alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
330



Események

Római Birodalom
Flavius Gallicanust és Aurelius Valerius Symmachus Tullianus választják consulnak.
 május 11. – Constantinus császár felavatja a Byzantium nagyarányú kibővítésével létrehozott új fővárost, Nova Romát (amelyet rövidesen átneveznek Constantinopolisra).
A gótok feldúlják a Don torkolatánál fekvő Tanaisz városát.
Az Antiochiában összehívott zsinaton leváltják a paráználkodással vádolt, antiariánus Eusztathiosz pátriárkát.

Kína
Az északi-kínai, hsziungnu vezetésű állam, Kései Csao alapítója, Si Lö - miután annektálta a rivális Han Csaót - felveszi a császári címet.

Születések 
Nagy Szent Vazul, keresztény teológus
Ifjabb Szent Makrina, keresztény aszkéta
Etiópiai Szent Mózes, keresztény remete

Halálozások
Helena, Constantinus császár anyja
III. Tiridatész, örmény király

Kapcsolódó cikkek
Államok vezetőinek listája 330-ban

Fordítás

4. század
1453



Események 
 január – V. László király horvát-szlavón bánná nevezi ki Hunyadi Lászlót, majd Jiskra János zsoldosai ellen küldi.
 január - III. Frigyes német-római császár Ausztriát hercegségből főhercegségi rangra emeli.
 január 29. – V. László esküt tett az ország szabadságjogainak megtartására.
 május 29. – Konstantinápoly eleste és a török terjeszkedés kezdete Európában.
 július 17. – A castilloni csatában a francia sereg teljes vereséget mér a John Talbot vezette angol seregre, a csatában Talbot is elesik.
 október 19. – A franciák visszafoglalják Bordeaux városát véget vetve a százéves háborúnak. Ezután már csak Calais marad angol kézen francia földön.

Születések 
 szeptember 1. – Gonzalo Fernández de Córdoba kasztíliai spanyol hadvezér († 1515).
 október 13. – Lancasteri Eduárd walesi herceg, VI. Henrik angol király egyetlen fia († 1471).
 Giuliano de’ Medici, Firenze uralkodója († 1478).
 Alfonso d’Albuquerque portugál tengernagy († 1515).
 Jacob Obrecht flamand zeneszerző, a németalföldi zenei iskola megújítója.

Halálozások 
 május 29. – XI. Konstantin, az utolsó bizánci császár (* 1404)

15. század
Thomas Klestil

Thomas Klestil (Bécs, 1932. november 4. – Bécs, 2004. július 6.) osztrák diplomata és politikus.
1992-ben lett osztrák szövetségi elnök, (Bundespräsident), majd 1998-ban 56,9 %-kal újraválasztották. Második – és egyben utolsó – ciklusa 2004. július 8-án járt volna le.

Pályafutása
Bécsben született, munkásosztálybeli családból származik (édesapja a helyi villamosvonalon dolgozott). Bécs III. kerületében, a Landstraßéban járt iskolába, Joe Zawinullal együtt. A XI. kerületben, Simmeringben érettségizett, Bécsben közgazdaságtant tanult, majd 1957-ben doktorált. Később az osztrák közigazgatásban és külföldön dolgozott, például az OECD-ben. Mielőtt kancellárrá választották, Klestil volt az osztrák nagykövet az Egyesült Nemzeteknél (1978–1982), majd az Egyesült Államokban (1982–1987). 

1992. július 8-án a konzervatív Osztrák Néppárt (ÖVP) jelöltjeként váltotta Kurt Waldheimot a szövetségi elnöki székben. Bár kétszer is megválasztották, Klestil távolodása saját pártjától egyre nyilvánvalóbbá vált; olyannyira, hogy 2000-ben nyílt szembenállás alakult ki Klestil és  Wolfgang Schüssel szövetségi kancellár között, amikor a néppárt koalíciós kormányt alakított a Jörg Haider vezette Osztrák Szabadságpárttal (FPÖ). 2003-ban a svájci Swiss daily lapnak kijelentette: ellentétben az elődök gyakorlatával nem biztos, hogy az első helyen befutó pártot bízza meg kormányalakítással; az osztrák alkotmány erre valóban lehetőséget ad az elnöknek.

Thomas Klestilnek három gyermeke született első házasságából, néhány évvel 1992-es választási győzelme után vált el akkori nejétől. Később 1998-ban házasságot kötött kolléganőjével, Margot Klestil-Löfflerrel, akivel állítólag már megválasztása idején viszonya volt. 1996-ban atípusos tüdőgyulladásban súlyosan megbetegedett, de sikerült felépülnie.

2004. július 5-én (3 nappal mandátuma lejárta előtt) régi tüdőbetegsége kiújult, szíve pedig megállt és kritikus állapotban szállították kórházba. Július 6-án, helyi idő szerint 23:33-kor hunyt el a bécsi Allgemeines Krankenhaus (AKH) kórházban.

Források 

 Ausztria szövetségi elnökeinek teljes listája, az 1918-as köztársasággá alakulás óta. (enwiki)
 Az osztrák szövetségi elnök hivatalos oldala

1932-ben született személyek
2004-ben elhunyt személyek
Ausztria elnökei
Osztrák diplomaták
Ausztria követei és nagykövetei az Amerikai Egyesült Államokban
Leon Max Lederman

Leon Max Lederman (New York, 1922. július 15. – Rexburg, Idaho, 2018. október 3.) Nobel-díjas amerikai kísérleti részecskefizikus.

Életpályája 

PhD-fokozatát fizikából szerezte a New York-i Columbia Egyetemen 1951-ben. Ezután 28 évig, 1979-ig ott dolgozott, ezalatt 50 PhD-hallgatója volt. 1958-ban lett professzor. Első kutatóévét a CERN-ben töltötte a g-2 kísérlet csoportjának szervezésével.

1979 és 1989 között a Fermilab igazgatója volt. Ő felügyelte az első szupravezető szinkrotron építését és használatát.

1960 és 1962 között kétneutrínó-kísérlet: Melvin Schwartz-cal és Jack Steinbergerrel és több kollégájával együtt először sikerült mesterségesen neutrínónyalábot előállítaniuk, és tisztázniuk, hogy nem csak egyfajta neutrínó létezik, hanem mindkét akkor ismert töltött leptonhoz, az elektronhoz és a müonhoz is tartozik egy. Ez vezetett ahhoz a standard modellben alapvető felismeréshez, hogy az elemi részecskék családokba sorolhatóak.

1988-ban fizikai Nobel-díjjal jutalmazták hármójukat „a neutrínónyaláb módszerért, és a müonneutrínó felfedezésével a leptonok dublet szerkezetének kimutatásáért”

1986-ban megalapította az Illinoisi Matematikai és Tudományos Akadémiát, egy hároméves bentlakásos iskolát Illinois állam tehetséges gyermekei számára.

Magyarul megjelent művei 
Leon Lederman–Dick Teresi: Az isteni a-tom: Mi a kérdés, ha a válasz a világegyetem?; ford. Vassy Zoltán; Typotex Kiadó, Bp. 1995 ) 

Leon Lederman–Dick Teresi: Az isteni a-tom: Mi a kérdés, ha a válasz a világegyetem?; ford. Vassy Zoltán, utószó Horváth Dezső; 7. jav. kiad.; Typotex, Bp., 2007 
A fizika fejlődésének olvasmányos, tartalmas, regényszerű leírása, különös tekintettel a részecskefizikára. Sokat tudhatunk meg a gyorsítókról, a kísérletek lefolyásáról és a kísérleti eredményekről.

