americii

Aceasta este o listă de companii din SUA.


0-9
3M

A
Abercrombie & Fitch
Adobe Systems
Aetna
Alcoa
Amazon.com
AMD
American Airlines
American Express
Amgen
Anheuser-Busch
Apple Computer
AT&T
Austin Air Systems Ltd.
Avaya
Avon

B
Bechtel Corporation
Berkshire Hathaway
Blockbuster Inc.
Boeing
Burger King

C
Caterpillar Inc.
ChevronTexaco
Citigroup
Cisco Systems
Clear Channel Communications
Coca-Cola
Colgate-Palmolive
Comcast
Computer Associates
ConocoPhillips
Continental Airlines
Costco

D
Deere & Company
Dell, Inc.
Delta Airlines
Disney (The Walt Disney Company)
Dow Chemical
DuPont (E.I. du Pont de Nemours)

E
Eastman Kodak
eBay
EDS
Electronic Arts
Eli Lilly and Company
ExxonMobil

F
FedEx
Fidelity Investments
Ford Motor Company

G
General Dynamics
General Electric
General Mills
General Motors
Goldman Sachs
Goodyear Tire and Rubber Company
Google

H
Halliburton
Hasbro
Hewlett-Packard
Home Depot

I
IBM (International Business Machines)
Intel
International Paper

J
Johnson & Johnson
J. P. Morgan Chase

K
Kellogg
Kimberly-Clark
KPMG
Kroger

L
Lehman Brothers
Lockheed Martin

M
Marathon Oil
Mars Incorporated
MMC
Martha Stewart Living Omnimedia
Mattel
McDonald's
Merck & Co., Inc.
Merrill Lynch
Microsoft
Morgan Stanley
Motorola

N
NBC Universal
NCR Corporation
Nike
Northrop Grumman

O
Office Depot
Oracle Corporation

P
PepsiCo
Pfizer
PriceWaterhouse Coopers
Procter & Gamble

Q
Qwest

R
Raytheon
Red Hat

S
Safeway Inc.
Southwest Airlines
Sprint Nextel
Staples
Starbucks
Subway (restaurant)
Sun Microsystems

T
Target Corporation
Texas Instruments
Time Warner

U
Unisys
United Airlines
United Parcel Service
United Technologies Corporation

V
Valero Energy
Verizon
Viacom

W
Walgreens
Washington Mutual
Wal-Mart
Wendy's
Whole Foods Market

X
Xerox

Y
Yahoo!
Yum! Brands, Inc.

Z

Vezi și  

 Liste de companii
 Lista topurilor de companii 
 Economia Statelor Unite ale Americii

 Listă
Statele Unite ale Americii
Companii
Judo

Judoul (pronunțat „giudo”; 柔道 jūdō, „metoda flexibilă/suplă/mlădioasă”) este o artă marțială japoneză modernă (Gendai budō). În 1882, pornind de la principiile tradiționalului jujitsu și păstrând tehnicile de aruncare și prize ale acestuia, profesorul Jigoro Kano și-a format propriul său stil, care a devenit cunoscut sub denumirea de Kano-ryu, iar mai târziu s-a numit Kodokan Judo.

Principiile sale se bazează pe folosirea supleții în locul forței brute, fiind eliminate loviturile și unele luxări periculoase, cum ar fi luxarea degetelor. În judo se folosesc proiectări, secerări, fixări la sol, strangulări și luxări.

La începutul secolului trecut, pe măsură ce judoul a fost popularizat în Europa, și-a pierdut treptat caracterul și proprietățile de artă marțială, transformându-se în sport. În 1964 judo a devenit probă olimpică.

Practicantul judoului se numește judoka. Sala unde se practică judoul se numește dojo. Echipamentul de judo, numit ,kimano, a fost introdus de către Kano în anul 1907, dar pentru grade folosea, în continuare, numai centuri albe și negre.

Judo waza (arte)
Există trei categorii de bază ale tehnicii waza (技,arta) în judo: nage-waza (投げ技, arta aruncării), katame-waza (固技, arta fixărilor) și atemi-waza (当て身技, arta loviturilor).  Judo este cunoscut mai ales pentru nage-waza și katame-waza.

Practicanții Judo dedică, de obicei, o parte din fiecare sesiune de practică la ukemi (受 け 身, căderi), pentru ca nage-waza să poată fi practicată fără un risc semnificativ de rănire. Există mai multe tipuri distincte de ukemi, inclusiv ushiro ukemi (後ろ受身, căderea spate); yoko ukemi (横受け身, căderea laterală); mae ukemi (前受け身, căderea în față); and zenpo kaiten ukemi (前方回転受身, căderea înainte prin rostogolire).

Persoana care efectuează o tehnică este cunoscută sub numele de tori (取り, executorul tehnicii), iar persoana căreia îi este efectuată este cunoscută sub numele de uke (受け, cel ce primește tehnica).

Nage-waza (arta aruncării)

Nage-waza include toate tehnicile în care tori încearcă să arunce sau să pună piedici lui uke, de obicei cu scopul de a-l pune pe uke pe spate. Fiecare tehnică are trei etape distincte:
 Kuzushi (崩 し), dezechilibrare;
 Tsukuri (作 り), încărcare;
 Kake (掛 け), finalizarea aruncării.

Înainte de a putea realiza un kuzushi eficient, este important să se stabilească o apucare fermă (組 み 方, kumi kata).

Nage-waza sunt antrenate în mod obișnuit prin utilizarea uchi-komi (内 込), intrări repetate, nage (proiecții).

Centurile

Note

Legături externe 

 judoinfo.com
 Peter Lewis - "Introducere în Arte Marțiale", Edit. Teora, 1996
 Mihai Botez
 Arte marțiale (IV). Judo sau calea supleții, 30 martie 2011, Alexandru Ciolan, Ziarul de Duminică

Arte marțiale
Sporturi olimpice
Termeni japonezi
Arte marțiale japoneze
Științele Pământului

Științele Pământului, cunoscute și ca geoștiințe reprezintă un termen general pentru științele referitoare la Pământ. Acestea cuprind discipline majore ca:

Lista parțială a științelor Pământului

Aerologie

Geologie

Geofizică

Geografie

Măsurători terestre

Științe interdisciplinare
Istoria tehnologiei

Istoria tehnologiei se ocupă cu studiul progresului omenirii de-a lungul epocilor istorice.

Vezi și
Istoria locomotivei
Istoria științei
Științe politice

Științele politice, un subgrup al științelor sociale, analizează activitățile, teoriile și comportamentele politice. În cultura occidentală, este deseori afirmat că studiul politicii izvorăște din filosofia grecească antică, mai exact cu dialogul Republica al lui Platon și, mai apoi, cu Politica lui Aristotel.  

