alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
NSK

NSK identifikator je normativna kontrola osobnih i korporativnih imena i predmetnih odrednica održavana od strane Nacionalne i sveučilišne knjižnice u Zagrebu. Osim bibliografskih zapisa, po jedan za svaku knjigu ili publikaciju, NSK normativna baza sadrži i podatke o autorima: za svaku osobu navodi se zapis koji povezuje ime osobe, datum rođenja i zanimanje s jedinstvenim identifikacijskim brojem koji se koristi kao autorizacijska datoteka za osobna imena.

Upotreba normativne baze podataka NSK 
Normativna kontrola omogućuje nam otkrivanje bibliografskih i normativnih podataka i pronalaženje svih djela autora pod svim oblicima imena pod kojima ista osoba objavljuje. Jer ponekad se u publikaciji pojavljuje objavljivanje autorskog imena (ili pseudonima) koje nije identično s onim imenom koje se najčešće pojavljuje na njegovim djelima. Identifikator NSK rješava problem poteškoće u prepoznavanju određenog autora uzrokovan i činjenicom da se neka osobna prezimena mogu formalno promijeniti npr. nakon vjenčanja. Katalog knjižnice pruža pregled knjižničnih materijala i organizira se prema svojoj funkciji, koja potječe od specifičnih korisničkih potreba. Zadatak autorskog knjižničnog kataloga je da se u njemu sva djela jednog autora pokažu na jednom mjestu, bez obzira na ime kojim je potpisao svoj rad.

Vidi još 
 Hrvatska znanstvena bibliografija (CROSBI)
 Tko je tko u hrvatskoj znanosti
 Virtualna međunarodna normativna datoteka (VIAF)
 Bibliotečna klasifikacija
 Normativna kontrola
 Nacionalna i sveučilišna knjižnica

Literatura 
 Willer, Mirna (ur.): Bibliografska kontrola u okruženju globalne informacijske infrastrukture, Zagreb : Hrvatsko knjižničarsko društvo, 2000.

Eksterni linkovi 
 NSK normativna baza – pregledavanje odrednice za osobna i korporativna imena

Bibliotekarstvo
Identifikatori
Bibliografske baze podataka
Klasifikacioni sistemi
Indeksiranje
Digitalni mediji
Nacionalna i sveučilišna knjižnica u Zagrebu
Poplava Red Rivera 1997.

Poplava Red Rivera 1997. godine bila je velika poplava koja se dogodila u aprilu i maju 1997, duž Crvene Rijeke Sjevera u Sjevernoj Dakoti, Minnesoti i južnoj Manitobi. To je bila najteža poplava te rijeke od 1826 godine.

Poplava je izbila Dolini Red Rivera, te poharala gradove Fargo i Winnipeg, ali nijedan tako teško kao Grand Forks i East Grand Forks, gdje su izlivene vode prodrle 5 km (3 milje) u unutrašnjost, poplavivši sve u dvojnim zajednicama i izazvavši 2 milijarde US$ štete.

Literatura 
 
 
 
 
 
 

1997
Red River 1997
Red River 1997
Manitoba
Minnesota
Sjeverna Dakota
Grand Forks, North Dakota

Grand Forks je grad u Okrugu Grand Forks američke države Sjeverna Dakota. Predstavlja sjedište okruga Grand Forks County i treći najveći grad Sjeverne Dakote. Godine 2000. je imao 49.321 stanovnika (procjena grada iz 2005. godine: 53.230). Grand Forks je osnovan godine 1870. a inkorporiran je godine 1881.

Nazvan je prema račvanma (engleski fork) koje tvore Red River of the North i rijeka Red u blizini centra grada. Nalazi se na zapadnoj obali Red Rivera u Dolini Red River. Predstavlja grad blizanac Easr Grand Forksa, koji leži s istočne strane Red Rivera u Minnesoti. Dvije zajednice čine zajedničko urbano područje koje se zove "Metropolitansko statističko područje Grand Forks, ND-MN". Metropiolitansko područje se često naziva "Širi Grand Forks" ili "The Grand Cities" (iako je naziv relativno nov i neuvriježen). Grad Grand Forks se ponekad naziva "Grad Sunčeve pahuljice" (The Sunflake City).

U gradu Grand Forks je smješten Univerzitet Sjeverne Dakote (UND) i Zrakoplovna baza Grand Forks (oko 20 km zapadno od grada). Te dvije institucije su među najvećim poslodavcima u državi. Dok je kroz historiju ovisila o lokalnoj poljoprivreda, gradska ekonomija se posljednjih godina orijentirala prema visokom obrazovanju, zdravstvu, prodajnom i uslužnom sektoru, kao i znanstvenom istraživanju. Grad se smatra hibridom poljoprivrednog i grada koledža.

Grad je postao poznat po svojoj borbi s nabujalim Red Riverom u apirlu 1997. u periodu danas poznatom kao Poplava 1997. Danas se Grand Forks uglavnom oporavio od poplave. Metropolitansko područje pokriva dva okruga te se smatra prodajnim, obrazovnim, zdravstvenim i zabavnim središtem velikog dijela sjeveroistočne Sjeverne Dakote i sjeverozapadne Minnesote.

Reference

Literatura

Vidi još 

 Spisak gradova u SAD po broju stanovnika
 Najveći gradovi u SAD po decenijama
 Spisak saveznih država i teritorija SAD po broju stanovnika
 Sjedinjene Američke Države
 Amerikanci (nacija)
 Historija Sjedinjenih Američkih Država

Vanjske veze 

 City of Grand Forks official website
 University of North Dakota official website
 Grand Forks Herald website
 Grand Forks Convention and Visitors Bureau website
 Ralph Engelstad Arena website
 Alerus Events Center website
 Grand Forks Air Force Base official website 
 CulturePulse.org - arts and cultural information for the Grand Cities 

Gradovi u Severnoj Dakoti
East Grand Forks, Minnesota

East Grand Forks je grad u Okrugu Polk američke države Minnesota. Prema popisu iz 2000. godine grad je imao 7.501 stanovnika. Smješten je u regiji Doline Red River na istočnoj obali Crvene Rijeke, odmah nasuprot Grand Forksa u Sjevernoj Dakoti. Pripada "Metropolitanskom stantističkom podruuju Grand Forks, ND-MN".

Demografija 
Po popisu iz 2010. godine broj stanovnika je 8.601, što je 1.1 (14,7 %) stanovnika više nego 2000. godine.

Reference

Literatura

Vidi još 

 Spisak gradova u SAD po broju stanovnika
 Najveći gradovi u SAD po decenijama
 Spisak saveznih država i teritorija SAD po broju stanovnika
 Sjedinjene Američke Države
 Amerikanci (nacija)
 Historija Sjedinjenih Američkih Država

Vanjske veze 

 City of East Grand Forks official website
 Northland Community and Technical College website
 Grand Forks Herald - regional daily newspaper printed in Grand Forks, ND

Gradovi u Minesoti
Koridor 5C

Koridor 5C, transevropska prometnica koja će najkraće i najbrže povezati sjever Evrope (Baltik) s njezinim jugom (Jadranom, odnosno Mediteranom). 

Za Hrvatsku je ta prometnica značajna jer se na mreži evropskih cesta ucrtava kroz dionicu Budimpešta - Osijek - Sarajevo - Ploče. Dionica koja prolazi Slavonijom buduća je autocesta A5.

