alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Uskličnik

Uskličnik ili uzvičnik ( ! ) je znak interpunkcije kojim se označava usklik, uzvik i afektirani stav.

Povijest 

Vjeruje se da mu oblik dolazi od latinske riječi io = radost ili pak od interiectio tako da je svojedobno nastao digraf IO, od kojeg je nastao ! kao I povrh O.

Upotreba u jeziku

Rečenice 

Uskličnik označava usklične rečenice koje izražavaju emocije, stavove ili su pak oznaka imperativa:
 Kako je danas lijep dan!
 Volim te!
 Mrzim taj posao!
 Smiri se!

Ako je vokativ manje naglašen, odvaja se zarezom. Uskličnik dolazi i iza vokativa ako je na kraju rečenice ili, ako je jače naglašen, na njenom početku:
 Pomozi nam, Bože!
 Dame i gospodo! Drago mi je sto ste ovdje.

Uskličnik dolazi iza usklika, odnosno uzvika:
 Hej! Pa što to radiš?
 Više ne znam što ću... Eh!

Uskličnik se također koristi i u pismenom obraćanju, iza vokativa:
 Draga mama!
 Pišem ti ovo pismo.....Ako se umjesto uskličnika stavi zarez, rečenica nastavlja malim slovom.

Ako se u rečenici nalazi više uskličnih dijelova, uskličnik se ne mora pisati iza svakoga, nego samo iza posljednjega:
 Gledaj, pazi, promatraj, oponašaj, uči, pamti! Hej, hej, pusti me na miru!U naslovima se uskličnici rijetko stavljaju, osim ako su emocije jako naglašene:
 Gotov je rat!Kao oznaka vrlo jakog usklika, mogu doći dva ili tri uskličnika:
 Mrzim te!!! Uskličnik i drugi znakovi 

Ako je jednome dijelu rečenice potreban upitnik, a drugome uskličnik, stavlja se onaj koji odgovara posljednjemu dijelu:
 Kamo si krenuo, lopove!, a može i Kamo si krenuo, lopove? Lopove, kamo si krenuo?Ako su osjećaji smireniji, umjesto uskličnika može doći i neki drugi znak.
 Gle, jedna duga u vodi se stvara (Dobriša Cesarić)
 Gotovo je, ljubavi. Izvolite sjesti.Ako se uskličnik uporabi unutar zagrada, on postaje zamjena za označavanje tiskarske pogreške, vjernog prijepisa ili nečega na što čitatelj treba obratiti pažnju, ironije ili sarkazma:
 Na sjednici se govorilo o priopčavanju (!) narodu. (tiskarska pogreška)
 Ponosno je izjavio da je bio u istarskom (!) gradu Požegi. (pažnja čitatelja, ironija)

 Uskličnik i upitnik 

Isto kao i kod upitnika, ako se nekim usklikom ujedno izražava i pitanje, ovisno o tome je li jače pitanje ili usklik, mogu se koristiti znakovi ?! ili !?. Ako je usklik jači od pitanja, koristi se uskličnik s upitnikom:
 Bože moj, zašto si me ostavio!?''

Uporaba izvan jezika

Matematika 

U matematici se uskličnikom označavaju faktorijele:
 5! = 1 • 2 • 3 • 4 • 5 = 120

Ostalo 

Koristi se i kao znak upozorenja na raznim proizvodima i prometnim znakovima:
Točka sa zarezom

Točka sa zarezom, tačka sa zarezom ili točka zarez ( ; ) razgodak je koji ima vrijednost između točke i zareza. Koristi se na mjestima gdje bi točka prejako odijelila rečenične ili značenjske dijelove, a gdje bi zarez to preslabo učinio. Uglavnom se korištenje ovog interpunkcijskog znaka prepušta piščevu jezičnom osjećaju.

Povijest 

Ovaj je znak nastao spajanjem točke i zareza u jedan zajednički znak. Smatra se da ga je u tisku prvi uporabio Aldo Manuzio, venecijanski pionir tiska i inovator. Sam je znak ; u crkvenoslavenskom i novogrčkom označavao pitanje i zamjenjivao upitnik.

Upotreba u jeziku 

Koristi se u nabrajanju istovrsnih dijelova da bi se odijelile jasne cjeline:
Sreća, zdravlje, radost;
Tuga, bolest, gadost;
Smrt, moja Golgota;
Ljubav, moja divota.

U poeziji i prozi često se koristi da bi se odijelile misli, slike i cjeline:
 Antun Gustav Matoš, „Jesenje veče”
Olovne i teške snove snivaju
Oblaci nad tamnim gorskim stranama;
Monotone sjene rijekom plivaju,
Žutom rijekom među golim granama.

 Ivana Brlić-Mažuranić, „Priče iz davnine”
No crni čovjek nije došao ni te, ni druge, ni treće noći; nije došao nikada.

Kad se dijelovi koji se nabrajaju pišu jedan ispod drugoga, pišu se bez zareza; no, ako sadržavaju rečenice koje počinju malim početnim slovom, mogu se odvajati i točkom sa zarezom:
 Narječja hrvatskog jezika jesu:
 štokavsko narječje, dobilo ime po upitnoj zamjenici "što";
 kajkavsko narječje, dobilo je ime po upitnoj zajenici "kaj";
 čakavsko narječje, dobilo je ime po upitnoj zamjenici "ča".

Upotreba izvan jezika

Računalstvo 

Točka sa zarezom u raznim se programskim jezicima koristi se za odjeljivanje naredbenih redaka.

#include <stdio.h>

int main(void)
{
        puts("Ovo je primjer u programskome jeziku C");
        return 0;
}
Kurzivan tekst

Vanjske poveznice 

 Točka-zarez - uporaba
Apostrof

Izostavnik ili apostrof ( ’ ili &apos; - grč. απόστροφος, apóstrophos = okretanje; od apostrephein = okrenuti se, izbjećije ;) znak interpunkcije kojim se označava izostavljeno slovo ili skup slova, uglavnom u književnoumjetničkim djelima. Oblikom je jednak jednostrukom navodniku.

Upotreba u jeziku 

Izostavnikom se često služe pjesnici da bi održali metriku:
 August Šenoa, „Povjestice”
Bio jednom postolar,
Pošten čovjek al’ već star:
Mnogo djece mnogo treba,
A u kući nema hljeba;
A djeca sve viču "kruha!"
Otkud kruha? Nužda ‘e gluha.

"Dobro veče, stari goso!
Već je hora, pusti pos’o;
Brže-bolje ‘ajdmo sada!
Puna mjera, sedam ljeta,
Put mojega treba svijeta."
A majstoru naopako!
"Čekaj dokle večeramo;
Tko će gladan sad u pak’o?

Izostavljanje izostavnika 

Izostavnik se u književnoumjetničkim djelima ne piše na kraju krnjeg infinitiva i glagolskog priloga sadašnjeg (pisat, gledat, trčeć, trudeć...)

Izostavnik se također ne navodi ni kad se sažimanjem dvaju samoglasnika dobiva jedan (ko < kao, gledo < gledao, reko < rekao...):
 Gledo sam te sinoć. U snu. Tužnu. Mrtvu. ( Antun Gustav Matoš, „Utjeha kose”)
 Ivan Gundulić, „Osman”
Ah, njegova slika u tkanju
stekla izvrsnos toliku je
da bi reko pazeć na nju:
"I sad misli i svjetuje!"
 Josip Pupačić, „Zaljubljen u ljubav”
Volio sam je
kao travu
i kao jasenje,
ko trstiku i kanarinca,
ko uspavanku
i majčino buđenje.