Családja 
Három gyermeke van első feleségétől: Rena lánya antropológus, Jesse fia befektetési bankár, Rachel lánya ügyvéd.

Díjai 
 1982 – Fizikai Wolf-díj
 1988 – Fizikai Nobel-díj
 1992 – Enrico Fermi-díj

További információk 
 A Fermilab Leon M. Lederman honlapja (angol)
 The Nobel Prize in Physics 1988  (angol)
 Leon M. Lederman – önéletrajz (angol)
 Leon Max Lederman 
 Story of Leon by Leon Lederman 
 Leon M. Lederman képek

1922-ben született személyek
2018-ban elhunyt személyek
New York-iak
Nobel-díjas fizikusok
Wolf-díjas fizikusok
Amerikai fizikusok
Amerikai Nobel-díjasok
Az isteni a-tom

Az isteni a-tom (alcíme: Mi a kérdés, ha a válasz a világegyetem?) a Nobel-díjas Leon Lederman és Dick Teresi könyve, amely Magyarországon már hét kiadást élt meg.

A fizika fejlődésének olvasmányos, tartalmas, regényszerű leírása, különös tekintettel a részecskefizikára. Sokat tudhatunk meg a részecskegyorsítókról, a kísérletek lefolyásáról és a kísérleti eredményekről. A központi téma a legalapvetőbb részecskék keresése és a tömeget adó Isten-részecskéé, a Higgs-bozoné. (Az a-tom eredeti jelentése ugyanis oszthatatlan, Démokritosz használta így.)

A szerzők nem támaszkodnak különösebb természettudományos ismeretre, nem használnak képleteket, mégis érdekes és hasznos olvasmány lehet szakembereknek és érdeklődőknek is.

A Higgs-bozon e könyv nyomán kapta az „isteni részecske” elnevezést.

Magyarul 
Leon Lederman–Dick Teresi: Az isteni a-tom: Mi a kérdés, ha a válasz a világegyetem?; ford. Vassy Zoltán; Typotex Kiadó, Bp. 1995 ) 
Leon Lederman–Dick Teresi: Az isteni a-tom: Mi a kérdés, ha a válasz a világegyetem?; ford. Vassy Zoltán, utószó Horváth Dezső; 7. jav. kiad.; Typotex, Bp., 2007

Források 
 Lederman, Leon – Teresi, Dick : Az isteni a-tom (MCSE Kiskun Csoport)
 Könyvajánló az Űrvilág oldalán
 A könyv adatlapja a Molyon

Fizikakönyvek
1993 könyvei
Kata (egyértelműsítő lap)

Kata Katalin beceneve, illetve ebből önállósult női név
 Kisadózó vállalkozások tételes adója, 2013. január és 2022. szeptember között hatályos adónem
 Kisadózó vállalkozók tételes adója, 2022. szeptembertől hatályos adónem
 Kata formális gyakorlatok sorozata, részletes mozgásminták, jól meghatározott sorrenddel a kendóban
Konstantinápoly a keresztes hadjáratokban



Keresztes hadak Bizáncban 
A bolgárok, normannok és arabok elleni csatározásokban meggyengült Bizánci Birodalom fővárosa, Konstantinápoly mellett kétszer állomásozott keresztes hadsereg, azonban mindkétszer békés szándékkal, átvonulóban. 1096-ban Bouillon Gottfried keresztes vitézei, 1147-ben pedig  német III. Konrád német-római császár és VII. Lajos francia király lovagjai hosszabb ideig maradtak Konstantinápoly falai előtt, azonban a keresztesek csak a negyedik keresztes hadjárat alkalmával érkeztek ellenséges szándékkal.

A IV. keresztes hadjárat 
Ekkor történt ugyanis, hogy a velenceiek, élükön Enrico Dandolóval beavatkoztak a bizánci trónviszályba, mely II. Izsák, fivére, III. Alexiosz és Izsák fia, IV. Alexiosz között zajlott. Alexiosz ígéretet tett rá, hogy fedezi az Egyiptomba induló keresztesek költségeit, ha elűzik bitorló nagybátyját. Kilenc hónapig tartott az ostrom és végre is azzal végződött, hogy Izsákot kiszabadították börtönéből, fiával együtt trónra tették, a keresztesek pedig megszállták Konstantinápolyt.

A nyugatiak (latinok, frankok, ahogy a görög lakosság emlegette őket) jelenléte és IV. Alexiosz kétségbeesett törekvései az ígéretei teljesítésére olyan gyűlöletesek lett a városban, hogy 1204-ben lázadás tört ki. V. Alexiosz Murtzuphlosz lett az új császár, de a latinok nem ismerték el, ostrom alá fogták a várost és makacs küzdelem után Montferrati Bonifác vezérlete alatt rohammal elfoglalták (1204. április 13-án). A győztesek rettentő rablást és pusztítást vittek véghez a városban, nem kíméltek sem sírokat, sem műemlékeket. Több antik műalkotás Velencébe került vagy megsemmisült.

A nagy pusztításnak közepette Flandriai Balduint császárrá választották és 1204. május 9-én a Hagia Szophiában megkoronázták.

A restauráció 
A Konstantinápolyi Latin Császárság azonban megalakulásától kezdve hanyatlott a bolgár támadásoknak illetve a görög utódállamok (Nikaiai Császárság, Epiruszi Despotátus) közreműködésének köszönhetően: már 1235-ben, III. János nikaiai császár alatt ostrom alá fogták a várost, 1261-ben pedig merész rohammal elfoglalta Sztratégopulosz, VIII. (Palaiologosz) Mihály nikaiai császár hadvezére. Az utolsó latin császár, II. Balduin, Euboia szigetére menekült, a görög császárok trónját pedig ismét Konstantinápolyban állították fel. Bizánc azonban már sosem érte el régi jelentőségét.

Jegyzetek

Források

További információk

Kapcsolódó szócikkek 
Keresztes háborúk

Görögország történelme
Isztambul történelme
Konstantinápoly
Keresztes háborúk
1204



Események

Határozott dátumú események 
 január 28. – IV. Alexiosz bizánci császár halálával V. Alexiosz lép trónra. 
 április 13.
 A negyedik keresztes hadjárat során a keresztesek rohammal elfoglalják és kifosztják Konstantinápolyt.
 XI. Konstantin az első nikaiai császár uralkodásának kezdete (1205-ig uralkodik).
 május 16. – Balduin flandiai grófot I. Balduin néven bizánci császárrá koronázzák (1205-ig uralkodik), ezzel létrejön a konstantinápolyi latin császárság.
 augusztus 26. – III. László megkoronázása (1205-ben meghal).

