Garamkövesd

Garamkövesd (szlovákul Kamenica nad Hronom) község Szlovákiában, a Nyitrai kerület Érsekújvári járásában.

Fekvése 
Párkánytól 4 km-re északra, a Garam bal partján, annak dunai torkolatánál fekszik. Északnyugatról Kicsind, északról rövid szakaszon Ipolyszalka, észak-északkeletről Bajta, keletről Helemba, délről Esztergom (Szentgyörgymező) és Párkány, délnyugatról pedig Nána határolja. Déli határát (mely egyben államhatár is) a Duna, Nánával közös határának egy részét pedig a Garam alkotja.

Élővilága

Garamkövesden két gólyafészek található, 2013-ban az egyikben 6 fióka volt.

Története 
1307-ben Kuesd néven említik először. 1320-ban az esztergomi Ágoston-rendi szerzetesek a kövesdi malomhelyet az esztergomi káptalannak adják. 1332-ben a pápai tizedjegyzék már említi Szent Mihály templomát. A 14. században a gróf Cseszneky család birtoka volt.

1420-ban Kövesdy Balázs itteni birtokát szintén a káptalannak adja. A 16. század elején 12 és fél telken 34 jobbágy élt a településen. A török hódoltság alatt a község lakossága lecsökkent. 1715-ben 30 család élt itt. 1828-ban 106 házában 647 lakos élt. Lakói főként mezőgazdasággal, gyümölcs- és szőlőtermesztéssel foglalkoztak. Története során végig az Esztergomi érsekség birtoka.

Vályi András szerint "KÖVESD. Elegyes falu Hont Várm. földes Ura az Esztergomi Érsekség, lakosai katolikusok, fekszik Garam vize mellett, Párkányhoz 1 órányira, szőleje nagy hegyen van, melly bőven szokott fejér és vörös bort teremni, határja hasonló Bajtáéhoz."

Fényes Elek szerint "Kövesd, Hont m. magyar falu, közel a Garannak a Dunába való ömléséhez: 656 kath. lak. Kath. paroch. templom. Tágas szőlőhegyén sok veres bort termeszt. Makkos erdeje szép. F. u. az esztergomi érsek. Ut. p. Esztergom."

A község fejlődése a 19. század második felében indult meg, amikor a Budapest–Bécs vasútvonal egyik állomása lett. Egykor közjegyzőségi székhely, hajó- és postaállomással, lakóinak száma is folyamatosan emelkedett. A község vasútállomása 1882-ben épült fel.

A trianoni békeszerződésig Hont vármegye Szobi járásához tartozott. 1938 és 1944 között – az első bécsi döntés következtében – ismét magyar fennhatóság alá került.

Népessége
1880-ban 1063 lakosából 924 magyar és 24 szlovák anyanyelvű volt.

1890-ben 1038 lakosából 865 magyar és 166 szlovák anyanyelvű volt.

1900-ban 1172 lakosából 1136 magyar és 30 szlovák anyanyelvű volt.

1910-ben 1226 lakosából 1200 magyar és 26 szlovák anyanyelvű volt.

1921-ben 1394 lakosából 1235 magyar és 108 csehszlovák volt.

1930-ban 1465 lakosából 885 magyar és 502 csehszlovák volt.

1941-ben 1444 lakosából 1443 magyar és 1 szlovák volt.

1970-ben 1737 lakosából 1458 magyar és 271 szlovák volt.

1980-ban 1581 lakosából 1304 magyar és 274 szlovák volt.

1991-ben 1393 lakosából 1132 magyar és 253 szlovák volt. 

2001-ben 1300 lakosából 1017 magyar és 256 szlovák volt.

2011-ben 1365 lakosából 877 magyar, 398 szlovák és 79 ismeretlen nemzetiségű volt.

2021-ben 1269 lakosából 883 (+35) magyar, 260 (+35) szlovák, 7 cigány, 6 (+1) egyéb és 113 ismeretlen nemzetiségű volt.

Neves személyek 
 Itt született 1915-ben és hunyt el 1985-ben Gyurcsó István költő. Szobra a falu főterén áll, sírja pedig a temetőben látható.
 Itt élt a szabadságharc leverése után és itt hunyt el 1885-ben Bátori-Sulcz Bódog 48-as honvéd ezredes, zászlóaljparancsnok, majd dandárnok, végül Klapka György helyettese Komárom várában.
 Itt élt Gyürky Antal (1817-1890) magyar borász, mezőgazdász, királyi kataszteri felügyelő, lapszerkesztő, borászati és közgazdasági szakíró.
 Itt született 1985. január 24-én Saláta Kornél szlovák válogatott labdarúgó.
 Itt szolgált Andrej Kubina (1844-1900) jezsuita pap.
 Itt szolgált Machovich Gyula (1858-1937) teológiai doktor és plébános.
 Itt szolgált Turcsek J. Ferenc (1915-1977) zoológus, vadász, "az első szlovákiai ökológus".

Nevezetességei 
 Temploma 1734-ben épült, tornyot azonban csak 1842-ben építettek hozzá.
 A községhez tartozó Kovácspatak kedvelt üdülőtelep.
 1966-ban a Kovácspataki-hegyek egy részét természetvédelmi területté nyilvánították Kovácspataki Dombok-Dél néven. Számos növényritkaság található a területén, melyen 5 km hosszú tanösvény vezet át. A muflon, parlagi sas, darázsölyv, uhu, zöld gyík, pannon gyík élőhelye.
 Gyurcsó István emlékmű.
 Hubik István emléktábla a művelődési ház falán.
 A községben egy Szent Orbán tiszteletére emelt kis kápolna is állt, ez azonban az 1945-ös harcok idején összeomlott.

Képek

Jegyzetek 
Gabriel Fusek 1994: Slovensko vo včasnoslovanskom období. Nitra, 204.
Tóth Krisztina 2020: Esztergom megye történeti földrajza a késő középkorban. Budapest, 382

Külső hivatkozások 

 Hivatalos oldal
 Községinfó
 Garamkövesd Szlovákia térképén
 Alapinformációk

Az Érsekújvári járás települései
Hont vármegye települései