Drugi jezici 

U engleskome jeziku služi za skraćivanje glagolskih oblika:
 I’ll < I will, I’m < I am, she’s < she is, we’re > we are, I’d > I had/would, I can’t > I cannot, they won’t < they will not

U engleskom i njemačkome također se koristi sa suglasnikom s za izražavanje pripadnosti:
 Marina’s, Mark’s, John’s, Sandra’s (posvojni pridjevi)

U ostalim se jezicima također koristi za skraćivanje:
 fra. coup d’état, njem. Ich hab’ genug!

Upotreaba izvan jezika 

U brojnim prezimenima:
 O’Reilly, D’Angelo, M’Gregor (potonje umjesto McGregor ili MacGregor)

Često se koriste i u ukrašavanju imena i prezimena izvanzemaljaca u znanstvenofantastičnim djelima:
 B’ellana, Qo’noS, Hur’q, Mow’ga

Vodoravni se apostrof - <big>'''''</big> (crtano, prim'') koristi za označavanje inča, minuta i sekunda.

Također se koristi i u matematici ( f'(x) ), među ostalim za označavanje derivacija.

Grecizmi
Povlaka

Povlaka ili spojnica ( - ) je znak interpunkcije kojim se raščlanjuju ili povezuju riječi, a piše se bez bjelina s obiju strana, za razliku od crtice.

Uporaba u jeziku 

Spojnica se koristi za raščlanjivanje riječi, bilo na slogove, glasove, morfeme i ostale dijelove:
 knji-ga, dje-voj-ka, pro-lje-će, zla-to (slogovi)
 z-d-r-a-v-lj-e, s-r-e-ć-a, j-e-z-i-k (glasovi ili fonemi)
 glav-ic-a, stan-ar-sk-i, sol-i-ti (morfemi)
 do-, nad-, iz-, ne-, po-, pod-, polu-, pra-, protu-, su-, za- (prefiksi)
 -an, -ovan, -evan, -nat, -ice, -ki, -aći (sufiksi)

Spojnica se koristi i između skupa riječi od kojih je jedan pisan brojkom, a drugi slovima:
 70-ih godina (sedamdesetih), 20-godišnjica (dvadesetogodišnjica), 15-godišnjak (petnaestogodišnjak)

Spojnica se koristi i u sklanjanju nekih kratica:
 HAZU-a, UN-u, NATO-vu

Spojnica se koristi u polusloženicama:
 spomen-ploča, lovor-vijenac, Ivanić-Grad, kad-tad, Smail-aga, gore-dolje, Brlić-Mažuranić

Rastavljanje riječi na kraju retka 

Spojnica se koristi i u rastavljanju riječi ako cijela riječ ne može stati u jedan redak. Poznato je pravilo da se u idući red ne prenosi nijedan skup kojime ne počinje neka riječ.
 pri rastavljanju se ne rastavljaju jednosložne riječi (stol, čaj, kruh, tlo)

 u novi se redak ne prenosi jedno slovo ili sam suglasnički skup (djel-o, subje-kt nego dje-lo, su-bjekt)

 u hrvatskim i stranim riječima ne odvajaju se dvoslovi koji označavaju jedan glas (Go-ethe, rad-ža, stan-je, vol-ja nego Goe-the, ra-dža, sta-nje, vo-lja)

 složenice se rastavljaju po svojim sastavnim dijelovima (pot-predsjednik, nad-državni, pre-gledati), a ako nisu jasni, rastavljaju se kao obične riječi (u-ze-ti, ra-zu-mje-ti)

 polusloženice se rastavljaju na mjestu gdje se nalazi spojnica tako da se ostavlja spojnica koja bješe sastavni dio složenice u prvom redu, a u drugome spojnica koja označava rastavljanje:
 spomen-
 -ploča
Zagrade

Zagrade su znak interpunkcije koji jače odjeljuje jedan dio rečenice ili teksta od drugoga te se tim dijelom nešto objašnjava, tumači ili je manje važno od ostatka.

Vrste zagrada: oble (), uglaste [], kose //, vitičaste {} ili izlomljene <>. Najčešće se, u književnoumjetničkom diskurzu, upotrebljavaju oble zagrade.

Upotreba u jeziku 

U zagradi se stavljaju dijelovi rečenice koji služe objašnjavanju ili su naknadno dodani te ne pripadaju tome tekstu:
 Sjedne Kosjenka Regoču do uha (a bijaše uho Regočevo veliko kao cijela Kosjenka) i povika mu u uho. (Ivana Brlić-Mažuranić)
 Sjedne Jaglenac upravo pod svetu brazdicu pred Bukača te zaviruje Bukaču pod vrat (jer bijaše mrak), da vidi bolje, kako mu se vrat napinje. (Ivana Brlić-Mažuranić)
 ne gleda ona (tač je ohola) / zlata, snage, vjere i časti. (Ivan Gundulić)
 Tibulo! (riječi daje ovdje uvredljiv smisao: pjesnik - lažljivac, mistifikator). (Ranko Marinković)

Zarez se stavlja samo nakon drugog dijela zagrade:
 Samo to je miraz njegove žene (i ovdje začuje Bela ponovo registre i kadence njezina glasa, tako da su i njegove misli podvostručile svoj intenzitet), dvorac je njezin, auto je njezin. (Milan Begović)

U zagradu se stavljaju i didaskalije koje se unutar zagrada obično navode kurzivom (za objašnjenje trotočja u zagradama pogledajte istoimeni članak):
POZZO: Oprez! On je opasan! (Estragon i Vladimir se gledaju)
ESTRAGON (tiho): Je li on?
(...)
POZZO (umiren): Gospodo, ne znam što je to sa mnom bilo. Oprostite, molim vas. Zaboravit sve to (Sve više ovladava sobom). Ne znam više što sam govorio, ali možete mi vjerovati da nijedna riječ nije bila istinita (Uspravi se udarajući se u prsa). Zar ja izgledam kao čovjek koji zbog nekoga pati? No, slušajte! (Traži po svojim džepovima.) Kamo sam zametnuo lulu?

Zagrade služe i skraćenom označavanju dvostrukosti ili skraćenom pisanju istih dijelova:
 dobrog(a), s(a), vidjev(ši)
 (ne)čovjek, (po)gledati, poveć(av)ati

Drugi se dio zagrade često koristi za odjeljivanje brojeva ili slova pri nabrajanju:

Ili da bi se označilo kako nešto vrijedi za sve pojmove:
<table><tr>
MozartBeethovenHaydn
}
</td>
bečki klasičari
</tr></table>

Ako unutar zagrade dolazi nove zagrade, stavljaju se uglate zagrade. Rečenični znakovi koji pripadaju dijelu unutar zagrade dolaze unutar zagrade, a oni koji pripadaju ostatku teksta dolaze izvan zagrade.

Upotreba izvan jezika

Matematika 

Koristi se za označavanje reda računskih operacija pri čemu se grupiraju brojke:
 2 + (4 * 32 - 13) - 17 : (2 + 1)

Također se unutar zagrada stavlja vrijednost funkcija:
 f(x) = 2x + 7

Koristi se i za označavanje koordinata točaka u Kartezijevom koordinantnom sustavu:
 A (7,2), B (-1, 3), C (4, 6)

U matematici se također koristi i za označavanje n-torke:

Fonetika 

Uglate i kose zagrade koriste se za označavanje izgovora u fonetici i fonologiji:
 britanski engleski: car [ k a: ], sport [ s p o: t ]
 fonemi /i/, /a/; riječ /kæt/ piše se "cat"

Računalstvo 

Zagrade su u programiranju važan dio sintakse programskih jezika.

