alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Tác

Tác község Fejér vármegyében, a Székesfehérvári járásban.

Fekvése 
Székesfehérvártól 12 kilométerre dél-délnyugati irányban található; az M7-es autópálya 4 kilométerre fekszik a településtől. Központján a Sáregres-Szabadbattyán közti 6307-es út húzódik végig, de lakatlan külterületeit egy rövid szakaszon érinti a 6214-es út nyomvonala is.

Története 

Hírnevét az ország legnagyobb méretű római kori szabadtéri múzeumának, Gorsiumnak köszönheti. A Sárvíz menti homokos síkság kétezer év kultúráját őrzi. Határában 46 régészeti lelőhelyet regisztrálnak. A legjelentősebb ezek közül a belterülettől keletre eső római kori Gorsium. A rómaiak a Dunántúl keleti felének meghódításakor, Kr. u. 46-49. között Sárvíz átkelőhelyét katonai táborral szállták meg. Az erődítés helyén jött létre a 2. század elején a város, a provincia tartománygyűlésének és császárkultuszának székhelye.

Az 1958 óta folyó ásatások nyomán a Duna-vidék egyik legnagyobb Régészeti Parkja jött létre, városfalakkal, fórummal, szentélyekkel, a szentélykerület csarnokaival és templomaival.

Maga Tác a 17. század közepén, a Sárvíz jobb partján alakult ki. A falu birtokosa a Zichy család volt.

Gorsium határában az önkormányzat nagy kiterjedésű, 59 hektáros földterülettel rendelkezik, amelynek idegenforgalmi hasznosítására a nagyszabású előkészületek megtörténtek. A település már csak azokat a befektetőket várja, akik e páratlan értékű és szépségű területen új, szintén nemzetközi jelentőségű látványossággal gazdagítanák a Gorsium megtekintése végett ideérkező turistákat.

Érdekesség a falu egyik utcájáról: Az 1990-es években a községet észak-déli irányban átszelő utcát, amit a község lakói csak Andrási utcának hívtak, hivatalosan is elnevezték gróf Andrássy Gyuláról. Maga a megnevezés egy bizonyos Mukrányi András bácsiról maradt rá az akkori földútra, aki a vasút két partján elterülő úgynevezett „keselőre” szokott az említett földúton kijárni, közlekedni. A keselő szőlővel beültetett terület volt és az úgynevezett háztáji részét alkotta. Az 1970-es években számolták fel. A vasút déli oldalán egy dűlő volt, ahol például az Almási/Molnár, Templom-sor elején lakó Borbás család szőlőterülete is volt. A vasút északi oldalán lévő keselő területe több dűlőből állt. Több család szőlővel beültetett területe volt ott, például a Szép családé.

Közélete

Polgármesterei
 1990–1994: Horváth István (független)
 1994–1998: Horváth István (független)
 1998–2002: Horváth István (független)
 2002–2006: Horváth István (független)
 2006–2010: Horváth István (független)
 2010–2014: Horváth István (független)
 2014–2019: Horváth Tamás (független)
 2019-től: Horváth Tamás (független)

Népesség 
A település népességének változása:

A 2011-es népszámlálás során a lakosok 87,8%-a magyarnak, 0,3% cigánynak, 0,5% németnek mondta magát (12,2% nem nyilatkozott; a kettős identitások miatt a végösszeg nagyobb lehet 100%-nál). A vallási megoszlás a következő volt: római katolikus 29,6%, református 29,7%, evangélikus 0,7%, görögkatolikus 0,1%, felekezeten kívüli 13,2% (25,8% nem nyilatkozott).

Képek

Jegyzetek

Külső hivatkozások 

 Tác-Gorsium 3D képekben

Fejér megye települései
Fejér vármegye települései
Columbus Orbital Facility

A COF (Columbus Orbital Facility) a Nemzetközi Űrállomás európai kutatómodulja.

Kiszolgálását eredetileg a Hermes űrrepülőgéppel tervezték, de azt törölték a programból. A Columbia űrrepülőgép lezuhanása miatt indítását elhalasztották. A Harmony lakómodulhoz csatlakoztatták 2008 februárjában az Atlantis űrrepülőgép STS–122 jelű küldetése során.

Adatok 
 Tömeg: 12800 kg (indításkor);
 Hosszúság: 6,9 méter;
 Szélesség: 4,5 méter;

Képek

További információk

Magyar oldalak 
 A Columbus modul
 Elkészült az európai űrállomás-modul (2006. április 28.)

Külföldi oldalak 
 Columbus: European Laboratory

A Nemzetközi Űrállomás részegységei
Node-3

A Node-3, új nevén Tranquility (magyarul: "nyugalom"), a Nemzetközi Űrállomás harmadik összekötő modulja, amelyet a NASA kérésére az Európai Űrügynökség építette meg. Amerikai űrrepülőgéppel vitték fel. Rákapcsolódó egységek: Unity, Cupola. A NASA és az ESA 1997-ben állapodott meg, hogy megépítik a Node-3 összekötő modult. Összekötő elem az űrállomás különböző túlnyomásos modulja között. Sokkal több képességgel rendelkezik, mint eredetileg tervezték. Támogatni fogja a három fősről hat fősre növekedett állandó állomány szolgálatát.

Az új modult a már meglévő Unity modulhoz kapcsolják. Nyolc, hűtőszekrény méretű egységet tartalmaz, melyeknek feladata a környezet szabályozása és az életfenntartás.

Feladatai között szerepel:

 Oxigén-előállítás: az állomáson lévő vizet oxigénre és hidrogénre bontja. A hidrogént kiengedik az űrbe, az oxigént pedig a személyzet légzésre használja fel.
 Levegő-szabályozó egység: a levegőben lévő szén-dioxid mennyiségét szabályozza, továbbá méri és bizonyos határok között tartja a hőmérsékletet és a légnyomást.
 Víz-visszaforgató és vizelet-feldolgozó rendszer: az állomáson tusolásra használt vizet és a keletkező vizeletet megtisztítja, eltávolítja belőlük a szennyezőanyagokat és ezzel újra biztonságosan fogyaszthatóvá teszi a vizet.
 Szemét- és higiéniai feldolgozó egység: lehetővé teszi a személyzet számára a tusolást és a vécé használatát olyan módon, hogy a fedélzeten lévő víz nagy része újrafelhasználható legyen. Ezzel csökkenti azt a vízmennyiséget, amit űrhajóval kell felvinni.

Ezeken felül a Tranquility hat szögletes és egy kerek ablakán keresztül páratlan lehetőséget biztosít megfigyelésre és fényképezésre. Továbbá lehetővé teszi a külső robotkar vezérlését.

Adatok 
Alumínium ötvözetből készült elem, ezt többrétegű termikus szigetelő takaró borítja. Az űrszemét ellen Kevlar és Nextel takaróval fedték. Az űrállomás többi eleméhez alkalmazkodva rendelkezik minden elemmel (kommunikáció, munkaállomás, elektromos, vízellátás, szellőztetés – hűtés/fűtés), ami a létfeltételek és a szolgálat támogatásához szükséges. Az egyik oldalán egy dokkoló van kialakítva, a másokon 8 szabványos méretű ablak, valamint három dokkoló pont lett kialakítva.

