Áprily Lajos

Áprily Lajos, született Jékely János Lajos (Brassó, 1887. november 14. – Budapest, 1967. augusztus 6.) József Attila-díjas (1954) költő, műfordító. Jékely Zoltán édesapja.

Élete 
Elemi iskoláit Parajdon végezte, középiskoláit a székelyudvarhelyi gimnáziumban kezdte, tizenkét éves korában, 1899-ben családjával Kolozsvárra került. A református kollégiumban tanult, tanárai közt volt Kovács Dezső és Seprődi János. 1909-ben a kolozsvári egyetem bölcsészkarán szerzett magyar–német szakos képesítést.

Egyhónapos párizsi útjáról visszatérve Nagyenyeden lett tanár: előbb a Bethlen Kollégium tanítóképzőjében, 1910-től a gimnáziumban. A következő évben feleségül vette Schäfer Idát. Kisebb-nagyobb megszakításokkal tizenhét évig tanított a „dús hagyományú” városban, e „remete évek” alatt kiállt Ady költészete mellett. Egy versét névtelenül már 1905-ben közölte az Egyetemi Lapok, majd 1909-ben Jékely Lajos néven az Erdélyi Lapokban jelentkezett, Kovács Dezső azonban megrótta „modern” hangja miatt, mire a költő évekig nem kísérletezett újabb publikálással. Verseit Áprily Lajos néven először 1918 tavaszán Szentimrei Jenő közölte az Új Erdélyben, majd a Szászváros és vidéke, az Erdélyi Szemle, Napkelet, Zord Idő, Pásztortűz adott helyet írásainak. Ugyanakkor az Erdélyi Irodalmi Társaság és a Kisfaludy Társaság mellett a Kemény Zsigmond Társaság is tagjává választotta.

Első költői sikerei után 1923-ban Dijonba ment, ahol a francia nyelv tanításához is diplomát szerzett. 1924-ben elfogadta Kuncz Aladár meghívását, s együtt szerkesztették a kolozsvári Ellenzék irodalmi mellékletét. 1926-ban családostól Kolozsvárra költözött, és a református kollégiumban tanította a magyar és német irodalmat. Ugyanebben az évben részt vett az erdélyi magyar írók első marosvécsi találkozóján, s az itt összegyűltek megbízásából az 1928-ban induló Erdélyi Helikon szerkesztője lett. A következő három nyáron jelen volt a marosvécsi találkozón. 1929 őszén Budapestre távozott; ez a lépése megrendülést váltott ki tisztelői körében. Tíz évig a Baár-Madas Leánynevelő Intézet igazgatója volt. Elvállalta a Protestáns Szemle szerkesztését. 1935 őszén féléves tanulmányutat tett Észak- és Nyugat-Európában. 1941-től Parajdon egy erdei boronaházban töltötte nyarait.

1943 szeptemberében, miután nem volt hajlandó az iskolájában a zsidótörvények szabta felvételi rendelkezéseket végrehajtani, felmondott, nyugdíjba vonult, és Visegrád mellett, Szentgyörgypusztán telepedett le. Hosszú éveken át csak fordításaival volt jelen az irodalmi életben; versekkel az 1950-es évek közepétől jelentkezett újra. Verseinek leggazdagabb válogatását már csak a halál árnyékában láthatta. Nyolcvanadik születésnapja előtt három hónappal halt meg a hárshegyi szanatóriumban.

Családja 
Felesége Schéfer Ida volt, házasságukból három gyermek született: Zoltán, Endre és Márta. A legidősebb gyermek, Jékely Zoltán (1913–1982) író, költő Jancsó Adrienne (1921–2006) színésznővel kötött házasságot; lányuk, Jékely Adrienne Péterfy László (1936) szobrász felesége, gyermekeik Péterfy Gergely (1966) író és Péterfy Bori (1969) énekesnő. A második gyermek, dr. Jékely Endre (1914-1999) jogász, műfordító volt. A legkisebb gyermek, Jékely Márta előbb Mikecs László (1917–1944) tanár, néprajzkutató, majd Mészáros Dezső (1923–2003) szobrász felesége volt; utóbbi házasságból született Mészáros Zsófia, akinek fia Gerlóczy Márton (1981) író, publicista.