Științele politice (sau politologia) se ocupă simultan de studiul practicii (de exemplu, administație publică, politici externe și interne) și teoriei politice (despre libertate, drepturi, egalitate, putere ș.a.). Astfel, politologia include următoarele subdiscipline: politică comparată, filozofie politică, relații internaționale, economie politică, metodologie politică, administrație publică.  

Din punct de vedere metodologic, științele politice folosesc practici de cercetare comune științelor sociale: experimente observaționale, naturale, de teren, chestionare, analiză a unor documente istorice. Ca în orice știință, metodele de cercetare sunt folosite pentru a testa anumite mecanisme cauzale implicate de conceptele (variabilele) ce apar într-o teorie.

Note

Vezi și 
 Ideologii politice
 Cultura politică

Științe politice
Politică
Inginerie

Ingineria reprezintă aplicarea cunoștințelor științifice, matematice și a experienței practice pentru a crea obiecte și procese utile. Persoanele ce se ocupă cu ingineria sunt numite ingineri.

Ingineria este aplicarea cunoașterii știintifice, economice, sociale, practice asupra realitații materiale și/sau sociale in vederea proiectării, executării, intreținerii, modificării unor structuri și/sau ansamble care să fie capabile să furnizeze/genereze rezultate, produse, procese și/sau efecte predefinite și/sau conforme unor așteptări predictibile și/sau controlabile.

Etimologie
Cuvântul inginerie are ca origine cuvântul latinesc ingeniare, „a născoci”.

Activitate științifică
Ingineria este o activitate riguroasă de conceptualizare și de realizare a lucrărilor de artă funcțională și de construcție de ansambluri structurale, mecanice, chimice, electrice, electromecanice, electronice sau mecatronice, activitatea executându-se potrivit regulilor artei și a unei rigori științifice.

Principiile pe care se sprijină ingineria și metodologia sa sunt eminamente logice.

Ramuri principale ale ingineriei
Ingineria este o disciplină largă care este deseori divizată în mai multe ramuri principale. Astfel, se deosebesc: ingineria chimică, ingineria civilă, ingineria electrică, ingineria mecanică și bioingineria.

Ingineria chimică
Ingineria chimică utilizează principiile chimiei, fizicii, matematicii, biologiei și științelor economice pentru a realiza procese chimice pe scară comercială, de exemplu fabricarea produselor chimice, rafinarea petrolului, microfabricarea, fermentarea etc.

Ingineria civilă
Ingineria civilă se ocupă de construirea lucrărilor publice și private, de exemplu lucrări de infrastructură (aeroporturi, șosele, căi ferate, alimentări cu apă), poduri, tuneluri, baraje și clădiri. În mod obișnuit este considerată separat de ingineria militară.

Ingineria electrică
Ingineria electrică constă în studiul, proiectarea, fabricarea și aplicarea echipamentelor, dispozitivelor și sistemelor electrice și electronice care utilizează electricitatea, electronica și electromagnetismul. Domeniile de aplicare sunt foarte variate, de exemplu circuite electrice, generatoare electrice, motoare electrice, radioteleviziune, dispozitive electromagnetice/electromecanice, electronică și dispozitive electronice, circuite electronice, fibre optice, dispozitive optoelectronice, telecomunicații, sisteme de control.

Ingineria mecanică
Ingineria mecanică este o ramură a ingineriei care combină principiile ingineriei fizice și matematicii cu știința materialor, pentru proiectarea, analiza, fabricarea și mentenanța sistemelor mecanice. Exemple de aplicare sunt aeronave și produse aerospațiale, produse de transport, motoare, compresoare, turbine, lanțuri cinematice, echipamente de izolare a vibrațiilor, robotică, echipamente audio și mecatronică.

Vezi și

Referințe

Legături externe
 Inginerie fără limite - povestiri din viitor, 23 august 2007, Lucian Vasilescu, Descoperă
Lege

În politică și drept legile reprezintă regulile scrise de conduită ce descriu sau reglează relații specifice între persoane și organizații, ca și măsurile punitive asupra celor ce încalcă aceste reguli de conduită.

Constituția României prevede că cetățenii au dreptul să inițieze proiecte de lege, susținute cu o listă cu cel puțin 100.000 semnături (art. 74 alin. (1) din Constituție).

Note

Legături externe 
 Cele mai ciudate 50 de legi din lume, 1 aprilie 2009, Nicu Parlog, Descoperă
 Cele mai stranii legi din lume, 11 august 2013, Ileana Mladinoiu, Ziare.com

Vezi și 
 Lege marțială 
 Lege organică
 Legea de împrumut și închiriere 
 Legea dreptului de autor 
 Legea naționalizării 
 Legea talionului 
 Legile de la Nürnberg ale guvernului nazist și rasist din anul 1935 din Germania 
 Dreptul de proprietate industrială 
 Dreptul proprietății intelectuale 
 Dreptul familiei
 Drepturi de autor

Politică
Științe juridice
Unicode

Unicode () este un format definit de către Unicode Consortium pentru codarea, stocarea și interpretarea textelor pe suporturi informatice. Unicode este formatul standard de facto de codificare și interpretare a datelor binare în format text, având drept țel final să cuprindă toate caracterele din toate limbile globului. Este proiectat pentru ca oricărei litere (caracter) din orice limbă, de pe orice platformă de hardware sau software (program) să îi corespundă un număr unic și neechivoc. Standardul Unicode reprezintă implementarea specificațiilor ISO/IEC 10646, publicate prima dată în 1993 de către organizația ISO.

Fiind adoptat de majoritatea producătorilor de software (Microsoft, Apple, HP, Oracle), Unicode a început să fie folosit pe scară largă și să fie oferit de cele mai diverse aplicații de larg interes, începând de la cele mai răspândite sisteme de operare și până la sisteme de baze de date și servere de Internet. Totuși încă nu se poate vorbi de o accepție și un suport intergrat al acestei codificări la scară globală.

Până la Unicode au existat diverse metode de a se defini caracterele naționale ale diverselor țări, începând cu „ANSI extins” pentru l. engleză și terminând cu ultima alternativă standard, ISO-8859, trecând prin diverse variante cu răspândire mai largă sau mai restrânsă. Practic toate alternativele acceptate au fost bazate pe ideea că un text trebuie în mod necesar să fie scris de la început și până la sfârșit în aceeași limbă. Dar, odată cu globalizarea accentuată inclusiv a sistemelor informatice, a apărut din ce în ce mai mult necesitatea unui sistem de codificare care să accepte mai multe limbi în unul și același document scris.