 Tömeg: 15,5 tonna (indításkor);
 Hosszúság: 6,7 méter;
 Szélesség: 4,48 méter;

Külső hivatkozások

Magyar oldalak

Külföldi oldalak

 Node 3: Connecting Module (ESA)

Jegyzetek  

A Nemzetközi Űrállomás részegységei
Pioneer–5

A Pioneer–5 (angolul: úttörő)  amerikai mesterséges bolygó, amelyet a Pioneer-program keretében indították, a Föld-Vénusz útvonalra, világűrkutató szonda.

Küldetés
Az elvárt cél, hogy egy működőképes – elsősorban hordozóeszköz vonatkozásában – űrszondát juttassanak a Föld-Vénusz közötti térbe elősegíteni a világűr sajátosságainak vizsgálatát. A Vénusz elérhetőségének idejéről lecsúszva mesterséges bolygóvá vált, megközelítve a Vénusz pályáját.

Jellemzői
Üzemeltető a NASA.

1960. március 11-én a Air Force Missile Test Center indítóállomásról egy Thor-DM18 Able-4
hordozórakétával, direkt módszer alkalmazásával indítottáka Hold felé. Stabilizált műhold, tengelye körül 6 fordulatot tesz meg percenként.

Majdnem gömb alakú  átmérőjű, 74 centiméter magasságú, műszertartálya a bolygóközi tér anyagi részecskéit vizsgáló számlálóberendezéssel, sugárzásmérővel, mágneses mérőműszerekkel, helyzetbemérő szerkezettel, parancsvevő és mérési eredményt továbbító rendszerrel, hőmérséklet mérővel volt felszerelve.

Az akkumulátorok élettartamát növelve 4 napelemtáblát szereltek rá, összesen  napelemlapcskával. A napkollektorok a vegyi elemeket váltották. A  műszertartály június 26-ig  kilométerre távolodott el a Földtől, amikor megszakadt vele a kapcsolat.

Források 
 
 Dr. Bitó János - Sinka József – Utak a kozmoszba - 1970. Budapest, Kossuth Könyvkiadó

Külső hivatkozások
 
 

Pioneer 05
Naprendszerkutató űrszondák
Romano Scarpa

Romano Scarpa (Velence, 1927. szeptember 27. – Málaga, 2005. április 23.) a Disney-képregények leghíresebb olasz szerzője volt. Gyerekkorában is rajongott a Disney képregényekért, és a negyvenes években saját animációs stúdiót nyitott Velencében, ahol kiadta első munkáit: néhány tévéreklámot és két rövid történetet (E poi venne il diluvio és La piccola fiammiferaia, 1953).

Miután szakított az animációval, az idejét teljes egészében a Disney képregények készítésének szentelte. Az új típusú Mickey egér történetek szerzőjeként a máig legismertebb Disney-képsorok sorát hozta létre („Topolino e la collana Chirikawa”, 1960) vagy „The Flying Scot”, 1957) – ezek több nyelven is megjelentek és későbbi Disney-filmeknek szolgáltak alapjául.

Karrierje során Scarpa több plusz karaktert is tervezett, amiket „odaát” nem mindig fogadnak el, mint például:

Brigitta McBridge, Dagobert McCsip önjelölt barátnője (és segítőtársa, Filo Sganga);
Dália Kacsa, egy tizenéves kacsaládtag;
Gideon McDuck, Dagobert késői féltestvére;
Kildare Coot, Donald kacsa őrült kuzinja;
Trudi, Pofatag barátnője és társa a bűnözésben.

1988 óta az Egyesült Államokban is jelennek meg történetei (az olasz Disney szerzők történetében először).

Jegyzetek

   

Velenceiek
Európai képregényrajzolók
Disney
1927-ben született személyek
2005-ben elhunyt személyek
Olasz grafikusok
CIL (egyértelműsítő lap)

A CIL lehet:
Corpus Inscriptionum Latinarum, a latin feliratos emlékeket közreadó hatalmas sorozat;
Common Intermediate Language.
Michael Martin (filozófus)

Michael Martin (Cincinnati, Ohio, 1932. február 3. – Lexington, Massachusetts, 2015. május 27.) amerikai filozófus a Bostoni Egyetemen, nyugalmazott professzor.

Martin leginkább vallásfilozófiával foglalkozott, bár a tudományfilozófia és a jog is érdekelte. Számtalan könyvet és cikket írt az ateizmus védelmében és számos istenérvet (mármint isten elleni érvet) rendkívül részletesen. Martin az „Ateizmus: Filozófiai Igazolás” („Atheism: a Philosophical Justification”) című könyvének előszavában arról ír, hogy általában hiány van ateista válaszra a kortárs vallásfilozófiában, és a hitetlenek védelmét a saját keresztjének tekintette, bár ez a kifejezés ironikus.

„Ezen könyv célja nem az, hogy az ateizmust népszerű nézetté tegye, vagy megjelenítse az »agyonhallgatása« közepette. A célom nem utópisztikus. Egyszerűen jó érvekkel akarok szolgálni az ateizmus mellett… A célom annak bemutatása, hogy az ateizmus racionális, míg az istenhit nem. Tudom, hogy a teisztikus hit nem mindig alapul észszerűségen. Azt állítom, hogy azon kellene, hogy alapuljon.”

Atheism: a Philosophical Justification, (24).

Művei
Legal Realism: American and Scandinavian (New York: Peter Lang, 1996) 
The Big Domino in The Sky and Other Atheistic Tales, (Buffalo: Prometheus Books, 1996) 
Readings in the Philosophy of Social Science (Cambridge:The MIT Press, 1994) with L. McIntyre
The Case Against Christianity (Philadelphia: Temple University Press, 1991) 
Atheism: A Philosophical Justification (Philadelphia: Temple University Press, 1990) 
The Legal Philosophy of H.L.A. Hart: A Critical Appraisal (Philadelphia: Temple University Press, 1987) 
Social Science and Philosophical Analysis: Essays on The Philosophy of The Social Sciences (Washington, D.C.: University Press Of America), 1978 
Concepts of Science Education: A Philosophical Analysis (Chicago: Scott-Foresman, 1972) 
Probability, Confirmation and Simplicity (New York: Odyssey Press, 1966) with M. Foster

Jegyzetek

További információk
Michael Martin hivatalos honlapja a Bostoni Egyetemen, angol. 

1932-ben született személyek
2015-ben elhunyt személyek
Amerikai filozófusok
Ateisták
Amerikai egyetemi, főiskolai oktatók
Cincinnatiek
Törülközőnap

A törülközőnap () tisztelgés minden év május 25-én Douglas Adams (1952–2001) angol sci-fi-író emléke előtt.

