Zrin

Zrin vagy Zríny (1900-ig Zrinj) falu Horvátországban, Sziszek-Monoszló megyében. Közigazgatásilag Dvorhoz tartozik.

Fekvése 
Sziszek városától légvonalban 33, közúton 50 km-re délre, községközpontjától légvonalban 14, közúton 17 km-re északra a Báni végvidék déli részén, a Zrinyi-hegység területén, a Zrinčina-patak mentén, Rogulje és Zrinska Draga között fekszik.

Nevének eredete 
Neve az ősszláv "zreň" (= a látott) szóból származik, az pedig a "zreti" (= látni) igéből való. A várból ma is nagyszerűen be lehet látni a környező vidéket a Zrínyi-hegységtől az Unamentéig.

Története 
Zríny vára a 13. században épült. 1293-ban a Babonicsok krajnai ágáé volt, majd rokonáé János báné. 1328-tól Raholcai Tót Lőrincé, ekkor "Ziryn" néven említik. 1347-ben a király cserével megszerezte és Subics Gergely és György comesnek adta. Ezután a Györgytől származó Zrínyieké, akik róla vették családi nevüket. Régebbi magyar források "Zerin" néven is említik. Végvári őrségét 1576-ban 125 gyalogos alkotta. 1577 őszén foglalta el a török és 1688-ig az Oszmán Birodalom egyik végvára volt. A vár alatti falu is létezett már a középkorban. A vár szolgálófalujaként keletkezett, lakói szolgák, várjobbágyok, kisnemesek, szabadok, kézművesek és kereskedők voltak. Templomát Szűz Mária tiszteletére szentelték és ferences kolostora is volt. A zrini plébániát 1334-ben említi először Ivan főesperes. A plébániatemplom a Szent Kereszt templom helyén állt és a 16. század végén a török háborúkban semmisült meg. Lehet, hogy a török később egy ideig dzsámiként használta.

Zrin újratelepülésének előzményeként az 1683 és 1699 között felszabadító harcokban a keresztény seregek kiűzték a térségből a törököt és a török határ az Una folyóhoz került vissza. Maga Zrin 1688-ban szabadult fel. Ezután a Kordunról és a Báni végvidék más területeiről katolikus horvát, a török uralom alatt maradt Közép-Boszniából, főként a Kozara-hegység területéről és a Sana-medencéből pravoszláv szerb családok érkeztek a felszabadított területekre. Az újonnan érkezettek szabadságjogokat kaptak, de ennek fejében határőr szolgálattal tartoztak. El kellett látniuk a várak, őrhelyek őrzését és részt kellett venniük a hadjáratokban. Zrin benépesülése is a 17. században kezdődött, majd több hullámban a 18. században is folytatódott. 1696-ban a szábor a bánt tette meg a Kulpa és az Una közötti határvédő erők parancsnokává, melyet hosszas huzavona után 1704-ben a bécsi udvar is elfogadott. Ezzel létrejött a Báni végvidék (horvátul Banovina), mely katonai határőrvidék része lett. 1745-ben megalakult a Petrinya központú második báni ezred, melynek fennhatósága alá ez a vidék is tartozott. A zrini plébániát 1711-ben újraalapították és a plébániatemplomot is újjáépítették. 1737-ben a keresztény erők és a törökök közötti összecsapásokban a törökök újra felgyújtották. Az 1740-es években építették újjá.

1881-ben megszűnt a katonai közigazgatás és Zágráb vármegye Kostajnicai járásának része lett. 1857-ben 620, 1910-ben 781 lakosa volt. A 20. század első éveiben a kilátástalan gazdasági helyzet miatt sokan vándoroltak ki a tengerentúlra. 1918-ban az új szerb-horvát-szlovén állam, majd később Jugoszlávia része lett. A második világháború idején a Független Horvát Állam része volt. 1943. szeptember 9-én a partizánok támadást intéztek a faluban tartózkodó usztasák ellen. Az akció során 270 helybeli horvát polgári lakost gyilkoltak meg. A falut templomával együtt felgyújtották. A háború után a maradék horvát lakosságot is kitelepítették, a Szlavóniából kitelepített népi németek házait kapták meg. Enyhült a szegénység és sok ember talált munkát a közeli városokban. Ennek következtében újabb kivándorlás indult meg. Sok fiatal települt át a jobb élet reményében a közeli városokba, Glinára, Dvorra, Petrinyára, Bosanski Noviba. A délszláv háború előestéjén egy kivételével teljes lakossága szerb nemzetiségű volt. A falu 1991. június 25-én a független Horvátország része lett, de szerb lakossága a Krajinai Szerb Köztársasághoz csatlakozott. A falut 1995. augusztus 8-án a Vihar hadművelettel boszniai csapatok segítségével foglalta vissza a horvát hadsereg. A szerb lakosság többsége elmenekült. 2011-ben 18 lakosa volt.