Határozatlan dátumú események 
 szeptember közepe – Meghal Imre király, akit a Szent János evangélistának szentelt egri székesegyházban temetnek el. (Imre halála után kiújul a trónviszály fia, III. László hívei és András herceg között.)
 az év folyamán – 
 Péter székesfehérvári prépost kerül a győri megyés püspöki székbe.
 Csák Ugrin győri püspök, mint választott érsek kerül az esztergomi egyházmegye élére.
 I. Tamar grúz királynő seregei bevették Karsz városát.
 A Konstantinápoly elestével létrejött latin császárság, azonban a balkáni népek ellenállása miatt nem tudja hatalmát az egész birodalomra kiterjeszteni; ennek következményeként független utódállamként létrejön a Nikaiai Császárság (Bizánc tényleges örököse), az Epiruszi Despotátus és a Trapezunti Császárság.
 A negyedik keresztes hadjárat vezére Montferrati Bonifác megalapítja a Thesszalonikéi Királyságot.
 I. Alexiosz trapezunti császár, I. Andronikosz bizánci császár unokája trónra lépése, ő a Trapezunti Császárság első uralkodója (1222-ig uralkodik).
 II. Valdemár dán király felveszi a Norvégia királya címet.
 II. Fülöp Ágost francia király visszafoglalja az angoloktól Angers-t és Normandiát.

Születések 
 IV. Haakon norvég király († 1263)
 Raspe Henrik, Türingia grófja, német ellenkirály († 1247)

Halálozások 
 február 8. – II. Iszaakiosz bizánci császár (* 1156)
 február 8. – IV. Alexiosz bizánci császár (* 1182)
 március 31. – Aquitániai Eleonóra francia és angol királyné (* 1221)
 augusztus 20. előtt – Csák Ugrin (* ?)
 szeptember közepe – Imre magyar király (* 1174)
 december 13. – Maimonidész zsidó filozófus (* 1137/1138)

Jegyzetek 

13. század
Héttorony

A Héttorony (törökül Yedikule), Konstantinápolynak (ma Isztambul) délnyugati szomszédságában, a Márvány-tenger partján fekvő, romlásnak indult erőd; hét tornyából hat teljesen leomlott, illetve lebontották. A legrégibb torony már az ókorban állott, és oly régi, mint Bizánc; Theodosius római császár kettőt építtetett mellé, és a három tornyot kőfallal vetette körül. Később még 4 tornyot építettek, és innen kapta a toronycsoport az elnevezését.

II. Mohamed Konstantinápoly elfoglalása után kijavíttatta a tornyokat, és nagy erőddé alakíttatta azokat, amely a janicsárok szállásaként, majd állambörtönül szolgált. Az idő és a földrengés a hét toronyból csak hármat kímélt meg; az 1768-as földrengéskor további kettő omlott össze és csak egy maradt fenn, a 200 lábnyi magas, úgynevezett Vértorony, amelybe azelőtt az államfoglyokat, a külföldi hatalmak képviselőit és az előkelőbb származású hadifoglyokat zárták el. Később restaurálták, és ma szinte teljes egészében helyreállították.

Hét trónfosztott szultán is e falak között végezte életét, az áldozatok fejeit pedig elrettentő példaként az erőd falaira akasztották. A torony aljában van egy üreg, melyet vérkútnak (kan-kujutu) és egy barlang, melyet sziklaüregnek (tascsukuru) neveznek; ez utóbbiakban őrizték azokat a szerencsétleneket, akikre a halálos ítéletet már kimondták. A lépcsőkön számos feliratot lehet olvasni, különösen az 1600–1714-es évekből, többnyire velencei foglyoktól. A magyar foglyok közül Szilágyi Mihály (Hunyadi Mátyás nagybátyja), Majláth István, Török Bálint, Bornemissza Gergely és Béldi Pál neve a legismertebb. A Héttorony utolsó magyar rabja gróf Esterházy Antal császári főstrázsamester volt 1698–1699-ben. A 19. század végén a bejárattól balra, a második torony egyik sarokkövén még kibetűzhető volt az Esterházy által bevésett következő felirat: „COMES ANTONIUS ESTERHASY CAPITANEUS CAPTUS IN CAMPO THÖMÖSVÁR A. 1698. DIE 19. SEPT. ELIBERATUS OCCASIONE INITAE PACIS ANNO 1699. DIE 13. APR.”

Az épületnek fontos szerepe van Gárdonyi Géza Egri csillagok című regényében. Az épület megjelenik József Attila (Karóval jöttél…) című versében is.

Jegyzetek

További információk 
 Yedikule Hisarı, Istanbul
 Emléktábla a Héttoronyban raboskodott magyaroknak Isztambulban

Oszmán Birodalom
Isztambul épületei
Bejler-bej

A bejler-bej (helyesebben bejler beji; régiesen beglerbég, jelentése szerint: „a bejek beje”) egyes vezíri rangon álló katonák magas hivatallal járó külön rangja volt az Oszmán Birodalomban. Először (valószínűleg I. Oszmán idején) egyetlen személy kapta meg ezt a rangot, mint katonai főparancsnok. Később két beglerbég volt, az egyik a Rumili bejler bej (a ruméliai, vagyis az európai birtokok fő beje), a másik az Anádolu bejler bej (az anatóliai birtokok fő beje). Később a birodalom növekedésével a vilajetek élére is egy-egy beglerbég került, de az anatóliai és a ruméliai beglerbég feljebbvalójuk maradt. 1600 körül 22, a 17. század végére már 40 beglerbég volt a birodalomban.

A bosnyák bejler-bej (Abdulah Škaljić) 1580 szeptemberében alapította meg a ruméliai, a budai, temesvári, a boszniai, az egri és a kanizsai bejler-bej közigazgatási egységeket.

Mai nyomai

Ez a hivatal ugyan megszűnt, csak a Boszporusz kisázsiai partjához közel maradt egy Bejler-bej nevű helység. Van benne egy ilyen nevű márványpalota is (Bejler-bej szeraji), amit Abdul-Aziz szultán építtetett magának; most főleg a híresebb európai vendégeket szállásolják el benne.

A boszniai bosnyák vezetéknevekben is megtalálhatjuk még a titulust:  Beglerbegović.

Források 
 

Török katonai rangok
Oszmán uralkodók listája

Az oszmán szultánok és kalifák listája uralkodásuk sorrendjében, lent a családfával a dinasztiaalapítástól a birodalom megszűnéséig (1299–1922/1924).

Családfa

Források 
 
 

Anatóliai uralkodók listái
Császárok listái
  
Balkáni uralkodók listái
Szultánok
8. évezred

A 8. évezred ciklusa 7001. január 1-jén kezdődik, és 8000. december 31-éig tart.

Csillagászati előrejelzések 

 A Szedna kisbolygó keringése során pályájának legtávolabbi pontjába (aphélium) ér 7800 körül.

08
Felhasználói felület

A felhasználói felület (angolul user interface, röviden UI) egy berendezés (például a számítógép), vagy egy számítógépes program (például egy operációs rendszer) azon elemeinek összessége, amelyek a felhasználóval való kommunikációért felelősek, és a berendezés vagy program irányítását, vezérlését lehetővé teszik.

A leggyakrabban előforduló felhasználói felület típusai:

 Fénykijelzős parancsgombos felület: a gép irányítása, a parancsbevitel egyszerű, vagy szöveges feliratú kapcsolókkal (nyomó- vagy érintőgombok, csúszkák stb.) történik, míg az üzenetek kijelzése LED-ekkel vagy lámpákkal. Sok korai számítógépnél (például Conrad Zuse Z-szériája) még alkalmazták ezt a felületet is.