Ezen a napon a rajongók és tisztelők mindenhova a törülközőjükkel mennek, amiről így ír a Galaxis útikalauz stopposoknak (Hitchhiker's Guide to the Galaxy) „ötrészes trilógia”: 

„Törülköző: A lehető leghasznosabb dolog, amit csak magával vihet a csillagközi stoppos. Egyrészt komoly gyakorlati értéke van: beletakarózhatunk, hogy meleghez jussunk, míg átugrándozunk a Jaglan-Béta hideg holdjain; heverhetünk rajta, míg a Santagrinus-V ragyogó, márványhomokos tengerpartjain szívjuk a sűrű tengeri levegőt; felvitorlázhatjuk vele minitutajunkat, míg lefelé sodródunk a lassú, lomha Moth folyón; takarózhatunk vele, miközben Kakrafoon sivatagainak vörös csillagai ragyognak ránk; megnedvesíthetjük és fegyverként használhatjuk kézitusában; fejünkre tekerhetjük, hogy távol tartsuk a mérges gőzöket, vagy hogy elkerüljük a Traal bolygó Mohó Poloskapattintó Fenevadjának pillantását (észvesztően ostoba állat, azt hiszi, ha te nem látod őt, ő sem lát téged – annyi esze van mint egy cipőtalpnak, de nagyon-nagyon mohó); veszély esetén vészjelzéseket adhatunk vele, és természetesen beletörülközhetünk, ha még elég tiszta hozzá.

Másrészt, és ez a fontosabb, a törülközőnek roppant pszichológiai jelentősége van. Miért, miért nem, ha a strag (strag: nem stoppos) észreveszi, hogy a stopposnak van törülközője, azonnal föltételezi, hogy fogkeféje, arctörlője, szappana, doboz kétszersültje, kulacsa, iránytűje, kötélgombolyagja, szúnyogriasztója, esőkabátja, űrruhája stb. is van. Sőt a strag boldogan odakölcsönzi a stopposnak a felsoroltak vagy egy tucat egyéb tétel bármelyikét, melyet a stoppos véletlenül „elvesztett”. A strag úgy gondolkodik, hogy aki széltében-hosszában bejárja stoppolva a galaxist, nomádul és csövezve él, hihetetlen nehézségekkel néz farkasszemet, és győz, és még azt is tudja, hogy hol a törülközője – az igazán olyan valaki, akit komolyan kell venni.

Innen ered a kifejezés, mely a stoppos szlengbe is átkerült már: 
Hej, helltél már azzal a klufi Ford Prefecttel? Az aztán a sahár, mindig tudja, hol a törülközője!
(Hellni: megismerkedni, beszélgetni, találkozni, lefeküdni valakivel; klufi: nagyszerű, belevaló fickó; sahár: igazán nagyszerű, belevaló fickó)” Molnár István fordítása

Eredete
Az eredeti felhívás a „Törülközőnap” megtartására a „Binary Freedom” nyílt forráskódú fórumon jelent meg 2001. május 14-én:

Chris Campbell és barátai regisztrálták a TowelDay.org weboldalt, ami arra emlékezteti az embereket, hogy ezen a napon hozzanak magukkal törülközőt. A „Törülközőnap” azonnal sikert aratott a rajongók között, sokan küldtek be fényképeket, amik őket ábrázolták az utcán törülközővel.

Javasolt dátumok voltak még
 február 11. (az év 42. napja)
 március 11. (Douglas Adams születésnapja)
 február 4. (4/2 - angol dátumozás)
 április 2. (4/2 - amerikai dátumozás)
 május 11. (Douglas Adams halálának napja)
 június 22. (42 nappal Douglas halála után)
 október 18. (2001. 42. csütörtöke)

További információk 

 A hivatalos Törülközőnap-oldal

Jegyzetek

Ünnepek májusban
Galaxis útikalauz stopposoknak
Kulturális ünnepek és emléknapok
Hortobágy (egyértelműsítő lap)

Hortobágy, tájegység Magyarországon
Hortobágyi Nemzeti Park
Hortobágy, Hajdú-Bihar vármegyei község
Hortobágy magyarországi folyó 
Hortobágy romániai folyó
Hortobágy-Berettyó, vízfolyás Magyarországon
Hortobágy, 1936-ban bemutatott magyar film, rendezte George Hoellering

Lásd még:
Hortobágy-hegység, az Oltmelléki-hegysorhoz tartozó hegység Romániában
Hortobágyfalva, település Romániában, Szeben megyében
Hortobágyi páncéloscsata
Hortobágyi-rendszer
Hortobágy-halastavi Kisvasút
Hortobágyi kényszermunkatábor
Ursinus (ellenpápa)

Ursinus (? – 384 után) ellenpápaként vonult be az egyháztörténelembe. 366 és 367 között maradt hivatalában. Ellentmondásos és homályos pontifikátusa messze a jövőbe mutató tendenciákat tartalmazott a pápaság történetében.

Életéről, származásáról szinte semmit sem tudunk. Ez betudható annak is, hogy sem a világi sem az egyházi hatalom nem támogatta őt. Még egészen fiatalon Rómába került. Keresztény családból származott és az akkoriban száműzött Libériusz pápa mellé állt. Hamarosan a pápa egyik első diakónusává vált. Így amikor 366-ban meghalt Libériusz, joggal várhatta, hogy megválasztják. Akkoriban még csak a római egyházmegye választhatott pápát, de mindenki, aki az egyházmegyében élt. Így történt ez akkor is. A nép és az alsó papság Ursinust támogatta, de a császári hatalom és a felső osztályok II. Félix egyik követőjét, I. Damáz pápát támogatták. A zsinaton a két fél nem tudott egyességre jutni, így mind a két egyházi méltóságot megválasztották a keresztény nyáj legfőbb pásztorává. A választás után mégis feszült légkör ülte meg a várost. 366 októberében már összecsaptak Ursinus és I. Damáz hívei, és hamarosan egész Róma felfordult. A város prefektusainak komoly feladatot jelentett megfékezni a forrongó népet. Végül I. Damáz győzött, és egyedül ő vette fel a pápai tisztséget. 

A harcok elülni látszottak, amikor I. Damáz követői megtámadták Ursinus embereit, akik között szörnyű vérfürdőt rendeztek. A 137 emberi életet kioltó éjszaka után Róma prefektusai Galliába száműzték Ursinust, a biztonság érdekében.

Gall tartózkodása alatt Ursinus nem adta fel pápai ambícióit. 367 szeptemberében a császár engedélyével ismét visszatérhetett a fővárosba. Újult erővel vetette bele magát az egyházi vitákba, ám I. Damáz hatalma akkorra már annyira megerősödött, hogy hamarosan ismét el kellett hagynia a várost. 378-ban I. Damáz egy zsinaton kitagadta őt az egyházból, és megerősítette magát a pápai hatalomban. A krónikák szerint Ursinus haláláig áskálódott I. Damáz ellen, de sikertelenül. 381 körül halt meg.

Ellenpápák
4. századi püspökök
BMP

BMP – (Bitmap) képek tárolására használt fájlformátum.

Angol szóösszetétel, melynek jelentése bittérkép.
Ugyanerre a formátumra esetlegesen mint DIB (Device Independent Bitmap, eszközfüggetlen bittérkép) is hivatkozhatnak.
Mind a két formátumot a Microsoft dolgozta ki.

A BMP fájlformátum 

A BMP fájlok három – vagy ha van paletta, négy – elkülöníthető részből szerveződnek:

Fájlfejléc (14 byte) 
A fejlécben tárolt számok mind növekvő bájtsorrendben (Little-endian) tárolódnak.


Információs fejléc (40 byte)

Paletta (paletta-színek×4 byte) 
Paletta akkor szerepel a fájlban, ha a színmélység legfeljebb 8 bit/pixel (vagyis ha a bittérkép nem RGB színkódokat, hanem színindexeket tartalmaz).

