Zrakoplov

Zrakoplov ili vazduhoplov je svaka naprava koja se održava u atmosferi zbog reakcije zraka, osim
reakcije zraka u odnosu na zemljinu površinu (definicija prema Zakonu o zračnom prometu Republike Hrvatske). Po toj definiciji u zrakoplove ne spadaju svemirske letjelice, niti lebdjelice na zračnom jastuku (hoverkrafti).

Vrste zrakoplova 
Prema osnovama na kojima se zasniva moć letenja tj. održavanja u zraku, zrakoplovi se dijele na dvije vrste:
 zrakoplovi lakši od zraka (statički leteći strojevi) ili aerostati
 zrakoplovi teži od zraka (dinamički leteći strojevi) ili aerodini.

Zrakoplovi lakši od zraka 
Zrakoplovi lakši od zraka osiguravaju uzgon na Arhimedovom načelu, budući da im je težina manja od težine okolnog zraka kojeg takav zrakoplov istiskuje. Ovi zrakoplovi su poznati i pod imenom baloni.

Prvi zrakoplov lakši od zraka bio je balon pun toplog zraka koji su sagradili braća Montgolfier i uspio je 15. listopada 1783. letjeti nešto više od 4 minute. Takvim balonom se nije moglo letjeti u smjeru po želji posade i putnika, već se kretao nošen vjetrom. No i dalje je ova vrsta zrakoplova vrlo popularna.

Veliki preokret napravio je David Schwarz iz Zagreba koji je napravio prvi upravljivi zračni balon metalne konstrukcije. U njegovu čast izdana je i posebna medalja . No zasluge su nezasluženo pripale njemačkom grofu Zeppelinu koji je projekt okupio od Schwarzove udovice te konstruirao prototip 1897. Za upravljive balone tako možemo često čuti imena „cepelin“ ili „dirižabl“ (od francuskog dirigeable, upravljiv). Schwarz je tijekom projektiranja radio i na materijalima, čime je otvorio put otkriću lagane i čvrste legure aluminija, poznate pod imenima dural, duraluminij, ili Schwartzov aluminij, koja je i danas vrlo popularan materijal za izradu zrakoplova.

Zrakoplovi teži od zraka 
U ovu skupinu spadaju svi zrakoplovi čija je težina veća od težine istisnutog zraka i lete na osnovi postojanja aerodinamičke noseće sile uzgona koja se suprostavlja djelovanju vlastite težine letjelice. Zrakoplovi teži od zraka ostvaruju uzgon tako da se dio zrakoplova posebnog oblika, krilo, kreće kroz zrak čime proizvodi aerodinamičku silu, čija jedna komponenta je usmjerena uvis.

Zrakoplovi s pokretnim krilima 
Krila zrakoplova mogu biti pokretna, tako da se vrte oko osi, i tada se nazivaju krakovi, a čitav sklop takvih krila i zajedničke osovine se naziva rotor. Zrakoplovi s ovakvim konstrukcijskim rješenjem su helikopteri i autožiri. Bitno svojstvo koje helikopter ostvaruje upotrebom pogoǌenog rotora je mogućnost lebdenja u mjestu, poput balona, a uz odgovarajući sustav upravljanja može se kretati u svim smjerovima.

Zrakoplovi s nepokretnim krilom 
Ukoliko su krila zrakoplova nepomična, recimo spojena na trup, tada se cijeli zrakoplov mora gibati kroz zrak da bi mu krila mogla ostvariti potreban uzgon. Takvi se zrakoplovi nazivaju avioni.

Da bi takav zrakoplov mogao poletjeti, on već na zemlji mora postići dovoljnu brzinu kretanja kroz zrak, te mu je potreban aerodrom s dovoljno dugačkom uzletno-sletnom stazom („pistom“).

Pogon zrakoplova 
Za pogon zrakoplova se tipično koriste motori s unutarnjim izgaranjem. Izuzetno se koristi i električni pogon na zrakoplovnim modelima i nekim pokusnim zrakoplovima bez posade.

Klipni motori su bili prvo korišteni za pogon zrakoplova, a i danas su se zadržali na mnogim manjim i sportskim zrakoplovima. Kao pogonsko gorivo obično koriste benzin, ali se u zadnje vrijeme pojavljuju u primjeni i dieselski motori. U oba slučaja kisik se uzima iz zraka u kojem se nalazi zrakoplov. Nedostatak klipnih motora je da s visinom, kako opada gustoća zraka, opada i snaga motora.

Mlazni i turbinski motori su se pojavili tijekom Drugog svjetskog rata. Načelno su ta dva motora ista, razlikuju se optimiranju izlaznog dijela. Mlazni motor kinetičku energiju vrelog plina najvećim dijelom pretvara u brzinu plina kojeg zatim ispušta kroz mlaznik i prema Newtonovom zakonu akcije i reakcije proizvodi potisnu silu prema naprijed. Turbinski motor većinu energije plina pretvara na izlaznoj turbini u mehaničku energiju (okretanje vratila) koja se zatim koristi na primjer za okretanje pogonskog propelera (kod turbo-prop aviona) ili rotora helikoptera. Ovaj pogon je popularniji od običnog mlaznog motora, jer je plinska turbina efikasnija nego kod mlaznog motora. No budući da i propeleri imaju ograničenja, postoji i kombinirani („turbo-ventilatorski”) pogon gdje je propeler zamijenjen impelerom, odnosno ventlatorom s mnogobrojnim krilcima smještenog u kratku cijev. Taj pogon koriste suvremeni veliki putnički avioni. 

Raketni motor je poseba vrsta mlaznog motora koji zrak ne usisava iz atmosfere, već kisik dobiva iz posebnog spremnika. Ovi motori odlikuju se vrlo visokim omjerom snage i težine, ali kako osim goriva moraju nositi i težinu kisika (ili zamjenskog kemijskog spoja), rijetko se koriste u zrakoplovima. Svoju primjenu nalaze na raketama i svemirskim letjelicama

Dimenzije zrakoplova 

Osnovne dimenzije zrakoplova koje se navode prilikom njegovog opisa su njegova dužina, visina, raspon krila i površina krila. Dužina (3) se mjeri od nosa zrakoplova do najisturenijeg dijela repnih površina. Visina (2) se mjeri od tla do najvišeg dijela zrakoplova, ovisno o izvedbi to može biti vertikalni ili horizontalni stabilizator. Raspon (1) (razmah krila) (Eng.Wing span) je dužina koja spaja vrhove lijevog i desnog krila. Kod aviona s promjenjivom geometrijom krila raspon nije stalna veličina. Površina krila () podrazumijeva ukupnu površinu lijevog i desnog krila, a za pojedino krilo je jednaka umnošku razmaha (udaljenosti vrha krila od trupa) krila s prosječnom širinom krila.

Vanjske poveznice 

Vozila