Belső vezérlésű gépeknél, szoftveres irányításnál:

 Parancssoros felhasználói felület (CLI – Command Line Interface): a parancsbevitel billentyűzettel történik, az üzenetkijelzés a monitoron, szintén szöveges formában.
 Szöveges felhasználói felület (TUI – Text User Interface): a monitoron szöveges feliratú karaktercellák helyettesítik a nyomógombokat és egyéb grafikus elemeket.
 Grafikus felhasználói felület (GUI – Graphic User Interface): a képernyőn szöveges és grafikus elemek együttesen jelennek meg.

A felhasználói felület vagy az ember-gép interfész a gép azon része, amely kezeli az ember-gép interakciót. A membránkapcsolók, a gumibillentyűk és az érintőképernyők példák az emberi gép interfész fizikai részére, amelyet láthatunk és megérinthetünk.
Az összetett rendszerek, az ember-gép interfész tipikusan számítógépes. Az ember-számítógép interfész kifejezés erre a fajta rendszerre utal. A számítással összefüggésben a kifejezés jellemzően kiterjed az ember és a számítógép közötti interakció során használt fizikai elemek vezérlésére szolgáló szoftverre is.ember-gép interfészek tervezését az ergonómia (emberi tényezők) figyelembevétele segíti. A megfelelő tudományágak az emberi tényezők mérnöki (HFE) és a használhatósági mérnöki (UE) rendszerek, amelyek a rendszertervezés részét képezik. Az emberi tényezőknek az interfésztervezésbe történő beépítésére szolgáló eszközöket a számítástechnika ismeretein alapulva fejlesztik ki, mint például a számítógépes grafika, az operációs rendszerek, a programozási nyelvek. Manapság a grafikus felhasználói felület kifejezést használjuk az ember-gép interfészhez a számítógépeken, mivel szinte mindegyikük grafikát használ.

Példák

Fényképek

Ember-gép kommunikációs felület

Sémák

További információk
Anomális mágneses momentum

Az anomális mágneses momentum a Dirac-elméletbeli és a valóságos g-faktor értéke közötti eltérés. A Dirac-elmélet (előjeltől eltekintve) kerek 2 értéket ad az elektron és a müon esetén is. A maradék a kvantum-elektrodinamika segítségével számítható igen nagy egyezésben a kísérletekben mért értékekkel.

A müon esetén az eltérést a g-2 kísérlet mérte először pontosan.

A g-2 kísérlet
A kísérlet vázlata (ábra angol szöveggel)

Források
A Brookhaveni Nemzeti Laboratórium g-2 oldala
Horváth Zalán: Mikrokozmosz, idevágó fejezet
A Brookhaveni Nemzeti Laboratórium g-2 méréseiről magyarul

Elektrodinamika
Részecskefizika
Vilajet

A vilajet (vilájet, ejálet, beglerbégség) az Oszmán Birodalom nagyobb területi egységeinek, tartományainak megnevezése a 16. századtól az első világháború végéig, a birodalom széthullásáig. Polgári és katonai vezetője a bejler-bej vagy beglerbég. A pasalik kifejezés alatt az olyan vilajetet értették, amelynek élén nem bejler-bej, hanem pasa állt. A meghódított európai területeken jellemzően pasa által irányított közigazgatási körzeteket szervezett a birodalom, ilyenek voltak például a Budai, az Egri, a Temesvári, a Belgrádi, a Szkutari vagy a Janinai vilajetek. A vilajet több különálló közigazgatási egységre oszlott, ezek voltak a szandzsákok, élükön a bégekkel. A legalsó szinten a törvénykezési járás (kaza) és a községek (nahije) álltak papi-jogi irányításnak alávetve. Emellett a keresztény községeknek saját önkormányzataik és bíróságaik voltak.

Az Oszmán Birodalom fennállásának első időszakában nem volt tartományi felosztás, a szultán hatalma erősen központosított volt. A városokban tovább élt a birodalom előtti időkből származó helyi kormányzat. Az első tartományi felosztás I. Szulejmán szultán uralkodása idején (1520–1566) történt. A tartományokat ejalet vagy vilajet néven ismerték. (Ejalet a mai Törökországban a szövetségi tartomány neve, vilajet vagy il pedig a tartományé.)  Eleinte csak két nagy tartomány létezett: Rumélia az Oszmán Birodalom európai része, illetve Anatólia vagyis Kis-Ázsia. I. Szulejmán idejében hat tartomány létezett, 1600 körül már 51, 1671-ben pedig 43. Ez a szám 1854-ben már 35-re csökkent, majd az 1867-es, illetve az 1876-os reformok után 28 vilajet maradt.

A rendes tartományok mellett adófizetésre kötelezett országok is voltak:
 Krími Tatár Kánság
 Havasalföld
 Moldva
 Erdélyi Fejedelemség

A török megszállás alatt álló magyar területen hat vilajet volt. Sorrendben: Buda (1541), Temesvár (1552), Eger (1596), Kanizsa (1600), Várad (1660), Érsekújvár (1663).
A legjelentősebb és a legnagyobb területű a Budai vilajet volt.

Jelenleg 81 török tartomány van; ezek többnyire a tartományi székhely nevét viselik.

Közigazgatás manapság
Más országokban is vilajet a neve a tartományoknak:
 Afganisztán  
 Algéria
 Malajzia
 Marokkó
 Omán 
 Üzbegisztán
 Szudán
 Tádzsikisztán
 Türkmenisztán

Jegyzetek

Források 
 A vilájet megszervezése, közigazgatási beosztása és stratégiai szerepe Arcanum
 Vilajet Magyar katolikus lexikon
 Vilajet zanza.tv

További információk 
 A Magyar Királyság és a Hódoltság berendezkedése zanza.tv (6:47)

Oszmán Birodalom
Közigazgatási egységek
Szandzsák

A szandzsák az Oszmán Birodalomban a vilajet (helytartóság) kisebb területi egységeinek a neve. Szó szerinti jelentése zászló (törökül: sancsak). A magyar vármegye megfelelője. Eredetileg egy zászlóaljnyi katonaságot jelentett.

Története 
A Oszmán Birodalom kialakulásakor a 13. században hozták létre Kis-Ázsiában és a Balkánon, élén katonai és polgári irányítóval. Vezetője a szandzsákbég, akinek a bég megtisztelő cím járt.

A hódoltságban Buda 1541-es elfoglalása után a budai és a szegedi szandzsák 1541 és 1686 között megmaradt, a változó határok miatt a Dunántúlon minden jelentősebb vár köré szerveztek egy szandzsákot.

Területi felosztása 
 adózási és gazdasági egysége: a náhije
 igazságszolgáltatási egysége a kaza
 katonai egysége: a vár

Jegyzetek

Források 
 Szandzsák - Magyar katolikus lexikon

További információk 

  Káldy–Nagy Gyula: A budai szandzsák 1559. évi összeírása

Oszmán Birodalom
Közigazgatási egységek
Vezír (muszlim méltóság)

A vezír (arab és perzsa írással: وزير, vazír) magas rangú politikai vezető, miniszter a muszlim kormányzatokban. Bár először a 8. század végén jelent meg a tisztség az Abbászida kalifák udvarában, és csak a 9. század során érte el hatalmának teljességét, visszamenőlegesen is szokás alkalmazni a szót a hasonló jogkört betöltő politikusokra, például az ókori Egyiptomra vonatkozóan. A vezíri tisztség a muszlim világban általános volt, így az Oszmán Birodalomban is, ahol a 20. század elejére afféle miniszterelnöki pozíciót jelölt. Mára a szó arab és perzsa nyelvterületen a modern miniszteri funkció megjelölésére szolgál.