#include <stdio.h>

int main (void)
{
        puts ("Ovo je primjer u programskome jeziku C");
        return 0;
}
Kosa crta

Kosa crta ( / ) razgodak je s brojnim načinima uporabe.

Historija 
Kosa crta kao znak potječe još iz vremena starog Rima. U novije se vrijeme proširio u srednjem vijeku kad je kosa crta imala funkciju zareza, a dvije su kose crte predstavljale crticu. Kasnije se kosa crta počela koristiti u raznim slučajevima.

Upotreba u jeziku 

Kosa crta koristi se da bi označila kraj stiha ako se stihovi pišu u jednome redu:
 I došla je noć ili žalost / Na nebo, na zemlju i na me / I videl sem vsigde po svetu / Ciklame, krvave ciklame. (Dragutin Domjanić)

Kosa crta koristi se kao znak razlomka umjesto vodoravne crte:
 1/2, 3/2, 5/7

Kosa crta koristi se da bi označila razdoblje koje se proteže na dvije vremenske jedinice:
 u noći 9./10. listopada, akademske godine 2006./07., na prijelazu 19./20. stoljeća

Koristi se i za točno određivanje adrese (broj, stubište, kat):
 Ilica 13/7, Krležina 17/2

Zamjenjuje prijedloge na i po između dviju mjernih jedinica:
 100 km/h, 3 t/m

Označava da su dva podatka odijeljena kosom crtom iste vrijednosti:
 crveniti = činiti koga/što crvenim; pravopis/ortografija određuje pravila pisanja

Uporaba izvan jezika

Matematika 

Ponekad se umjesto dvotočja kao znaka dijeljenja koristi i kosa crta:
 14 / 2 = 7

Kosa se crta može koristiti i umjesto razlomačke crte:
 1/2, 2/3, 5/7

Računalstvo 

Kosa crta često se koristi u programiranju:
 u većini programskih jezika kao znak dijeljenja
 u C-u, C++-u,CSS-u i Javi koristi se za komentare koji počinju sa /*, a završavaju sa */; C99, C++ i Java također imaju komentare koji počinju sa //
 u HTML-u koristi se za "zatvaranje" tagova (npr. </body>

U različitim chat programima, da bi se emulirao kurziv, koriste se dvije kose crte - /kurziv/. U IRC klijentima naredbe se zadavaju počevši kosom crtom (npr. /quit)

Na Unix sustavima koristi se za odjeljivanje putanja direktorija, primjerice:
 /usr/local/bin; /root/files; /home/.mozilla

Koristi se i kao razdjelnik u internetskim protokolima i adresama:
 http://www.google.com; ftp://www.posluzitelj.hr

Ostalo 

U pojedinim se zemljama kosa crta koristi kao razdjelnik između datuma, umjesto razmaka ili točke:
 11/10/2006 (u SAD-u)
Userkare

Userkare ("Duša Ra je jaka") bio je drugi kralj Šeste egipatske dinastije koga neki egiptolozi smatraju uzurpatorom prijestolja. 

Userkare je možda svoje pravo postavljao temeljem srodstva s Petom dinastijom, ali je sigurno bio suparnik Tetija u borbi za prijestolje. S obzirom da Manethon tvrdi da su Tetija ubili njegovi tjelohranitelji, postoje teorije da je zavjeru pokrenuo Userkare kao njen vođa te poslije nje preuzeo prijestolje. Nedavno otkriveni Kamen iz Južne Saqqare - dokument iz doba vladavine Pepija II potvrđuje njegovo postojanje i pripisuje mu vladavinu od 2 do 4 godine. Tetijev sin Pepi I je nakon nekog vremena uspio svrgnuti Userkarea i naslijediti ubijenog oca. U Torinskom popisu kraljeva postoji lakuna između Tetija i Pepija I Meyrea, dovoljno velika da sadrži unos za Userkarea. Userkare se također spominje u još nekoliko popisa kraljeva. 

Userkare je započeo rad na nekoliko velikih građevinskih projekata, o čemu svjedoče natpisi njegove radne snage. Međutim, nije identificiran nijedan kompleks piramida vezan uz njega, vjerojatno zbog kratkoće njegove vladavine.

Vanjski linkovi 
 The South Saqqara Stone: Sixth Dynasty Annals

Faraoni
Pepi I Meryre

Pepi I Meryre (vladao 2332 – 2283. pne.) bio je treći kralj Šeste egipatske dinastije. Njegovo ime Meryre znači "voli ga Re".

Pepi je bio sin Tetija i trebala mu je podrška moćnih pojedinaca u Gornjem Egiptu kako bi svrgnuo uzurpatora Userkarea, ubojicu njegovog oca, te tako ostvario svoje pravo na prijestolje. Nakon toga će te osobe postati važan faktor na njegovom dvoru i dvije njegove kraljice su bile kćeri njegovih gornjoegipatskih vezira. Vladavinu Pepija I je označila agresivna ekspanzija u Nubiju, širenje trgovine do udaljenih oblasti Libanona i somalijske obale, ali i rast moći plemstva. Jedan od kraljevih službenika po imenu Weni se u njegovo ime borio u Aziji. Njegov zagrobni kompleks dao je ime Memfisu.

Dužina vladavine 
Analiza oštećenog analskog dokumenta 6. dinastije - Kamena iz Južne Saqqare - daje mu vladavinu od oko 48-49 godina, ali za to nema potvrde u Torinskom popisu kraljeva koji mu očito pripisuje 44 godine, prema analizi dokumenta od strane Kima Ryholta. Potonja brojka se čini bližom istini jer bi ukazivala da se popisa stoke - osnova datiranja - u u doba Pepija I nije uvijek održavao u razmaku od dvije godine. To je slučaj sa slavnim natpisom Godina nakon 18. popisa, 3. mjesec Shemu dan 27 iz Wadi Hammamata br.74-75 koji spominje "prvi prigodu za Heb Sed" te godine, prema Spalingeru. (to bi bila Godina 36. ukoliko se koristio dvogodišnji sistem). Ova informacije je važna jer se Gozba Heb Sed slavila u 30. godini kraljeve vladavine; ukoliko je Pepi I koristio dvogodišnji sistem brojanja, natpis bi umjesto toga bio datiran na 15. popis. 

Najkasniji datum vladavine Pepija I je Godina 25. popisa, 1. mjesec Akhet dan [izgubljen] iz Hatnubskog natpisa br.3. Kamen iz Južne Saqqare također potvrđuje da je posljednja godina Pepija Ibio 25. popis.

Bilješke 

 Anthony Spalinger, Dated Texts of the Old Kingdom, SAK 21:1994, pp.303-304

Vanjski linkovi 
 The South Saqqara Stone: Sixth Dynasty Annals
 Pepi I: Second king of the Sixth Dynasty

Faraoni
Umrli u 23. vijeku pne.
Merenre Nemtyemsaf I

Merenre Nemtyemsaf I (2283 - 2278. pne.) bio je četvrti kralj Šeste egipatske dinastije. Njegovo nomen, teoforički zaziva Nemtyja, a nekoć se čitalo kao Antyemsaf, za što se danas zna da je nepravilno.

