Mircea Eliade

Mircea Eliade () a fost istoric al religiilor, scriitor de ficțiune, filozof și profesor de origine română la Universitatea din Chicago, din 1957, titular al catedrei de istoria religiilor Sewell L. Avery din 1962, naturalizat cetățean american în 1966, onorat cu titlul de Distinguished Service Professor, autor a 30 de volume științifice, opere literare și eseuri filozofice traduse în 18 limbi și a circa 1200 de articole și recenzii cu o tematică variată. În afară de jurnalele sale intime și manuscrisele inedite, opera completă a lui Mircea Eliade cuprinde aproximativ, peste 80 de volume. Este membru post-mortem al Academiei Române (din 1990).

Copilăria și adolescența 
Născut în București, a fost fiul lui Gheorghe Eliade (al cărui nume original fusese Ieremia) și al Jeanei. Familia se trăgea dintr-un neam de răzeși moldoveni din Ținutul Covurlui.
A avut o soră, Corina, mama semioticianului Sorin Alexandrescu.

Familia s-a mutat între Tecuci și București, stabilindu-se în capitală în 1914 unde și-a achiziționat o casă pe strada Melodiei (actualmente str. Radu Cristian) la nr.1, în apropiere de Piața Rosetti, unde Mircea Eliade a locuit până târziu în adolescență.

După terminarea învățământului primar la școala de pe strada Mântuleasa, Eliade a devenit elev al Colegiului Spiru Haret fiind coleg cu Arșavir Acterian, Haig Acterian, Petre Viforeanu, Constantin Noica și Barbu Brezianu. A publicat la Revista Vlăstarul.
S-a interesat de științele naturii și de chimie, ca și de ocultism, și a scris piese scurte pe subiecte entomologice. Ignorându-și tatăl, care era îngrijorat de faptul că-și pereclitează  vederea slabă, Eliade citește cu pasiune Honoré de Balzac,  nuvelele lui Giovanni Papini și studiile social-antropologice ale lui James George Frazer, pentru care a învățat italiana  și engleza; în particular studiază persana și ebraica. Este interesat de filosofie și studiază lucrările lui Vasile Conta, Marcus Aurelius și Epictet, citește lucrări de istorie și în special pe Nicolae Iorga și B.P Hasdeu. Prima sa opera a fost publicată în 1921 „Inamicul viermelui de mătase” urmată de „Cum am găsit piatra filosofală”. Patru ani mai târziu, Eliade încheie munca la volumul său autobiografic de debut, „Romanul adolescentului miop”.

Eliade, gânditorul 
Mircea Eliade avea o serioasă formație filosofică încă din România. După o pubertate dificilă de intens studiu solitar, începând din 1925 adolescentul este aproape unanim recunoscut ca „șef al generației” sale. Încă de la vârsta de 14 ani, începuse să scrie articole de entomologie, care trădează o surprinzătoare imaginație, iar ceva mai târziu, primele romane. Romanul Gaudeamus, terminat în 1928, partea a doua din Romanul adolescentului miop, cuprinde informații autobiografice interesante despre prima întâlnire cu viitorul lui profesor de logică și metafizică, Nae Ionescu, care avea să aibă o influență decisivă asupra carierei sale. Recunoscând talentul și cunoștințele lui Mircea Eliade, Nae Ionescu i-a dat o slujbă în redacția ziarului Cuvântul. Deși părerile posterității sunt împărțite, Nae Ionescu a avut meritul de necontestat de a fi sprijinit tinere talente ca Eliade sau Mihail Sebastian.

Influența italiană 

Dorind să-și lărgească orizontul intelectual dincolo de cultura franceză, pe atunci dominantă în România, Eliade învață limba italiană și cu ocazia unor călătorii în Italia îi cunoaște personal pe Giovanni Papini și pe Vittorio Macchioro, care avea publicații în domeniul istoriei religiilor. O indiscreție a tânărului Eliade, care publică un interviu luat lui Macchioro, menționând unele remarci amare ale acestuia asupra regimului lui Mussolini, i-au provocat acestuia neplăceri . În 1929 își ia licența cu o teză despre filozofia italiană în timpul Renașterii.