Toate sistemele de codificare premergătoare lui Unicode se bazau pe același principiu ca și „ANSI extins”: din cele 256 de combinații posibile în cadrul unui octet, prima jumătate era folosită de un set comun de caractere – ASCII – iar cealaltă jumătate era dedicată codificării specifice, dependente de limbă. Având în vedere nu numai multitudinea de limbi posibile dar și numărul de caractere uriaș din unele limbi (un exemplu relevant este limba chineză), Unicode a introdus un număr arbitrar de octeți pe caracter. Din acest motiv implementarea acestui sistem de codificare este mai greu de realizat decât pentru sistemele tradiționale, însă cum utilitatea acestuia depășește cu mult dificultatea implementării, acest format a devenit unicul standard acceptat practic de către toate sistemele informatice curente.

Exemple de Unicode-uri 
Derivate din alfabetul latin: Č, ĝ, ı, ą, Ŝ, ǔ, Þ, Ə
Derivate din abugidaul telugu:  ౢ, ౣ, ౘ, ౙ, ఽ, ౸, ౹, ౺, ౻, ౼, ౽, ౾, ౿

Wikipedia în Unicode 
În Wikipedia gotă și în cea birmană sunt folosite caractere Unicode.

Codificări
Date de calculatoare
ASCII

ASCII (pronunțat ˈæski) este acronimul pentru American Standard Code for Information Interchange ("Codul Standard American pentru Schimbul de Informații"). ASCII reprezintă un sistem de codificare a caracterelor, bazat pe alfabetul englez. Codurile ASCII reprezintă caractere text pentru computere, echipamente de comunicație și echipamente care lucrează cu text. Majoritatea sistemelor moderne de codificare a caracterelor, care asigură reprezentarea mult mai multor caractere, se bazează pe ASCII.

Istoric 
Proiectarea sistemului ASCII a început în 1960. Prima ediție a standardului a fost publicată în 1963, o revizie majoră în 1967, iar cea mai recentă actualizare a avut loc în 1986. Astăzi, ASCII definește 128 de caractere, dintre care 33 sunt neimprimabile (majoritatea acestora sunt caractere de control învechite, care indică cum trebuie procesat textul propriu-zis), iar restul de 95 sunt imprimabile.

Setul de caractere ASCII conține 128 de caractere: litere mari și mici, numere, elemente de punctuație și coduri de control, cum ar fi grafemul ce marchează sfârșitul unei linii de text. Fiecare literă este reprezentată de un număr. De exemplu, litera A este reprezentată prin numărul 65, în timp ce pentru litera z este alocat numărul 122.

Extensii 
Există mai multe extensii ale standardului ASCII, descrise de standardele ISO 8859-x, unde x reprezintă un număr:
 ISO 8859-1 (Latin1) - cuprinde caracterele pentru limbile indo-europene apusene. ISO 8859-1 trebuie folosit cu grijă pentru că utilizatorii formatului CP1252 (WinLatin1) au deseori impresia că folosesc formatul ISO 8859-1.
 ISO 8859-2 (Latin2) - cuprinde limbile indo-europene răsăritene (dar nu limba româna).
 ISO 8859-3 (Latin3) - cuprinde limbile esperanto și malteză (și, în trecut, și limba turcă).
 ISO 8859-4 (Latin4) - cuprinde limbile baltice și laponă.
 ISO 8859-5 (Cyrillic) - cuprinde limbile bulgară, bielorusă, macedoneană, rusă, sârbă (și, în trecut, și limba ucraineană).
 ISO 8859-6 (Arabic) - cuprinde limba arabă (fără caracterele suplimentare pentru farsi și urdu).
 ISO 8859-7 (Greek) - cuprinde limba greacă modernă.
 ISO 8859-8 (Hebrew) - cuprinde limba ebraică.
 ISO 8859-9 (Latin5) - înlocuiește literele folosite numai în Islanda cu cele mai folosite în limba turcă.
 ISO 8859-10 (Latin6) - reorganizează formatul Latin4, pentru a fi mai util și pentru a putea acoperi întreaga regiune nordică.
 ISO 8859-11 (Thai) - cuprinde limba thailandeză.
 ISO 8859-12 - nu se folosește.
 ISO 8859-13 (Baltic Rim) - reorganizează și îmbunătățește formatele ISO 8859-4 și 8859-10.
 ISO 8859-14 (Latin8 sau Celtic) - cuprinde limbile galeză, gaelică și bretonă.
 ISO 8859-15 (Latin9, uneori, dar neofical ,Latin0) - reorganizează formatul Latin1, adăugând simbolul pentru euro.
 ISO 8859-16 (South-Eastern European) - cuprinde limbile albaneză, croată, maghiară, poloneză, română, și slovenă, dar și franceza, italiana și gaelica (ortografie nouă).

Referințe

Legături externe 
 O reprezentare a tabelei ASCII
 O descriere mai completă a tuturor variațiilor standardului 8859

Informatică
Acronime de cinci litere
Underscore

[ _ ] este un caracter apărut la mașinile de scris din vechime și care era utilizat pentru sublinierea cuvintelor, prin mutarea carului mașinii de scris la începutul unui cuvânt și suprascrierea lui cu caracterul .

Actualmente, caracterul este folosit pentru a crea o spațiere vizuală acolo unde nu este permis sau este nepractic spațiul (de exemplu: adrese de e-mail, nume de fișiere, URL-uri).

Simboluri
Red Hat Linux

Red Hat Linux, creată de Red Hat, Inc., a fost una dintre cele mai populare distribuții de Linux. Deși adresată în mod egal începătorilor și avansaților, Red Hat Linux și-a găsit o audiență mai bună în rândul utilizatorilor cu nivel de cunoștințe peste medie.

Red Hat este, de asemenea, inventatorul sistemului de gestionare a pachetelor Red Hat Package Manager (RPM) în 1995 cu Red Hat Linux 2.0, preluat mai târziu de multe alte distribuții, cum ar fi SuSE, Mandriva și Yellow Dog.

În 2003, Red Hat a încetat să mai distribuie gratuit Red Hat Linux, donând distribuția proiectului Fedora și punând astfel bazele distribuției Fedora Core. Red Hat sponsorizează Fedora Core atât financiar cât și cu personal tehnic. Pe baza acesteia, Red Hat produce acum în regim comercial sistemele de operare Red Hat Enterprise Linux.

Caracteristici speciale 

Red Hat Linux vine cu un program de instalare numit Anaconda, care se dorește a fi simplu de folosit, chiar și pentru incepatori. Aceasta are, de asemanea un instrument pentru configurarea firewall-ului numit Lokkit.
În plus, de la versiunea 8.0 a distribuției Red Hat Linux, s-a mai adaugat suportul pentru codarea UTF-8 a fonturilor din sistem. Această modificare nu are efect asupra vorbitorilor de limbă engleza, dar este foarte importantă pentru internaționalizare si asigurarea suportului pentru alte limbi.
Red Hat a scos anumite programe din cauza drepturilor de autor si a brevetelor, cum ar fi suportul pentru formatul MP3 si citirea partițiilor cu sisteme de fișitere NTFS.