Dok se za Merenrea Nemtyemsafa I nekoć vjerovalo kako je bio služio kao kratkotrajni ko-regent svom ocu Pepiju I Meryreu prije nego što će zavladati sam, objavljivanje anala Kamen iz Južne Saqqare koje su 1995. napravili Vassil Dobrev i Michel Baud pokrazuje da je Merenre neposredno naslijedio vlast od oca bez interregnuma ili ko-regenstva. Teško oštećeni dokument je sačuvao bilješku posljednje godine Pepija I -- njegovog 25. popisa te je odmah nastavio bilježiti vladavinu Merenrea. Merenre je dijelio fascinaciju svog oca Nubijom i nastavio istraživati duboko u tu regiju. Nastavio je i proces kraljevske konsolidacije, imenovavši Wenija kao prvog guvernera Gornjeg Egipta i proširivši ovlasti drugih guvernera. Dok se nekoć smatralo kako je umro u mladosti, posljednja arheološka otkrića obaraju tu teoriju. Predmeti suvremenika pokazuju da mu je vladavina trajala duže od desetljeća. Njegova Godina 5. nakon popisa (Godina 10. ako je popis dvogodišnji) se našla u kamenolomskom Hatnubskom natpisu br. .6, prema Anthonyju Spalingeru. Kamen iz Južne Saqqare – napravljen za vrijeme vladavine Pepija II – pripisuje Merenreu minimalnu vladavinu od 11 do 13 godina.

Literatura 
 Anthony Spalinger, Dated Texts of the Old Kingdom, SAK 21 (1994), p.307

Eksterni linkovi 

 The South Saqqara Stone: Sixth Dynasty Annals

Umrli 2270-ih pne.
Faraoni
Dvotočka

Dvotočje, dvotočka ili dvotačka ( : ) je znak interpunkcije koji označava stanku ili promjenu intonacije ispred nabrajanja ili upravnog govora.

Upotreba u jeziku 

Dvotočje se stavlja ispred upravnog govora:
 Hlapićevo putovanje bilo je isprva tako lako kao dječja igrarija, pa će čitatelji na početku ove knjige reći: "Što će Hlapiću tolika mudrost i tolika hrabrost na ovako laku putovanju? Zar on treba toliku hrabrost da povede upregnutog magarca na uzdi? Ili treba svoju mudrost da traži izgubljene guske?" (Ivana Brlić-Mažuranić)

Dvotočje dolazi i ispred nekog objašnjenja:
 Tiho, o tiho govori mi jesen:
 Šuštanjem lišća i šapatom kiše. (Dobriša Cesarić)
 Svi su oni isti: lopovi i varalice!

Dvotočje dolazi ispred nabrajanja:
 Promjenjive vrste riječi: imenice, glagoli, pridjevi, brojevi, zamjenice
 Godišnja doba: proljeće, ljeto, jesen, zima.

Ako se nabrajanje normalno uklapa u rečenicu kao njen dio, dvotočje se ne stavlja:
 Pokazao mi je Gornji grad, Kaptol, Maksimir i Travno.
 U torbu metne jedan modar rubac, pa jedno šilo, malo dretve i nekoliko komadića kože. (Ivana Brlić-Mažuranić)

 Josip Pupačić, „Zaljubljen u ljubav”
Volio sam je
kao travu
i kao jasenje,
ko trstiku i kanarinca,
ko uspavanku
i majčino buđenje.
Zaljubio sam se u nju,
u malu maricu,
u njezine listove nemoćne
u struk stabljike njene
zelene.

Upotreaba izvan jezika

Matematika 

U matematici dvotočje služi kao znak dijeljenja:
 54 : 9 = 6
 35 : 5 = 7

Također služi i za označavanje omjera:
 Vodik i kisik u odnosu su 2:1 u vodi.
 Naša je momčad pobijedila sa 4:2.

Fonetika 

U fonetici i fonologiji služi za označavanje duljine glasa.
 Engleska riječ car izgovara se kao [ k a: ].

Vrijeme 

U brojnim se jezicima sati i minute odjeljuju dvotočjem. U srpskohrvatskome jeziku oni se odjeljuju točkom:
 Engleski: 23:45 h
 Srpskohrvatski: 23.45 h
Trotočka

Trotočka, trotačka ili trotočje ( ... ) je znak interpunkcije kojim se označava da je tekst izostavljen, nenaveden ili nedovršen.

Upotreba u jeziku

Nedovršenost 

Trotočka se koristi na mjestima gdje čitatelji mogu sami nadopuniti tekst:
 Ivana Brlić-Mažuranić, „Čudnovate zgode šegrta Hlapića”
- "Eh! na onu stranu više nema prolaza", - pomisli Regoč - i više ništa nije znao o tom pomisliti, nego se okrene, ostavi brdo zasuto, a za brdom Kosjenku, i pođe natrag putem, kud bijahu došli od Legena...

 Deset godina kasnije... (primjerice u filmovima)

Trotočka se stavlja i na kraju prekinutog teksta koji se nastavlja:
 Meša Selimović, „Derviš i smrt”
 – Dobro – rekao sam stišavajući srdžbu, jer nisam htio da je pokažem pred ovim čovjekom. – Reci svojim prijateljima...
 – I tvojim.
 – Reci tim prijateljima da im zahvaljujem na poruci, iako su mogli i sami da mi to kažu.

Pisac može trotočjem čitatelju prepustiti početak ili završetak misli:

 Tin Ujević, „Vreva, berba”
 ... Te tako mi se učinilo da bih, jednoga dana, mogao voljeti zemlju koja ne bi bila suviše skupa; ovako, blagu, skoro bez svega.

 Dragutin Domjanić, „Ide noć...”
Spomen mi je dragi došel,
Ali taki zginul proć,
Jesen ti je v mojoj duši,
Ide, ide noć...

Izostavljanje 

Trotočka služi da bi se označio izostavljeni ili nenavedeni tekst. Da bi se izbjegla pomutnja pripada li trotočka izvorniku ili ne, obično se stavlja u zagrade:
 Nives Opačić, „Plače kao ljuta godina”
God - polazište za godinu - indoeuropska je, baltoslavenska, praslavenska i sveslavenska riječ vremenskoga značenja, no ne znači samo niz od 365 ili 366 dana, nego prije svetkovinu (crkveni god), praznik, imendan/rođendan, zatim proširenje debla u širinu u obliku koncentričnih prstenova u tom vremenu, pa tek onda annus, godinu.

(...)

Međutim, ima hrvatskih krajeva i govora gdje se za vremenski niz od 365 dana i za pojedine njegove dijelove mjesto riječi godina rabi riječ leto/lito.

Stanka 

Trotočje dolazi kad se želi označiti isprekidani govor s većim stankama (koje bi se inače označavale crticom, zarezom ili drugim znakovima):
 Antun Gustav Matoš, „Zvono”
Tiho... Zvono ćuti... Misli žderu...
O, kako tišti kajanje u veče!
Tama... Sâm sam... Samac u tuđini!
Na čelu, ljubo, tvoj me cjelov peče...

 Ja... ja ne znam... n... nisam to htio...

Nabrajanje 

Trotočka služi i u nabrajanju te označava da takvih primjera ima više, ali se svi ne navode:
 Primjeri turcizama: admiral, boja, div, jastuk, kavez, kesten, majmun, pamuk, šećer, višnja...

Upotreba izvan jezika

Matematika 

U matematici trotočka zamjenjuje neke dijelove skupa i zapravo označava da se niz ili uzorak nastavlja na jednak način:
  (zbroj svih prirodnih brojeva od 1 do 100)

  (nisu navedene sve znamenke broja Pi)

  (zbroj svih članova niza)

Koristi se i u matricama umjesto članova koji nedostaju:
Asterisk

Zvjezdica ili asterisk ( * - grč. asterikos, lat. asteriscus = zvjezdica) znak je koji se koristi za bilješke, izostavljanja, nestandardne oblike i napomene.