Ha van paletta, akkor a definiált színek számaszor ismétlődik a következő 4 bájt.

Bittérkép 

A bittérkép a kép képpontjait sorfolytonosan tárolja, ami alapvetően kétféleképpen történhet.

Ha a színmélység 8, vagy nála kisebb, akkor színindexeket sorol fel, amelyek a paletta színeire mutatnak (a paletta első színe kapja a 0-s indexet). Minden színindex egy képpontot ír le. 

Ha a színmélység 24 bites, akkor RGB színkódokat sorol fel, és ilyenkor nincsen a fájlban paletta. Minden (3×8 bites) RGB színkód egy-egy képpontot ír le. Bár a színindexes bittérkép csak kevesebb színt különböztethet meg, mérete jóval kisebb az RGB színkódosénál, hiszen egy képpont nem 24, csak 8, 4, 2 vagy 1 bitet foglal el (természetesen, egy bittérképen belül csak egyféle hosszúságú színindexeket használnak).

A bittérkép további jellemzői:

 Az RGB számhármasokban (mind a bittérképben, mind a palettában) B; G; R a sorrend.
 A kép soronként lentről felfelé haladva tárolódik (vagyis a kép legalsó sora kerül a bittérkép legfelső sorába).
 A bittérképen belül a képnek megfelelő sorokat szükség szerint 0-s bitekkel egészítik ki úgy, hogy minden sorhoz néggyel osztható számú bájt tartozzék.

Grafikus fájlformátumok
Ariane–4

Az Ariane–4 európai hordozórakétatípus, amelyet az ESA tervezett meg és az Arianespace épített és forgalmazott. Ez volt az egyik legsikeresebb, kereskedelmi indításokra is használt hordozórakéta.

Története
A fejlesztési program 1983-ban kezdődött, az első indításra 1988. június 15-én került sor. 15 éves használata alatt 116 Ariane–4-et indítottak, közülük csak 3 volt sikertelen. Az Ariane–4 hasznos terhe – geostacionárius átmeneti pályára (GTO-ra) – a korábbi Ariane–3 1700 kg-járól 4800 kg-ra nőtt. A GTO-ra állított rekord teher 4946 kg volt. Az Ariane–4-et 2003-tól az erősebb Ariane–5 váltotta fel. Utoljára 2003. február 14-én indult, az Intelsat 907 távközlési műholddal.

Változatok
Az Ariane–4-nek hat változata volt, kettő vagy négy gyorsítórakétával. A rendszerhez tartozott még egy teherhordó szerkezet, a Spelda (Structure Porteuse Externe pour Lancements Doubles Ariane), amelyet egyszerre több műhold indításakor használtak.

Az Ariane 40 volt az alapváltozat három fokozattal, indítási tömege 245 t, kapacitása 2100 kg átmeneti pályára és 5000 kg alacsony pályára. Négy Viking-5 főhajtóműve egyenként 667 kN tolóerőt termelt. A második fokozaton egy Viking hajtómű volt, a harmadik fokozaton egy HM7 folyékony oxigén/hidrogén hajtómű. A legerősebb változat az Ariane 44L volt, négy gyorsítórakétával és négy fokozattal. Tömege 470 t, 4730 kg-ot juttathatott átmeneti pályára, és 7600 kg-ot alacsony pályára.

További információk

Magyar oldalak
 Bemutatjuk a nyugdíjba készülő rakétát

Külföldi oldalak
 Goodbye Ariane 4: Finale flight for workhorse rocket (2004. február 14.)

Ariane rakéták
Sziriciusz pápa

Szent Sziriciusz (), (334 – 399. november 26.) volt a 38. keresztény vezető a világ történelmében. 384. december 17-én választották meg és egészen haláláig viselte hivatalát. A korai kereszténység egyik legaktívabb pontifikátusát tulajdonítják Sziriciusznak. Szinte minden területen megújította a pápai hatalmat.

Élete
Körülbelül 334-ben született Rómában keresztény családban. A papi hivatást választotta, és elhivatottsága miatt Libériusz pápa hamarosan diakónussá szentelte. Töretlen hitbuzgósággal tanult, és pár év múlva a klérus egyik legbefolyásosabb tagja lett. Nem is lett igazán nagy meglepetés, amikor a római zsinat őt választotta meg vezetőnek, annak ellenére, hogy a nem is rég véres csatákat szító Ursinus ellenpápa is indult a legfőbb egyházi hivatalért.

A világon először ő nevezte magát pápának. Irataiban jelent meg ez a szó, és azóta használatos a római püspöki tisztség szinonimájaként. Ezzel a szóval azt is kifejezte, hogy ő az egész keresztény egyház feje. Dogmatikai kérdésekben igen szigorú vonalat képviselt. Jelentős munkássága több évszázados hagyományokat, szabályokat teremtett. Leveleiben első helyen említette az egyházfegyelem meglétét. Döntéseivel megreformálta a keresztséget, a szenteléseket, a böjtöt és a gyónást is. 386-ban egy zsinatot hívott össze, amelynek legfőbb eredményeként bevezették a papi nőtlenséget, azaz a cölibátus intézményét. Ezt a szabályt a katolikus papság mind a mai napig megtartotta. Akkoriban még voltak nős papok, nekik tartózkodniuk kellett a házas élettől.

Sziriciusz fantasztikus politikai érzékkel terelte egységes mederbe egyházát úgy, hogy az elismerje legfőbb hatalmát. Ambrus püspök segítségével sikerült megegyezni a priszcilliánusokkal, és a már évek óta húzódó Meletiosz-féle egyházszakadást is sikerült kivédenie.A kultúrában, művészetben is nagy hatása volt Sziriciusznak. A pápa támogatta Szűz Mária, az angyalok és a vértanúk tiszteletét mind a vallási mind a művészi életben. Pontifikátusa alatt több templom is épült, és sokat átalakítottak. Ebben az időben virágzott fel a keresztény himnuszköltészet is.

A századforduló előtt kevéssel, 399. november 26-án halt meg Rómában. A keménykezű pápa tiszteletére a november 26-ai napot neki adták.

Művei

Források 
 Gergely Jenő: A pápaság története Budapest: Kossuth Könyvkiadó, 1982
 Enciclopedia Italiana
 
 Catholic Encyclopedia

Kapcsolódó szócikkek 
Pápa
Római pápák listája
Római pápák listája grafikusan

4. századi püspökök
Szentté avatott pápák
334-ben született személyek
399-ben elhunyt személyek
COROT

A COROT (franciául "COnvection ROtation et Transits planétaires", angolul "COnvection, ROtation and planetary Transits") csillagászati műhold, amelyet exobolygók megfigyelésére és asztroszeizmológiai vizsgálatokra indított a Francia Űrügynökség és az ESA 2006-ban. A 27 cm átmérőjű, négy négyzetfok látómezejű fedélzeti távcső a csillagok fényességváltozásait méri, amiből bolygók jelenlétére lehet következtetni.