Versiuni 

 1.0 (Mother's Day), 1994. 3 noiembrie.
 1.1 (Mother's Day+0.1), 1995. 1 august.
 2.0, 1995. 20 septembrie.
 2.1, 1995. november 23.
 3.0.3 (Picasso), 1996. 1 mai.
 4.0 (Colgate), 1996. 8 octombrie.
 4.1 (Vanderbilt), 1997. 3 februarie.
 4.2 (Biltmore), 1997. 19 mai.
 5.0 (Hurricane), 1997. 1 decembrie.
 5.1 (Manhattan), 1998. 22 mai.
 5.2 (Apollo), 1998. 2 noiembrie.
 6.0 (Hedwig), 1999. 26 aprilie.
 6.1 (Cartman), 1999. 4 octombrie.
 6.2 (Zoot), 2000. 3 aprilie.
 7 (Guinness), 2000. 25 septembrie.
 7.1 (Seawolf), 2001. 16 aprilie.
 7.2 (Enigma), 2001. 22 octombrie.
 7.3 (Valhalla), 2002. 6 mai.
 8.0 (Psyche), 2002. 30 septembrie.
 9 (Shrike), 2003. 31 martie.

Vezi și 
 Software liber

Legături externe 
 Sit oficial Red Hat

Distribuții Linux abandonate
Red Hat Linux
Software cu sursă deschisă
Mandriva Linux

Mandriva Linux (în trecut Mandrakelinux sau Mandrake Linux, o achiziție Conectiva și Lycoris) era o distribuție Linux creată de Mandriva (în trecut Mandrakesoft).  Prima versiune a fost bazată pe Red Hat Linux (versiunea 5.1) și KDE (versiunea 1.0) în iulie 1998.  De atunci distribuția s-a distanțat de Red Hat și a inclus mai multe unelte originale în principal pentru a ușura configurarea sistemului.  Mandriva Linux (în acea vreme se numea Mandrake Linux) a fost inițiativa lui Gaël Duval, care a fost de asemeni cofondator al Mandrakesoft.

Mandriva Linux este o distribuție recunoscută ca fiind prietenoasă și simplu de utilizat de către începători.

A fost creată în 1998 de compania franceză Mandrakesoft, sub numele Mandrake Linux, cu scopul de a face Linux-ul mai ușor de folosit. La acea vreme, Linux-ul era foarte bine cunoscut ca fiind un sistem de operare puternic și stabil, care însă cerea cunoștințe tehnice foarte bogate și folosirea liniei de comandă în foarte multe situații; Mandrakesoft a văzut acasta ca pe o oportunitate de a integra cele mai bune interfețe grafice și să contribuie cu propriile utilitare de configurare.

În 2005 Mandrakesoft a achiziționat firma braziliană Conectiva, producătorul distribuției Conectiva Linux. În aprilie 2005 firma și-a schimbat numele în Mandriva (Mandrake + Conectiva), iar distribuția a devenit cunoscută sub numele de Mandriva Linux.

Versiuni

Distribuții bazate pe Mandriva Linux
Annvix 
APODIO (până la versiunea 4) 
Caixa Mágica
Castle Linux: distribuție creată în Rusia cu accent pe securitate.
EduLinux: distribuție din Canada, educațională.
Mageia
OpenMandriva Lx: bazată pe Mandriva Linux 2011.0
PCLinuxOS: distribuție Live CD
Rosa Linux 
Turkix 
Unitate Linux

Legături externe 

 Situl oficial
 Comunitatea românească 

Distribuții Linux abandonate
SUSE Linux

SUSE Linux (în trecut ortografiat și S.u.S.E) este o distribuție Linux foarte populară, în special în Europa. Numele S.u.S.E este un acronim pentru  "Software- und System-Entwicklung", în limba germană ("Dezvoltare de software și sisteme", în română).

Istorie 

SuSE GmbH. a fost fondat la sfârșitul lui 1992 ca o firmă de consultanță UNIX. La început, compania lansa regulat diverse pachete software, printre care și o variantă de Slackware, și imprima manuale de UNIX și Linux. La început, SUSE Linux era doar o traducere germană pentru Slackware.

Prima versiune de Slackware pe CD creată de SUSE a fost scoasă pe piață în 1994, sub numele de S.u.S.E Linux 1.0. Mai târziu, această versiune a fost integrată cu distribuția Jurix, pentru a crea prima versiune originală de SUSE (S.u.S.E Linux 4.2 în 1996). 

Compania SUSE GmbH a fost achiziționată de Novell în 4 noiembrie 2003, pentru suma de 210 milioane USD. În 2005, Novell a deschis dezvoltarea sistemului către comunitate prin înființarea proiectului openSUSE.

În noiembrie 2010, Novell a fost achiziționată de compania Attachmate în cadrul unei tranzacții mai complexe. Ulterior, compania a declarat că intenționează să administreze SUSE ca o entitate separată de Novell, dând naștere unor speculații cu privire la posibila revânzare a diviziei de Linux. În 2014 Micro Focus a încheiat un acord cu Attachmate pentru mai multe produse, inclusiv SUSE, iar în septembrie 2016 Micro Focus a anunțat o fuziune cu o parte din HP Enterprise (HPE), companie desprinsă din cadrul HP, în urma căreia SUSE a devenit distribuția preferată a HPE.

Caracteristici 

Unul din punctele forte ale distribuției este suita de programe de instalare și configurare YaST, una dintre cele mai mai avansate și mai prietenoase dintre echivalentele sale din lumea Linux. SUSE are inclus foarte mult software într-o distributie pe CD-uri (sau DVD). Poate adopta foarte repede noi versiuni de software, biblioteci, etc. Este orientată atât către profesioniști cât și către începători.

Distribuția lansată în 4 noiembrie 2015 sub numele openSUSE Leap 42.1 a inaugurat un nou tip de distribuție hibridă, bazată pe surse din SUSE Linux Enterprise (SLE), care posedă un nivel de stabilitate neîntâlnit în versiunile precedente.

Note

Legături externe 
 Situl oficial SUSE Linux Enterprise
 Situl distribuției openSUSE
 Comunitatea românească de utilizatori

Distribuții bazate pe Slackware
Linus Torvalds

Linus Benedict Torvalds () este un inginer software finlandez, care a început dezvoltarea nucleului sistemului de operare Linux, iar astăzi este coordonator la proiectul de dezvoltare al acestuia. Inspirat de sistemul de operare demonstrativ Minix creat de Andrew Tanenbaum, Linus a dorit să aibă propriul sistem UNIX pe PC-ul de acasă. Nucleul dezvoltat de el se află sub licența GNU General Public License.