Etimológia

Az egyik magyarázat szerint az elnevezés a Koránban fordul elő első alkalommal: „Adtuk hajdan Mózesnek az írást és mellé rendeltük segítőnek (vazír) Áront, az ő fivérét”, ahol a „segítő”, azaz vazír  megnevezés a korai arab költészetben is több helyen fellelhető. Számos kutató közép-perzsa eredetre  vezeti vissza a szó etimológiáját (vicir: „jogi dokumentum” vagy „határozat”, az  avesztai vichira, azaz döntőbíró szóból). Lehetséges az is, hogy etimológiailag a latin vicariusszal közös eredetű indoeurópai szó.

Oszmán Birodalom

Az Oszmán Birodalomban a szultán fő tanácsadó testületének, a divánnak a tagjai voltak a vezírek. A legfontosabb közülük  a nagyvezír, akinek kancelláriája volt a Magas Porta.

A nagyvezír 
A nagyvezír (törökül: vezir-i azam; bas-vekil; sadrazam perzsául: وزير) Abbász leszármazottai óta  magas rangú vallási és politikai tanácsadót jelentett (a király vagy szultán mellett) az arab kalifátusban, később az Oszmán Birodalomban is. Az Oszmán Birodalomban a nagyvezír miniszterelnöki pozíciót is jelentett, a szultán után a második rangú személyiség volt. Szerdárként a hadsereg főparancsnoka volt. Feladatai közé tartozott a díván vezetése is, saját tanácsadó testülete a galbadíván volt. A szultán nevében ő adta ki az uralkodói fermánokat (parancs). Három miniszter tartozott a felügyelete alá, a külügyminiszter reisz-efendi, az igazságügyi és rendőri ügyeket vezető csausz-basi és a belügyekkel foglalkozó államtitkár, a kiaja-bég. Hadjáratok idején a fővárosban a kajmakám helyettesítette.

A muszlim országokban a sikertelen nagyvezírek sorsa gyakran a halálbüntetés volt. Például I. Szelim szultán hét nagyvezírt végeztetett ki nyolcéves uralma alatt. A nagyvezíri tisztség 1922-ben megszűnt.

Vezírek
Eleinte egyetlen vezír volt (a későbbi nagyvezír), majd a 15. századtól a feladatok gyarapodásával újabb vezíreket neveztek ki. I. Szulejmán (uralk. 1520–1566) idején a szultáni tanácsban (díván) ülő négy vezírt a kupola vezírjeinek nevezték. Számuk később csökkent, III. Ahmed (uralk. 1703–1730) idején a tisztséget eltörölték. Az ún. belső vezíreken kívül a négy fő vilajet (Egyiptom, Bagdad, Rumélia, Anatólia) vezetőjét is vezírnek hívták (külső vezírek), később az összes háromlófarkas pasa megkapta a címet. Fermánnal nevezték ki őket, és évi  akcse feletti jövedelmet biztosító szolgálati hász-birtokot kaptak.

Források

Török katonai rangok
Iszlám
Hápi

Hápi egyiptomi hermafrodita istenség. Női és férfi attribútumokat egyaránt magán visel és a Nílus éves áradását szimbolizálta, amely iszapjával megtermékenyítette a folyópartot, lehetővé téve az egyiptomiak számára a mezőgazdasági termelést. Krokodil istenekkel és béka istennők háremével együtt egy barlangban lakott, amit még soha emberfia nem látott, és korsóiból öntötte a Nílus vizét. Közvetve tehát ő táplálja Egyiptom földjét. Az emberek a Nílus áradásakor Hápi-szobrocskákat dobáltak áldozatként az egyre növekvő vízbe, mely a jövő évi termést, és magát az életet szimbolizálta Egyiptom népe számára.

Őt általában hordóhasú férfiként, gyakran kék színben, lecsüngő női mellekkel, folyami növényekből készült fejfedővel ábrázolják. Fején általában papiruszbokrot visel lótuszokkal, természetből származó ajándékokkal a kezében jelenítik meg. Hápi kultusza nyúlik vissza a legrégebbre, Nunt, az ősvizek istenét helyettesíti.

Források 

 Mitológiai enciklopédia. I., Gondolat Könyvkiadó, Budapest, 1988. 449. o. 

Egyiptomi istenek
Termékenységistenek
Vízistenek
Ertuğrul

Ertuğrul (1198 – 1281): oguz-török nemzetségfő, a legendák szerint I. Oszmánnak, az Oszmán Birodalom alapítójának apja volt. 1227-ben a törzs vezére lett, miután az apja, Szulejmán az Eufrátesz folyóba fulladt. Később megszerezte a Karaja Dağ hegységet a mostani Ankara mellett.

Ertuğrul neve a turultól származásra utal, esetleg ő maga volt turul (az er- előtag sok jelentéssel bírhat), így nem kizárt, hogy teljesen kitalált személy. A hozzá kapcsolódó legenda szerint álmában egy Edebali nevű sejk utódait látta, amint világot hódítanak. Ezért fiával, Oszmánnal vetette feleségül Edebali leányát. Nem csak a legenda, hanem a turul és az Edebali név is az Emese-mítosz rokonságára utal.

Jegyzetek 

Középkori oszmán szultánok
1198-ban született személyek
1281-ben elhunyt személyek
I. Oszmán oszmán szultán

I. Oszmán, melléknevén al-Gázi ("a hódító"), (Söğüt, 1259 – Söğüt, 1326) az Oszmán Birodalom alapítója és első uralkodója 1299-től.

Élete
Szukut faluban (Bithynia) született Ertogrül turkoman főnök fiaként 1259-ben. , és Oszmán 1299-ben felvette a szultán címet. A nomád törzs tőle nyerte az "oszmánok" nevét.  Oszmán 1326-ban halt meg köszvényben, 

A trónon fia, Orhán követte.

Gyermekei
Oszmán házastársa Rabia Bala Malhun Hatun. Gyermekei:
Orhán (1281/1284 – 1362 márciusa)
Alaeddin pasa (? – 1332)

Jegyzetek

Középkori oszmán szultánok
1259-ben született személyek
1326-ban elhunyt személyek
Orhán oszmán szultán

Orhán, régies írásmóddal Urchán (Söğüt, 1281/1284 – Bursa, 1362 márciusa/április vége) volt az újonnan megalakult Oszmán Birodalom beje 1326 és 1362 között.

Élete

Bursa elfoglalása
I. Oszmán fiaként született 1281 körül. Édesapja halála után, 1326-ban lépett a trónra. Uralkodása kezdetén elfoglalta a megerősített Bursát, ahol magának díszes palotát épített. A palota kapuja fölé a "magas porta" feliratot vésette. Ezzel a névvel azontúl országuk fővárosát jelölték a törökök.