India secretă 

După cultura italiană, filosofia indiană devine a doua pasiune a lui Mircea Eliade. Cu o bursă particulară, începe să studieze limba sanscrită și Yoga cu Surendranath Dasgupta, în Calcutta. Întors la București (locuiește între 1934-1940 în imobilul aflat pe Bd.Dacia la nr. 141), își dă doctoratul în filosofie cu o dizertație despre Yoga. În 1933 capătă mare popularitate romanul Maitreyi, bazat pe experiența din India și pe date autobiografice. Între 1932 și 1943 publică mai multe volume de proză literară, eseuri și lucrări științifice.

Despre romanul său Maitreyi 

Puține opere din literatura universală tratează aceleași fapte în viziunea, inerent diferită și chiar contradictorie, a doi scriitori care au fost, în același timp, protagoniștii lor. Pentru români, romanul Maitreyi al lui Mircea Eliade a constituit generații de-a rândul o adevărată încântare. Demn de menționat este faptul că prototipul personajului principal al cărții a trăit cu adevărat, până în 1990, în țara Vedelor și a Upanișadelor. Era fiica lui Surendranath Dasgupta, un filosof indian, și se numea Maitreyi Devi. Tânărul Mircea Eliade avea, când a cunoscut-o, 23 de ani, iar ea 16. Adolescenta scria versuri, apreciate de Rabindranath Tagore, și avea să devină o cunoscută poetă indiană. Întâlnirea dintre Maitreyi Devi și reputatul sanscritolog român Sergiu Al. George, la Calcutta, în 1972, a „declanșat” scrierea unei noi cărți: Dragostea nu moare.

Tulburătoarea poveste de dragoste din anii '30 a primit astfel o replică magistrală de la însăși eroina ei, Maitreyi (în carte, Amrita), după 42 de ani. Romanul-răspuns, It Does Not Die (Dragostea nu moare), scris mai întâi în bengali, a fost tradus și publicat în limba engleză în 1976. Ne cufundăm, în timpul lecturii, în peisajul și în mentalitatea indiană, cu mirifica ei lume a miturilor, ritualurilor și simbolurilor. Coloana vertebrală a cărții de față este însă relatarea cu autenticitate și cu geniu a celei mai mari minuni a lumii: înfiriparea sentimentului de dragoste, fericirea iubirii împărtășite și destrămarea ei.

Mircea și Amrita (din Dragostea nu moare), ca și Allan și Maitreyi (din Maitreyi), pot sta alături de nemuritoarele cupluri Paul și Virginia, Tristan și Isolda, Romeo și Julieta. Dragostea nu moare (1976), carte apărută până acum în limbile bengali, engleză, germană, spaniolă și română, nu are încă notorietatea planetară a romanului „Maitreyi” (1933). Ea însă înaintează triumfal pe aceeași cale a consacrării universale.

Eliade și extrema dreaptă românească 

De la mijlocul anilor '30, Eliade, aparținând de grupa din jurul lui Nae Ionescu a aderat la Mișcarea Legionară, în cadrul căreia devine un activist cunoscut. Acest lucru s-a manifestat în articolele pe care le-a scris pentru diferite publicații, printre care și ziarul oficial al Mișcării, „Buna Vestire”, dar și prin campania electorală pentru alegerile din decembrie 1937.

Eliade a fost arestat pe data de 14 iulie 1938 în timpul unei campanii împotriva Gărzii de Fier, campanie autorizată de regele Carol II. La vremea arestării tocmai publicase Provincia și legionarismul în Vremea, ministrul de interne, Armand Călinescu, considerând că Eliade ar fi autor de propagandă legionară.

Eliade a fost ținut timp de trei săptămâni în arest la sediul Siguranței Statului de la Malmaison, unde s-a încercat a-l convinge să semneze o declarație de disociere de Garda de Fier, dar el a refuzat să o facă. În prima săptămână a lunii august a fost transferat la un lagăr provizoriu din Miercurea-Ciuc. În urma unui un atac de hemoptizie, în octombrie 1938 a fost dus la un sanatoriu din Moroeni. A fost eliberat pe 12 noiembrie 1938.