Autocesta A5 
Gradnja te autoceste počela je u septembru 2005. godine gradnjom nadvožnjaka preko željezničke pruge Zagreb - Vinkovci. Radovi su podijeljeni prema sljedećim dionicama:
 Đakovo - Sredanci u dužini od 23 km
 Osijek - Đakovo u dužini 33,5 km

Na te dvije dionice radovi su u toku i planirano je da se završe do kraja 2007. godine. Ostale dionice (sa sjeverne strane): 
 granica Mađarske - Beli Manastir
 Beli Manastir - Osijek

te s južne strane
 Sredanci - državna granica BiH

planiraju se završiti do 2008. godine. Ukupna dužina autoceste u Slavoniji i Baranji, odnosno Osječko-baranjskoj i Brodsko-posavskoj županiji je 90 od ukupnih 110 hrvatskih kilometara.

Na dionici Đakovo - Sredanci bit će 10 objekata u trasi autoceste i 10 nadvožnjaka preko autoceste, dok dionica Osijek - Đakovo ima dva čvorišta, dva prateća uslužna objekta, 9 objekata u trasi autoceste i 16 nadvožnjaka preko autoceste. Gradnja je počela u decembru 2006. godine gradnjom vijadukta u trasi autoceste (Jošava, Topoline i Hrastinka).

Autocesta Beli Manastir - Sredanci 
U toku je priprema projektne dokumentacije za gradnju obilaznice oko Belog Manastira kao dionice ovog koridora. Tu će ujedno biti i prva petlja u Hrvatskoj, dok se druga petlja u Baranji planira u visini Čeminca, što je ujedno tačka najbližeg približavanja zaštićenom pojasu Kopačkog rita.

Novi most preko Drave planiran je na potezu između Josipovca i Petrijevaca. Uz čvorište koje se kod Sredanaca susreće s autocestom A3, te mosta preko Save kod graničnog prijelaza s BiH, taj most preko Drave predstavlja najzahtjevniju dionicu buduće autoceste A5.

Ukupna vrijednost navedenih radova je viša od tri milijarde kuna.

Uz naziv A5, dio koridora 5C kroz Baranju i Slavoniju, zvaće se i Autocesta Beli Manastir - Svilaj.

Izvori 
 D. Kuštro: "Most preko Drave - najzahtjevnija dionica", Nedjeljni Glas Slavonije, ..., 195, 4 - Osijek, 11. III. 2007.

Ceste u Hrvatskoj
Putevi u Bosni i Hercegovini
Saobraćaj u Mađarskoj
Zajednica općina Osijek

Zajednica općina Osijek (skraćeno ime: ZO Osijek), u administrativnoj podjeli bivše Jugoslavije 70-ih i 80-ih godina 20. stoljeća naziv za zajednicu 14 udruženih općina u Socijalističkoj Republici (SR) Hrvatskoj, na području istočnohrvatske makroregije. Postojala je od 22. II. 1974. do 25. VII. 1990.

Popis općina 
Zajednicu općina Osijek činile su: Općina Beli Manastir (Baranja) i općine Donji Miholjac, Đakovo, Našice, Nova Gradiška, Osijek, Podravska Slatina, Slavonska Orahovica, Slavonska Požega, Slavonski Brod, Valpovo, Vinkovci, Vukovar i Županja (Slavonija). Teritorij tih 14 općina nazivao se često i Slavonija i Baranja, ponekad (jer je Baranja znatno manja) i samo Slavonija, iako je geografski i povijesno Slavonija širi teritorij u koji ulaze i područja tadašnjih općina Daruvar, Grubišno Polje, Novska, Pakrac i Virovitica.

Geografsko određenje 
Zajednica općina Osijek protezala se na prostoru između 45º i 46º sjeverne geografske širine i između 17º i 17º 30' istočne geografske dužine s površinom od 11.090 km². Bila je omeđena rijekama Dravom (osim u baranjskom dijelu), Dunavom i Savom, zapadnim padinama planina Papuka i Psunja i istočnim obroncima Fruške gore. Njen međuriječni položaj protezao se od istočnih do zapadnih granica u dužini od 270 km, a po širini od sjevernih do južnih granica u prosjeku 70 km. Na sjeveru je graničila s Narodnom Republikom Mađarskom, na istoku sa SAP Vojvodinom i SR Srbijom, a na jugu sa SR Bosnom i Hercegovinom, dok se na zapadu nadovezivala na srednjohrvatsku makroregiju, odn. na zajednice općina Bjelovar i Sisak.

Izvori 
 "Slavonija", Privredna komora Slavonije i Baranje i "Litokarton", Osijek, 1980. (str. 12)
 "Petnaest godina privrednog razvoja Slavonije i Baranje (1962.-1977.)", Privredna komora Slavonije i Baranje, Osijek, 1979.
 Jovan Nedić: "Slavonija i Baranja" < Baranjski leksikon, Baranjski dom, I, 22, 5 - Beli Manastir, 22-23. V. 2006.

Osijek
Povijest Osijeka
Geografija Baranje
Slavonija i Baranja

Slavonija i Baranja je istočni dio Hrvatske koji obuhvaća Slavoniju i Baranju. U bivšoj Jugoslaviji to se ime 70-ih i 80-ih godina 20. stoljeća obično odnosilo na Zajednicu općina Osijek.

U Republici Hrvatskoj teritorij Slavonije i Baranje razdijeljen je uglavnom između pet županija: Vukovarsko-srijemska, Osječko-baranjska, Požeško-slavonska, Virovitičko-podravska i Brodsko-posavska.

Slavonija i Baranja naslov je i više monografija o Slavoniji i Baranji, npr.
 Marin Topić i Zvonko Maković: Slavonija & Baranja, Osijek, 2005, 272 str. ().

Neke monografije nose naslov "Slavonija" iako obrađuju Slavoniju i Baranju, npr.
 "Slavonija", Privredna komora Slavonije i Baranje i "Litokarton", Osijek, 1980.

Geografija Hrvatske
Geografija Baranje
Osječko-baranjska županija
Vukovarsko-srijemska županija
Požeško-slavonska županija
Virovitičko-podravska županija
Brodsko-posavska županija
Kakas-ütés

Kakas-ütés (čita se: kakaš-iteš; mađ. kakas = pijetao, ütés = udar/ac/), mađarski narodni običaj (izbijanje pijetla, umlaćivanje pijetla), završna manifestacija fašangi, pokladnih svečanosti u baranjskom selu Vardarcu.

Historijat 
Manifestacija ima stoljetnu tradiciju, ali je u novije vrijeme gotovo nestala. Godine 2003. obnovila ju je mjesta omladina, a otada je organizuju Mjesni odbor Vardarac i mjesne organizacije. Održava se na pokladni utorak, dan prije čiste srijede.

Opis običaja

Povorka zaprežnih kola 
Program se sastoji od svečane povorke konjskih zaprega koja se - uz vrisku, ciku i pjesmu - kreće seoskim ulicama, za vrijeme koje mladići (obučeni u kostime i maske koje predstavljaju pijetla) silaze s kola i "plešu" oko djevojaka i žena koje stoje ispred kuća i dočekuju veselu povorku. U zamjenu za ples s kostimiranim "pijetlovima", žene i djevojke odužuju se mladićima neobičnim darovima - kokošjim jajima, koja su simbol rađanja novog života (ne bi li godina u selu bila plodnija). Maskirani "pijetlovi" imaju pravo uhvatiti sve što se kreće u dvorištu pa domaćini tada sklanjaju perad i umjesto nje daruju pijetlove.

Umlaćivanje pijetla 
U središnjem dijelu manifestacije, koji se održava u centru sela, "pijetlovi" hvataju djevojke za takmičenje u umlaćivanju pijetla i stavljaju im povez na oči. Potom ih zavrte koji krug i usmjere u pravcu zakopanog pijetla. Nakon toga djevojke trebaju dugačkim štapom pogoditi pijetlovu glavu koja viri iz zemlje, tj. "umlatiti" pijetla. Nekada je to bio prilično krvav prizor pa se danas upotrebljava umjetna glava.