Upotreba u jeziku 
U jezikoslovlju se zvjezdica koristi ispred rekonstruiranih naziva:
 *legēti > *legĕti > ležati

Koristi se i za označavanje nestandardnih oblika, a također i stilski obilježenih inačica:
 *gornjovilični > gornjočeljusni

Zvjezdica se može koristiti i kao znak rođenja umjesto riječi rođen(a):
 Marko Marulić *1450.

Koristi se i kao upozorenje uz neku riječ ili dio rečenice u tekstu da bi se označila dodatna napomena ili bilješka:
Šulek je najpoznatiji po svojemu leksikografskom radu kojim nastavlja na bogatu hrvatsku leksikografsku tradiciju obogaćujući je novim riječima, novim značenjima, frazama i znanstvenim nazivima za nove civilizacijske i znanstvene potrebe. Koliko je ovladao hrvatskim jezikom *, vidi se po tome što je u tome jeziku kovao nove riječi za onodobna znanstvena i civilizacijska dostiguća koja je dobro poznavao.

 * Šulek je bio rodom Slovak.

Upotreba izvan jezika

Računalstvo 
U brojnim sučeljima operacijskih sustava i u programskim jezicima zvjezdica označava izostavljeni dio:
 rm *svj* znači da će naredbom rm za brisanje biti obrisane datoteke imena npr. svjetovi, prosvjeta, rasvjeta, svjetlo itd., zato što zvjezdica zamjenjuje bilo koje druge znakove.

Koristi se u programskom jeziku C kao oznaka za pokazivače, a također je česta kao znak množenja u većini programskih jezika i sučelja.

Često se u chat programima koristi kao emulacija podebljavanja teksta, primjerice *podebljavanje*, a također je česta za označavanje pogrešaka u tipkanju.

Tipografija
Grecizmi
Rečenica

Rečenica je skup riječi koje daju jednu cjelinu. Rečenica se može definirati i kao potpuna obavijest. U sintaksi rečenica je najveća jezična jedinica.

Podjela rečenica 

Po značenju se dijele na:
 izjavno-obavještajne (Marija čita.)
 upitne (Zašto Marija ne čita?)
 uzvične (Jao, boli me glava!)
 zapovjedne (Marija, zatvori vrata!)
 željne (Da si živ i zdrav!)

Po obliku se dijele na:
 potvrdne (Ja pišem.)
 odrične (Ja ne pišem.)

Po sastavu se dijele na:
 proste (Kiša pada.)
 proširene (Malo pile glasno pijuče.)
 složene (Marija čita knjigu i piše domaći.)

Gramatika
Član

Član ima više značenja:

 član (biologija), mjesto gdje se sastaju odjelite biološke strukture; članak, koljeno, zglob
 član (gramatika), gramatički element koji se koristi za označivanje određenosti ili neodređenosti riječi
 član (matematika), dio neke matematičke tvorevine (determinante, jednadžbe, nejednažbe, polinoma, skupa i dr.); element
 član (pravo), dio paragrafa u zakonima i sličnim tekstovima; članak
 predmet, obično onaj koji se prodaje u trgovini; artikl
 pripadnik neke grupe ili klase, npr. članovi društva, obitelji, organizacije, stranke i dr.

Vidi još 

 artikl
 članak
Član (gramatika)

Član je vrsta riječi ili morfološki element koji u nekim jezicima označuje određenost imenice.

Mnogi jezici nemaju članove, npr. srpskohrvatski, latinski, japanski. Neki jezici imaju članove, ali ih rijetko koriste (npr. svahili).

Član u drugim jezicima 
Jezici koji imaju članove mogu ih koristiti na sljedeće načine:
 određeni član označava određeni predmet ili osobu (npr. engleski the, francuski le, mađarski a/az)
 neodređeni član označava da se radi o bilo kojem predmetu neke vrste (npr. engleski a, francuski un, mađarski egy)
 neki jezici imaju partitivni član (npr. francuski du) koji označava neku količinu (tome u srpskohrvatskom odgovara partitivni genitiv)

Neki jezici koriste samo određeni član (velški), u nekim jezicima određeni član ne može doći ispred osobnog imena (engleski, njemački), a u nekima se koristi ispred imena (portugalski).

U nekim je jezicima član nastavak koji se dodaje na riječ:
 u bugarskom: stol - stolat
 u švedskom: fisk - fisken
 u makedonskom: drvo - drvoto, drvovo, drvono

U razvoju jezika članovi često nastaju od pokaznih zamjenica (npr. srpskohrvatski taj, ta, to).

Gramatika
Morfologija (lingvistika)

Morfologija je nauka koja se bavi tvorbom riječi,vrstama riječi i njihovim oblicima.
Morfem (grč. morfe-oblik) je najmanja jezička jedinica ili najmanji dio riječi koji ima svoje značenje.

Morfeme se mogu podijeliti: 
 Prema značenju(leksičke i gramatičke)
 Leksički morfemi su vanjojezički nosioci značenja riječi(kuć-a=zgrada za stanovanje).U riječi kućica kuć i ic su leksički morfemi.
 Gramatički morfemi dobijaju značenje iz jezika,odnosno iz gramatike,pa se zato i zovu gramatički.Oni imaju gramatičko značenje Tako u riječi škola gramatički morfem je -a,jer je nosilac gramatičkih značenja:roda,broja i padeža(ženski rod singulara u nominativu) 
 Prema položaju
 Korijenski morfem nosi osnovno leksičko značenje,ono je nepromjenljivo(car,cara,caru,carstvo).To je zapravo korijen riječi koji upućuje na njeno prijeklo i na srodnost po značenju
 Prefiksalni morfemi stoje ispred korijenskog morfema(po-,za-,u-,pre-, i sl.)
 Sufiksalni morfemi stoje iza korijenskog morfema(-ić,-en)

Prefiksalne i sufiksalne morfeme nazivamo afiksi ili afiksalni morfemi.U afiksalne morfeme spadaju i tzv. infiksi kao što su (-et-,-en-,-es- i sl)

Interfiks je morfem koji povezuje dva korijenska morfema u jednu riječ.
NPR. kućepazitelj

Lingvistika
Zamjenica

Zamjenica (ijek.) ili zamenica (ek.), odn. pronomen (lat. pronomen: što stoji za ime, mjesto imena), riječ koja zamjenjuje druge riječi (osobito imenice), i riječi izvedene iz njih. 

Zamjenice imaju bitnu gramatičku funkciju i zato u nekim jezicima (pa i u srpskohrvatskom) postoje dvostruki oblici (kraći i duži, slobodni i vezani…) nekih zamjenica koji se različito koriste (u hrvatskom genitiv mene ima i skraćeni enklitički (nenaglašeni) oblik me koja mora stajati na drugom mjestu u rečenici).

U srpskohrvatskom jeziku 

U srpskohrvatskom su zamjenice promjenjiva vrsta riječi kojima se zamjenjuju druge imenske riječi (imenice i pridjevi). Njima se označava, ali ne upućuje.

To je heterogena skupina riječi različitih gramatičkih oblika i službi. Tradicionalno se dijele prema značenju, funkciji i oblicima. Podjela koja slijedi odnosi se na tradicionalni opis standardnog hrvatskog jezika.

Terminologija nekih vrsta zamjenica je sporna (lične ili osobne). Tradicionalno se koristio termin lične, a u novije vrijeme često se koristi osobne. Razlika je isključivo terminološka, a pravilniji je oblik lične, budući da se te zamjenice odnose i na glagolska lica, a ne samo na osobe.