Eliade și-a estompat ulterior activitatea legionară. În timp ce scria articole antisemite, a luat poziție față de expatrierea unor mari intelectuali evrei și și-a menținut amiciția cu evrei ca Mihail Sebastian. Anumiți exegeți ai operei sale au comentat faptul că Eliade, de fapt, nu s-a dezis niciodată de ideologia legionară, preferând să nege ulterior că ar fi autorul unora dintre articolele care i-au purtat semnătura , 
și că unele idei de factură mistic-totalitară sau antisemite ar fi regăsibile în operele sale științifice,. În ceea ce privește opera literară, drama Iphigenia a fost interpretată de unii comentatori, în frunte cu Mihail Sebastian, a fi o alegorie a morții lui Corneliu Zelea Codreanu .

Conform Deutsche Welle, el a fost „rinocerizat de legionarism și pronazism”.

Anii de maturitate 

Începând din 1957, Mircea Eliade se stabilește la Chicago, ca profesor de istorie comparată a religiilor la Universitatea „Loyola”. Reputația sa crește cu fiecare an și cu fiecare nouă lucrare apărută, devine membru în instituții ilustre, primește mai multe doctorate honoris causa.

Ca istoric al religiilor, Mircea Eliade a pus accentul asupra conceptului de spațiu și timp sacru. Spațiul sacru este în concepția lui Eliade centrul universului, pe când timpul sacru este o repetiție a elementelor de la originea lumii, lumea considerată ca „orizontul” unui anume grup religios. În această concepție ființele umane arhaice erau orientate în timp și spațiu, cele moderne ar fi dezorientate. Dar și în omul modern ar exista o dimensiune ascunsă, subconștientă, guvernată de prezența secretă a unor profunde simboluri religioase.
Catedra de Istoria Religiilor de la Universitatea din Chicago îi poartă numele, ca dovadă a vastei sale contribuții la literatura specializată din acest domeniu. La catedră i-a urmat prof. Wendy Doniger. În ultimii ani de viață, în ciuda serioaselor probleme de sănătate, Eliade a continuat să lucreze editând cele 18 volume de enciclopedia religiilor, adunând contribuții pentru ultimul volum de istoria credințelor și proiectând un compendiu al lucrărilor sale de istoria religiilor care să apară sub forma unui mic dicționar. Mircea Eliade a murit la vârsta de 79 de ani, pe 22 aprilie 1986, la Chicago, fiind incinerat a doua zi.

Eliade, artistul 

Opera sa literară stă mărturie acestei convingeri de viață, frescă a problemelor existențiale în epoca pe care a trăit-o. Întoarcerea din rai (1934) și Huliganii (1935) sunt romane semifantastice în care Eliade acceptă existența unei realități extrasenzoriale. Omul este în căutarea propriilor sale forțe ascunse, este instrumentul acestor forțe pe care nu le poate controla. Această filozofie personală este exprimată de Mircea Eliade atât în nuvele memorabile, cum ar fi La țigănci (1959), cât și în romanul Noaptea de Sânziene (1971).

Posteritatea lui Mircea Eliade 

După moartea sa, Eliade a fost atacat de Adriana Berger (cea care s-a ocupat de aranjarea hârtiilor din biblioteca lui Eliade incendiată pe 18 decembrie 1985) cu acuzații de antisemitism, fără a aduce dovezi, prefigurând linia atacurilor repetate care au urmat. În România de după 1990 s-a început publicarea doar a unei părți din cele patruzeci de volume de operă științifică și literară, preferându-se reeditările, astfel că în douăzeci de ani nu s-a reușit publicarea integrală a operei eliadești. Valorile spirituale promovate de Eliade au continuat să anime proiecte culturale și după 1990, moment în care a (re)dobândit un statut de autor mitic, în sensul discuției în jurul unei opere neintegral publicată în România. Actualitatea scrierilor lui Eliade este probată de traducerea post-mortem a multora din scrierile sale (în spaniolă, italiană, portugheză etc.). În rândul tinerilor redescoperind libertatea religioasă, literatura fantastică și fronda specifică tânărului Eliade a redeșteptat interesul pentru opera și viața autorului.