Sretnica koja uspješno obavi zadatak pobjednica je takmičenja. Ona će se, prema stoljetnom vjerovanju, te godine udati. Za nagradu dobiva sve što su "pijetlovi" skupili u selu. Svi ti darovi se skupe i od toga se priredi jelo koje na večernjoj zabavi svi zajedno pojedu uz ples i pjesmu.

Naziv 
U hrvatskim medijima (pa i u dolje navedenim izvorima) mađarski naziv kakas-ütés često se piše bez dijakritičkih znakova i sastavljeno: kakasutes, što nije opravdano. U mađarskim izvorima naziv se obično piše s crticom (kakas-ütés) ili bez crtice (kakas ütés), a nikad spojeno.

Izvori 

 Općina Bilje - Manifestacije 
 Ivica Getto: "Danas u Vardarcu pokladni običaj izbijanja pijetlove glave", Glas Slavonije, 86, 27378, 15 - Osijek, 20. II. 2007.
 Jasmina Doboš: "Da bi se ove godine sretno udale, kolcem po pijetlovoj glavi!" < "Izbijanje pijetla: U Vardarcu održana gotovo izumrla stoljetna završna manifestacija faršanga", Slavonski dom (prilog Baranja), II, 75, 1 - Beli Manastir, 22. II. 2007.
 Lidija Bajić: "Udavače lupale pijetla" < "Tradiocionalna (?) mađarska pokladna svetkovina kakas-utes u Vardarcu", Glas Slavonije, 86, 27380, 60 - Osijek, 22. II. 2007.
 Biljana Bekić: "U Vardarcu izbijali pijetla", Slavonski dom, X, 1607, 14 - Osijek, 26. II. 2009.
 L(idija) Bajić: "Vardarčani tukli pijetla po glavi" < "Tradicionalna pokladna manifestacija", Glas Slavonije, 89, 27.988, 21 - Osijek, 26. II. 2009.

Manifestacije nacionalnih manjina u Hrvatskoj
Mađari u Hrvatskoj
Svemirski pogreb

Svemirski pogreb je procedura pogreba prilikom koje se mali uzorak pepela kremiranih pokojnika stavlja u kapsulu veličine ruža za usne te lansira u svemir pomoću rakete. Do godine 2004. su tako ostaci 150 različitih ljudi "pokopani" u svemiru.

Vanjski linkovi 
 Space Services, Inc.
 SpaceX space exploration technologies
 Space Service's Memorial Spaceflights
 L.F.C. Spacecylinder systems 
 The Ultimate One-Way Ticket, Wired Magazine February 21 2006
 Death Is a Long, Strange Trip, Wired Magazine November 7 2006

Pogreb
Astronautika
Masakr u Haouch Khemistiju

Masakr u Haouch Khemistiju se dogodio prije zore 22. 4. 1997. u alžirskom selu Haouch Mokhfi Khemisti (također poznatom kao Boughelef Khemisti, Haouch Boughlef-Khemisti, Haouch Boukhelef-Khemisti, Haouch Boughfi el-Khemisti, Haouch Boughelaf ili Haouch Khmisti Bougara), oko 25 km južno od grada Alžira u blizini Bougare. 93 seljana je ubijeno u roku od 3 sata. Slijedeći dan se dogodio masakr u Omariji, u blizini Medee.

V. također 
 Popis alžirskih masakra 1990-ih

Eksterni linkovi 
 CNN 
 L'Express 

Alžirski građanski rat
Lima

Lima (šp. Lima) je glavni grad Perua i najveći grad u zemlji. U području grada živi 6.445.974 ljudi. Oblast Lime ima 6.954.583 stanovnika. 

Pored Lime se nalazi lučki grad Callao sa 813.264 stanovnika, koji je srastao sa Limom. Ova dva grada sačinjavaju region „Velika Lima“ (Gran Lima) sa ukupno 7.767.847 stanovnika (popis 2005). 

Lima je najvažniji saobraćajni, privredni i kulturni centar Perua, sa mnogobrojnim univerzitetima, školama, muzejima i spomenicima.

Geografija 

Lima se nalazi na Rijeke Rímac na zapadu Perua, između Pacifičkog okeana i planina Anda, koje predstavljaju prirodnu granicu grada ka istoku. Grad se nalazi u sušnoj primorskoj regiji Perua, na prosečno oko 30 metara nadmorske visine.

Šira oblast grada (Municipalidad Metropolitana de Lima) ima površinu od 2.672,28 kvadratnih kilometara. Od toga samo 825,88 km² (31%) otpada na sam grad, a 1.846,4 km² (69 %) na predgrađa i ostale površine. Region Velika Lima ima 43 distrikta Lime i 6 distrikta grada Callao (ukupno 2.819,26 km²).

Rijeke Rímac ima izuzetan značaj za grad Limu. Ona daje 100% vode za potrebe grada, a služi i za proizvodnju električne energije.

Kultura 

Stari deo grad Lima je 1991. stavljen na UNESKO-vu listu zaštićene kulturne baštine. 

Katedrala u Limi je izgrađena između 1535. i 1625, a 1746. delom restaurirana. U njoj je grob osnivača Lime, Franciska Pizara. Katedrala i obližnji samostan San Francisko, se smatraju najuspelijim arhitektonskim kompleksom u Latinskoj Americi. 

Sjaj života bogatih iz doba Vicekraljevstva Peru simbolizuju stare palate u gradu: Alijaga, Gojoneče, palata Tore Tagle. 

Na ušću Rijeke Rímac se nalaze ostaci velikog svetilišta kulture Pachacamac. Svetilište je posvećeno istoimenoj boginji. Hram Pukljana u četvrti Miraflores, potiče iz 400. godine naše ere, i bio je važan administrativni centar kulture Lima. 

Turistička atrakcija je glavni gradski „Trg od oružja“ (Plaza de Armas), na kome su gradska većnica, predsednička palata iz 1938, i crkve iz 16. i 17. veka Mersed i San Pedro. 

Procesija kojom se slavi zaštitnica Lime, Rosa od Lime (1586-1617), održava se 30. avgusta. Univerzitet je osnovan 1551., a prvu štamparija 1584. koju je otvorio Antonio Ricardo iz Torina.

Galerija

Izvori

Eksterni linkovi 

 Zvanični veb-sajt grada Lima 
 Klima u Limi 

 
Gradovi u Peruu
Glavni gradovi u Južnoj Americi
Vikiprojekat geografija/Naselja u Peruu
Trihomonijaza

Trihomonijaza (Trichomoniasis) je bolest urogenitalnog trakta koja se u velikoj većini slučajeva prenosi polnim putem. Žene se smatraju rezervoarom infekcije a muškarci faktorom širenja. Uzročnik bolesti je Trihomona vaginalis, stanovnik vagine i prostate. U vagini se hrani leukocitima i bakterijama. Izaziva degeneraciju i deskvamaciju epitela vagine.

Simptomi 
U vagini se javlja redak, beo ili žućkast sekret često penušav, sladunjavog mirisa, u kom se mogu naći mnogobrojni trihomonasi i leukociti, kod nekih žena javlja se bol prilikom seksualnog odnosa ili mokrenja. Vrlo često se na ovu bolest nadoveže i gljivična ili bakterijska upala. Tokom dužeg vremenskog perioda akutna upala se smiruje i prelazi u hroničnu. Kod muškaraca se simptomi vrlo retko javljaju.
Leči se Metronidazolom, i potrebno je istovremeno lečenje oba partnera.