A távcső mögé épített négy CCD végzi a megfigyeléseket, kettőt az exobolygó-kutatáshoz, kettőt asztroszeizmológiai mérések végzésére használnak. Az exobolygók felfedezésére használt CCD-k látómezejében jellemzően pár ezer csillag van. Ilyen módszerrel a COROT akár kőzetbolygókat is felfedezhet más csillagok körül. A távcső egy csillagot legfeljebb 150 napig észlel, azaz ez a felfedezhető exobolygók legnagyobb keringési periódusa. Az égbolt két, mintegy 10 fokos átmérőjű, a Tejúton lévő területén figyeli meg a csillagokat, a nyári égen az  és a  csillagképek határán, a téli égen a  csillagképben van az általa megfigyelt terület, a kettő között fél évente váltanak, a Nappal ellentétes oldalon lévőt figyeli a távcső.

Küldetés 
A műholdat 2006. december 27-én indították Bajkonurból Szojuz rakétával. Működését 2009 végén 2013. március 31-ig meghosszabbították.

Eredmények 
Az első exobolygó felfedezését 2007. május 3-án jelentették be. A COROT-Exo-1b jelzéssel ellátott forró óriásbolygó sugara 1,78-szorosa a Jupiterének. A Földtől 1500 fényévre, a Egyszarvú csillagképben található, Naphoz hasonló sárga törpecsillagát mindössze 1,5 nap alatt kerüli meg.

2008 májusában további két exobolygót és egy egyetlen osztályba sem besorolható égitestet találtak, melyet COROT-Exo-3b-nek neveztek el. A felfedezéseket az ESA jelentette be. A COROT-Exo-3b a feltételezések szerint a bolygó és a barna törpe közti jelenség. A COROT-Exo-7b a legkisebb bolygó, melynek sikerült megmérni az átmérőjét, mely a Földének 1,7-szerese. A Corot ezen felül három távoli csillagot is talált, melyek a megfigyelések alapján a Napra hasonlítanak, bár melegebbek.

Felfedezett exobolygók 
 CoRoT-1 b
 CoRoT-2 b
 CoRoT-3 b
 CoRoT-4 b
 CoRoT-5 b
 CoRoT-6 b
 CoRoT-7 b
 CoRoT-8 b
 CoRoT-9 b

Jegyzetek

További információk 
 A COROT űrtávcső az ESA honlapján
 COROT (ESA Science & Technology)

Csillagászati műholdak
Európai műholdak
Gemini űrhajó

A második generációs Gemini űrhajót az amerikai Gemini-programban használták. Fedélzetén két űrhajós is végezhetett két hétnél rövidebb űrrepüléseket. Eredetileg a Gemini űrhajót akarták eljuttatni a Holdhoz, de ezt később felváltotta az Apollo űrhajó. A Gemini két részből áll: űrhajós kabin és műszaki modul. Az űrhajós kabin egyben visszatérő egységként is szolgált. A műszaki modulban voltak az űrhajó fedélzeti berendezései (hajtómű, hajtóanyagtartályok stb.). Indítására a Titan II rakétát használták. Visszatéréskor az óceánra szállt le.

Források 
 Dancsó Béla: Holdséta - A Holdra szállás története (Novella Kiadó Kft, Budapest, 2004) 
 Encyclopedia Astronautica - Gemini Technical Description 
 Project Gemini Drawings and Technical Diagrams  
 A Gemini űrhajó kapszulája (fénykép)

További információk 

 Űrvilág - Mercury és Gemini (cikklista)
 Vissza a jövőbe: Geminiből Eclipse
Helios-program

A Helios-program keretében indították az első európai (német) űrszondákat. Ez a két szonda volt az első, kizárólag a Nap kutatására szánt űreszköz. A Merkúr pályáján belül megközelítették a Napot.

A Helios-program űrszondái 
(zárójelben az indítás dátuma)
 Helios–1 (1974. december 10.)
 Helios–2 (1976. január 16.)

Külső hivatkozások 
 Helios honlap (MPI Lindau)
Fogyasztáselmélet (egyértelműsítő lap)

Fogyasztáselmélet, mikroökonómia
Fogyasztáselmélet, makroökonómia
Fogyasztáselmélet, marketing
Fogyasztáselmélet, szociológia
Bourdieu fogyasztáselmélete
Kliper


A Kliper az orosz RKK Enyergija vállalat tervezett többször felhasználható űrhajója, amely a tervek szerint a Szojuz űrhajót váltaná fel.

A Kliper arra alkalmas, hogy utánpótlást szállítson a Föld körül keringő űrállomásokra, de autonóm repülést is végezhet alacsony pályán. Hat űrhajóst képes befogadni. Indításra Onega vagy Angara hordozórakétát fognak használni, amelyet a most használt Szojuz rakétából fejlesztenek ki. Első repülésére a 2010-es években kerülhet sor.

Adatok

Külső hivatkozások

Magyar oldalak 
 Az Enyergija cég önerőből legyártja a Klipert (2006. október 20.)
 Az ESA nem támogatja a Klipert (2006. szeptember 5.)
 Európa komolyan érdeklődik a Kliper iránt (2005. augusztus 29.)
 Új orosz űrhajó épül (2005. július 24.)
 Új orosz űrhajó-terv (2004. május 24.)
 Új űrhajón dolgoznak az orosz tervezők (2004. március 21.)

Külföldi oldalak 
 Kliper a Russian Space Web oldalon
 Kliper az Astronautix oldalon
 Kliper a www.buran.ru oldalon (oroszul) (Lásd még buran.ru oldalon a szerzői megjegyzéseket a Новости Космонавтики fórumon: 1, 2).
 Kliper a MAKS-2005 Air Show-n  (2005. augusztus)
 Kliper fotógaléria (2005. május). Lásd még  Новости Космонавтики fórumot (2004. november 30.) (oroszul).
 Az ESA folyamatos együttműködése Oroszországgal az űrben és Putyin elkötelezettsége a Kliper program mellett – 2004
 Európai kooperációs tervek az új orosz űrtervekkel (2005. július 1.)

Orosz űrhajók
Ranger-program

A Ranger  amerikai tudományos űrszonda,  holdkutató műhold, amit a Ranger-program keretében indítottak.

Program
Amerikai űrszondák, melyeket a Jet Propulsion Laboratoryban (JPL) fejlesztettek ki. A NASA a Hold látható oldalának módszeres kutatását kezdte meg, amely a Surveyor-programmal, majd a Lunar Orbiter-programmal folytatódott és az Apollo-programban, a Holdra szállással csúcsosodott ki.

Az eredeti tervek szerint a szondák fékezett leszállást kíséreltek volna meg, miközben egy szeizmométert tartalmazó tartályt ejtettek volna a Hold felszínére. A kezdeti balsikerek miatt módosították a programot. A szondák fékezés nélkül a Holdra zuhantak úgy, hogy közben a televíziós kamerák az utolsó pillanatig fényképeztek.

1961 és 1965 között nyolc Ranger szondát indítottak:
 a Ranger–1 és Ranger–2 egyik célja a Hold megközelítését biztosító technikai eszközök űrbéli viselkedésének, és a követő állomások vételi képességének ellenőrzése.
 a Ranger–3, Ranger–4 és Ranger–5 módosított program alapján fékezett manőver végrehajtása mellett egy szeizmométertartályt kellett a felszínre juttatni.
 a Ranger–6, Ranger–7, Ranger–8 és Ranger–9 programváltoztatása alapján közvetlen becsapódással vizsgálta a Hold felszínét. Az utolsó három szonda szolgálata tekinthető sikeresnek. Mindegyik szonda 6-8000 felvételt továbbított a becsapódás előtti pillanatokig.