Munkássága 

Első verseskötete, a Falusi elégia (Kolozsvár, 1921), harmincnégy éves korában a Minerva kiadásában jelent meg. Két év múlva saját kiadású új kötettel lépett az olvasók elé (Esti párbeszéd, Dicsőszentmárton, 1923). E két verskötet alapján készült az 1925-ös budapesti válogatás (Versek). 1926-ban két kötete látott napvilágot: a berlini Ludwig Voggenreiter Verlag impresszumával kiadott s Kolozsvárt nyomott Rasmussen hajóján és a Kuncz Aladár értékelő esszéjével megjelent Vers vagy te is az Erdélyi Szépmíves Céh kiadásában. Ugyanott kiadott egyfelvonásos darabját (Ida-hegyi pásztorok, Kolozsvár, 1929) két újabb kötet követte: addig írott műveinek gyűjteménye, Az aranymosó balladája (Budapest, 1934) és az új verstermés, A láthatatlan írás (Kolozsvár, 1939). Könyvvel csak majdnem húsz év múlva jelentkezett újra (Ábel füstje. Válogatott versek, Budapest, 1957). A következő években annál többet publikált (munkái ebben a szakaszban Budapesten jelentek meg): 1964-ben több mint fél évszázados műfordítói munkásságából válogatott (Az aranyszarvas), nem sokkal ezután új verseit gyűjtötte össze (Jelentés a völgyből, 1965), és még ebben az évben közreadta állattörténeteit az ifjúság számára (Fecskék, őzek, farkasok). Ezt követte Fegyvertelen vadász című kötete, majd költeményeinek eddig legteljesebb válogatása, A kor falára (1967). Posztumusz verseskötete (Akarsz-e fényt? 1969) korábban nem közölt verseit, kései négysorosait, A bíboros című sorstragédiáját tartalmazta; ugyanebben az évben jelent meg Legszebb verseinek romániai kiadása Kemény János bevezetőjével. Az Álom a vár alatt című verseskötet parajdi gyermekélményeiből táplálkozó két költői elbeszélését tartalmazta (Árkossy István rajzaival, 1972); verseinek új, reprezentatív válogatása (Meddig él a csend? 1973) az RMI sorozatában Sőni Pál előszavával jelent meg.

Gazdag formakultúrája, verseinek fogalmon túli sejtelmekkel játszó zeneisége, impresszionista-szimbolista vonásai a költőt az első Nyugat-nemzedék hagyományához kapcsolják. Nem egy kritikusa a legnagyobb erdélyi magyar költőnek tartja, nemcsak életművének egésze, hanem Erdélyben született versei alapján is. Németh László 1927-ben úgy ír róla mint „szigetről” „a magyar líra pillanatnyi bomlásában”; formaművészete elismeréseként Benedek Marcell Babits Mihállyal, Kosztolányi Dezsővel, Tóth Árpáddal, Juhász Gyulával állítja egy sorba; Rónay György magyarság és európaiság szintézisét fedezi fel lírájában. Költészetének ihletője legtöbbször az emlékezés, a magány, egy inkább csak vágyott – vagy vágyaiban átélt – világ: a „morajos szikla-ország”, mellyel „egy test”-nek érzi magát. A „parttalan” időből, elmúlt századokból hallja vissza a szív zenéjét. Költő, aki a sorssal nem csatázott ugyan, de versei „gránitboltjába” egy hosszú élet önemésztő vajúdásait zárta be. Hangulatok énekese, „néma lázadó”, alapélménye a természet, az erdélyi táj, lírai jelképeit jórészt belőle meríti: transzilvanizmusának is ez a szülőföldszeretet a tartalma. Elégikus hangulatú költészete múltat és jelent eggyé olvasztó szelíd számvetés. Rezignáció és meg-megújuló életvágy, a visszahúzódó lélek tehetetlensége és a bizakodó emberség egyszerre van benne megbonthatatlan hangulatú, szerkezetileg pontosan tagolt költeményeiben. Szigorú, a hagyományos formákat tisztelő, azokat finomító megkomponáltság, lelki és formai egyensúlyt teremtő zeneiség jellemzi művészetét, e zenei fogantatású érzékelés sajátos harmóniát kölcsönöz verseinek. „Hazája álom és titok, / szem-nem-legelte pázsitok” – vallotta a formai bravúrok titkairól. Egyes verseit és szövegkönyveit Halmos László, Jodál Gábor, Lajtha László és Viski János, Tavaszodik című költeményét Kozma Mátyás és Zeno Vancea zenésítette meg.