Viața personală 
Eliade a fost căsătorit de două ori: prima lui soție a fost Nina (n. Mareș, d. 1944), cu care s-a căsătorit în 1934, iar a doua soție a fost Christinel (n. Cotescu, d. 9 martie 1998), cu care s-a căsătorit în 1948.

Opere literare 
 Romanul adolescentului miop, roman (1928)
 Gaudeamus, roman (1929)
 Isabel și apele diavolului, roman (1930)
 Lumina ce se stinge, roman (1931)
 Maitreyi, roman (1933)
 Întoarcerea din rai, roman (1934)
 Huliganii, roman (1935)
 Șantier. Roman indirect (1935)
 Domnișoara Christina, nuvelă (1936)
 India (1936)
 Șarpele, nuvelă (1937)
 Nuntă în cer, roman (1939)
 Secretul doctorului Honigberger, nuvelă (1940)
 Nopți la Serampore, nuvelă (1940)
 Pe strada Mântuleasa..., nuvelă (1963)
 La țigănci, nuvelă (1959)
 Noaptea de Sânziene, roman (1971)
 În curte la Dionis, nuvelă (1977)
 19 trandafiri, roman (1980)
 Viața nouă (Ștefania), roman neterminat

Lucrările publicate în limba română 
 Romanul adolescentului miop, scris în 1927, publicat la Editura Muzeul Literaturii Române abia în anul 1988, ediție curentă, Humanitas, 2004
 Gaudeamus, 1929 ediție curentă, Humanitas, 2004
 Isabel și apele diavolului, 1929, ediție curentă, Humanitas, 2003
 Solilocvii, 1932
 Maitreyi, 1933, roman indian
 Oceanografie, 1934,
 Întoarcerea din rai, 1934, ediție curentă Humanitas, 2003
 Lumina ce se stinge, 1934, ediție curentă Humanitas, 2003
 Alchimia asiatică, 1935 text integral în antologia Drumul spre centru, Univers, 1991
 India, 1934, ediție curentă Humanitas, 2003
 Incercarea labirintului , roman
 Caietele maharajahului, 1934, ediție curentă Humanitas, 2003
 Huliganii, 1935, ediție curentă Humanitas, 2003
 Șantier, Roman indirect, 1935, ediție curentă Humanitas, 2003
 Domnișoara Christina, 1936 ediție curentă Humanitas, 2003
 Cosmologie și alchimie babiloniană, 1937 text integral în antologia Drumul spre centru, Univers, 1991
 Șarpele, 1937
 Fragmentarium, 1938
 Nuntă în cer, 1938
 Secretul doctorului Honigberger, 1940, ediție curentă Humanitas, 2003
 Nopți la Serampore, 1940, ediție curentă Humanitas, 2003
 Mitul reintegrării, 1942
 Salazar și revoluția în Portugalia, 1942
 Jurnal portughez, scris în 1942, editat 2006
 Insula lui Euthanasius, 1943, ediție curentă Humanitas, 2003
 Comentarii la Legenda Meșterului Manole, 1943 în antologia Drumul spre centru, Univers, 1991
 Pe strada Mântuleasa, 1968, ediție curentă Humanitas, 2004
 Coloana nesfârșită (piesă de teatru), 1970 Roma „Revista scriitorilor Români”, 1976 în „Secolul XX”, 1996 Editura Minerva, 2001 Editura „Destin” din Deva
 Noaptea de Sânziene, 1971
 În curte la Dionis, 1977, ediție curentă Humanitas, 2004
 Tinerețe fără tinerețe, Nouăsprezece trandafiri, 1980, ediție curentă Humanitas, 2004
 Viață nouă (Ștefania), Jurnalul Literar, 1999
 Religii australiene, ediție curentă Editura Herald, 2012