Az űreszközök legfőbb feladata volt, hogy a felszerelt hat nagyfelbontású televíziós kamerával felvételeket készítsen a Hold Föld felől látható felszínéről. A felvételeknek  kilométer távolságban kellett indulniuk és becsapódásuk utolsó pillanatáig szolgáltatni értékelhető képeket. Egy-egy űrszondától  fényképre számítottak. Rangerek fedezték fel a mikrokrátereket, az apró felszíni egyenetlenségeket, porréteget és a sugárrendszerek szerkezetét. Mozgásuk analizálásából a Hold tömegét határozták meg pontosabban.

A kutatási program teljes költsége 170 millió dollár volt.

A program űrszondái 
(zárójelben az indítás dátuma)
 Ranger–1 (1961. augusztus 23.);
 Ranger–2 (1961. november 18.);
 Ranger–3 (1962. január 26.);
 Ranger–4 (1962. április 23.);
 Ranger–5 (1962. október 18.);
 Ranger–6 (1964. január 30.);
 Ranger–7 (1964. július 28.);
 Ranger–8 (1965. február 17.);
 Ranger–9 (1965. március 21.);

Források

Külső hivatkozások
Űrkatasztrófa

Az űrtevékenységre jellemző alapos előkészítés és ellenőrzés egy idő után rutinszerűvé válhat és a szakemberek figyelme másfelé fordul vagy egy előforduló hibát nem mérnek fel helyesen. Ez az űrkatasztrófák leggyakoribb oka. Aktív űrrepülésen eddig csak négy alkalommal fordult elő ilyen, a repülések kritikusnak nevezett időszakában, mint a leszállás vagy az indítás. Több halálos baleset fordult elő még az indítás előtti felkészülés során.

Űrkatasztrófák 

 1960. október 24. – Nyegyelin-katasztrófa

126 ember halt meg egy szovjet ballisztikus rakéta felrobbanása miatt.

 1967. január 27. – Apollo–1

Gyakorlás közben kigyulladt az indítóállványra felszerelt Apollo–1 kabinja, és a benn lévő három űrhajós, Virgil Grissom, Edward White és Roger Chaffee elégett.

 1967. április 23. – Szojuz–1

A Szojuz–1 űrhajó ejtőernyője visszatéréskor nem nyílt ki, és a visszatérő kapszula, fedélzetén Vlagyimir Komarovval becsapódott Kazahsztánban.

 1971. június 29. – Szojuz–11

A Szojuz–11 fedélzetén Georgij Dobrovolszkij, Vlagyiszlav Volkov és Viktor Pacajev éppen visszatérőben volt a Szaljut–1 űrállomásról, amikor az űrhajóból megszökött a levegő. Az űrhajósok megfulladtak.

 1986. január 28. Challenger űrrepülőgép, STS–51–L, Challenger-katasztrófa

A küldetés 73. másodpercében a Challenger űrrepülőgép felrobbant, és a fedélzeten lévő hét űrhajós, Francis Scobee, Judith Resnik, Ellison Onizuka, Ronald McNair, Michael J. Smith, Gregory Jarvis, Christa McAuliffe meghalt.

 1996. február 15.

Egy kínai CZ–3B rakéta indítás után becsapódott egy Xichang űrközponthoz közeli faluba. Hat ember meghalt és 57 megsebesült.

 2003. február 1. Columbia űrrepülőgép, STS–107, Columbia-katasztrófa

A visszatérés során a Columbia űrrepülőgép a levegőben szétesett és hétfős személyzet meghalt: Willie McCool, Dave Brown, Michael Anderson, Rick Husband, Kalpana Chawla, Laurel Clark, Ílán Rámón.

 2003. augusztus 22. Brazíliai rakétarobbanás

Az indításra való felkészülés közben a brazíliai Alcântara űrközpontban váratlanul beindultak egy VLS–3 hordozórakéta hajtóművei, ami 21 ember ölt meg.

Egyéb balesetek 

Az űrtevékenységhez kapcsolódó súlyos, de nem halálos balesetek:

 1970. április 14. – Apollo–13

Az Apollo-13 volt az Apollo-program egyetlen sikertelen küldetése a Holdhoz. Repülés közben felrobbant az Apollo űrhajó egyik oxigéntartálya. Az űrhajósoknak a holdkomp rendszereit felhasználva sikerült visszatérniük a Földre.

 1997. június 25. – Mir, Progressz M-34

Nekiütközött a Mir űrállomás Spektr moduljának a Progressz M-34 teherűrhajó. A modulon keletkező résen szivárogni kezdett a levegő, az állomáson a belső nyomás jelentősen lecsökkent, ezért a modult hermetikusan lezárták. A napelemtáblákban is jelentős kár keletkezett.
Zond-program

A Zond-program (orosz betűkkel Зонд; magyarul: szonda) egy szovjet űrszonda-program.

Az első két Zond űrszondát a Mars és a Vénusz felé indították, a sorozat többi tagját a Holdhoz. A Hold felé indított űrszondák a szovjet holdprogram részei voltak. Ezekkel próbálták ki a holdrepülés főbb mozzanatait.

A sorozat első három tagja 1964–1965-ben repült, a következő öt pedig 1968–1970 között. A Zond sorozat két része szerkezet és méret szempontjából is lényegesen különbözik egymástól. Az első három a Marsz–1-hez, a Venyera–2-höz és a Venyera–3-hoz hasonló felépítésű, majdnem egy tonnányi bolygókutató űrszonda, a következő öt Zond szonda pedig orbitális egység nélküli, mintegy 5,5 tonnás Szojuz 7K–L1 űrhajó volt, amely a Holdhoz való repülést, visszatérést és a Földre különböző pályákon történő leszállást hajtott végre. A Zond sorozat első három példányát háromfokozatú hordozórakétával, a többit pedig Proton hordozórakétával indították a bajkonuri űrrepülőtérről. Több sikertelen indítás is történt, ezek nem kaptak Zond jelzést.

Űrszondák

A Zond program űrszondái, zárójelben az indítás dátuma.
 Zond–1 (1964. április 2.)
 Zond–2 (1964. november 30.)
 Zond–3 (1965. július 18.)
 Zond–4 (1968. március 2.)
 Zond–5 (1968. szeptember 15.)
 Zond–6 (1968. november 10.)
 Zond–7 (1969. augusztus 8.)
 Zond–8 (1970. október 20.)

További információk
I. Anasztáz pápa

I. Szent Anasztáz (), (kb. 340 – 401. december 19.) 39.-ként léphetett a pápai trónra. 399. november 27-én, vagyis elődjének, Sziriciusz pápa halálának másnapján választotta meg a római zsinat a keresztény egyház vezetőjének. Címét halála napjáig viselte.

Élete
Életéről és származásáról szinte semmit sem tudni. Mindenesetre rövid pontifikátusát egészen jól be lehet határolni dogmatikai vitáival és döntéseivel. Első ilyen intézkedése az alexandriai Órigenész köthető. Elítélte írásait, ám olvasását nem tiltotta be, mondván mindenkinek tudnia kell mi az igaz, de azt csak a hamis megismerése által lehet tudni. Az ő rendeleteként mind a mai napig állva hallgatják végig a misén elhangzó evangéliumot. Bő kétéves pontifikátusának legnagyobb és legmeghatározóbb eleme volt a donatista tanok elleni harc. Az eretnek tanok központja Karthágó volt. A donatizmus hívei az egyház világiasodását, a hívek elkanászodását sérelmezték. Anasztáz 401-ben zsinatot hívott össze az eretnek irányzat központjában, Karthágóban, itt elítélte a donatizmust, de a vitát nem sikerült lezárni.