Verseiből német, angol, francia, szlovák, román és lengyel nyelven jelentek meg fordítások, verseinek román nyelvű önálló kötetei: Muzica toamnei (Petre Șaitiș fordításai, Láng Gusztáv előszavával, Kolozsvár, 1978); Prințul Tristețe (Corneliu Bala fordításai, 1979). Ő maga a világirodalom egész sor remekét tolmácsolta a magyar olvasónak. A műfordítás sose jelentett számára mellékes foglalkozást. Elve, hogy a költőnek – miközben kellő tiszteletet tanúsít a „más nyelv zsenijéből született” költemény iránt – újra kell alkotnia az átültetésre kiválasztott művet. Legművészibbek és mennyiségileg is legszámottevőbbek német, orosz és román fordításai, de fordított angol, francia, latin és kínai költőktől is; Puskin Anyegin-jének, Turgenyev lírai hangulatú prózájának, Lermontov, Nyekraszov és Gogol több írásának, Ibsen Peer Gyntjének, Schiller Wallensteinjének, Eminescu Az Esticsillag című poémájának fordítása a magyar műfordításirodalom remekei közé tartozik. A román költészetnek egyik legihletettebb tolmácsolója. Lucian Blagával, Șt. O. Iosiffal és Eminescuval kezdi, majd – élete utolsó tíz esztendejében – Arghezi, Macedonski, Coșbuc, Pillat verseivel bővül a névsor, e műveiből adott válogatást a Tavaszi tüzek (Domokos Sámuel bevezetőjével, 1969).

Kötetei
 Falusi elégia. Versek; Minerva, Cluj-Kolozsvár, 1921
 Esti párbeszéd. Versek; szerzői, Dicsőszentmárton, 1923 
 Versek; Athenaeum, Bp., 1924
 Rasmussen hajóján; Voggenreiter, Berlin, 1926 
 Vers vagy te is. Antológia és új versek; bev. Kuncz Aladár; Erdélyi Szépmíves Céh, Cluj-Kolozsvár, 1926 (Erdélyi Szépmíves Céh kiadványa I. sorozat)
 Idahegyi pásztorok. Dráma; Minerva Ny., Kolozsvár, 1929 (Erdélyi Szépmíves Céh IV.)
 Az aranymosó balladája; Kecskeméti Nyomda, Kecskemét, 1934
 Rönk a Tiszán, versek, 1934
 Úti jegyzetek. Egy pedagógiai vándorlás megfigyelései, úti beszámoló, 1934
 Áprily Lajos–Kerecsényi Dezső–Vajthó László: Magyar olvasókönyv a protestáns gimnáziumok és leánygimnáziumok 1-3. oszt. számára, 1-3.; Franklin, Bp., 1938 
 A láthatatlan írás. Versek; Minerva Nyomda, Kolozsvár, 1939 (Erdélyi Szépmíves Céh XI.)
 Ábel füstje. Válogatott versek. Drámák; Szépirodalmi, Bp., 1957 
 Az aranyszarvas, műfordítások, 1964
 Fecskék, őzek, farkasok, történetek, 1965
 Jelentés a völgyből, versek, 1965
 Fegyvertelen vadász; Móra, Bp., 1966
 A kor falára. Válogatott versek; Szépirodalmi, Bp., 1967
 Áprily Lajos legszebb versei; vál., bev. Kemény János; Ifjúsági, Bukarest, 1969
 Akarsz-e fényt? Versek. A bíboros. Dráma; utószó Jékely Zoltán; Szépirodalmi, Bp., 1969
 Álom a vár alatt; Kriterion, Bukarest, 1972