Lucrările publicate în limbi străine 

 Yoga: Essai sur les origines de la mystique indienne (1936), în limba franceză
 Os Romenos, latinos do Oriente („Despre Români, latinii orientului”), 1943, în limba portugheză
 Tehnici ale Yoga, 1948
 Traité d'histoire des religions (1949), în limba franceză
 Le mythe de l'éternel retour (1949), în limba franceză
 Imagini și simboluri, 1952
 Yoga. Nemurire și libertate, 1954
 Le Sacré et le Profane (1956), în limba franceză
 Forgerons et alchimistes (Făurari și alchimiști), 1956, în limba franceză
 Mythes, rêves et mystères, (Mituri vise și mistere), 1957, în limba franceză
 Initiation, rites, sociétés secrètes (Nașteri și renașteri), 1958, în limba franceză
 Mefistofel și androginul, 1962
Patañjali et le Yoga (1962), în limba franceză
 Aspects du mythe (1963), în limba franceză
 The Quest (titlul versiunii în limba franceză este La Nostalgie des Origines), 1969
 De Zalmoxis à Gengis-Khan, Paris, 1970
 Le Chamanisme et les Techniques archaïques de l'extase (1974), în limba franceză
 Occultism, Witchcraft, and Cultural Fashions (1976), în limba engleză
 Istoria credințelor și ideilor religioase, 1976-1983
 Uniformes de général, nouvelles, traduction du roumain par Alain Paruit, Paris, Gallimard, «Du monde entier», 1981
 Les Trois grâces, nouvelles, traduction du roumain par Marie-France Ionesco et Alain Paruit, Paris, Gallimard, «Du monde entier», 1984. ISBN 2-07-070035-6
 Symbolism, the sacred, and the arts, 1985
 Briser le toit de la maison, 1986

Opere memorialistice 

 Romanul adolescentului miop, scris în 1927, publicat de Mircea Handoca abia în anul 1989, ediție curentă, Humanitas, 2004
 Jurnal, două volume (versiunea în limba română a fost restabilită de Mircea Handoca pornind direct de la manuscris)
 Memorii, două volume, 1991 (autobiografia sa)
 Jurnal portughez și alte scrieri, Humanitas, 2006
 Încercarea labirintului, ed. I, Dacia, 2000, ed. a II-a, Humanitas, 2006

Ecranizări 

 The Bengali Night (1988)
 Domnișoara Christina (1992)
 Șarpele („The Snake”) (1996)
 Eu sunt Adam! (1996)
 Tinerețe fără tinerețe („Youth Without Youth”) (2007)
 Domnișoara Christina (2013)

In memoriam 
Mai multe școli și străzi din multiple orașe din țara sa natală îi poartă numele.

Note

Bibliografie 

 Dorin David, De la Eliade la Culianu. I, Bucuresti, Editura Eikon, 2010; editia a II-a: 2013
Dorin David. Mircea Eliade: la marginea labirintului: corespondențe între opera științifică și proza fantastică. Bucuresti, Editura Eikon, 2014.
 Florin Țurcanu, Mircea Eliade, prizonierul istoriei, traducere din limba franceză de Monica Anghel și Dragoș Dodu, București, Editura Humanitas, 2005; ediția a II-a revăzută, 2007 - recenzie
 Mircea Handoca, Viața lui Mircea Eliade, ediția a II-a, revizuită și adăugită, Cluj, Editura Dacia, 2000; ediția a III-a, 2002
 Ioan Petru Culianu, Mircea Eliade, ediția a III-a revăzută și adăugită, Iași, Editura Polirom, 2004
 Mac Linscott Ricketts, Mircea Eliade. The Romanian Roots, 1907-1945, New York, Columbia University Press, 1998; versiunea românească, Editura Criterion Publishing, 2005
 Mihai Posada, Opera publicistică a lui Mircea Eliade, ed. I, București, Criterion Publishing, 2006; idem, Opera publicistică a lui Mircea Eliade, ed. a II-a, revăzută și adăugită, Iași: Tipo Moldova, 2013.
 Alexandra Laignel-Lavastine, Eliade, Cioran, Ionesco. Uitarea fascismului, București, Editura EST, 2004
 Andrei Oișteanu, Mircea Eliade, între ortodoxism și zamolxism  în Observator cultural, nr. 127, 30 iulie 2002, pp. 11–13
 Andrei Oișteanu, Religie, politică și mit. Texte despre Mircea Eliade și Ioan Petru Culianu, Iași, Editura Polirom, 2007 (editia a doua, revazuta, adaugita si ilustrata, Ed. Polirom, Iasi, 2014)
 Andrei Oișteanu, Mihail Sebastian și Mircea Eliade: cronica unei prietenii accidentate, în 22, nr. 49, 4 decembrie 2007
 Andrei Oișteanu, Mircea Eliade, de la opium la amfetamine, în 22, nr. 896, 8 mai 2007, pp. 16–17; Vezi si Andrei Oisteanu, volumul Narcotice in cultura romana. Istorie, religie si literatura, Ed. Polirom, Iasi, 2014, capitolul „De la Eliade la Culianu”, pp. 457-517.
 Ovidiu Șimonca, Mircea Eliade și „căderea în lume”, recenzie a cărții lui Florin Țurcanu, Mircea Eliade. Le prisonnier de l'histoire, în Observator cultural, nr. 305, 26 ianuarie 2006
 