Literatura 
 hrvatska medicinska enciklopedija 

Seksualno prenosive bolesti

da:Trichomonas
Talačka kriza u japanskoj ambasadi

Talačka kriza u japanskoj ambasadi je izraz kojim se opisuju događaji koji su se od 17. 12. 1996. do 22. 4. 1997.) odigravali u japanskoj ambasadi u Limi, glavnom gradu Perua.

Dana 17. 12. 1996, članovi revolucionarne organizacije MRTA na čelu sa 43-godišnjim Néstorom Cerpom zaposjeli su japansku ambasadu u Limi, Peru. Tražili su oslobođenje oko 400 njihovih pristaša iz zatvora. U početku imali su oko 600 taoca, no ubrzo su oslobodili više od polovicu ljudi.

Tadašnji peruanski predsjednik Alberto Fujimori nije želio popustiti pred terorističkim zahtjevima pa je talačka kriza potrajala više od četiri mjeseca. Dana 22. 4. 1997., grupa od oko 140 njegovih komandosa upala je u kompleks, ubivši sve revolucionare. Navodno su neki od njih bili ubijeni i nakon predaje.

1996
1997
Japanska ambasada
Japanska ambasada
Historija Japana
Masakr u Omariji

Događaj poznat kao Masakr u Omariji se dogodio 23.4. 1997. u alžirskom selu Omaria blizu Medee, južno od grada Alžira. Napadači naoružani noževima, sabljama i pištokjima su za tri sata ubili 42 ljudi - uključujući 17 žena i 3 bebe - a nakon toga počeli komadati, a u nekim slučajevima spaljivati leševe. Jedna od žrtava je bila trudnica kojoj su otvorili trbuh, izvadili te potom isjekli fetus na komade. Dan prije toga se dogodio Masakr u Haouch Khemistiju. 

Nasilje je izazvalo međunarodnu osudu osoba koje su se držale odgovirnima; portparol američkog State Departmenta Nicholas Burns je izjavio da "ovi islamistički teroristi... zaslužuju posebne kritike i osude zbog ovih sramtonih djela", dok je alžirski FLN izjavio kako je "ovo barbarstvo osuđeno od svih vjera, zakona i običaja čovječanstva."

U Omariji se prije toga već bio dogodio masakr 22.1. 1997 kada je 23 ljudi.

V. također 
 Popis alžirskih masakra 1990-ih

Eksterni linkovi 
 CNN 
 MDO 
 Chronology

Alžirski građanski rat
Andew Cunanan

Andrew Phillip Cunanan (31. 8. 1969 – 23. 7. 1997) bio je američki masovni ubica koji je ubio pet ljudi, uključujući Giannija Versacea, tokom tromjesečnog putovanja po Americi godine 1997, a koji je period završio s Cunananovim samoubistvom u dobi od 27 godina. Za vrijeme svog ubilačkog pohoda je 12. 6. 1997 postao 449. osoba na listi Deset najtraženijih bjegunaca FBI.

Njegova najpoznatija žrtva je bio znameniti modni kreator Gianni Versace.

Cunanan se pojavio kao lik u dva filma posvećena njegovim zločinima - The Versace Murder iz 1998. godine gdje ga je tumačio Shane Perdue i Fashion Victim iz 2008. gdje ga je tumačio Jonathon Trent.

Literatura 
 Three Month Fever, by Gary Indiana. 
 Vulgar Favors, by Maureen Orth. 
 The A-to-Z Encyclopedia of Serial Killers, by Harold Schecter & David Everitt. 
 

Ubice
LGBT osobe iz Sjedinjenih Američkih Država
Gianni Versace

Giovanni "Gianni" Versace (2. 12. 1946 – 15. 7. 1997) bio je uspješni italijanski dizajner odjeće i kazališnih kostima. Na njega su utjecali Andy Warhol i moderna apstraktna umjetnost; smatra se jednim od najživopisnijih i najnadarenijih dizajnera s kraja 20. vijeka.

Vanjske veze 

 Članak o Gianniju Versaceu na sajtu B92  
 Službena stranica 
 Versaceova kuća na Ocean Driveu  
 South Beach Magazine Članak o životu Giannija Versacea u Miami Beachu s fotografijama. 
 The Widower Versace  Članak o ljubavniku Antoniju D'Amicu u časopisu Out 

Italijanski umjetnici
Italijanski poslovni ljudi
Modni kreatori
Gej modni kreatori
LGBT osobe iz Italije
Biografije, Reggio Calabria‎
Biografije, Milano
Žrtve ubistva
Pčelinjak

Pčelinjak je mjesto na kojem su smještene košnice sa pčelama. Pčelinjak može biti seleći ili stacionirani. Također pčelinjak može biti konvencionalni pčelinjak i ekološki pčelinjak.

Pčelarstvo
V

V je 28. slovo srpskohrvatske abecede. Označava zvučni labiodentalni frikativni suglasnik. Znači i:
 rimski broj 5
 u glagoljici broj 3
 u fizici znak za brzinu (v)
 u kemiji znak za vanadij
 u SI sustavu znak za volt

Povijest 

Abeceda
Braslovče

Braslovče (njemački: Fraßlau) je selo u Sloveniji od 386 stanovnika, ono je i administrativni centar Občine Braslovče.

Geografske karakteristike 
Braslovče leži oko 3 km sjevernije od Polzele (20 km od Celja) u Savinjskoj dolini.

Historija 
Braslovče je jedno od najstarijih naselja u donjoj Savinjskoj dolini koje se prvi put spominje u dokumentima 1140.
Pravo sajmovanja i trgovanja mjestu su dali grofovi Celjski Herman I. i Vilijam - 1360. 

Najstarija građevina u Braslovčama je župna crkva Uznesenja Marijina, koja je uz dvorac Legant i najznačajnija za historiju mjesta. Ona se prvi put spominje 1255. ali ima naznaka da je osnovana u 10. a možda čak i u 9. vijeku  U crkvi je 1428. pokopana Veronika Desinićka druga žena Fridriha II. Celjskog.

Ona je za vrijeme učestalih osmanskih upada u drugoj polovici 15. vijeka, utvrđena bedemima sa četiri tornja, veći dio bedema je srušen do 1896. iako je jedan dio zida vidljiv još i danas.

Izvori

Vanjske veze 

 Službene stranice Općine Braslovče 

Naselja u Sloveniji
Vikiprojekat geografija/Naselja u Sloveniji
Općina Braslovče

Općina Braslovče (slovenski: Občina Braslovče) je jedna od 212 slovenskih općina od 5.409 stanovnika., administrativni centar općine je selo Braslovče.

Geografske karakteristike 
Općina Braslovče prostire se na sjeveru Slovenije, u gornjoj Savinjskoj dolini na površini od 55 km², na kojoj leži 22 naselja.

Naselja Općine Braslovče 
Braslovče, Dobrovlje, Glinje, Gomilsko, Grajska vas, Kamenče, Letuš, Male Braslovče, Orla vas, Parižlje, Podgorje pri Letušu, Podvrh, Poljče, Preserje, Rakovlje, Spodnje Gorče, Šentrupert, Šmatevž, Topovlje, Trnava, Zakl, Zgornje Gorče

Izvori

Vanjske veze 

 Službene stranice Općine Braslovče 

Općine u Sloveniji
Vikiprojekat geografija/Naselja u Sloveniji
Letuš

Letúš je naselje u Gornjoj Savinjskoj dolini u Sloveniji. Kroz njega teče rijeka Savinja. Oba dijela povezuje kamneiti most.