Nem sokkal ezután Rómában halt meg. Ünnepét december 19-én tartják.

Művei

Jegyzetek

Források 
 Gergely Jenő: A pápaság története Budapest: Kossuth Könyvkiadó, 1982
 Enciclopedia Italiana

 Catholic Encyclopedia

Kapcsolódó szócikkek 
Pápa
Római pápák listája
Római pápák listája grafikusan

4. századi püspökök
Szentté avatott pápák
A 340-es években született személyek
401-ben elhunyt személyek
Fogyasztáselmélet (makroökonómia)

A fogyasztáselmélet a makroökonómia fontos részterülete. Mivel a fogyasztás az aggregált kereslet egyik fontos összetevője, alakulása igen nagymértékben hat a gazdaság ingadozásaira. Nem véletlen tehát, hogy a makroökonómia sokat vizsgálódik a témával kapcsolatosan.

Számos makroökonómus próbálta már leírni, hogy az összgazdasági fogyasztásra milyen tényezők hatnak és milyen mértékben. Az általuk készített modellek célja az volt, hogy ezeket a tényezőket legalább olyan jó közelítéssel meghatározzák, amely már lehetőséget ad a jövőbeli fogyasztás előrejelzésére.

John Maynard Keynes modelljében egyedül a jövedelemnek van számottevő hatása a fogyasztásra, vagyis létezik egy fogyasztási függvény, amelynek egyetlen változója a jövedelem. Keynes úgy vélte, hogy a fogyasztási függvény növekvő, de meredeksége – az úgynevezett fogyasztási határhajlandóság – a jövedelem emelkedésével fokozatosan csökken.

A keynesi elmélet hosszú távon közelítőleg "jól működik", de rövid távú előrejelzésre alkalmatlan. A második világháború alatt például az emberek jövedelmük kisebb részét költötték fogyasztásra, mint korábban, a háborút követően viszont éppen ellenkezőleg, jövedelemnövekedésüknél jóval nagyobb mértékben emelték a fogyasztásukat. Nem véletlen, hogy éppen a háború utáni közgazdasági munkákban jelennek meg olyan új, feltételezett fogyasztásbefolyásoló tényezők, mint a meglévő vagyon (Franco Modigliani modelljében), vagy a jövőbeli várható jövedelmek (Milton Friedman úgynevezett permanens jövedelemelméletében).

Az újklasszikus makroökonómia képviselői szerint az egyének annyira racionálisak és előretekintőek, hogy valamennyi jelen- és várható jövőbeli jövedelmük, továbbá vagyonuk figyelembevételével egész életükre szóló fogyasztási tervet készítenek, amelyet aztán követnek fogyasztási döntéseik meghozatalakor. Az irányzat hívei azt is állítják, hogy az emberek többsége számára a kisimított fogyasztási pálya a leghasznosabb, vagyis igyekeznek a fogyasztási tervüket úgy kialakítani, hogy minden időszakra (mondjuk minden évre) nagyjából azonos mennyiségű fogyasztás jusson.

A legújabb vizsgálatok alapvetően alátámasztják az újklasszikus elmélet állításait. Fura ez abból a szempontból, hogy tudjuk: az emberek legnagyobb része nem ül le megtervezni a fogyasztását az egész fennmaradó életére. De azt nyugodtan feltételezhetjük, hogy az egyének úgy viselkednek, mintha ezt tennék.

Makroökonómia
Énkép

A személy énképe önmagáról kialakított állandósult mentális kép, ami olyan dolgokat foglal magába, amelyek a külső szemlélő számára hozzáférhetőek; eszköz, amellyel a személy kísérletet tesz önmaga objektív szemlélésére.

A pozitív énkép kialakítása rendszerint nagy kihívást jelent a személy számára, különösen mivel a közösségek gyakran pontatlan vagy túlzó elvárásokat támasztanak az emberekkel szemben. A következmények súlyosak is lehetnek a személy számára (önutálat). Valójában a kép, amelyet másoknak önmagukról adunk, közvetlenül befolyásolja a cselekedeteiket; ahogy a mondás tartja, „Nevezz egy embert tolvajnak, és lopni fog.”

Az énképpel kapcsolatos kérdések („Kövér vagyok? Elég jó ember vagyok? Milyennek látnak engem?”) rendszerint a tizenéves korral hozhatók kapcsolatba; valójában kora gyermekkorral megszületnek, és sok embert egész életében nem hagynak nyugodni.

Fontos megjegyeznünk, hogy a személyről szóló információk egy része sosem közvetlenül hozzáférhető mások számára, és ez a bizonyos információ egy pontos és jól működő énkép része lehet. Például csak a személy tudhatja biztosan, hogy a tetteit jó vagy rossz szándékkal követte-e el. A sok történetben előforduló tanulsággal élve: mindig neked kell emlékezned, hogy kicsoda vagy valójában.

Kapcsolódó szócikkek 

 Önbizalom
 Önismeret

Önismeret és Énkép

További információk 
Önbizalom.lap.hu - linkgyűjtemény

Enkep

es:Autoestima
Galga

A Galga folyó Magyarországon, a Cserhátban és az Alföldön; a Zagyva jobb oldali mellékfolyója. A Cserhát hegységben, a Szandai-hegy nyugati lábánál, Becske község határában ered (Nógrád vármegye), és Jászfényszarunál ömlik a Zagyvába. Hossza 58 km, vízgyűjtő területe 288 km², vízhozama: 0-0,6 m³/s.
A folyót a 70-es évek elején szabályozták, előtte rendszeresen kiöntött, és nagy károkat okozott a lakosságnak. A szabályozást az aszódi GAVIT végezte. Ez a cég tartja karban a Galgát és vízgyűjtő területén a többi vízfolyást, patakot.

Mellékvízei
Emse-patak

Jegyzetek 

Magyarország folyóvizei
II. János (egyértelműsítő lap)

II. János aragóniai király (1398 – 1479) 
 II. János bizánci császár, bizánci császár (1087-1143)
 János Zsigmond erdélyi fejedelem, Magyarország választott királyaként II. János néven uralkodott (1540-1571)
 II. János francia király (1319-1364)
 II. János kasztíliai király (1405–1454)
 II. János Kázmér lengyel király (1609-1672)
 II. János pápa (?-535)
 II. János Pál pápa
 II. János portugál király (1455-1495)
 II. János svéd király (1455-1513)
 II. János trapezunti császár (kb. 1262-1297)
 II. János Ádám liechtensteini herceg
 II. János ciprusi király
II. Alexiosz bizánci császár

II. Alexiosz, magyarosan II. Elek (, Konstantinápoly, 1169. szeptember 14. – Konstantinápoly, 1183 októbere) bizánci császár (uralkodott 1180. szeptember 24-től haláláig), I. (Nagy) Manuél és Antiochiai Mária fia, a Komnénosz-dinasztia ötödik tagja volt. Fiatal kora miatt tragikusan végződő, rövid uralkodása alatt nem volt beleszólása birodalmának ügyeibe.