Podjela zamjenica prema značenju 

 lične zamjenice ("lične" je prema rusizmu "личные местоимение", čit. ljičnjie mjestoimjenjije) npr. ja, ti - mijenjaju neku imenicu
 povratne zamjenice - sebe, se... - mijenja osobu koja je označena drugdje u rečenici, odnosno mogu značiti uzajamnost odnosa među subjektima
 posvojne zamjenice - npr. moj, tvoj - odnose se prema osobnim zamjenicama kao posvojni pridjevi prema imenicama; upotrebljavaju se kao posvojni pridjevi
 povratno-posvojne zamjenice - kao za posvojne zamjenice, samo se izvode iz povratnih
 pokazne zamjenice - npr. ovaj, ona
 upitne zamjenice - npr. tko, što
 odnosne zamjenice - npr. koji
 neodređene zamjenice - npr. netko, nešto

Podjela zamjenica prema funkciji 

 imeničke (koje zamjenjuju imenice):
 lične zamjenice
 povratne zamjenice
 upitno−odnosne zamjenice tko, što, i 
 neodređene zamjenice izvedene od njih

 pridjevske (koje zamjenjuju pridjeve) sve su preostale.

Podjela zamjenica prema oblicima 

 lične zamjenice
 posvojne zamjenice 3. l. jd.
 ostale zamjenice i zamjenički pridjevi sav i sam (značenja: osobno, glavom)
 zamjenički pridjevi

Gore je izložena podjela i definicija tradicionalna. O statusu zamjenica vode se rasprave. Npr. u izrazu Ivanov pas riječ Ivanov možemo zamijeniti posvojnom zamjenicom njegov:

Ivanov pas → njegov pas

…a uvijek se možemo vratiti i na punu formu. Međutim, u izrazu ovaj pas ne postoji pridjev kojeg smo zamijenili pokaznom zamjenicom:

? → ovaj pas

 Илиев, И. Теория на относителността. Българските относителни местоимения - произход и развой. Пловдив. Весела. 2012.
Теория на относителността ...
Lične zamjenice

Lične zamjenice postoje u svim jezicima. Većina jezika ima šest ličnih zamjenica, koje se razlikuju na osnovi tri lica (1., 2. i 3. lice), npr. ja / ti / on, i dva gramatička broja (jednina i množina), npr. ja / mi.

Među slavenskim jezicima postoji velika razlika u broju ličnih zamjenica 1. i 2. lica. U slovenskom ih ima čak deset: jaz, ti, mi, vi, me, ve, midva, medve (midve), vidva, vedve (vidve). Tako veliki broj zamjenica uzrokovan je postojanjem dvojine i gramatičkog roda u dvojini i u množini. Za razliku od slovenskog jezika, u srpskohrvatskom postoje samo četiri lične zamjenice 1. i 2. lica: ja, ti, mi, vi.

U nizu jezika se lična zamjenica ne mora upotrijebiti kad ima funkciju subjekta. Takvi jezici se nazivaju pro-drop jezici. Radi se o jezicima s toliko razvijenim ličnim glagolskim oblicima da je iz njih vidljivo je li subjekt u 1., u 2. ili u 3. licu, npr. radi-m, radi-š, radi-mo, radi-te. Tako se npr. u srpskohrvatskom, za razliku od npr. njemačkog ili engleskog jezika, lična zamjenica u funkciji subjekta ispušta ako nije kontrastirana ili posebno naglašena, usp. Putujem na more naspram Ja putujem na more (a ne ti).

Deklinacija ličnih zamjenica

Izvori 

Vrste riječi
Povratne zamjenice

Povratne zamjenice u mnogim su jezicima vrsta zamjenica koje referiraju osobu koja već ima neku ulogu u rečenici.

U srpskohrvatskom jeziku 

U srpskohrvatskom jeziku povratna zamjenica postoji samo u nekim padežima i označava:

 ponovno vršitelja radnje (tj. subjekt, npr. perem se prema perem rublje) - tzv. refleksivna upotreba
 neodređenog ili općenitog vršitelja radnje (čuje se, piše se, može se vidjeti = svi čuju, mnogi pišu, bilo tko može vidjeti) - tzv. bezlična (impersonalna) upotreba
 radnju koja se obavlja nad subjektom (juha se jede žlicom) - tzv. mediopasivna upotreba
 radnju ili nastalo stanje bez nekog posebnog uzroka (grana se slomila) - tzv. antikauzativna upotreba
 radnju nad neodređenim objektom (Ivica se tuče = Ivica tuče druge)
 osim toga, koristi se uvijek uz neke glagole bez posebnog značenja (bojim se) - tzv. inherentna upotreba

Povratna zamjenica u nekim padežima ima i skraćene enklitičke (nenaglašene) oblike. U punom obliku (sebe i sl.) koristi se samo u refleksivnoj upotrebi, tj. bojim se ne može se zamijeniti s bojim sebe, dok se perem se može zamijeniti s perem sebe.

Oblici zamjenice u standardnom srpskohrvatskom jeziku:

Ovi oblici odgovaraju sva tri roda, jednini i množini i sva tri glagolska lica. Povratna zamjenica nema nominativa i vokativa, a nenaglašeni oblik ima samo za dativ (si) i za akuzativ (se)

U standardnom srpskohrvatskom jeziku u bezličnom obliku (neodređeni ili općeniti vršitelj) može doći subjekt u nominativu, što znači da se radi o pasivizaciji (ovo je zajedničko svim slavenskim jezicima):
 Pije se pivo.

U nekim govorima nema pasivnog značenja, pa se koristi akuzativ:
 Pije se vodu.

Pasivno značenje proizlazi iz jednakosti:
 Grana se slomila.
 Grana je slomljena.

U drugim jezicima 

Mnogi jezici posjeduju povratne zamjenice. Često se povratna zamjenica koristi samo u 3. licu, dok se za 1. i 2. lice koriste lične (osobne) zamjenice. Također, neki jezici (slavenski i romanski) koriste povratne zamjenice za iskazivanje bezličnosti, mediopasivnosti i antikauzativnosti (uglavnom na isti način kao i srpskohrvatski).

U švedskom:

 Jag ser honom. ("Ja vidim njega")
 Han ser honom. ("On vidi njega", gdje njega označava drugu osobu nego on)
 Han ser sig. ("On vidi sebe", gdje sebe označava istu osobu kao i on)

U španjolskom:
 Él lo ve. ("On ga vidi")
 Él se ve. ("On se vidi")

Vrste riječi
Posvojne zamjenice

Posvojne zamjenice čine jednu vrstu zamjenica u gramatici mnogih jezika. U nekim jezicima se ove riječi ne svrstavaju pod zamjenice, nego pod pridjeve. Gramatički se posvojne zamjenice ponašaju kao posvojni pridjevi, tj. imaju promjenu po padežima i broju. Posvojne zamjenice doprinose određenosti imenice ispred koje stoje.

U srpskohrvatskom jeziku 

U srpskohrvatskom jeziku posvojne zamjenice zamjenjuju posvojne pridjeve i označuju kojem glagolskom licu što pripada.
Odgovaraju na pitanja čiji? čija? čije?
 Pismo je Ivanovo.
 Pismo je njegovo.

Odnos je prema ličnim zamjenicama kao odnos posvojnih pridjeva prema imenicama:
 Vlasnik je Ivan. To je Ivanovo.
 Vlasnik sam ja. To je moje.