 Meddig él a csend? Válogatott versek; vál., bev. Sőni Pál; Kriterion, Bukarest, 1973 (Romániai magyar írók)
 Megnőtt a csend. Összegyűjtött versek; szerk., bev. Győri János; Szépirodalmi, Bp., 1973
 Őszi muzsika. Versek és műfordítások; vál., bev., függelék Máthé József; Dacia, Kolozsvár-Napoca, 1976 (Tanulók könyvtára)
 Áprily Lajos válogatott versei; vál., szerk., bev. vers Jékely Zoltán, jegyz. Győri János munkája; Kozmosz Könyvek, Bp., 1977 (A magyar irodalom gyöngyszemei)
 Válogatott versek. 1945–1967; vál. Jékely Zoltán; Magvető–Szépirodalmi, Bp., 1978 (30 év)
 A hűségesek; Móra, Bp., 1980
 Álom egy könyvtárról; gyűjt., szöveggond., jegyz. Ugrin Aranka; Szépirodalmi, Bp., 1981
 Áprily Lajos összegyűjtött versei és drámái; összegyűjt., sajtó alá rend., utószó Győri János; Magvető, Bp., 1985 
 Vers vagy te is; vál., szöveggond. Győri János; Szépirodalmi, Bp., 1987 
 Álom a vár alatt. Két verses elbeszélés; szöveggond. Győri János; Móra, Bp., 1987
 Áprily Lajos összes versei és drámái; összegyűjt., szöveggond., utószó Győri János; Szépirodalmi, Bp., 1990
 Áprily Lajos összes versei; összeáll., szöveggond., utószó Győri János; Szépirodalmi, Bp., 1993
 Igazmesék állatokról. Természetnovellák gyerekeknek és felnőtteknek; Kortárs, Bp., 1994 (Az én erdőm)
 Áprily Lajos válogatott versei; vál., utószó Győri János; Unikornis, Bp., 1996 (A magyar költészet kincsestára)
 Halálpatak; vál. Kovács András Ferenc; Kriterion, Bukarest–Kolozsvár, 1997 (Kincses könyvtár)
 Áprily Lajos legszebb versei; Móra, Bp., 1999 (A magyar irodalom gyöngyszemei)
 Apa és fiú. Áprily Lajos és Jékely Zoltán erdélyi versei; összeáll., bev. Pomogáts Béla; Közdok, Bp., 2004
 Lám Béla levelezése. Áprily Lajossal, Mannsberg Arvéddal, Olosz Lajossal és Reményik Sándorral; összeáll. Hantz Lám Irén; Stúdium, Kolozsvár, 2005
 Áprily Lajos összes költeményei; összegyűjt., szerk. Győri János; Osiris, Bp., 2006 (Osiris klasszikusok)
 Az erdőn túl. Versek; vál., szerk. Hantz Lám Irén; Stúdium, Kolozsvár, 2007
 Fegyvertelen vadász dala. Igazmesék és versek állatokról; vál., szerk. Vida Erika; Mentor, Marosvásárhely, 2007
 Áprily Lajos versei; vál., szerk. Lator László; Sziget, Bp., 2008 (Sziget verseskönyvek)
 Transzilván hősköltemény; vál., bev. Pomogáts Béla; Pallas-Akadémia, Csíkszereda, 2011
 Visegrádi képek; Áprily Iskoláért Alapítvány, Visegrád, 2012
 Rokon álmok álmodója. Áprily Lajos és Reményik Sándor levelezése, 1920–1941; sajtó alá rend., jegyz. Liktor Katalin; PIM–Polis, Bp.–Kolozsvár, 2014
 A rakoncátlan kisgida. Áprily Lajos és Jékely Zoltán mesegyűjtései; Holnap, Bp., 2014
Álom a vár alatt. Két verses elbeszélés; szöveggond. Győri János; Urbis, Szentendre, 2019