Uralkodása 

Manuél egyetlen fiúgyermekeként örökölte a trónt atyja halálakor, tizenegy esztendősen. A régensséget anyja, a Xéné néven apácának álló Antiochiai Mária szerezte meg, aki kegyencével, Manuél unokaöccsével, Alexiosz Komnénosz prótoszebasztosszal irányította az állami ügyeket. Nyugatbarát orientációjuk azonban komoly ellenállást szült a fővárosban, ahol mind nagyobb gyűlölet övezte a rendkívüli privilégiumokat élvező itáliai kereskedőket és az akadozó jövedelmüket a helyi lakosság sanyargatásával kibővítő nyugati zsoldosokat. Mindehhez külpolitikai kudarcok is társultak: Manuél halála után röviddel, 1180 végén vagy 1181 elején III. Béla magyar király visszahódította az 1167-ben elveszett Horvátországot, Dalmáciát és Szerémséget.

Az ellenállás egy uralkodóházon belüli összeesküvésben öltött testet: Alexiosz féltestvére, Komnéna Mária és férje, a thesszalonikéi pronoiabirtokos Montferrati Rainer kaiszar (görög nevén Ióannész) utcai harcokat robbantott ki a fővárosban, de ezt leverték. Helyzetének megerősítése érdekében a régensnő III. Bélához fordult, aki még abban az évben elfoglalta Barancsot és Belgrádot. Keleten sem volt jobb a helyzet: II. Kilidzs Arszlán ikonioni szultán szeldzsukjai ugyanekkor elfoglalták Kotüaiont és a piszidiai Szozopoliszt. 1183-ban pedig a szerbek is fellázadtak: velük szövetségben a magyarok egészen Szófiáig törtek előre Nišen át.

Az ellenállás Andronikosz Komnénosz, Manuél Iszaakiosz nevű testvérének a fia körül összpontosult. A latinellenességéről ismert Andronikosz ekkor Pontosz helytartója volt. 1182 tavaszán ért támogatóival Khalkédónba, és Andronikosz Kontosztephanosz flottaparancsnok átállásával akadály nélkül kelhetett át a Boszporusz túlpartjára. A hírre a lakosság fellázadt, és a latin lakosság ellen fordult: a népharagnak mintegy 60 000 nyugati esett áldozatul. A mészárlást az eliten belüli tisztogatás követte: Andronikosz Alexiosszal kivégeztette az anyacsászárnét, illetve megmérgeztette Maria Komnénét és a férjét. Alexiosz prótoszebasztosz is vérpadon végezte. Végül 1183 szeptemberében társcsászárrá koronáztatta magát, és a következő hónapban megfojtatta Alexioszt, akinek testét a tengerbe vettette. Jegyesét (vagy Türoszi Vilmos szerint feleségét), Franciaországi Ágnest is feleségül vette.

Források 

 Magyar István Lénárd: Bizánc és a keresztes államok. In: Európa ezer éve: a középkor. (I. kötet) Szerk.: Klaniczay Gábor. Budapest, Osiris, 2005. pp. 347–356
 Kristó Gyula: Magyarország története 895–1301. Budapest, Osiris, 2006.

Középkori bizánci császárok
Komnénosz-ház
Meggyilkolt uralkodók
1169-ben született személyek
1183-ban elhunyt személyek
A-moll hegedűverseny (Johann Sebastian Bach)

Johann Sebastian Bach: a-moll hegedűverseny (BWV 1041)
Szóló hegedűre és zenekarra (két ripieno hegedű, brácsa, Basso Continuo)

3 tételből áll:
 Allegro moderato
 Andante – egy osztinátó témára
 Allegro assai

1720 körül íródott, feltehetően Köthenben. Kéziratát jelenleg a berlini Porosz Állami Könyvtárban (Preußische Staatsbibliothek Berlin) őrzik.

A BWV 1058-as g-moll csembalóverseny ennek a műnek az átirata.

Bach versenyművei
Hegedűversenyek

de:Violinkonzerte (Bach)#Violinkonzert a-Moll BWV 1041
E-dúr hegedűverseny (Johann Sebastian Bach)

Johann Sebastian Bach E-dúr hegedűversenyne (BWV 1042) három tételből áll:
 Allegro
 Adagio e sempre piano
 Allegro

A művet 1720 körül írta, feltehetően Köthenben. Kézirata elveszett. A BWV 1054-es katalógusszámot viselő D-dúr csembalóverseny ennek a műnek az átirata.

Lejátszható felvételek

Külső hivatkozások
 Átirata

Bach versenyművei
Hegedűversenyek

de:Violinkonzerte (Bach)#Violinkonzert E-Dur BWV 1042
D-moll hegedű-kettősverseny (Johann Sebastian Bach)

Johann Sebastian Bach: d-moll hegedű kettősverseny (BWV 1043)
Két szóló hegedűre és zenekarra (két ripieno hegedű, brácsa, Basso Continuo) 

3 tételből áll:
 Vivace
 Largo ma non tanto
 Allegro

1720 körül íródott, feltehetően Köthenben. Kézirata elveszett.

Ez Bach egyik legnépszerűbb műve, és kiváló példája az olasz stílusú barokk versenyműveknek. 

A BWV 1062-es csembalóverseny ennek a műnek az átirata.

Bach versenyművei
Hegedűversenyek

de:Violinkonzerte (Bach)#Doppelkonzert für zwei Violinen d-Moll BWV 1043
Csellószvitek

A hat, szóló csellóra íródott szvitsorozat (röviden Csellószvitek, BWV 1007-1012) Johann Sebastian Bach műve. 

Azt, hogy Bach ezt a művet mikor és miért írta, tisztázatlan. Feltehetőleg a kötheni udvar csellistáinak készült (Christian Ferdinand Abel és Christian Linigke).

A szóló hegedűre írott művekkel szemben ebből sajnos Bach kezétől nem, csak Anna Magdalena Bach, Johann Peter Keller, valamint két ismeretlen  másolatában maradt fenn kotta. Ezek mind eltérő vonásokat, artikulációkat, illetve néhol hangokat tartalmaznak, így nehezítik a művek megértését.

A műveket manapság nem csak csellón adják elő, hanem brácsán, nagybőgőn, fagotton, gitáron, harsonán, tubán, cimbalmon és marimbán is.

A szvitek hangnemi:
 Nr. 1 – G-dúr
 Nr. 2 – d-moll
 Nr. 3 – C-dúr
 Nr. 4 – Esz-dúr
 Nr. 5 – c-moll
 Nr. 6 – D-dúr

A tételek általában ugyanazt a felépítést követik:
 Prelúdium
 Allemande
 Courante
 Sarabande
 Menüett I/II (Nr. 1 és 2), ill. Bourrée I/II (Nr. 3 és 4), ill. Gavotte I/II (Nr. 5 és 6)
 Gigue

Ezek a művek a csellóirodalom virtuózabb darabjai közé sorolhatók, Bach kortársainak műveinél (például Vivaldi Csellószonátáinál) sokkal nehezebbek.

Ez az egyik ciklus, amely beigazolta a cselló létjogosultságát szólóhangszerként.

Bach művei
Csellóművek
Szvitek