Sklonidba posvojnih zamjenica

Posvojna zamjenica moj 

<table class="wikitable" border="1" width="505" cellpadding="5">
Jednina

<tr>
<th style="background: #d3d8dd">N</td>
môj
mòja
mòje
</tr>

<tr>
<th style="background: #d3d8dd">G</td>
mòjeg(a), mog(a)
mòjē
mòjeg(a), môg(a)
</tr>

<tr>
<th style="background: #d3d8dd">D</td>
mòjem(u), môm
mòjōj
mòjem(u), môm(u)
</tr>

<tr>
<th style="background: #d3d8dd">A</td>
mòjeg(a), môg(a)za neživo - môj
mòju
mòje
</tr>

<tr>
<th style="background: #d3d8dd">V</td>
môj
mòja
mòje
</tr>

<tr>
<th style="background: #d3d8dd">L</td>
mòjem, môm(e)
mòjōj
mòjem, môm(e)
</tr>

<tr>
<th style="background: #d3d8dd">I</td>
mòjim
mòjom
mòjim
</tr>

</table>

Posvojna zamjenica naš 

Posvojne zamjenice njegov, njezin i njihov mijenjaju se kao posvojni pridjevi s nastavcima -ov i -in.

Posvojna zamjenica tvoj mijenja se isto kao i posvojna zamjenica moj, a posvojna zamjenica vaš mijenja se isto kao i posvojna zamjenica naš.

Izvori 

Vrste riječi
Povratno-posvojne zamjenice

Povratno-posvojna zamjenica svoj zamjenjuje sve posvojne zamjenice kada označuje da nešto pripada subjektu.

Povratno-posvojna zamjenica sklanja se jednako kao posvojne zamjenice moj i tvoj, odnosno, slaže se sa subjektom u rodu, broju i padežu.

Vanjske poveznice 

 Povratno-posvojna zamjenica "svoj" 

Vrste riječi
Pokazne zamjenice

Pokazne zamjenice su jedna od jezičnih univerzalija. Gotovo u svim jezicima čine sistem od dva, tri ili više elemenata na osnovi opozicije po stupnju udaljenosti koji izražavaju. Među slavenskim jezicima makedonski i srpskohrvatski imaju tročlani sistem pokaznih zamjenica na osnovi stupnja udaljenosti koji iskazuju, npr. ovaj, taj, onaj.

Pokazne zamjenice odgovaraju na pitanja koji? kakav? koliki?

<table class="wikitable" border="1">

bliže govorniku
bliže sugovorniku
dalje od obje osobe

koji?
òvāj
tâj
ònāj

kakav?
ovàkav
tàkav
onàkav

<tr>
koliki?
<td>ovòliki</th>
<td>tòliki</th>
onòliki
</tr>

</table>

Deklinacija pokaznih zamjenica 

<table class="wikitable" border="1" width="505" cellpadding="5">
Jednina

<tr>
<th style="background: #d3d8dd">N</td>
òvāj
òvā
òvō
</tr>

<tr>
<th style="background: #d3d8dd">G</td>
òvōg(a)
òvē
òvōg(a)
</tr>

<tr>
<th style="background: #d3d8dd">D</td>
òvōm(u)
òvōj
òvōm(u)
</tr>

<tr>
<th style="background: #d3d8dd">A</td>
òvōg(a)za neživo - òvaj
òvū
òvō
</tr>

<tr>
<th style="background: #d3d8dd">V</td>
-
-
-
</tr>

<tr>
<th style="background: #d3d8dd">L</td>
òvōm(e)
òvōj
òvōm(e)
</tr>

<tr>
<th style="background: #d3d8dd">I</td>
òvīm((e)
òvōm
òvōm(e)
</tr>

</table>

Kao pokazna zamjenica ovaj mijenjaju se i zamjenice taj i onaj.

Zamjenice ovakav, takav, toliki i onoliki mijenjaju se kao pridjevi u određenom i neodređenom obliku.

Izvori 

Vrste riječi
Upitne zamjenice

Upitne zamjenice jednake su kao i odnosne zamjenice, a razlikuju se samo po upotrebi. Upitne i odnosne zamjenice: tko, što, koji, čiji, kakav, kolik. Upitne se od odnosnih razlikuju po tome što dolaze samo u pitanjima te tako zamjenjuju odgovor, odnosno riječ koja se očekuje kao odgovor.

Sklonidba upitnih zamjenica 

Na isti se način mijenja zamjenica čiji.

Zamjenice kakav i kolik mijenjaju se kao određeni i neodređeni pridjevi.

Vrste riječi
Odnosne zamjenice

Odnosne ili relativne zamjenice jednake su upitnim zamjenicama, ali za razliku od njih uvode zavisnu odnosnu ili relativnu rečenicu.  Postoje u svim suvremenim indoevropskim jezicima, izuzevši keltski. Nastale su tako da su primarno pokazne ili primarno upitne zamjenice razvijale, kao sekundarnu, funkciju uvođenja relativnih rečenica.

Relativne zamjenice u srpskohrvatskom jeziku su koji, čiji, kakav, koliki, tko, što. Daleko najčešće se koristi zamjenica koji. Relativne zamjenice imaju ulogu i veznika i strukturnog elemen­ta relativne rečenice. Svoju sintaktičku funkciju u zavisnoj rečenici iskazuju odgovarajućim morfološkim oblikom:

 Majica koju nosiš je pokidana. (nastavak –u na relativnoj zamjenici iskazuje funkciju objekta)
 Majica koja se suši vani nije pokidana. (nastavak –a na relativnoj zamjenici iskazuje funkciju subjekta)

Izvori 

Vrste riječi
Neodređene zamjenice

Neodređene zamjenice koriste se kako bi zamijenile nešto neodređeno, općenito ili niječno.

Neodređene zamjenice dijele se na:
 neodređene
netko, nešto, neki, nekakav, nečiji
gdjetko, gdješto, gdjekoji, gdjekakav
tkogod, štogod, kojigod, kakavgod, čijigod
 niječne
nitko, ništa, ničiji, nikakav
 opće
itko, išta, ikoji, ikakav
svatko, svašta, svaki, svačiji, svakakav, sav
ma tko, ma šta, ma koji, ma kakav, ma čiji, ma kolik
kojetko, koješta, kojekakav
bilo tko, bilo što, bilo koji, bilo čiji, bilo kakav
tko god, što god, koji god, čiji god, kakav god

Deklinacija neodređenih zamjenica 
Neodređene zamjenice složene sa tko, što, koji, čiji, kakav, kolik, jednako se tako i sklanjaju, kao što se i zamjenice neki i svaki mijenjaju kao pridjevi u određenom obliku.

Zamjenica sav posebno se sklanja:

Pravila 

Zamjenice tkogod, štogod, kojigod, kakavgod, čijigod – znače netko ili nešto.
Zamjenice tko god, što god, koji god, čiji god, kakav god – znače bilo tko ili bilo što.
 Reci mi štogod. (nešto)
 Što god da mi kažeš, prihvatit ću mirno. (bilo što)
 Ako te tkogod upita, zaniječi! (netko)
 Tko god da te pita, baš te briga! (bilo tko)

Kad se neodređene zamjenice slažu s veznicima i, ni (itko, išta, ikakav, nitko, ništa, nikakav…) koriste se s prijedlozima te se oni umeću između veznika i odnosne zamjenice:
 ni od koga (od nikoga)
 ni za što (za ništa)
 i pred čim (pred ičim)
 ni s kakvim (s nikakvim)
 ni s kim, ni sa kim (s nikim)
 i s kim, i sa kim (s ikim)
 ni uz kakav (uz nikakav)
 ni u sred čega ( u sred ničega )
Vrste riječi
Pluskvamperfekt

Pluskvamperfekt (lat. plus quam perfectum = više nego perfekt) ili pretprošlo vrijeme (također prošlo prošlo vrijeme) glagola označava radnju koja je prethodila drugoj radnji. U srpskohrvatskom jeziku tvori se od glagolskog pridjeva radnog (GPR) kojemu prethodi perfekt ili imperfekt pomoćnog glagola biti. Tvori se od svršenih, a rjeđe od nesvršenih glagola.