Administrativno pripada općini Braslovče.

Letuš je poznat kao mjesto gdje se u maju 1945. partizanima predao njemački general Alexander Löhr zajedno s ostacima svojih trupa, što je predstavljalo službeni završetak drugog svjetskog rata na prostoru bivše Jugoslavije.

Naselja u Sloveniji
Vikiprojekat geografija/Naselja u Sloveniji
Općina Cankova

Občina Cankova je općina u Republici Sloveniji.

Naselja u općini 
Cankova, Domajinci, Gerlinci, Gornji Črnci, Korovci, Krašči, Skakovci, Topolovci

Stanovništvo 
Prema popisu iz 2001. je slovenski bio maternji jezik 1942 (94%) stanovnika, romski 68 (3,2%) stanovnika. Podaci nisu poznati za njih 34 (1,6)%. 1766 ili 85,4% stanovnika su katolici.

Eksterni linkovi 

 Cankova, službena stranica općine

Cankova
Cankova

Cankova je naselje u općini Cankova u Sloveniji.

V. također 
 Popis naselja u Sloveniji

Naselja u Sloveniji
Vikiprojekat geografija/Naselja u Sloveniji
Civljane

Civljane su općina u Hrvatskoj, smještena u Dalmatinskoj Zagori. Administrativno pripada Šibensko-kninskoj županiji.

Geografija 
Civljane se nalaze jugoistočno od Knina, između Kijeva i Vrlike, podno planine Dinare.

Stanovništvo 
Po posljednjem popisu stanovništva iz 2001. godine, općina Civljane imala je 137 stanovnika, raspoređenih u 2 naselja:
 Cetina - 123
 Civljane - 14

Nacionalni sastav, 2001. 
 Srbi - 94 (68,61)
 Hrvati - 40 (29,20)
 neopredijeljeni - 3

Uprava

Historija
Civljane je krajem 1980-ih bilo poznato kao područje sa snažnim etničkim napetostima između Srba i Hrvata, a u doba raspada Jugoslavije je dijelilo Kijevo, hrvatsku enklavu u budućoj Krajini od ostalih područja s hrvatskom većinom. U augustu 1991., za vrijeme eskalacije rata u Hrvatskoj, su hrvatske vojne i policijske snage, nastojeći deblokirati Kijevo, nakratko zauzele Civljane, ali su ubrzo nakon toga odbačene kada je krajinskim snagama u pomoć došla JNA na čelu s pukovnikom Ratkom Mladićem. Godine 1995. su Civljane došle pod hrvatski nadzor za vrijeme Operacije Oluja, a tada je odtale izbjeglo srpsko stanovništvo. Tokom godina dio izbjeglica se vratio, tako da su Civljane jedna od hrvatskih općina sa srpskom većinom.

Gospodarstvo

Slavni ljudi

Spomenici i znamenitosti

Obrazovanje

Kultura

Sport

Vanjske veze 

Šibensko-kninska županija
Tisno

Tisno (prethodno Tijesno), naselje i sjedište istoimene općine u Hrvatskoj. Smješteno je u Dalmaciji, na obali Jadranskog mora, a administrativno pripada Šibensko-kninskoj županiji.

Spomenici i znamenitosti 
Naselje Tisno uz zaseok Dubrava, čine mjesta Dazlina i Ivinj na kopnu. Oba kopnena mjesta spalili su Turci sredinom 16. st. Prigodom rekonstrukcije crkve sv. Martina u Ivinju (11. st.), počela su arheološka iskapanja te su ispod crkve pronađeni zidovi rimske vile rusticae iz 2/3. st. Iskopana je i trobradna bazilika (sredina 5. st.) s podnožjem oltara i ranokršćanska krstionica - šesterokutni bazen. Uz baziliku pronađeno je i 900 grobova iz 15. stoljeća., a još se traga za grobljem bazilike koja je srušena najvjerovatnije za provale Turaka. U Dazlini se nalazi crkva posvećena sv. Iliji koja potječe iz 11. st., kako je Dazlina obuhvaćala tada malene zaseoke Tribunj i Vodice. U rimsko doba na tom mjestu je stajao fortificijski objekt na cesti Scardona (Skradin) - Zadar. Uskoro se namjerava i na tom lokalitetu započeti s arheološkim iskapanjima, jer se pretpostavlja da se ispod ili u blizini te crkve nalazi još starija crkva sv. Križa. Godine 1543. Turci spaljuju mjesto, a narod bježi na otok gdje je postajalo naselje s ranogotičkom crkvom sv. Marije za koju se pretpostavlja da se nalazila u Tisnomu jer je to dio otoka najbliži kopnu. Pretpostavku potvrđuje i to što se na glavnom oltaru sadašnje crkve Sv. Duha, povećene 1548. godine, nalazi ranogotički kip Bogorodice s djetetom. Spomenuti kip (11./12.st.), jedinstven je u Europi jer je unikat obložen srebrom i zlatom a prethodno nije obojan. Danas se taj kip izlaže na izložbama diljem svijeta. Prije 5 godina prigodom rekonstrukcije poda u prezbiteriju župne crkve pronađeni su ostaci stare gotičke apside. Sadašnja župna crkva današnji oblik poprima 1854. Zvonik je odvojen od crkve, građen oko 1640., nije dovršen, a gradnju je prekinuo početak Kandijskih ratova. U župnom uredu čuvaju se originalni nacrti zvonika. Na brdu Brošćica ponad Tisnog nalazi se svetište Gospi od Karavaja (18. st.). Put od župne crkve do svetišta dug je oko kilometar i pruža odličnu i ugodnu rekreaciju, a nagrađeni ćete biti prekrasnim pogledom na Tisno i okolicu.

Naseljena mjesta 
Betina, Dazlina, Dubrava kod Tisna, Ivinj, Jezera i Tisno.

Značajne osobe 
 Vjekoslav Kaleb, hrvatski književnik

Kultura 
 KUD "Hartić" Tisno

Sport 
 vaterpolski klub "Tisno"
 veslački klub "Dupin" Tisno

Vanjske veze 

Naselja u Šibensko-kninskoj županiji
Murter
Primošten

Primošten je gradić i sjedište istoimene općine u Hrvatskoj. Smješten je u Dalmaciji, na obali Jadranskog mora, a administrativno pripada Šibensko-kninskoj županiji.

Zemljopis

Stanovništvo

Uprava 
Načelnik: Stipe Petrina

Povijest

Gospodarstvo

Slavni ljudi

Spomenici i znamenitosti

Obrazovanje

Kultura

Sport 
 vaterpolski klub "Primošten"

Vanjske veze 

 Službena stranica Općine Primošten

Šibensko-kninska županija
Pirovac

Pirovac je naselje i sjedište istoimene općine u Hrvatskoj. Nalazi se u Dalmaciji, na obali Jadranskog mora, a administrativno pripada Šibensko-kninskoj županiji.

Geografija 
Općina Pirovac obuhvaća tri naselja: Pirovac, Kašić i Putičanje. Nalazi se na Jadranskoj magistrali, 23 km sjeverozapadno od Šibenika, na obali Pirovačkog zaljeva.