Biografie 
Linus Torvalds s-a născut la Helsinki, Finlanda, fiul jurnaliștilor Anna și Nils Torvalds, vorbitori de limbă suedeză, și nepotul poetului Ole Torvalds. Numele de familie Torvalds a fost adoptat de bunicul lui Linus, poetul Ole Torvalds. Prenumele Linus a fost inspirat părinților de personalitatea savantului american Linus Pauling, laureat al premiului Nobel pentru chimie în 1954 și cunoscut militant pentru dezarmare nucleară.

Leo Toerngvist, bunicul dinspre mamă, profesor de statistică la Universitatea din Helsinki a fost cel care i-a cumpărat un calculator și l-a încurajat să învețe să-l programeze. Astfel se face că la 12 ani Linus deja programa jocuri iar mai târziu a ales să studieze informatica la Universitatea Helsinki. A absolvit cursurile acestei universități în 1996, obținând un masterat în informatică, cu teza intitulată Linux: un sistem de operare portabil.

Vezi și 
 Programatori celebri

Note

Legături externe 

 Pagina lui Linus Torvalds de la Universitatea din Helsinki
 Interviu cu Linus Torvalds
 Linus înainte de Linux 

Nașteri în 1969
Linux
Programatori finlandezi
Finlandezi în viață
Andrew Tanenbaum

Andrew S. Tanenbaum () este un informatician american, profesor în cadrul Universității Vrije din Amsterdam, unde predă cursuri de Arhitectura calculatoarelor și Sisteme de operare.

Este cunoscut în special datorită cărților sale:
 Computer Networks
 Operating Systems: Design and Implementation
 Modern Operating Systems

Este creatorul sistemului de operare demonstrativ Minix, o clonă a UNIX-ului, sistem care l-a inspirat pe Linus Torvalds în dezvoltarea Linux-ului.

Note

Legături externe 
 Pagina personală

Vezi și 
 Programatori celebri

Nașteri în 1944
Programatori americani
Americani în viață
Membri ai Academiei Regale Neerlandeze de Arte și Științe
Macintosh

Macintosh (pronunțat ), prescurtat Mac, este în domeniul calculatoarelor denumirea unor serii întregi de computere cu tehnologie de cel mai înalt nivel, fabricate de către firma americană Apple începând din 1984. Au fost primele computere comerciale din lume cu maus și interfață grafică (Graphic User Interface sau GUI).

Pentru computerele Macintosh compania a utilizat până în anul 1994 procesoare de tipul Motorola 68k, iar până în 2006 procesoare de tipul PowerPC de la consorțiul AIM (Apple, IBM, Motorola). Din 2006 încoace, Apple se folosește de procesoarele de tip Intel x86, utilizate de asemenea și la computerele personale. Totuși, ca sistem de operare, Apple folosește propriul sistem, Mac OS X, foarte diferit de Microsoft Windows. Mac-urile dotate cu Mac OS X, chiar dacă sunt calculatoare pentru uz personal, nu sunt compatibile cu modelul inițial „IBM PC” și, deci, nu pot fi considerate PC-uri în sensul strict. Pe Mac-urile cu procesor Intel se poate folosi și sisteme precum Linux sau și Microsoft Windows. Privit invers, Apple nu a prevăzut ca sistemul Mac OS X să fie utilizat și pe calculatoare străine, cum ar fi PC-urile. Totuși anumiți hackeri au adaptat Mac OS X pentru a fi folosit pe PC-uri, acest sistem de operare fiind cunoscut sub numele de Hackintosh. Folosirea Hackinstoh-ului rămâne ilegală, deoarece nu este permisă folosirea Mac OS pe alte calculatoare decât Macintoshurile. Pentru vânzarea de PC-uri cu Mac OS preinstalat, Apple a dat Psystar în judecată, Apple câștigând acest proces. Psystar a răspuns vânzând un tricou care ridiculizează victoria companiei Apple în acest proces.

Cele mai noi Mac-uri, de tip numit iMac (AFI:), au un tip constructiv desktop special, numit All-in-One (engleză pentru „Totul într-unul”, totul într-o carcasă), la care computerul propriu-zis este atât de miniaturizat încât a putut fi integrat în spatele ecranului plat, fără să mai constituie o unitate (piesă) separată. Modularitatea iMac-urilor și PC-urilor de acest tip este însă limitată.

Seria iMac cuprinde actualmente (2009) următoarele modele:
 iMac cu procesor de tip Intel Core 2 Duo (cu 2 nuclee sau miezuri în tehnologia „Core 2”), cu mai multe subvariante
 iMac cu procesor de tip Intel Core i5 (cu 4 nuclee în tehnologia „Core i5”)
 iMac cu procesor de tip Intel Core i7 (cu 4 nuclee în tehnologia „Core i7”)

Pe lângă iMac-uri, compania mai oferă și alte linii/serii de calculatoare Macintosh, cum ar fi Mac mini, Mac Pro, MacBook sau Xserve.

Modele

Note

Vezi și
 1984 în informatică
 1984 în jocuri video

Hardware
 
Fondări în 1984
Minix

Minix este un sistem de operare cu surse liberă (open-source), asemănător sistemului de operare UNIX. Minix este un sistem bazat pe microkernel. Mascota lui Minix este un raton.
Denumirea vine din combinația cuvintelor minimal și Unix. Andrew Tanenbaum a scris acest sistem de operare în scopuri educaționale. De asemenea Minix l-a inspirat pe Linus Torvalds în crearea sistemului de operare Linux. Minix a fost inițial creat pentru a fi folosit alături de procesorul Intel 8088, însă, acesta a fost portat și pe Intel 80386 (cunoscut drept ”386”). 

Prima versiune MINIX 1.0, a fost publicată în ianuarie 1987. Au fost doar 12.000 de linii de cod scrise în C și au fost incluse în cartea lui  Andrew Tanenbaum din 1987 Sisteme de operare: proiectare și implementare.
 Versiunile următoare au rulat pe computere bazate pe Motorola 68000 (precum Atari ST și apoi pe Apple Macintosh) și pe computere bazate pe SPARC (precum Sun Workstations). Versiunea curentă este 3.4.0rc6.