Eljutás a Fekete-tengerig
Orhán kiterjesztette birodalmának határait a Propontiszig és a Hellészpontosz szorosáig.

Európa kapuja
Orhán fia, Szulejmán 1356-ban – Gallipoli erősségét elfoglalva – Európa földjére lépett  Orhán – miután tanácskozott öccsével Alaeddinnal az elfoglalt területek polgári kormányzása felől – megvetette alapját az oszmán államjognak. Ezek után az országot 3 katonai kerületre (szandzsák) osztotta, öccsét pedig kinevezte a birodalom első nagyvezírivé. Orhán egyik legnevezetesebb alkotása az állandó hadsereg megalapítása volt, amely katonáit a keresztény fiúgyermekek szolgáltatták. E hadtestet alapítója "jenicseri" ("janicsár") azaz "új csapatnak" nevezte el. A janicsárság volt a szigorúan fegyelmezett, jól begyakorolt gyalogság magva. A hadsereg másik részét a szpáhik, a rendes lovasok alkották, amelynek legénységét – öröklött hadkötelezettsége fejében – a meghódított területeken jobbágyi javadalmak élvezetével jutalmazták. Az Európában ekkoriban még ismeretlen katonailag és polgárilag szervezett állandó hadseregben gyökerezett az oszmánok hatalmának túlsúlya ellenségeik fölött.

Házasság

Utódlás
Orhán 36 évnyi uralom után mintegy 81 évesen hunyt el 1362 tavaszán, birodalmát pedig fia, I. Murád örökölte.

Gyermekei
ismeretlen asszonytól:
Szulejmán pasa (1316 – 1357)
Szultán bej (1324 – 1362)
Khadijah Khanum
1299-ben Orhán feleségül vette Nilüfer Hatun (? – 1359). 2 gyermekük született:
I. Murád (1319/1326 – 1389. június 15.)
Kaszim (? – 1346)
Orhán 1316-ban feleségül vette a bizánci Aszporsát. 2 gyermekük született:
Ibrahim (1316 – 1362)
Fatima
Orhán 1345-ben feleségül vette Theodórát, IV. István Uroš szerb cár leányát. Gyermekük nem ismert.
Orhán 1346-ban feleségül vette Theodóra Mária Kantakuzéné (1332 – ?) bizánci hercegnőt, VI. János bizánci császár leányát. Két gyermekük született:
Ibrahim (? – 1362)
Halil (1347 – 1362)

Jegyzetek

Középkori oszmán szultánok
1281-ben született személyek
1362-ben elhunyt személyek
I. Bajazid oszmán szultán

I. Bajazid, elterjedt átírással Bajezid (Demótika?, 1347/1354 – Akşehir, 1403. március 8.), a negyedik oszmán szultán 1389-től 1402-ig. Legendásan gyors csapatmozdulatairól katonái Villámnak (Jilderim) nevezték. Kiváló hadvezér volt, amíg a sorozatos sikerek elbizakodottá nem tették.

Élete

Ifjúkora 
Bajazid 1347/1354 körül született, édesapja I. Murád.

Trónralépte 
Édesapja halála után, 1389-ben ő lett az Oszmán Birodalom uralkodója  – ugyanakkor öccsét is megfojtatta, tettét azzal indokolván, hogy hiszen Allahnak sincsen versenytársa.

Megegyezett az ugyancsak elesett I. Lázár szerb cár fiával és utódával, Lazarevics Istvánnal – amelynek értelmében István a szultánt minden hadi vállalkozásában támogatni tartozott.

Első évei 

 János utódától, II. Mánueltől hiába sürgette a főváros átadását – az nem történt meg. Bosszúból Bajazid évekig ostromolta Bizáncot.

1394-ben véget vetett Bulgária függetlenségének – Zsigmond király közbenjárását pedig gőgösen visszautasította.

Bajazid ezután seregének egy részét Boszniába küldte – a hadtest Zsigmond királytól vereséget szenvedett. Hasonló történt a Szerémséget pusztító török csapattal is.

A nikápolyi csata 
E hadjáratok ideje alatt több keresztény fejedelem, élükön Zsigmond királyunkkal szövetséget kötött a félhold ellen és 1396 tavaszán tekintélyes számú lovag vonult az Al-Duna vidékére. A seregben francia, lengyel és német vitézek sorakoztak a magyarok mellett. Zsigmond a bolgár Nagy-Nikápolyt vette ostrom alá. Azonban mialatt a keresztes had a várat vívta, Bajazid hatalmas serege élén megérkezett a város alá és merészen megtámadta a keresztényeket. A nikápolyi csata szeptember 28-án a keresztények teljes vereségével ért véget. A francia lovagok – akiknek elhamarkodott támadása okozta a vereséget – majdnem mind odavesztek vagy foglyul estek.

Bizánc második ostroma 
A diadal lelkesítő hatása alatt Bajazid ismét Bizánc ostromához fogott. , emellett az is közrejátszott a hadjárat befejezésében, hogy a szultánnak Anatóliában új ellenfele jelent meg.

Timur Lenk támadásai 

 Maga Bajazid is fogságba esett, akivel Timur eleinte nemes lelkűen bánt. Azonban egy szökési kísérlet után szigorú őrizet alá helyezte a szultánt. Az azonban csak monda, hogy vadállat módjára ketrecbe záratta volna.

A hatalmának magaslatáról lezuhant szultán a következő év elején a fogságban elhunyt. A 49 éves szultán március 8-án 

Fiai megosztoztak birodalmán, így bekövetkezett a 10 esztendeig (1412-ig) tartó oszmán interregnum.

Jegyzetek

Források 

 Benkő Mihály: Csata Nikápolynál. Móra, 1987.
 
 

Középkori oszmán szultánok
Öngyilkos uralkodók
1354-ben született személyek
1403-ban elhunyt személyek
1402



Események

Határozott dátumú események 
 július 20. – I. Bajazid oszmán szultán az ankarai csatában Timur Lenk fogságába esik, és ezzel megkezdődik az oszmán interregnum.
 szeptember 3. – Giovanni Maria Visconti herceg (Gian Galeazzo fia) uralkodásának kezdete Milánóban. (A herceg 1412-ig uralkodik.)
 szeptember 14. – A homildon hill-i csatában az észak-angliai nemesi sereg – Henry Percy vezetésével – legyőzi a skót sereget, melyet Douglas grófja vezet.
 november 26. – Évreux-i Blanka navarrai infánsnő – aki 1425-től I. Blanka néven Navarra királynője – feleségül megy az I. Mária szicíliai királynő halálával 1401-ben megözvegyült I. (Ifjú) Márton szicíliai királyhoz. (Blankát az esküvőt követően még ugyanaznap Palermóban Szicília királynéjává koronázzák.)
 december 25. – Nagyváradon a Kanizsai-liga Nápolyi Lászlót ismeri el magyar királynak.

Határozatlan dátumú események 
 szeptember – Luxemburgi Zsigmond örökösödési szerződést köt IV. Albert osztrák herceggel, melyben kölcsönösen elismerik egymás örökösödési jogát.
 az év folyamán – Zsigmond Garai Miklóst nevezi ki nádorrá, egyúttal elmozdítja hivatalaikból azokat, akik nem tartoznak a Garai-ligához. (Erre a Kanizsai-liga a trónkövetelő László nápolyi király pártjára áll és csatlakozik a Dalmáciát hódoltató nápolyi sereghez.)