Idegen nyelven 
 Obt Ábelova (Ábel füstje); csehre ford. Zora Beráková; SNKL, Praha, 1964 (Svtová cetba)
 Muzica toamnei; románra ford. Petre Saitis; Dacia, Cluj-Napoca, 1978
 Prinul tristee. Versuri; románra ford. Corneliu Bala, előszó Radu Boureanu; Kriterion, Bucureşti, 1979 (Biblioteca Kriterion)
 Novo srednovekovie. Trima ungarski poeti ot Transilvaniâ. Lajos Aprili, Jen'o Džida, Aladar Laslofi ; bolgárra ford. Nino Nikolov; Lice, Sofia, 1999

Jegyzetek

Források 

 Új magyar irodalmi lexikon. Akadémiai kiadó 2000

További információk 
 Versei az ekonyvkereso.hu oldalon
Alszeghy Zsolt: Áprily Lajos. In: Vázlatok. Bp., 1925 (139-146. old.)
 Tompa László: Áprily Lajos: Esti párbeszéd. Pásztortűz, 1923/30.
 Németh László: Áprily Lajos. Protestáns Szemle, Bp. 1927/8; újraközölve Készülődés I. 1941, 99-104.
 Gaál Gábor: Megint a líra katasztrófája. Korunk, 1929/7-8.
 Gaál Gábor: Áprily Lajos. A láthatatlan írás. Korunk 1939/9. Újraközölve Válogatott írások. I. 664-65.
 R. Berde Mária: Áprily elmegy. Pásztortűz, 1929/15.
 Gulyás Pál: Áprily Lajos. Válasz, Debrecen, 1934/3-4.
 Tolnai Gábor: Áprily Lajos költészete. Napkelet, Bp. 1934/4.
 Vita Zsigmond: Áprily Lajos. Pásztortűz, 1935/1
 Vita Zsigmond: Áprily Lajos, a nyugtalanság költője. Erdélyi Helikon, 1936/12.
 Thurzó Gábor: A láthatatlan írás. Nyugat, Bp., 1939/9.
 Benedek Marcell: Áprily Lajos: Ábel füstje. Irodalomtörténet, Bp., 1964/4.
 Győri János: Áprily Lajos alkotásai és vallomásai tükrében. Kismonográfia, Bp., 1967
 Sőni Pál: Áprily zeneisége. A Művek vonzása c. kötetben. 1967, 28-36.
 Marosi Ildikó: Áprily Lajos leveleiből. Utunk, 1970/35.
 Mózes Huba: Jegyzet Babits Mihály és Áprily Lajos költői indulásához. NyIrK 1970/2.
 Gáldi László: A műfordító Áprily egyik arca. Nagyvilág, Bp., 1970/8.
 Máthé József: Áprily Lajos. Vázlat a költő pályaképéhez. Igaz Szó, 1971/11.
 Vita Zsigmond: Áprily Lajos. Az ember és a költő (monográfia), Réthy Andor Áprily-bibliográfiájával, 1972
 Vita Zsigmond: Megkésett közlés. Két kiadatlan vers. Igaz Szó, 1973/3.
 Láng Gusztáv: Áprily-problémák. Utunk, 1973/42.
 Szemlér Ferenc: Áprily ürügyén. A Hét 1973/48; újraközölve Harc szélmalmokkal, 1979, 140-48. Két könyv ürügyén.
 Á. L. levelei Lám Bélához. Mikó Imre közlése. Utunk, 1975/16.
 Á. L. tíz levele Tompa Lászlóhoz. Máthé József közlése. NyIrK, 1976/1.
 Csép Ibolya: Áprily Lajos európai körutazásáról kiadatlan naplója alapján. Korunk, 1976/6.
 Egyed Péter: Az elveszett nap helyett Ábel füstje. Utunk, 1977/30.
 Szabó Sámuel: A szülőváros emlékezete. Brassói Lapok, 1977/44.
 Vita Zsigmond: Áprily Lajos első kritikái. Utunk, 1979/7.
 
 Szondy György: Áprily Lajos; s.n., Debrecen, 1931
 Vita Zsigmond: Áprily Lajos, az ember és a költő; Kriterion, Bukarest, 1972
 Csép Ibolya: Áprily Lajos; Ráday Gyűjtemény, Bp., 1987 (A Ráday Gyűjtemény tanulmányai)
 Fráter Zoltán: Áprily Lajos; Balassi, Bp., 1992 (Kortársaink)
 Áprily Lajos és a Baár-Madas; Baár-Madas Református Gimnázium, Bp., 2000 (Millenniumi füzetek)
 A kor falára. Áprily Lajos emlékezete; vál., szerk., összeáll. Pomogáts Béla; Nap, Bp., 2002 (Emlékezet)
 Antal Attila: Világalkotó elemek Áprily Lajos költészetében; Kriterion, Kolozsvár, 2003 (Kriterion közelképek)
 Yoo Jin-Il–Yi Jin-Min: Áprily Lajos költészete. A halál motívumai; Littera Nova, Bp., 2005 (Studia Hungarica)
 Csíki Zoltán: Áprily Lajos és Parajd; Corvin, Déva, 2006
 Áprily tanár úr. Tanulmányok és emlékezések Áprily Lajos nagyenyedi, kolozsvári és budapesti éveire; szerk. Fenyő D. György; Erdélyi Református Egyházkerület–Kálvin, Kolozsvár–Bp., 2011
Kada Erika: Tündér-határon túl. Áprily Lajos vallásos költészete; Kecskeméti Református Egyházközség, Kecskemét, 2017
Karádi Zsolt: Az Erdélyi Helikon vonzásában. Áprily, Reményik, Dsida; Örökségünk, Nyíregyháza, 2017

Kapcsolódó szócikkek 

 Ars poetica Erdélyben
 Kolozsvár magyar irodalmi élete
 Nagyenyed magyar irodalmi élete
 Áprily Lajos Irodalmi Kör
 Szász–magyar irodalmi kapcsolatok
 Áprily Lajos Főgimnázium
 Jékely Zoltán (fia)
 Zsil-völgyi magyar sajtó

Brassóiak
Parajdiak
Magyar költők
Romániai magyar költők, írók
Magyar műfordítók
MTA-tagok
József Attila-díjasok
1887-ben született személyek
1967-ben elhunyt személyek
Magyar Örökség díjasok
Digitális Irodalmi Akadémia-tagok