Pozsony

Pozsony ( (1919-ig Prešporok),  (régiesen Preßburg), ) Szlovákia fővárosa és egyben legnagyobb városa. Az ország délnyugati részén, az Ausztriával és Magyarországgal közös határháromszögben, a Kis-Kárpátok lábánál fekszik, elfoglalva a Duna mindkét partját és a Morva bal partját. Ausztria és Magyarország határán ez az egyetlen nemzeti főváros, amely két szuverén állammal határos. Európa egyik legkisebb fővárosa. Hivatalosan a város lakossága 2020-ban mintegy  fő, azonban elővárosokkal több mint .

A város történelmét számos nemzet befolyásolta, köztük a bolgárok, csehek, horvátok, magyarok, németek, osztrákok, szerbek, szlovákok és zsidók. Első írásos említése 907-ből való, ugyanezen évben zajlott a város környékén a magyar honfoglalást lezáró pozsonyi csata is. Ez volt a Magyar Királyság koronázási helye, törvényhozó központja és fővárosa 1536 és 1783 között, tizenegy magyar királyt és nyolc királynőt koronáztak meg a Szent Márton-székesegyházban. A legtöbb magyar országgyűlést itt tartották a 17. századtól a magyar reformkorig, és a város számos magyar, német és szlovák történelmi személynek adott otthont.

Pozsony ma Szlovákia politikai, kulturális és gazdasági központja. Ez a szlovák elnök, a parlament és a szlovák végrehajtó testület székhelye. Számos egyetem, múzeum, színház, galéria és más kulturális és oktatási intézmény működik itt. Szlovákia nagyvállalatainak és pénzintézeteinek nagy részének itt van a központja.

A 2010-es évek második felében a pozsonyi kerület az egy főre jutó GDP (PPP) szerint az Európai Unió egyik leggazdagabb régiója. A vásárlóerő-paritáson számított GDP körülbelül háromszor magasabb, mint más szlovák régiókban. Pozsony évente körülbelül 1 millió turistát is vonz.

Neve

Magyar nevének etimológiája 
Pozsony neve a régi magyar Poson személynévből (valószínűleg a vár első ispánjáról) ered. Maga a személynév eredhet a cseh Pos, de lehet a német Poscho személynévből is.

A 18. század végéig a magyar neve Posony, a 19. század elejétől egyre inkább a Pozsony név volt használatos.

Szlovák neve 
A szlovák név előzménye a 907-ben említett Braslavespruch illetve Brezalauspruch alak. Ez a szláv Braslav személynév és a német burg (= vár) főnév összetétele. Ebből lett a német nyelvterületen ma is használatos Pressburg.

A Braslavespruch illetve Brezalauspruch nevek Pozsonyhoz kötése tudományos szempontból rendkívül problematikus. Braszlav Alsó-Pannonia szlovén hercege volt, mint keleti frank hűbéres 892-907 között. A mai Pozsony területéhez semmilyen módon nem kapcsolódott tevékenysége, írott forrás nem szól erről. Valójában 896-tól a Mocsárvár, Blatenski Grad/Mosaburg ura volt, Arnulf keleti frank király akaratából. A magyarok 907-ben Mosaburgnál ütközhettek meg a Pannóniát visszahódítani kívánó bajorokkal, az ütközet Pozsony környékére helyezése Aventinus 16. századi bajor humanista történész téves rekonstrukciója, a valóban Pozsony alatt lezajlott 900-as ütközet mintájára. A két ütközet leírása szinte szóról szóra azonos Aventinusnál, azonban míg a 900-as események a kortárs Fuldai Évkönyvek alapján valóban leírása szerint történtek, a 907-es hadjáratra ma már nem ismert részletes kortárs forrás.

Mai hivatalos neve 1837-ben keletkezett úgy, hogy P. J. Šafárik szlovák történetíró, régész tévesen rekonstruálta a város régi nevét: azt hitte, hogy az nem a Braslav, hanem a Bratislav névből származik. Korábban a város szlovák neve Prešporok/Prešporek volt.