 William Totok, Die Generation von Mircea Eliade im Bann des rumänischen Faschismus, în Halbjahresschrift für südosteuropäische Geschichte, Literatur und Politik, anul 7, nr. 1, 1995, pp. 42–55; (versiune scurtă în: Die Neue Gesellschaft/Frankfurter Hefte, anul 42, nr. 10, 1995, pp. 921–928. Versiune în limba maghiară: Mircea Eliade generáció a román fasizmus bűvkörében, în Magyar Filozófiai Szemle, nr. 1-2-3, 1996, pp. 274–291)
 Adrian Marino, Hermeneutica lui Mircea Eliade, Cluj, Editura Dacia, 1980
 Mircea Handoca, Mircea Eliade: câteva ipostaze ale unei personalități proteice, București, Editura Minerva, 1992
 Cornel Ungureanu, Mircea Eliade și literatura exilului, București, Editura Viitorul Românesc, 1995
 Matei Călinescu, Despre Ioan P. Culianu și Mircea Eliade: amintiri, lecturi, reflecții, ediția a II-a, revazută și adaugită, Iași, Editura Polirom, 2002
 Eugen Simion, Mircea Eliade: nodurile și semnele prozei, ediția a II-a revăzută și adăugită, București, Editura Univers Enciclopedic, 2005
 Doina Ruști, Dicționar de simboluri din opera lui Mircea Eliade , București, Editura Corint, 1997
 Iulian Băicuș, Mircea Eliade, literator și mitodolog. În căutarea Centrului pierdut, București, Editura Universității din București, 2009
 Marcello De Martino, Mircea Eliade esoterico, Roma, Edizioni Settimo Sigillo, 2008
 Dumitru Micu, Mircea Eliade: viața ca operă, opera ca viață, București, Editura Constelații, 2003
 Iulian Băicuș, Mircea Eliade, literator și mitodolog. În căutarea Centrului pierdut, București, Editura Corect Books, 2012, e-book
 Rennie, Bryan S., The Diplomatic Career of Mircea Eliade: A Response to Adriana Berger. pp. 375–392, Religion 22, 1992.

Lectură suplimentară 
 Sorin Alexandrescu, Mircea Eliade, dinspre Portugalia, Editura Humanitas, 2006 - fragmente
 Andreea Răsuceanu, Bucureștiul lui Mircea Eliade - Elemente de geografie literară, Editura Humanitas, 2013 - recenzie1  - recenzie2
 Întâlniri cu Mircea Eliade, Editura Humanitas, 2007
 Ricketts, Mac Linscott. Mircea Eliade: The Romanian Roots, 1907-1945, vol. I. Boulder & New York: Columbia University Press, 1988.
 Bogrea, Vasile. “Domnul Mircea Eliade, ‘Student Filosofie’ și Essai de synthèse de l’histoire de l’humanité al dlui N. Iorga sau Ce n-a cetit d. Iorga și a cetit d. Mircea Eliade. O glumă tristă” [Mister Mircea Eliade, ‘Philosophy Student’ and Mr. Iorga’s Essai de synthèse de l’histoire de l’humanité or What Mr. Iorga Didn’t Read but Mr. Eliade Did. A Sad Joke]. În: Societatea de mâine III, no. 33-34, August 15 and 22, 1926, 557.