Versiuni

 MINIX 1.0 – 1987
 MINIX 1.5 – 1991
 MINIX 2.0 –1997
 MINIX 3.0 – 24 octombrie 2005
 MINIX 3.1.2 – 8 mai 2006
 MINIX 3.1.2a – 29 mai 2006
 MINIX 3.1.3 – 13 aprilie 2007
 MINIX 3.1.3a – 8 iulie 2007
 MINIX 3.1.4 – 2009
 MINIX 3.1.5 – 5 noiembrie 2009
 MINIX 3.1.6 – 8 februarie 2010
 MINIX 3.1.7 – 16 iunie 2010
 MINIX 3.1.8 – 4 octombrie 2010
 MINIX 3.2.0 – 29 februarie 2012
 MINIX 3.2.1 – 21 februarie 2013
 MINIX 3.3.0 – 2 septembrie 2014

Note

Vezi și
Linus Torvalds

Legături externe

minix3.org

Sisteme de operare bazate pe micronucleu
Sisteme de operare libere‎
Variante Unix
Dennis Ritchie

Dennis MacAlistair Ritchie () a fost unul dintre pionierii tehnologiei informației. A dezvoltat împreună cu Ken Thompson și alți programatori prima versiune a sistemului de operare UNIX la AT&T Bell Labs și a scris primul Unix Programmer's Manual (1971). Împreună cu Thompson și Brian Kernighan a dezvoltat limbajul de programare C și împreună cu Kernighan a scris cartea Limbajul de programare C ().

Vezi și 
 Listă de programatori

Note

Legături externe 
 Pagina personală a lui Dennis Ritchie

Programatori americani
Laureați ai Premiului Turing
Nașteri în 1941
UNIX
OpenBSD

OpenBSD este un sistem de operare de tip Unix derivat din Berkeley Software Distribution (BSD), un sistem de operare pentru cercetare dezvoltat la Universitarea Berkley din California. A fost separat din NetBSD de Theo de Raadt, leaderul proiectului, la sfârșitul lui 1995. Pe lângă sistemul de operare, Proiectul OpenBSD a produs versiuni portabile a numeroase subsisteme, printre care PF, OpenSSH și OpenNTPD, care sunt acum disponibile ca pachete în alte sisteme de operare.

Proiectul este bine-cunoscut și pentru insistența dezvoltatorilor pentru cod open-source și documentație de calitate, lipsa de compromisuri referitoare la licențele software și prioritatea acordată corectitudinii codului și securității. Proiectul este coordonat de la domiciliul lui Raadt în Calgary, Alberta, Canada. Logoul și mascota proiectului este un pește balon numit Puffy.

Utilizări

Securitate

Desktop

Corporații

Server

Proiectele componente al OpenBSD

Componente terțe în sistemul de bază

Procesul de dezvoltare și lansare

Istoric și popularitate

Open-source și documentație deschisă

Licențiere

Finanțare

Distribuție și marketing

Bibliografie

Vezi și 

 Hackathon
 pfSense

Note

Legături externe 
 Site oficial
 Jurnalul OpenBSD
 Portări pentru OpenBSD
 Căutare în codul sursă OpenBSD

Video 
 Video - Tehnici de diminuare a exploiturilor: o actualizare după 10 ani 
 Video - O prezentare OpenBSD de Michael Lucas

OpenBSD
Software criptografic
386BSD

386BSD este un sistem de operare gratuit derivat din BSD (Networking/2), din familia UNIX, pentru arhitecturile Intel 80386.

Istorie
386BSD a fost scris în principal de Lynne Jolitz și William Jolitz. Ambii aveau o experiență considerabilă în dezvoltarea sistemului BSD la Berkeley. Portarea a început în anul 1989, primele urme ale ei pot fi găsite în 4.3BSD Net/2 din 1991. Prima versiune (versiunea 0.0) a sistemului a apărut în martie 1992 și a fost urmată de versiunea 0.1 în 14 iulie 1992. Procesul de portare a fost documentat extensiv în revista Dr. Dobbs Journal începând cu anul 1991, într-o serie de 18 articole. Versiunea 1.0 a apărut la sfârșitul anului 1994, codul fiind distribuit de  Dr. Dobbs Journal pe un CD sub numele de "386BSD Reference CD-ROM". CD-ul a fost un best-seller timp de trei ani (1994–1997).

După apariția versiunii 0.1, un grup de utilizatori au început să dezvolte și întrețină un așa-numit patchkit. Acesta cuprindea bug-fixes și o serie de îmbunătățiri. Datorită diferențelor de opinie dintre autorii originali și autorii patchkit-ului, aceștia din urmă au fundat în 1993 o nouă distribuție UNIX sub numele de FreeBSD pentru a-și continua munca. Tot în 1993, un grup diferit de utilizatori 386BSD au fundat o altă versiune UNIX sub numele de NetBSD. Printre alte versiuni UNIX derivate din 360BSD se numără OpenBSD și Darwin folosit în mod curent de Apple în Mac OSX. Alt sistem UNIX care împrumută masiv din 386BSD este OpenSolaris.

Dezvoltarea sistemului a încetat în 1997.

Licență
Codul 386BSD este gratuit pentru scopuri non-comerciale. Drepturile de autor aparțin în totalitate lui William Jolitz și Lynne Jolitz.

Referințe

Bibliografie
 Jolitz, William F. and Jolitz, Lynne Greer: Porting UNIX to the 386: A Practical Approach, 18-part series in Dr. Dobbs Journal, January 1991 - July 1992.
 Jolitz, William F. and Jolitz, Lynne Greer: Operating System Source Code Secrets Vol 1 The Basic Kernel, 1996, ISBN 1-57398-026-9
 Jolitz, William F. and Jolitz, Lynne Greer: Operating System Source Code Secrets Vol 2 Virtual Memory, 2000, ISBN 1-57398-027-7

Legături externe
 www.386bsd.org : Information by William and Lynne Jolitz
 Porting UNIX to the 386: A Practical Approach
 Designing the Software Specification
 Three Initial PC Utilities
 William Jolitz
 Lynne Jolitz
 Memories of 386BSD releases by Lynne Jolitz
 The unknown hackers - Salon.com 
 386BSD Design Notes Professional Video Series 
 Frequently asked questions of 386BSD - active Q/A by authors
 www.jolix.com
 Remarks and papers on USL v UC Berkeley by Dennis M. Ritchie. 
 Remarks on the history of 386BSD by Lynne Jolitz 
 Remarks on the history of 386BSD by Greg Lehey

BSD
Sisteme de operare libere
Darwin (sistem de operare)

Darwin este un sistem de operare open-source dezvoltat de firma Apple. Sistemul a fost publicat în anul 2000 și este compus din cod dezvoltat de Apple, precum și cod derivat din NeXTSTEP, BSD și alte sisteme UNIX gratuite.

Darwin formează nucleul de componentele de bază pe care Mac OS X, Apple TV și iOS sunt construite.

Sistemul este compatibil cu Single UNIX Specification versiunea 3 (SUSv3) și POSIX.