Az év témái

1402 a tudományban

1402 az irodalomban

Születések 
 Lajos savoyai herceg († 1465)
 augusztus 15. – Humphrey Stafford, a franciaországi angol csapatok parancsnoka a százéves háborúban († 1460)

Halálozások 
 augusztus 1. – Yorki Edmund, III. Eduárd angol király fia (*  1341)
 szeptember 3. – Gian Galeazzo Visconti, Milánó első hercege (* 1351)

Jegyzetek 

15. század
Oszmán interregnum

Az oszmán interregnum (másképpen: oszmán triumvirátus; törökül Fetret Devri) az I. Bajazid szultán vereségét és elfogatását (1402) követő periódus a 15. század elején (1402–1413). Az ankarai csatavesztés után, Bajazid a haláláig Timur Lenk fogságában élt. Timur újraszervezte az anatóliai türkomán hercegségeket.

Bajazidnak négy fia maradt, akik az Oszmán Birodalom egy-egy részén uralkodtak:
 Szulejmán - Észak-Görögországot, Bulgáriát és Trákiát, edirnei szultánként (1402 – 1411)
 Isza - Görögországot és Nyugat-Anatóliát szerezte meg, mint bej Balikesirben (1402 – 1405/1406)
 Musza - mint bursai szultán uralkodott a területe felett  (1410/1411 – 1413)
 Mehmed - szultán lett Amasziában 1402-ben és egyeduralkodó 1412-től

Szulejmán később megszerezte magának Dél-Görögországot is, Mehmed pedig Anatólia fölött uralkodott tovább. Mehmed Szulejmán ellen küldte csapatait Musza vezetésével a Fekete-tengeren át. 1410-ben Bulgáriában győzelmet aratott, és amikor Szulejmán visszavonult, délen Musza szultánná kiáltotta ki magát. Mehmed sereget küldött ellene, de ezt Gallipolinál legyőzték. Ekkor szövetkezett a Bizánci Birodalommal, és három év múlva sikerült legyőznie testvérét Szerbiában. Ezután Mehmed magát kiáltatta ki szultánná, és egyeduralkodóként egyesítette a birodalmat.

Jegyzetek 

Az Oszmán Birodalom háborúi
PC (egyértelműsítő lap)

PC, személyi számítógép, az angol Personal Computer rövidítése
 A „PC” kifejezést gyakran  Windows-t futtató számítógépek megkülönböztetésére is használják
 százalék, vagyis percent p.c.-nek írva
 szerepjátékokban játékos által irányított karakter (az angol Player Character-ből) szerepjátékokban (a mesélő által irányított karakterektől – fiktív szereplőktől – való megkülönböztetés végett)
 programszámláló (az angol Program Counter-ből): a számítógépek egyik fontos regisztere
 polikarbonát műanyag nevének rövidítése
 pc, a parszek (vagy parsec) rövidítése
 PC vagy P. C. (ejtsd: píszí), politikai korrektség, az angol politically correct vagy political correctness rövidítése
I. Mehmed oszmán szultán

I. Mehmed Çelebi, más írásmóddal Mohammed (Bursa, 1374 – Drinápoly, 1421. május 26.) amasziai részuralkodó 1402-től 1413-ig, oszmán szultán 1413-tól haláláig. Miután egyesítette az Oszmán Birodalmat, sikerrel újjászervezte azt. (Kirisci-nek is nevezték, ami Hóhért jelent).I. Bajazid oszmán szultán egyik fia volt. Miután Timur Lenk az ankarai csatában legyőzte és fogságba ejtette Bajazidot, polgárháború tört ki a birodalomban. Ezt az időszakot oszmán interregnumnak nevezzük. Mehmed segítette Musza testvérét, hogy meggyilkolja a legidősebb testvért, Szulejmánt – ez 1410-ben sikerült, és utána Mehmed a Bizánci Birodalommal szövetkezett, hogy legyőzhesse Muszát. Amikor teljesen átvette a hatalmat, birodalmának területe csak az ankarai csata előtti fele volt. Fővárosát Bursából Adrianopoliszba (Drinápolyba, mai nevén Edirnébe) tette át, majd gyorsan elfoglalta Albániát és Kilikiát. Ismét (1416-ban) hűbéresévé tette Havasalföldet, de flottája vereséget szenvedett Velencétől.

Mivel szövetségben volt a II. Manuél bizánci császárral, őt atyának és protektornak'' ismerte el, ami hatalmas diplomáciai sikernek számított a Bizánci Birodalom számára abban az időben.

Mehmed 9 évnyi egyeduralkodás után, 47 évesen 1421. május 26-án halt meg. A trónon fia, II. Murád követte.

Jegyzetek

Források 

Középkori oszmán szultánok
1382-ben született személyek
1421-ben elhunyt személyek
1421



Események 
 január 19. – II. Manuél bizánci császár birodalmi kormányzóvá emeli fiát VIII. Jóannészt (aki 1425-ben apja halálakor lép majd trónra).
 március 21. – A beaugé-i csata. A kis francia sereg meglepetésre legyőzi a Clarence hercege vezette angol erőket Normandiában, a csatában Clarence is elesik.
 május 26. – II. Murád követi az elhunyt I. Mehmed szultánt az Oszmán Birodalom trónján. 
 november 17–19. – A németalföldi partot Dordrecht közelében az Északi-tenger vize árasztja el lerombolva 72 falut és megölve 10 000 embert.

Születések 
 december 6. – VI. Henrik angol király († 1471)
 július 25. – Henry Percy northumberlandi gróf (1421–1461) († 1461)

Halálozások 
 május 26. – I. Mehmed, az Oszmán Birodalom negyedik szultánja (* 1374?)
 március 21. – Thomas, Clarence hercege, IV. Henrik angol király második fia.

15. század
Szultán

A szultán arab eredetű uralkodói méltóságnév. Az eredetileg „hatalom-erő-tekintély”  jelentéssel bíró szót az első ezredforduló táján kezdték uralkodói címként használni török eredetű dinasztiák, és a 11. században terjedt el szerte az iszlám világában. Női megfelelője a szultána.

Tudomásunk szerint elsőként a mai Afganisztán területére eső központtal Kelet-Iránban uralkodó Mahmúd al-Gazní (uralkodott 998–1030 között) volt az első, aki magát szultánnak titulálta. Nem sokkal ezt követően a szultáni címmel kapcsolatban a szeldzsukok alakították ki azt a koncepciót, miszerint a kalifa – aki 1055-től szeldzsuk felügyelet alatt állt – a vallási, a szultán a világi kérdésekben gyakorol főhatalmat. Ez a tézis a Nagyszeldzsuk Birodalom rövidesen bekövetkező széthullása miatt nem sokáig volt igaz, és rövidesen több, párhuzamosan létező szultánság is kialakult (például a szeldzsukok Ikóniumi Szultánsága és a Szaladin egyiptomi szultán által alapított Ajjúbida Szultánság, vagy az egyiptomi Mamlúk és az anatóliai-balkáni Oszmán Szultánság). A későbbiekben kisebb jelentőségű dinasztiák – kalifai jóváhagyás nélkül – is alkalmazták az eredetileg valóban nagyhatalmak által használt titulust.