Uporaba 

 Pluskvamperfekt se treba koristiti za opisivanje radnje koja se dogodila prije neke druge prošle radnje:
 Kad su Franci naselili Galiju, Rimljani već bijahu pokorili Gale.

U ovom je primjeru franačko naseljavanje Galije prošla radnja, izražena perfektom (su naselili); galsko se podlijeganje rimskoj vlasti dogodilo prije dolaska Franaka, stoga koristimo pluskvamperfekt (bijahu pokorili ili bili su pokorili).

 Sukladno sličnim pojavama u drugim jezicima, pluskvamperfekt se sve češće nepravilno zamjenjuje perfektom u svakodnevnom govoru:
 Kad su Franci naselili Galiju, Rimljani su već pokorili Gale.

Glagolska vremena i načini
Latinizmi
Perfekt

Perfekt ili perfekat (lat. perfectus = svršen) prošlo je glagolsko vrijeme koje postoji u mnogim jezicima (npr. srpskohrvatski, starogrčki i latinski). Perfekt ili prošlo vrijeme glagola u srpskohrvatskom jeziku tvori se od nenaglašenog prezenta pomoćnog glagola biti i glagolskog pridjeva radnog.

Perfekt pomoćnih glagola 

Perfekt pomoćnih glagola biti i htjeti:

Oblici po rodovima 

Zbog slaganja imenice s glagolskim pridjevom, postoje različiti oblici za različite rodoveog polja tablice oblik za muški rod, u drugom za ženski, a u trećem za srednji (samo u 3. licu); u množini se koriste oblici prema pravilima za upotrebu pridjeva:

Ovi se gramatički oblici mijenjaju kao ja sam visok (muški rod), ja sam visoka (ženski), itd.

Uporaba 

 Perfekt se tvori od svršenih i nesvršenih glagola te danas najčešće zamjenjuje aorist i imperfekt, ali i pluskvamperfekt.

 U trećem se licu jednine obično izostavlja enklitika je:
 Ona se je odlučila na to.
 On se je uspio podići na noge.

Glagolska vremena i načini
Latinizmi
Imperfekt

Imperfekt (lat. imperfectus = nesvršen) prošlo je nesvršeno vrijeme glagola u srpskohrvatskom jeziku tvori se od nesvršenih glagola, od infinitivne ili prezentske osnove i nastavaka:
 -ah, -aše, -aše, -asmo, -aste, -ahu
 -jah, -jaše, -jaše, -jasmo, -jaste, -jahu
 -ijah, -ijaše, -ijaše, -ijasmo, -ijaste, -ijahu

Glasovne promjene u imperfektu 
Kod nekih se glagola provodi sibilarizacija:
 peći - pecijah, strići - strizijah, teći - tecijah

Kod onih glagola kojima osnova završava na suglasnik i imperfekt tvore nastavkom -jah, provodi se jotacija:
 nositi - nošah, vidjeti - viđah, dolaziti - dolažah, trubiti - trubljah

Imperfekt pomoćnih glagola 

Imperfekt pomoćnih glagola biti i htjeti:

Primjeri glagola u imperfektu 

Nastavci -ah, -jah i -ijah:

Uporaba 
 Imperfekt je prošlo nesvršeno vrijeme i kao takvo može se tvoriti samo od nesvršenih glagola. Treba se koristiti u izražavanju radnje koja je trajala neko vrijeme u prošlosti:
 Orwell priopćavaše o španjolskom građanskom ratu iz prve ruke.

 U svakodnevnom govoru čest je nedostatak razumijevanja razlika imperfekta i aorista, poglavito zbog vrlo sličnih tvorbenih nastavaka:
 Mi prestasmo sudjelovati u nastavi. (aorist)
 Mi prestajasmo sudjelovati u nastavi. (imperfekt)

U prvom je primjeru izražena radnja koja je svršila u određenom trenutku u prošlosti, te koristimo svršen glagol i aorist (prestasmo); suprotno tomu, drugi primjer opisuje radnju koja se dulje odvijala određeno vrijeme u prošlosti (prestajasmo)

 Imperfekt u svakodnevnom govoru posjeduje arhaičan prizvuk te ga se skoro bez iznimke zamjenjuje perfektom:
 Orwell je priopćavao o španjolskom građanskom ratu iz prve ruke.

Eksterni linkovi 
 Sms vratio aorist i imperfekt 

Glagolska vremena i načini
Latinizmi
Aorist

Aorist (grč. αοριστος, aoristos = neodređen, neograničen) prošlo je glagolsko vrijeme koje postoji u nekim jezicima (npr. srpskohrvatski, bugarski, lužičkosrpski, starogrčki).

U ostalim jezicima 
U bugarskom i lužičkom jeziku koristi se kao glavno prošlo vrijeme i razlikuje se bitno u značenju od perfekta. Ta je razlika postojala u praslavenskom, ali u većini njegovih potomaka ili je aorist nestao ili se njegovo značenje promijenilo i približilo perfektovom.

U hrvatskom jeziku 
Aorist ili prošlo svršeno vrijeme glagola u standardnom hrvatskom jeziku tvori se od svršenih glagola, uglavnom od infinitivne osnove i nastavaka:
 -h, , , -smo, -ste, -še
 -oh, -e, -e, -osmo, -oste, -oše

Aorist pomoćnih glagola 

Aorist pomoćnih glagola biti i htjeti:

Oblici s nastavcima -h 
Nastavak -h imaju glagoli kojima infinitivna osnova završava na samoglasnik.

Primjer za glagol učiniti:

U 2. i 3. licu jednine provodi se palatalizacija ako osnova završava na k, g, h:
 rekoh - reče, ispekoh - ispeče, stigoh - stiže

Oblici s nastavcima -oh 
Nastavak -oh imaju glagoli kojima osnova završava na suglasnik.

Primjer za glagol reći:

 
a
n
e
s

e
t
e
m
i

Upotreba u standardnom jeziku 

 Aorist je prošlo svršeno vrijeme i kao takvo može se tvoriti samo od svršenih glagola. Treba se koristiti za izražavanje radnje koja se svršila u prošlosti, naročito netom svršene radnje:
 Upravo pročitah vrlo smiješan novinski članak.
 Sličnost tvorbenih nastavaka i neshvaćanje uloge glagolskog vida nerijetko dovodi do nepravilne uporabe aorista umjesto imperfekta:
 U mladosti oni čitaše mnoge stripove.

U ovom primjeru radnja nije svršena, već traje neko vrijeme u prošlosti (dio subjektove mladosti ili cijelu mladost), stoga treba koristiti imperfekt. No, umjesto imperfektnog nastavka neispravno je korišten aoristni nastavak -še.

 Aorist se zbog svoga arhaična prizvuka sve rjeđe koristi u svakodnevnom govoru i zamjenjuje ga perfekt:
 Upravo sam pročitao vrlo smiješan novinski članak.

 Zanimljiva je suvremena pojava sve češća uporaba aorista u SMS-porukama, jer je kraći glagolski oblik od perfekta (vidi: vanjske poveznice)

 U hrvatskom standardnom jeziku aorist glagola biti služi za tvorbu kondicionala. U narječjima hrvatskog narodnog jezika za tvorbu kondicionala ne služi aorist nego konjunktiv od glagola biti (vidi: hrvatski konjunktiv, aorist i kondicional).

Vanjske veze 
 SMS vratio aorist i imperfekt u hrvatski jezik 

Glagolska vremena i načini
Grecizmi