Stanovništvo

Uprava

Historija 
U srednjem vijeku vlasništvo stare hrvatske plemenitaške loze Šubića, kasnije u rukama Šibenske biskupije i šibenskog plemstva, Pirovac je sa svojim prekrasnim plažama oduvijek bio mjesto za odmor privilegiranih, mjesto za ugodno življenje. O tome svjedoče i stari zapisi o Pirovcu (prve spomene nalazimo vec u dokumentima s kraja 13. stoljeća), ali i ostaci naselja iz vremena Rimskog imperija na obližnjem otoku Sv. Stjepana. Naselje se posebno brzo razvijalo tijekom 15. i 16. stoljeća kada ga naseljavaju bjegunci pred turskom najezdom. Brojni povijesni spomenici iz toga vremena svjedoče o dinamičnom razvoju mjesta u davnim stolječima: gotički sarkofag s reljefom iz 1447. g. u kapelici obitelji Vrančić-Draganić na mjesnom groblju, gotička crkva Sv. Jurja iz 1506. godine koja je u 18. st. obnovljena u baroknom stilu, ostaci franjevackog samostana na otoku Sv. Stjepana iz 1511. godine.

Privreda 
Pirovac je uz Primošten, Vodice i Murter najznačajnije turističko središte Šibenske rivijere.
Turizam je osnovna gospodarska djelatnost na području općine Pirovac. Smještaj je organiziran u apartmanima i sobama privatnih iznajmljivača.

Osim bavljenja turizmom, oko 1500 stanovnika Pirovca ostalo je vjerno tradicionalnom, zdravom načinu života oslonjenom na ribarstvo i poljoprivredu (višnja, maraška, maslina, vinova loza, smokva). Naselje je zadržalo sve tipične značajke mediteranskog arhitektonskog izričaja.

Slavni ljudi

Spomenici i znamenitosti
Mjesto krasi nekoliko vrijednih kulturno-povijesnih spomenika. Važni spomenici iz tog doba su: stari bedemi podignuti 1505. godine i crkva Sv. Jurja podignuta 1506. godine, a sagradio ih je Petar Draganić. Crkva je rekonstruirana u 18. stoljeću u baroknom stilu, gotički sarkofag u kapeli obitelji Vrančić - Draganić nalazi se na mjesnom groblju s reljefom iz 1447. godine i ostaci staroga franjevačkog samostana iz 1511. godine na otoku Sv. Stjepana. Na otoku su pronađeni ostaci rimske civilizacije.

Obrazovanje

Kultura

Sport

Vanjske veze 

Šibensko-kninska županija
Kistanje

Kistanje je naselje i sjedište istoimene općina u Hrvatskoj. Nalazi se u zaleđu Sjeverne Dalmacije, a administrativno pripada Šibensko-kninskoj županiji.

Geografija 
Općina Kistanje se nalazi na području Bukovice uz željezničku prugu Knin-Zadar i državnu cestu Knin-Benkovac, oko 25 km zapadno od Knina.
Kistanje

Stanovništvo 
Po posljednjem popisu stanovništva iz 2001. godine, općina Kistanje imala je 3.038 stanovnika, raspoređenih u 14 naselja:

 Biovičino Selo - 186
 Đevrske - 248
 Gošić - 24
 Ivoševci - 359
 Kakanj - 33
 Kistanje - 1.752
 Kolašac - 45
 Krnjeuve - 62 
  Mjerkači
 Modrino Selo - 28
 Nunić - 105
 Parčić - 0
 Smrdelje - 62
  Tepići 
 Tomasovića Stanovi
 Varivode - 93 
  Verovići 
 Zečevo - 41

Većinsko stanovništvo su Srbi ( 57.1 %), dok su Hrvati, koji čine 41.3 % stanovništva općine, uglavnom doseljeni iz Janjeva na Kosovu, uz iznimku sela Nunića, gdje su izvorni Hrvati većinsko stanovništvo.

Uprava

Povijest 
Kistanje se prvi put spominje 1407. godine, a s vremenom se razvilo u ekonomsko središte mikroregije Bukovica. U 19. i prvoj polovici 20. vijeka je bilo sjedište vlastite općine. Nakon drugog svjetskog rata je pripojeno Općini Knin.

Za vrijeme Operacije Oluja područje Kistanja je napustilo većinsko srpsko stanovništvo, a nad nekoliko preostalih su izvršeni zločini, od kojih je najpoznatiji masakr u Varivodama. U ispražnjene srpske domove je vlada hrvatskog predsjednika Franje Tuđmana organizirano doselila Janjevce, odnosno pripadnike hrvatske manjine na Kosovu, što je dovršeno nakon završetka kosovskog rata. S vremenom je povratak srpskih izbjeglica ponovno promijenio etničku strukturu Kistanja, s time da su Janjevci nakon napuštanja srpskih domova sagradili novo naselje.

Gospodarstvo

Slavni ljudi 
 Josif Giuzeppe Modrić, književnik i putopisac
 Mirko Korolija, književnik

Spomenici i znamenitosti 
 Manastir Krka
 Ostaci rimskog vojnog logora Burnum ( Šupljaja ) kod Ivoševaca
 Župna crkva Svetog Nikole u Kistanjama

Obrazovanje 
 Osnovna škola "Kistanje"

Kultura

Sport
Nogometni klubovi: Janjevo i Bukovica

Vanjske veze 
 www.moje-kistanje.net

Šibensko-kninska županija
Banska kosa (mikroregija)

Banska kosa, jedna od 4 baranjske mikroregije. Obuhvaća uzvisinu Bansku kosu i naselja uz nju: Batina, Beli Manastir, Kamenac, Karanac, Kotlina, Podolje, Suza i Zmajevac.

Izvori i vanjske veze 

 J(ovan) Nedić: "Baranjske mikroregije" < "Baranjski leksikon", Baranjski dom, I, 30, 5 - Beli Manastir, 9-11. VI. 2006.

Geografija Baranje
Grad Beli Manastir
Općina Draž
Općina Kneževi Vinogradi
Općina Popovac
Baranjska nizina

Baranjska nizina, jedna od 4 baranjske mikroregije. Obuhvaća nizinu južno i jugozapadno od Banske kose i naselja Baranjsko Petrovo Selo, Bolman, Čeminac, Darda, Grabovac, Jagodnjak, Jasenovac, Kneževi Vinogradi, Kozarac, Majške Međe, Mece, Mirkovac, Mitrovac, Novi Bezdan, Novi Bolman, Novi Čeminac, Novo Nevesinje, Petlovac, Podravlje, Sokolovac, Sudaraž, Širine, Švajcarnica, Torjanci, Tvrđavica, Uglješ i Zeleno Polje.

Napomene 
 U "Leksikonu naselja Hrvatske" Božidara Feldbauera (2004-2005. g.) stoji da Suza pripada mikroregiji Baranjska nizina. Vjerojatno se radi o grešci jer nema razlike u geografskom položaju Suze i npr. Zmajevca, koji pripada mikroregiji Banska kosa.

Izvori 
 J(ovan) Nedić: "Baranjske mikroregije" < "Baranjski leksikon", Baranjski dom, I, 30, 5 - Beli Manastir, 9-11.VI.2006.

Geografija Baranje
Nizine
Općina Petlovac
Općina Jagodnjak
Dravsko-dunavski ritovi

Dravsko-dunavski ritovi, jedna od 4 baranjske mikroregije. Obuhvaća uže međuriječje Drave i Dunava i naselja Bilje, Kopačevo, Kozjak, Lug, Podunavlje, Tikveš, Vardarac i Zlatna Greda.

Izvor 
 J(ovan) Nedić: "Baranjske mikroregije" < "Baranjski leksikon", Baranjski dom, I, 30, 5 - Beli Manastir, 9-11.VI.2006.

Geografija Baranje
Karašička aluvijalna nizina

Karašička aluvijalna nizina, jedna od 4 baranjske mikroregije. Obuhvaća prostor sjeverno od kanala Male Karašice i rječice Karašice i naselja Branjina, Branjin Vrh, Draž, Duboševica, Gajić, Kneževo, Luč, Popovac, Šećerana, Šumarina i Topolje.