Istorie 
Apple a cumpărat firma NeXT în 1997, produsul acesteia (sistemul de operare NeXTSTEP) fiind transformat original în sistemul de operare Rhapsody pe care s-a bazat Mac OS X Server 1.0 în anul 1999. În anul 2000 Rhapsody a fost transformat în Darwin și a fost publicat sub o licență liberă (Apple Public Source License - APSL).

Kernel 
Darwin folosește un nucleu hibrid (XUN) bazat pe Mach 3 microkernel, diverse elemente din BSD (administrarea proceselor, stiva de networking, sistemul de fișiere virtual etc.), precum și un API orientat pe obiecte pentru drivere numit I/O Kit. Nucleul folosește formatul binar Mach-O care permite ca un singur executabil (inclusiv nucleul) să funcționeze pe mai multe arhitecturi CPU.

Suport hardware 
Darwin este suportat pe versiunile de 32 de biți și 64 de biți ale arhitecturii Intel x86 (Mac și Apple TV) precum și pe arhitectura de 32 și 64 biți ARM (iPhone, iPod Touch și iPad). Există și un port open-source al nucleului XUN care include și platformele Intel și AMD care nu sunt suportate de Apple.

Suport aplicații 
Darwin nu include multe din elementele care definesc Mac OS X, cum ar fi Carbon și Cocoa API sau Quartz Compositor și  interfața Aqua, deci nu poate rula aplicații Mac. Totuși, Darwin suportă un număr de facilități Mac OS X mai puțin cunoscute, cum ar fi mDNSResponder, care este un DNS responder multicast și este una din componentele de bază ale tehnologiei de networking Bonjour, launchd și un framework de service management foarte avansat.

Licență 
Sistemul este publicat sub licența Apple Public Source License (APSL) care este considerată o licență liberă de către Free Software Foundation (FSF).

Vezi și 

 GNUstep
 Window Maker

Referințe 

Sisteme de operare

Legături externe 
  Darwin Releases  at Apple Developer Connection
  Darwin Build Number List
  Darwin Source Repository at SourceForge
  Hexley, the Darwin mascot
  PureDarwin.org

BSD
Mac OS
Sisteme de operare Apple Inc.
Sisteme de operare libere
PC (dezambiguizare)

PC se poate referi la:

 Partidul Conservator, denumire comună în mai multe țări;
 Computer personal (după Personal Computer din engleză, în care caz PC se pronunță , v. AFI);
 Insulele Pitcairn, codul FIPS 10-4 al acestui teritoriu;
 Piacenza, provincie în Italia, codul ISO 3166-2:IT;

Vezi și
 Parsec (pc)

Legături externe 
 
  „PC” la acronymfinder.com

Acronime de două litere
Donald E. Knuth

Donald Ervin Knuth (, ) este profesor emerit la Universitatea Stanford.

Este autorul cărții The Art of Computer Programming [Arta programării calculatoarelor], una dintre cele mai apreciate lucrări în domeniu, și creator al sistemelor TeX și METAFONT.

A primit numeroase premii, printre care: premiul Turing, Medalia națională în științe, medalia John von Neumann și premiul Kyoto.

Note

Vezi și 
 Programatori celebri

Legături externe 
 Pagina personală de la Stanford University: http://www-cs-faculty.stanford.edu/~knuth/ 

Oameni de știință americani din secolul al XX-lea
Profesori universitari americani
Informaticieni americani
Americani de origine germană
Specialiști în combinatorică
Membri ai American Mathematical Society
Membri străini ai Royal Society
Guggenheim Fellows
Oameni în viață
Membri ai Academiei Franceze de Științe
Membri ai Academiei Naționale de Științe a Statelor Unite
Laureați ai National Medal of Science
Scriitori din statul California
Nașteri în 1938
Programatori americani
Matematicieni americani din secolul al XX-lea
Laureați ai Premiului Turing
TeX
Matematicieni americani din secolul al XXI-lea
Americani în viață
Absolvenți ai California Institute of Technology
Scriitori de popularizare a matematicii
Arta programării calculatoarelor

„Arta programării calculatoarelor”, în engleză în original: "The Art of Computer Programming", este una dintre cele mai faimoase cărți din domeniul informaticii, scrisă de Donald E. Knuth, carte ce se ocupă de toate genurile de algoritmi cu demonstrații matematice riguroase.

Din această carte monumentală prin dimensiuni și conținut au apărut trei volume, toate trei fiind traduse în limba română, iar Knuth a anunțat că vor mai urma alte patru.

Prima ediție în limba română a fost editată sub titlul Tratat de programare al calculatoarelor de către Editura Tehnică

 În anul 1974 a apărut primul volum, cu subtitlul Algoritmi fundamentali, traducere a primului volum din limba engleză, după ediția din 1973 (a II-a), cuprinzând capitolele:
 Concepte de bază
 Structura informației

 În anul 1976 a apărut al doilea volum, cu subtitlul Sortare și căutare traducere a celui de al treilea volum din limba engleză, după ediția din 1973, cuprinzând capitolele:
 Sortare
 Căutare

 În anul 1984 a apărut al treilea volum, cu subtitlul „Algoritmi seminumerici”, traducere a celui de al doilea volum din limba engleză, după ediția din 1981, cuprinzând capitolele:
 Numere aleatoare
 Aritmetica

Între anii 1999 - 2001 Editura Teora a reeditat lucrarea sub titlul Arta programării calculatoarelor

Volumul patru este în curs de apariție, structura sa este:
 Enumerare și backtracking
 Grafuri și algoritmi de rețea
 Optimizare și recursivitate

Din volumul 4 au apărut fasciculele preliminare 2, 3 și 4. Fascicula 2 a fost tradusă în limba română sub titlul Generarea tuturor tuplurilor și permutărilor.

Bibliografie 
 Knuth D. E. Tratat de programare al calculatoarelor, vol.1, Editura Tehnică, 1974
 Knuth D. E. Tratat de programare al calculatoarelor, vol.2, Editura Tehnică, 1976
 Knuth D. E. Tratat de programare al calculatoarelor, vol.3, Editura Tehnică, 1984
 Knuth D. E. Arta programării calculatoarelor, vol.1, Algoritmi fundamentali, Editura Teora, București, 1999. 
 Knuth D. E. Arta programării calculatoarelor vol.2, Algoritmi seminumerici, Editura Teora, București, 2000.
 Knuth D. E. Arta programării calculatoarelor, vol.3, Sortare și căutare, Editura Teora, București, 2001. 
 Knuth D. E. Generarea tuturor tuplurilor și permutărilor, Editura Teora, București, 2005

Legături externe 
 Pagina TAOCP  la Universitatea Stanford

Programare
Prefixe binare

Prefixele binare sunt prefixele anexate termenilor bit, octet sau biți pe secundă (bps) pentru a măsura capacități mari de stocare sau și viteze de transfer ale datelor.

