Ólubló

Ólubló (szlovákul Stará Ľubovňa, németül Altlublau, lengyelül Stara Lubowla, latinul Lublovia) város Szlovákiában, az Eperjesi kerület Ólublói járásában. A Szepesség északi részének központja.

Lublófüred és Lublóváralja tartozik hozzá.

Fekvése 

Poprádtól 46 km-re északkeletre, a Poprád lapálya fölé nyúló földnyelven, a Poprád és a Jakubina összefolyásánál fekszik.

Nevének eredete 
Neve a szláv Ľubel személynévből ered.

Története 
Területe már a kőkorszaktól fogva folyamatosan lakott volt. Lubló vára a 14. század elején épült, 1311-ben Amadé nádor foglalta el Csák Mátétól királya számára. A település 1364-ben I. Lajostól szabad királyi városi rangot kapott. 1412-ben Zsigmond itt kötötte azt a szerződést, amelyben 13 szepesi várossal együtt Lublót is elzálogosította a lengyeleknek, akik innen kormányozták a városokat.

Ezt a kereskedelem és a kézművesség fellendülése követte. 1433-ban azonban a husziták foglalták el. 1553-ban a vár leégett – a tűzvész áldozata lett az akkori kormányzó, valamint a levéltár is – de újjáépítették. 1655 és 1661 között a várban őrizték a lengyel koronázási ékszereket. 1710-ben súlyos pestisjárvány pusztított, ezután elpusztult lakossága helyére szlovákokat telepítettek. Az ólublói várban raboskodott Benyovszky Móric 1768-ban. A város 1772-ben került vissza Magyarországhoz, ekkor elveszítette addigi különleges jogállását. 1778-ban a tartományi székhely Igló lett.

A 18. század végén Vályi András így ír róla: „LUBLO. Iblau. Német Város Szepes Várm. egy a’ Szepességi Városok közzűl, földes Ura a’ K. Kamara, lakosai leg inkább katolikusok, fekszik Gnazdához 1/4 mértföldnyire, Poprád vize mellett. Vára magos hegyen épűlt, butsú járásai nevezetesek; 1563dikban nagyon el égett vala, ’s azután is elég viszontagságokat szenyvedett, vásárjai népesek. Fája épűletre van, keresetre meg lehetős módgya, határja soványas, és homokos, ’s leg inkább tavaszi vetést terem, réttyei néhol tsekéllyek.”

Fényes Elek 1851-ben kiadott geográfiai szótárában így ír a városról: „Ó-Lublyó, Lublau, Szepes vmegyében kellemes fekvésü város a Poprád jobb partján, Késmárkhoz északra 3 1/2 mfdnyire: 1989 kath., 7 evang. német lakossal, kik lengyelül is egyformán jól beszélnek. Kath. parochia. Nevezetes bőr- gyolcs és méhser kereskedés, papiros-malom. Általellenben a várossal a Poprád tulsó partján van a cs. kir. sóház, egy órányi távolságra pedig a régi lublai vár, melly egy magas hegyen fekszik, s most is meglehetős állapotban tartatik. Közel a várhegy alatt az uradalmi tisztek lakait láthatni. A lublyói várat Trencséni Máté 1308-ban megerősitette. 1433-ban, és 1461-ben a hussiták 1769-ben a lengyel confoederatusok foglalák el. A városhoz délre 3/4 mfdnyira egy mély völgyben fekszik a hires lublyai fördő és savanyuviz-forrás az uj-lublyói határban.”

1918 Lengyel Nemzeti Tanács. A trianoni diktátumig Szepes vármegye Ólublói járásának székhelye volt.

A második világháborúban a város jelentős károkat szenvedett, ekkor hagyta el a várat utolsó ura, Zamoyvsky János lengyel gróf. 1964-ben csatolták hozzá Lublóváralját. 1968-ban újra járási székhely lett.

Népessége
1910-ben 1841-en lakták, ebből 1359 szlovák, 261 német és 189 magyar.

2002-ben 16 200 lakosa volt.

2011-ben 16 341 lakosából 13 147 szlovák, 1270 cigány, 577 ruszin, 87 ukrán és 65 cseh.

Nevezetességei 

 A Poprád túloldalán emelkedő 200 m magas hegytetőn áll Lubló vára.
 A várost valaha erődített védőfal övezte, melyből mára semmi nem maradt.
 Gótikus eredetű barokk plébániatemplomát szintén fal vette körül.
 Szent Miklósnak szentelt római katolikus temploma 1280 körül épült egy korábbi fatemplom helyén. A 17. század második felében barokk stílusban átépítették.
 A városháza épülete 1640-ből származik, itt volt a szepesi városokat kormányzó lengyel sztaroszta városi hivatala.
 A vár előterében falumúzeum található.
 A várostól délkeletre fekszik Lublófüred, melynek szénsavas-vasas forrása van.

Híres személyek 
 Itt született Eszterhás György (1916–2002) magyar jogász, politikus, a Független Kisgazdapárt és a Demokrata Néppárt országgyűlési képviselője.
 Itt született Ján Melkovič (1939–2004) szlovák zeneszerző és színész.
 Itt született Marián Hossa (1979) szlovák jégkorongozó.
 Itt szolgált Szécsényi Tamás (?–1354?) országbíró, erdélyi vajda, tárnokmester, várnagy.
Itt szolgált Petrus Gallicus (1290 k.-1355 k.) pecsétvéső, várkapitány.
Raisz György Félix (1781-1861) az ólublói vár birtokosa, Szepes vármegyei nemesi pénztárnok.
Itt dolgozott Markó Károly (1793-1860) festőművész.
 Itt szolgált Teschler Béla (1868-1943) plébános.

Testvérvárosok 
  Vsetín, Csehország
  Újszandec, Lengyelország
  Połaniec, Lengyelország
  Krynica-Zdrój, Lengyelország
  Muszyna, Lengyelország
  Szolyva, Ukrajna
  Balcsik, Bulgária
  Élesd, Románia

Jegyzetek 
Zuzana Kasenčáková 2020: Objavené krypty v Kostole sv. Mikuláša v Starej Ľubovni. Pamiatky a múzeá 1/2020
Peter Roth 1996: Výsledky prieskumu v okrese Stará Ľubovňa v rokoch 1992-1994. Študijné zvesti 32.
Ján Hunka 1996: Počítacie žetóny objavené počas archeologických výskumov na Slovensku. Študijné zvesti 32.

További információk 
 Hivatalos oldal
 Ólubló története 
 Az ólublói múzeum honlapja 
 Ólubló a Szlovák múzeumok honlapján
 Az ólublói szabadtéri néprajzi múzeum ismertetője
 Községinfó
 Ólubló Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Lásd még 
Lublóváralja

Az Ólublói járás települései
 
Szepesi 16 város
Szepes vármegye települései