Népesség

Nevezetességei 
Zriny középkori várából mára csak rom maradt. A falak egy ovális platót kerítenek, néhol még emeletnyi magasságban állnak. Még láthatók az egykori védőtorony, a trapéz alakú bástya maradványai. Az egykori várkapuból mára semmi sem maradt, a helyén egy lyuk tátong a falon. Az északi oldalon látható még a vár legrégibb bejárata, mely a gyalogosok és lovasok számára szolgált. Előtte valószínűleg felvonóhíd volt. A keleti falon 1975-ben még látszott két puskalőrés, a horvát történész Ivan Kukuljević Sakcinski szerint egykor ilyen lőrések voltak körben a falakon. A vár területén a 19. század végén még gyümölcsöt termesztettek, a négyszögletes védőtorony pedig még a II. világháború előtt is tető alatt volt. 1943-ban a faluval egy időben gyújtották fel a partizánok. Ma a második emelet magasságáig áll, megmaradt rajta néhány kis ablak. Jól láthatók az állagmegóvó munkák nyomai. A falakon kívülről a feltárások során szépen faragott oszloptöredékek, gótikus ablak kerete, finoman megmunkált kövek kerültek elő. Ezek az egykori várpalotából származtak. A várról készült korabeli rajzok a falakon belül még több épületet ábrázolnak, köztük egy kisebb szakrális építményt is, mely valószínűleg egy Szent György tiszteletére szentelt kis kápolna volt.
A középkori Szent Kereszt Felmagasztalása-templom maradványai a település déli részén, a Zrinska gora déli lejtőinek lábánál találhatók. A lelőhely története 1334-ig nyúlik vissza, amikor az itteni plébánia szerepel Iván goricai főesperesnek a zágrábi egyházmegye plébániáiról készített jegyzékében. Ezután a Boldogságos Szűz Mária tiszteletére szentelték fel. A környék török uralma idején a templomot valószínűleg lerombolták, de 1711-ben újjáépítették. 1737-ben újra felgyújtotta a török, de ismét újjáépült. Kazettás mennyezetét az 1740-es években a neves zágrábi festő Makovec festette. 1943. szeptember 9-én a partizánok felgyújtották. A romokat 1949-ben bejárta két szakember Anđela Horvat és Greta Jurišić, akik megállapították, hogy az épület a török előtti időkből való. Építési idejét a 15. század végére és a 16. század elejére tették. Az 1950-es években romjait a kommunista hatóságok eltakarították annak ellenére, hogy az épület maradványai védettséget élveztek. A 2013-as régészeti feltárások során megtalálták gótikus templom maradványait, amelyek nagyobbak voltak, mint azt korábban gondolták. A templom hossza 28 méter, a hajó szélessége 14 méter, és a templom legszélesebb része, amely magában foglalta a harangtornyot is 19 méter volt. Egy másik fontos felfedezés a padozat 3 szintjének feltárása. Az ásatások alapján az épület maga egyhajós, félköríves apszissal rendelkező templom volt, kelet-nyugati tájolással, négy külső támpillérrel. A templom belsejében megtalálták a templom hajóját az apszistól elválasztó fal maradványait, az apszistól délre pedig a templom egykori harangtornyának alapjait. A templom története a régészeti feltárás eredményei alapján 14. századig nyúlik vissza, majd a pusztítás és az újjáépítés több szakaszán ment keresztül, amit azt padozat három megkülönböztethető szintjének maradványai bizonyítanak.
Antiokheiai Szent Margit tiszteletére szentelt ferences kolostora és Antiochiai Szent Margit, valamint Szent Mária Magdolna tiszteletére szentelt kolostortemploma a vár alatt, egy attól nyugatra fekvő völgyben állt. A kolostort a 16. században említik először. Építtetője Zrínyi III. Miklós volt, akinek 1534-ből származó sírkőlapja a nyugati kapuzat fölé volt befalazva. A sírkőlap eredetileg a templom padozatában volt és csak később állapotának további megőrzése érdekében tették a kapu fölé. Az épületegyüttes 1577-ben a török megszállás idején súlyosan megsérült. A kolostort a török lényegében teljesen lerombolta, de a templom túlélte ezt az időszakot. Ma már csak a templom emeletnyi magasságú falai látszanak, melynek déli részéhez csatlakozott egykor a kolostor. Egyhajós épület volt, sokszögű szentéllyel, a sekrestye a szentély déli oldalához csatlakozott. A falakon megmaradt három gótikus ablak, míg a nyugati homlokzaton egy értékes rózsaablak látható. Belül megmaradt az egykori diadalív, de Zrínyi sírkőlapját a pusztulás elől a kostajnicai ferences kolostorba menekítették.
Kulturális védettséget élvez a falu központjában található hagyományos népi építésű lakóház. A ház mellett melléképületek, pajta szénapadlóval, istálló, disznóól, tyúkól és fészer is található. A ház hosszúkás, téglalap alaprajzú, homlokzatával a Zrinjčica-patak és az utca felé tájolva. Földszintje kőből és téglából, emelete fűrészelt deszkákból és gerendákból épült, kontyolt nyeregtetővel van ellátva. A földszint és az első emelet közötti közlekedést egy külső nyitott lépcső teszi lehetővé, hosszabb udvari homlokzattal. Az emeleten a homlokzat teljes hosszában egy nyitott tornác található. Ez az egyetlen fennmaradt, teljesen hagyományos lakóház Zrinben, melynek anyagai harmonikusan illeszkednek a tájba.

Híres emberek 
 Itt született 1508 körül Zrínyi Miklós a szigetvári hős.

Jegyzetek

Források 
Dvor község hivatalos oldala 
 Dvor község rendezési terve  
Snv:hr: Filip Škiljan: Kulturno historijski spomenici Banije Zagreb, 2008.  
Petar Šimunović:Imena naselja u Banijskoj općini Dvor na Uni 
Zrínyi várak a horvátországi Pounj vidékén 
Várak és erődített helyek a Kárpát-medencében – Zrin

Sziszek-Monoszló megye települései