Izvor 
 J(ovan) Nedić: "Baranjske mikroregije" < "Baranjski leksikon", Baranjski dom, I, 30, 5 - Beli Manastir, 9-11. VI. 2006.

Geografija Baranje
Grad Beli Manastir
Općina Petlovac
Općina Popovac
Općina Draž
Baranjska naselja

Ovo je popis svih naselja u Baranji koja imaju status samostalnog naselja. Ima ih 54.

U prvoj koloni su brojevi pošta. Ako je broj plave boje i podvučen, onda to mjesto nema pošte, a kojoj pošti pripada vidjet će se u posebnom prozorčiću koji će se otvoriti ako se poštanskom broju primakne kursor.

Znak ▲ pokazuje da za to mjesto postoji popis ulica.

Povezano 
 Imena baranjskih naselja
 Baranjske općine
 Baranjske katastarske općine

 
Naselja
Imena baranjskih naselja

Popis svih naselja u Baranji koja imaju status samostalnog naselja. Uz službena imena dana su njihova narodna ili stara imena, mađarska imena te etnici koji im odgovaraju.

Narodna i stara imena 
Pod narodnim imenima podrazumijevaju se imena koja danas izgovaraju Baranjci kad govore hrvatski (književnim jezikom ili šokački) ili srpski (književnim jezikom ili lokalnim dijalektom), a razlikuju se od službenih imena. Takvo je npr. ime Suljoš ili skraćena imena Beli odn. Bezdan. Stara su ona narodna imena koja se više ne čuju ili se čuju rijetko (npr. Tarda) ili ih uglavnom upotrebljavaju stariji stanovnici (npr. Monoštor).

Mađarska imena 
Mađarska su imena zapisana mađarskim pravopisom i ona su mnogo starija od slavenskih ili poslavenjenih imena, koja su nastala poslije Prvog svjetskog rata.

Etnici 
Etnici su zabilježeni onako kako se čuju u govoru Baranjaca ili kako se mogu pročitati u lokalnim novinama. U govoru nebaranjaca mogu se čuti i drugačiji oblici (npr. Bolmančanin, što se u Baranji rijetko čuje), a u medijima se ponekad mogu pročitati i neobični etnici (npr. Batinarac), koji su očito neosnovane novinarske konstrukcije. U nekim leksikografskim djelima, npr. u Hrvatskom enciklopedijskom rječniku, navode se etnici koji se u skladu s pravilima tvorbe etnika, ali se na terenu ne upotrebljavaju (npr. Branjinčanin, Kneževljanin).

Povezano 
 Baranjska naselja
 Baranjske općine
 Baranjske katastarske općine

Izvori i vanjske veze 
 Mađarska imena  
 Martin Jakšić: Divanimo po slavonski, Zagreb, 2003. (str. 335-336)
Biskupija (općina)

Biskupija je općina u Hrvatskoj. Nalazi se u Dalmatinskoj Zagori, na dijelu područja nekadašnje kninske općine, a danas administrativno pripada Šibensko-kninskoj županiji.

Geografija 
Općina Biskupija se nalazi na prostoru Kosovog Polja južno od Knina.

Stanovništvo 
Po posljednjem popisu stanovništva iz 2001. godine, općina Biskupija imala je 1.669 stanovnika, raspoređenih u 8 naselja:

 Biskupija – 466
 Markovac – 77
 Orlić – 341
 Ramljane – 124
 Riđane – 87
 Uzdolje – 214
 Vrbnik – 323
 Zvjerinac – 37

Nacionalni sastav, 2001. 
 Srbi - 1.290 (77,29)
 Hrvati - 337 (20,19)
 Slovenci - 2
 ostali - 8 (0,48)
 neopredijeljeni - 31 (1,86)
 nepoznato - 1

Uprava

Povijest

Gospodarstvo

Slavni ljudi

Spomenici i znamenitosti

Obrazovanje

Kultura 
U selu Biskupija, pronađen je Pralik Gospe Velikoga Zavjeta iz oko 1050. g.

Sport

Vanjske veze 

Šibensko-kninska županija
Opći izbori u Ujedinjenom Kraljevstvu 1997.

Opći izbori u Ujedinjenom Kraljevstvu 1997 su održani 1.5. 1997. Ti izbori su prouzročili prvu promjenu britanske vlade nakon 18 godina. Laburistička stranka pod vodstvom Tonyja Blaira je porazila vladajuću Konzervativnu stranku s velikom razlikom (odnosno 66% mjesta u Domu komuna), uzrokovavši tako značajnu promjenu političkog krajolika u Ujedinjenom Kraljevstvu.

Eksterni linkovi 
 BBC Election Website

Izbori 1997.
Izbori u Ujedinjenom Kraljevstvu
Zatvor Nj.V. Pentridge

Zatvor Nj.V. Pentrdige (engleski HM Prison Pentridge) bio je australski zatvor sagrađen 1850. i smješten u Coburg (predgrađe Melbournea) u državi Victoria. Zatvor je službeno prestao s radom 1. 5. 1997. godine.

Pentridge je bio poznat po nadimku The Bluestone College. Od svog zatvaranja kaznionica je djelomično srušena kako bi se stvorilo mjesto za stambeno naselje. Glavna kapija je preostala. Stražnji zid je srušen kako bi stanovnici novog naselja imali bolji pogled.

Australiski film Everynight ... Everynight iz godine 1994. opisuje zatvorski život u Odjelu H Pentridgea.

Kronologija 
 1850-e: Otvoren Odjel F'
 1870-e: Otvoren Odjel G kao Industrijska popravna škola
 1894: Otvoren ženski zatvor u Pentridgeu (Odjel 'D')
 1951: Posljednja žena pogubljena u Australiji vješanjem je Jean Lee.
 1967: Posljednji osuđenik pogubljen u Australiji je Ronald Ryan (između 1842. i 1967. je pogubljeno 186 osuđenika)
 oktobar 1987: pet zatvorenika umiru u Jika Jiki za vrijeme pobune izazvane zatvorskim uvjetima. Craig Minogue i 3 osuđenika su preživjela požar.
 1. 5. 1997. - Zatvor Pentridge je prestao s radom.

Znameniti zatvorenici 
 Ned Kelly, bushranger
 Mark Brandon "Chopper" Read, autor

Pentridge
Pentridge
Građevine u Melbourneu
Premijer Ujedinjenog Kraljevstva

Premijer Ujedinjenog Kraljevstva Velike Britanije i Sjeverne Irske je, praktički, politički vođa Ujedinjenog Kraljevstva. On/a djeluje kao šef Vlade Njenog Veličanstva i kao drugi premijeri u westminsterskim sistemima je (zajedno sa svojim kabinetom) de facto nositelj izvršne vlasti u Britaniji, koji vrši mnoge izvršne dužnosti nominalno u rukama suverenena, koje se navode kao "kraljevski prerogativ". Prema običaju, premijer i Kabinet (pod njegovim vodstvom) za svoja djela odgovaraju Parlamentu, čiji su danas, prema običaju, članovi. Trenutni premijer je Rishi Sunak.

Veze 
 Popis Premijera Ujedinjenog Kraljevstva

Literatura 

 10 Downing Street. (2004). Official Website. 
 Farnborough, Thomas Erskine, 1st Baron. (1896). Constitutional History of England since the Accession of George the Third, 11th ed. London: Longmans, Green and Co. 
 Parliament of the United Kingdom. (2004). Official Website.
 Principal Ministers of the Crown: 1730-2006

 
Premijeri
Drinovci

Drinovci je naselje u općini Grude u Bosni i Hercegovini koje pripada Federaciji Bosne i Hercegovine.