Legături externe 

 Membrii Academiei Române din 1866 până în prezent – E
 Biografia lui Mircea Eliade 
 Friesian.com: Mircea Eliade
 Books and Writers: Mircea Eliade 
 Sacrul și profanul - text integral 
 Biografia pe site-ul Humanitas 
 Mircea Eliade, De ce cred în biruința Mișcării Legionare 
 Mircea Eliade  la Evenimentul zilei
 Mircea Eliade, pe căile „Itinerariului spiritual“ , 18 aprilie 2010, Dr. George Enache, Ziarul Lumina. 
 Ciurtin Eugen, Apstu Andreea. Mircea Eliade’s Unpublished Manuscripts from Private Collections: Notebooks I & II (Calcutta, 1929-1931). În: Revista Transilvania, nr. 1, 2023, p. 1-22. Articol disponibil ;i pe adresa web:  https://revistatransilvania.ro/mircea-eliades-unpublished-manuscripts-from-private-collections-notebooks-i-ii-calcutta-1929-1931-critical-edition/ 

Articole biografice
 Povestea vieții lui Mircea Eliade , Alex. Ștefănescu, România Literară - anul 2006, numărul 7
 În căutarea omului total , 6 aprilie 2009, Catalina Iancu, Jurnalul Național
 Bucureștiul lui Mircea Eliade , 7 aprilie 2009, Andreea Tudorica, Jurnalul Național
 Un „sentiment fantastic, pur românesc”, 10 iunie 2009, Clara Margineanu, Jurnalul Național
 Și-a ascuns Eliade trecutul legionar?, 5 decembrie 2010, Dana G. Ionescu, Adevărul
 A doua viata a lui Mircea Eliade - Cotidianul , 5 Feb 2006, Silviu Mihai, Cotidianul
 Dincolo de timp, prin păduri interzise... , 9 februarie 2010, Clara Margineanu, Jurnalul Național
 Păunescu - Agentul lui Ceausescu (Eliade vs. Comuniști), 24 iunie 2002, Evenimentul zilei
 Moștenirea spirituală a lui Mircea Eliade , 2 februarie 2009, Adrian Agachi, Ziarul Lumina
 ROMÂNI DE GENIU Paradoxul lui Mircea Eliade: de la corigentul miop la savantul excentric, 22 noiembrie 2014, Anca Vancu, Adevărul
 Mircea Eliade, private collector, colonial India, History of religions, South Asian studies, Romanian culture, European culture, manuscript studies, critical editions. În: Revista Transilvania, nr. 1, 2023, p. 1-22. https://revistatransilvania.ro/mircea-eliades-unpublished-manuscripts-from-private-collections-notebooks-i-ii-calcutta-1929-1931-critical-edition/

Interviuri
 „Eu cred în viitorul culturii românești...” , 8 iunie 2009, Adrian Paunescu, Jurnalul Național

Multimedia
 Monica Lovinescu, „Mircea Eliade și Emil Cioran”, Actualitatea culturală românească, Radio Europa Liberă, 1992
 „Altfel despre dioptriile lui Mircea Eliade”. 
 „Dreapta Românească”, publicat în ziarul „Curentul” din ziua de 26 ianuarie 1933

Nașteri în 1907
Decese în 1986
Nașteri pe 13 martie
Decese pe 22 aprilie
 
Avangarda artistică românească
Indianiști români
Români pe monede și bancnote românești
Români expatriați în Statele Unite ale Americii
Scriitori români din secolul al XX-lea
Membri post-mortem ai Academiei Române
Români pe mărci poștale din Republica Moldova
Scriitori ai revistei Contimporanul
Scriitori români din exil
Scriitori români de literatură fantastică
Filozofi ai religiei