Manapság csak Omán, Brunei és néhány kisebb kelet-ázsiai monarchia vezetője használja ezt a címet. A szultán által kormányzott országot szultánságnak vagy szultanátusnak hívhatjuk.

Modern szultánok és szultanátusok 
 Brunei
 Malajzia – a szultáni címet a kilenc uralkodóból hét viseli, a többi uralkodónak királyi címe van.
 Omán – az ománi szultán egyben a háridzsita iszlám feje is.
 Szaúd-Arábia – a szaúdi uralkodók külföldön királynak neveztetik magukat.

Források
 
 Vásáry István: A régi Belső-Ázsia története, tankonyvtar.hu
 Rangok és megnevezések, szulejman.net

Kapcsolódó szócikkek 

 Uralkodóházak listája
 Szultán, a Napirajz egyik szereplője

Oszmán Birodalom
Uralkodói címek
1404



Események

Határozott dátumú események 
 április 28. – I. János burgundi herceg trónra lépése. (II. Fülöp fia 1419-ig uralkodik.)
 június 14. – A walesi Owain Glyndwr a franciákkal szövetségben visszaszerzi az ellenőrzést Wales felett és walesi herceggé nyilvánítja magát, majd összehívja a parlamentet.
 június 20. – Zsigmond magyar király vámmentességet biztosít a kolozsvári kereskedőknek.
 augusztus 16. – XII. Gergely pápa piacenzai püspökké nevezte ki Branda da Castiglionet.
 november 11. – VII. Ince követi IX. Bonifácot a pápai trónon.

Határozatlan dátumú események 
 augusztus – Zsigmond törvényben rendelkezik a jobbágyok szabad költözködéséről és a mérték és súlyrendszer egységesítéséről.
 az év folyamán – 
 A Torinói Egyetem alapítása.
 Luxemburgi Zsigmond kiadja a placetum regiumot, mely szerint minden pápai oklevelet kihirdetés előtt a királynak kell bemutatni. Az egyházi javadalmak betöltésének és a javadalmasok megerősítésének joga a királyra száll.

Születések 
 február 18. – Leon Battista Alberti, itáliai építőmester († 1472)
 II. Murád, később az Oszmán Birodalom szultánja († 1451)

Halálozások 
 április 27. – II. Fülöp burgundi herceg (* 1342)
 szeptember 14. – IV. Albert osztrák herceg (* 1377)
 október 1. – IX. Bonifác pápa (* 1350 k.)

Jegyzetek 

15. század
Dzsem (török herceg)

Dzsem (1459. december 22. – Capua, 1495. február 25.) török herceg, II. Mehmed szultán fia, II. Bajazid öccse.

16 éves korában apja  Karaman és Konya tartomány élére állította; de bátyja trónralépte után felkelt ellene, mire Bursában szultánnak kiáltották ki. Innen azonban Bajazid hadvezérei elől Egyiptomba, majd Rodosz szigetére menekült, a johannita rend nagymestere, Pierre d’Aubusson védelme alá. Ez utóbbi Dzsemmel 1482-ben olyan szerződést kötött, amelynek értelmében Dzsem  kötelezte magát, hogy trónra lépése esetén a lovagrendet rendkívüli kedvezményekben részesíti, az összes török kikötőket előtte megnyitja, évente 300 keresztény foglyot szabadon bocsát, ezen felül a lovagrendnek 150 000 aranyat fizet. d'Aubusson erre Dzsem herceget Franciaországba küldte, mert féltette az életét. Nemsokára azonban megváltoztatta politikáját, és Bajazid szultánnal kötött szerződést, melyben több rendbeli kiváltság és nagy összeg fejében kötelezte magát, hogy Dzsem herceget életfogytiglani fogságban tartja. Egyúttal azonban több más pénzsóvár fejedelem is meg akarta szerezni a becses foglyot. Így  például a francia király, Hunyadi Mátyás és VI. Sándor pápa is tettek lépéseket, hogy Dzsem herceg őreivé lehessenek. 1489-ben Dzsem Sándor pápa „birtokába” került, aki őt azonban 1495-ben kedvező feltételek alapján a francia királynak szolgáltatta ki. Mielőtt azonban Dzsem elért volna Franciaországba, valószínűleg megmérgezték, és meghalt.

A szépirodalomban 
 Jókai Mór: A magyar nemzet története regényes rajzokban - Dzsem herceg MEK

Irodalom 
 Islam Ansiklopedisi Isztambul, 1944. III:69. - EI 2/II:529.

Jegyzetek

Források 
 Dzsem - Magyar katolikus lexikon
 Hegyi Klára: Sakk török módra - Törökország 500 évvel ezelőtt
 Вера Мутафчиева, СЛУЧАЯТ ДЖЕМ 1992

További információk 
 Tarján M. Tamás: 1490. április 6. | Mátyás király halála Bécsben
 Teke Zsuzsa: Mátyás és Firenze (Magyar Tudomány, 2008/12.)

Középkori oszmán szultánok
Trónkövetelők
1459-ben született személyek
1495-ben elhunyt személyek
1512



Események

Határozott dátumú események 
 április 11. – A ravennai csata. (A Gaston de Foix vezette francia sereg legyőzi a spanyolokat, de Gaston elesik a harcban.)
 április 25. – I. Szelim szultán lemondásra kényszeríti apját, II. Bajazidet.
 június 16. – Massimiliano Sforza herceg (Ludovico il Moro fia) kiűzi a franciákat Milánóból, és átveszi a hatalmat. (1515-ben a franciák elűzik.)
 szeptember 14. – Giovanni de’ Medici lesz Firenze ura, ezzel vége a köztársaság időszakának. (1513-ban lemond.)
 október 18–19. – Luther Márton teológia doktori eljárása. (A formális disputáció után esküvel fogadta meg, hogy tisztán fog tanítani.)
 november 1. – A Sixtus-kápolna Michelangelo által festett mennyezetfreskóit először láthatja a közönség.

Határozatlan dátumú események 
 az év folyamán –
 Juan Ponce de León felfedezi Turks- és Caicos-szigeteket.
 A török meghódítja Moldvát.
 Az I. Szelim vezette oszmán seregek megszállják a szreberniki bánságot.
 Kopernikusz megírja fő művét, mely szerint a Nap áll a Naprendszer középpontjában (heliocentrikus világkép).
 A Firenzei Köztársaság megszűnik és a Mediciek visszaszerzik hatalmukat.
 I. Zsigmond lengyel király házassága Szapolyai Borbálával.

Az év témái

1512 a tudományban

1512 az irodalomban

Születések 
 március 5. – Gerardus Mercator németalföldi térképész, a Mercator-vetület megalkotója († 1594)
 április 10. – Stuart Jakab herceg, a későbbi V. Jakab skót király († 1542)
 Catherine Parr, később VIII. Henrik angol király hatodik felesége († 1548)

Halálozások 
 február 22. – Amerigo Vespucci olasz utazó, felfedező, Amerika névadója (* 1454)
 április 11. – Gaston de Foix-Nemours francia főnemes, hadvezér (* 1489)
 június 10. – II. Bajazid, az Oszmán Birodalom nyolcadik szultánja (* 1448)

Jegyzetek 

16. század