U drinovcima su rođeni pjesnici Antun Branko i Stanislav Šimić.

Vanjske veze 

Grude
Naseljena mjesta u Federaciji Bosne i Hercegovine
Vojvoda Stepa (Nova Crnja)

Vojvoda Stepa je naselje u Srbiji u opštini Nova Crnja u Srednjobanatskom okrugu. Prema popisu iz 2011. bilo je 1.374 stanovnika.

Istorija 
Prvobitno ime sela je bilo „Leonovac“.

Najveći veleposed u Banatu bio je Andrije i Aleksandra Čekonića od 35.000 katastarskih jutara zemljišta. Na njemu su formirana najbrojnija kolonistička sela: Vojvoda Stepa, Banatsko Karađorđevo, Aleksandrovo. Prvobitno ime sela je bilo „Leonovac“, po sinu grofa Čekonjića na čijem je posedu osnovano selo.

Stanovnici su odlučili da selu daju ime po svom komandantu, vojvodi Stepi Stepanoviću.
Vojvoda Stepa je naseljena 1923. godine, kolonizacijom iz raznih delova Kraljevine Srba, Hrvata i Slovenaca (Hercegovine, Crne Gore, Like i Bosne), a takođe i dolaskom srpskih optanata iz Mađarske (Batanja) i Rumunije. Kolonisti su većinom bili srpski dobrovoljci sa Solunskog fronta. Četiri porodice Solunskih dobrovoljaca su naseljene iz Veličana kod Trebinja.

Ukupno su se doselile 642 porodice, od kojih 397 porodica dobrovoljaca, iz 224 različita naselja. Grupisali su se u različitim delovima sela, naseljavajući se po zavičajnoj osnovi, jer su samo uz međusobnu solidarnost mogli opstati na njima nepoznatom prostoru.

Uprkos zavičajnoj atomizaciji kolonisti su se okupljali u novu zajednicu na temelju istovetnih interesa da izgrade svoja domaćinstva na tlu koji im je bilo nepoznato. U staroj veleposedničkoj zgradi počela je 18. novembra 1927. godine da radi škola, a prvi učitelj bio je Dušan Todorović iz Čačka. Godine 1934. izgrađena je najmodernija školska zgrada sa četiri učiteljska stana. Vojvoda Stepa postaje opština 1935. godine, a 1936. je izgrađena opštinska zgrada. Godine 1939. u novom naselju izgrađeni su, pored hrama, i sokolski i parohijski dom.

Položaj 
Vojvoda Stepa se nalazi 20,5 kilometara istočno-jugoistočno od Kikinde (vazdušnom linijom), 45 kilometara severno od Zrenjanina i 12 kilometara od rumunske granice.

Demografija 
U naselju Vojvoda Stepa živi 1366 punoletnih stanovnika, a prosečna starost stanovništva iznosi 41,8 godina (41,1 kod muškaraca i 42,5 kod žena). U naselju ima 623 domaćinstva, a prosečan broj članova po domaćinstvu je 2,76.

Ovo naselje je velikim delom naseljeno Srbima (prema popisu iz 2002. godine), a u poslednja tri popisa, primećen je pad u broju stanovnika.

Galerija

Vidi još 
 Grb Vojvode Stepe
 Vojvoda Stepa Stepanović

Reference

Vanjske veze 

Naselja u Vojvodini
Opština Nova Crnja
Kozaci u Baranji i Slavoniji

Kozaci u Baranji i Slavoniji prisutni su od početka 20. vijeka.

Rana historija 
U kasnu jesen 1920. godine oko 136.000 Kozaka (vojne jedinice i znatan broj civilnih osoba), bježeći pred Sovjetskom Rusijom, evakuirao se s Krima u Tursku i Grčku. Dio njih, oko 5.000 osoba, kasnije je stigao u tadašnju Kraljevinu SHS. U prvom transportu 1. VI. 1921. godine, preko Soluna i Đevđelije, stiglo je 4.000 osoba, a ostali su stigli u drugom transportu 9. VI. iste godine.

U Kraljevini SHS 
Pristigli Kozaci stavljeni su na raspolaganje tadašnjem Ministarstvu javnih radova pa su upućeni na gradnju cesta i željezničkih pruga u Srbiji, Makedoniji, Bosni i Sloveniji ili su posao našli u rudniku pirita kod Donjeg Milanovca.

U Baranji i Slavoniji

Kozačke stanice 
Kozaci su u to vrijeme živjeli u kozačkim naseobinama koje su se zvale stanicama. Nekoliko ih je bilo na području Slavonije i Baranja i drugdje po Hrvatskoj:
 Bakarska kozačka grupa - Bakar (starješina Andrej Sliva)
 Belomanastirska kubanska kozačka stanica - Beli Manastir
 Zagrebačka općekozačka stanica - Zagreb (general-major Sergej Aleksandrovič Trailin, generaj-major Ivan Aleksejevič Poljakov)
 Zagrebački studentski općekozački majur - Zagreb (A. Đakov)
 Kneževovinogradska kubanska kozačka stanica - Kneževi Vinogradi (komandir kozačkog eskadrona Aslanov)
 Osječka kubanska kozačka stanica - Osijek (komandir P. V. Mihajlov)
 Topuska kozačka stanica - Topusko (admiral Anatolij Aleksejevič Kononov)

Kozačkih stanica bilo je i u mnogim drugim mjestima tadašnje države, najviše u Srbiji, ali i u Makedoniji i Bosni.

Izvori 
 Aleksej Arsenjev: "Kozaci u Kraljevini Jugoslaviji", "Zbornik Matice srpske za istoriju", Novi Sad, broj 69-70, 2004. (str. 137-157)

Baranja i Slavonija
Baranja
Slavonija
Etničke grupe Hrvatske
Vladislav Pandurović

Vladislav Pandurović (Šikloš, 1876. - ???), austrougarski oficir, doktor prava, pisac.

Bibliografija

Knjige 

 "Iz prošlosti baranjskih Srba", Osijek , Srpska štamparija, 1923. (ćirilicom; 111 str.)
 "Srpska pisma iz svetskog rata 1914-1918.", Osijek, Srpska štamparija, 1923. (ćirilicom; 256 str.) - skupljač i predgovor (str. 3-7) Vladislav Pandurović
 "Zbirka istoriskih dokumenata iz prošlosti baranjskih Srba XVII i XVIII veka", Beograd, Srpska kraljevska akademija, 1936. (ćirilica, latinski, njemački; 119 str.)

Članci 
 "Prilozi brojnom kretanju srpskog naroda u Baranji". "Glasnik Istoriskog društva u Novom Sadu", 1, 1 (1), str. 117-122 - Novi Sad, 1928.
 "St. Mihaldžić, Ustanak Srba u Baranji 1703-1710 god. Bratstvo XVI, s. 109-122". "Glasnik Istoriskog društva u Novom Sadu", 1, 1 (1), str. 145-146 - Novi Sad, 1928.
 "Sečujski Srbi 1711-1713". "Glasnik Istoriskog društva u Novom Sadu", 8, 1 (20), str. 118-122 - Novi Sad, 1935.
 "Poreklo i značenje imena Bačka". Letopis Matice srpske, 113, 352, 1-2, str. 129-132 - Novi Sad, VII-VIII. 1939.
 "Toponim Subotica ". "Letopis Matice srpske", 114, 354, 3-4, str. 288-291 - Novi Sad, IX-X. 1940.

Pandurović, Vladislav
Pandurović, Vladislav
Pandurović, Vladislav
Authority control