Așa cum este de așteptat, aceste prefixe se aseamănă cu cele comune din SI, cu diferența că, deși aproximează valorile din SI în privința cantității, prefixele binare denotă ca valori exacte numai puteri ale lui 2:

Prescurtările sunt similare cu cele din SI, cu unica deosebire a lui "K", scris cu minusculă în SI.

Motivul introducerii acestor prefixe provine de la faptul că până nu de mult, un kilobit de date conținea 1.024 de biți, ceea ce reprezenta de obicei o sursă de confuzie datorită convenției generale propagată de SI conform căreia "ar trebui" să aibă doar 1.000 de biți. Producătorii de discuri dure folosesc terminologia SI; astfel, pe un disc cu capacitate afișată de 30 GB vor încăpea doar aproximativ 28 x 230 (respectiv 30 x 109) octeți. Unitățile SI se mai folosesc și în telecomunicații, unde o conexiune despre care se spune că suportă transfer de 1 Mbit/s va avea de obicei limita maximă la 106 biți pe secundă.

Logică binară
Sol (zi marțiană)

Sol sau zi marțiană, denumire mai puțin uzuală a duratei unei rotații a planetei Marte în jurul axei proprii, față de Soare, constând de fapt dintr-o „zi” și o „noapte” marțiană. Valoarea ei este de 24 h 39 min 35,244 s.

Această durată este ceva mai lungă decât perioada de rotație siderală (relativă nu la Soare, ci la stelele fixe), care este de numai 24 h 37 min 22,66 s, deoarece la „ziua” solară trebuie ținut cont și de mișcarea orbitală a lui Marte în jurul soarelui, vezi imaginea alăturată.

Oamenii de știință de la NASA folosesc solul la indicarea timpului pentru vehiculele ajunse pe Marte.

Marte
Unitate astronomică

Unitatea astronomică (prescurtat ua, au sau AU) este o unitate de măsură a lungimii și este egală cu distanța Soare-Terra.

Date generale 
Ea este definită ca lungimea semiaxei mari a orbitei Pământului în jurul Soarelui. Este egală cu  (aproximativ 150 milioane km). Este folosită în exprimarea distanțelor din interiorul și vecinătatea Sistemului Solar (sau a oricărui sistem stelar) și intră în definiția parsecului.

Distanțe în interiorul Sistemului Solar

Distanța medie a planetelor din Sistemul Solar până la Soare
 Mercur: 
 Venus: 
 Terra / Pământ: 
 Marte: 
 Jupiter: 
 Saturn: 
 Uranus: 
 Neptun: 

(Aceste valori sunt rotunjite la sutimea cea mai apropiată.)

Alte distanțe medii în Sistemul Solar
 Marte - Phobos: 
 Pluto - Charon: 
 Marte - Deimos: 
 Eris - Dysnomia: 
 Haumea - Hiʻiaka:

Distanțe de la Soare
 2005 HC4: de la 
 Centura principală: 
 4 Vesta: 
 3 Juno: 
 1 Ceres: 
 2 Pallas: 
 Pluto: de la 
 Centura Kuiper: de la 
 136108 Haumea: de la 
 136199 Eris: de la 
 136472 Makemake: de la 
 Sonda :  (la )
 Sonda :  (la )
 Norul lui Oort: circa

Vezi și 
 Unități de măsură în astronomie
 An-lumină
 Parsec

Referințe

Legături externe 
The IAU and astronomical units
Recommendations concerning Units  (HTML version of the IAU Style Manual)
Chasing Venus, Observing the Transits of Venus
Transit of Venus 

Unități de măsură în astronomie
Unități de lungime
Parsec

Parsecul (simbol: pc) este o unitate de măsură a lungimii definită ca distanța de la care 1 UA se vede sub unghiul de 1" sau Pământul are o mișcare de paralaxă de 1". Este egală cu 3,26163626 ani-lumină, 206 264,806 UA sau 3,08568025 × 1016 m.

Denumirea de parsec provine din expresia „paralaxa unei secunde”. Acesta a fost inventat în 1913, la sugestia astronomului britanic Herbert Hall Turner. Un parsec este distanța de la Soare la un obiect astronomic care are un unghi de paralaxă de o arcsecundă.

Note

Legături externe 

Unități de măsură în astronomie
Unități de lungime
Lista universităților din București

Aceasta este o listă completă a universităților din București.

Universități de stat

 Academia de Științe Agricole și Silvice „Gheorghe Ionescu-Șișești” (ASAS)
 Academia de Studii Economice (ASE)
 Academia de Poliție Alexandru Ioan Cuza din București
 Academia Națională de Informații
 Academia Tehnică Militară din București
 Academia Națională de Educație Fizică și Sport (ANEFS)
 Centrul de Cercetare și Consultanță în Domeniul Culturii 
 Centrul de Pregătire Profesională în Cultură
 Școala Națională de Studii Politice și Administrative (SNSPA)
 Școala Națională de Sănătate Publică, Management și Perfecționare în Domeniul Sanitar București
 Școala Superioară de Aviație Civilă 
 Universitatea din București
 Universitatea de Arhitectură și Urbanism Ion Mincu
 Universitatea Națională de Arte
 Universitatea de Medicină și Farmacie Carol Davila din București
 Universitatea de Științe Agronomice și Medicină Veterinară din București
 Universitatea Națională de Artă Teatrală și Cinematografică Ion Luca Caragiale (UNATC)
 Universitatea Națională de Muzică Ciprian Porumbescu din București
 Universitatea Politehnica din București
 Universitatea Tehnică de Construcții din București (UTCB)
 Universitatea Națională de Apărare „Carol I”

Universități particulare

Acreditate
 Institutul de Administrare a Afacerilor
 Institutul Teologic Baptist
 Institutul Teologic Penticostal
 Institutul Teologic Romano-Catolic
 Universitatea „Artifex”
 Universitatea „Athenaeum”
 Universitatea „Bioterra”
 Universitatea Creștină „Dimitrie Cantemir”
 Universitatea Ecologică
 Universitatea Financiar-Bancară
 Universitatea „Hyperion”
 Universitatea „Nicolae Titulescu”
 Universitatea Româno-Americană
 Universitatea „Spiru Haret”
 Universitatea „Titu Maiorescu”

Autorizate să funcționeze provizoriu
 Fundația „Pro-Universitate Media”
 Institutul Teologic Creștin după Evanghelie „Timotheus” 
 Școala Normală Superioară București
 Universitatea Europei de Sud-Est „Lumina”
 Universitatea Româno-Britanică
 Universitatea de Științe, Arte și Meserii
 Universitatea Wales - România

Note 

București 
 Lista
Universități din București