Az 1919-es év rendkívül változatos és fordulatokkal teli esztendő volt az egy évvel korábban alakult Csehszlovák Köztársaság életében. „Különösen bonyolult volt a helyzet az iparilag legfejlettebb Duna-parti városban, Pozsonyban. Elsősorban azért, mert a város 80 százalékát alkotó német és magyar lakosok elutasították az újonnan alakult országot.” 1919. január 1-jén cseh és olasz legionáriusok foglalták el a várost, majd három napra rá Vavro Šrobár veszi át az ellenőrzést felette. Ebben az időben a település neve még mindig Prešpork (Pozsony, Pressburg), bár a cseh legionáriusok maguk között Wilson-városnak nevezték (Wilsonovo město), az amerikai elnök iránti tiszteletből.

A prágai kormány Šrobár képviseletében február 2-án hozott döntést a város nevének megváltoztatásáról. Pozsony ekkor még mindig a történelmi Magyarország része volt, bár cseh katonai megszállás alatt. Ekkor a Bratislav nevet kapta, ami a cseh névhasználatban elterjedt Vratislav, Břeclav, Zbraslav nevekkel állítható párhuzamba. Vavro Šrobár intervenciója után a minisztertanács elnöksége Prágában bejelentette (1919. március 26.), hogy Prešporok helyett a Bratislava elnevezést kell ezután használni.

Blava 
Blava névváltozata a szlovák szlengben széles körben használatos.

Fekvése 

A Duna partján, az ország délnyugati csücskében, Ausztria és Magyarország határainak közvetlen közelében, a Kis-Kárpátok előterében fekszik. Pozsonyban öt híd ível át a Duna felett. A legnyugatibb és egyben a leghosszabb a Lanfranconi híd, amely a D2-es autópálya hídja. Tőle keletre az óvárosban található a Szlovák Nemzeti Felkelés hídja, Pozsony egyik jelképe. A folyón lejjebb az Öreg híd következik, amelynek elődjét legelső állandó hídként Ferenc József hídra keresztelték. A sorban a kecses Apollo híd következik, mint legifjabb átkelője a városnak. A legkeletibb a Kikötői híd, amelynek alsó szintjén vasút, míg felül a D1-es autópálya vezet.

Éghajlat

Története 

Területén már az újkőkorban (neolitikum) éltek emberek. A Várhegyen már a honfoglalás előtt római, majd morva erődítmény állott. Vratislav morva fejedelem erős favárat építtetett ide.

907. július 4-én a honfoglalást lezáró pozsonyi csatában a magyar sereg sorsdöntő győzelmet aratott a jelentős túlerővel felvonuló Keleti Frank Királyság serege felett. A csatában a németek hadvezére, Luitpold bajor herceg is elesett. A megsemmisítő vereséget szenvedő németek az Enns folyóig kényszerültek visszavonulni, mely ezt követően 955-ig képezte a határt.

A Pannonhalmi Apátság 1002-ben írott alapítólevelének záradékában Szent István a pozsonyi vám harmadát az apátságnak adományozta. Ezen alapítólevél már Poson néven említi. Az adományt 1137-ben II. Béla erősítette meg. 1138-ban castrum Posonium néven említik.

Itt létesült az első magyar várispánság. A 11. századtól Pozsony vármegye székhelye és káptalani székhely lett. A 11. század elején új erődítések folytak a várhegyen. 1051-ben a várat ostromló német hajókat a magyarok (Búvár Kund mondája) elsüllyesztették. 1077-ben a várba zárkózott Salamon király I. Géza seregei elől, aki ki akart békülni vele, de a tárgyalások közben április 25-én meghalt. 1108-ban V. Henrik német-római császár serege ostromolta, de Kálmán visszaverte őket.

1146-ban rövid időre német kézre került. A 13. században bajor hospesek telepedtek itt le, ezzel elkezdődött a város polgárosodása és német jellege dominált 1918-ig. 1254. május 1-jén itt kötött békét II. Ottokár cseh királlyal IV. Béla. 1262-ben itt verte meg István herceg apja hadait. 1270-ben itt kötött békét V. István Ottokár osztrák herceggel, de 1271 elején Ottokár a várat bevette. A mosoni csata után 1271. július 2-án ismét békét kötöttek. 1273-ban Ottokár kétszer is elfoglalta. 1287-ben Albert osztrák herceg foglalta el. 1291-ben a város III. Endrétől kiváltságokat kapott (például árumegállító jogot, egyben megtiltotta, hogy megakadályozzák a jobbágyok városba költözését). Várnagya volt 1354-ben Toldi Miklós. A középkorban a várpalota körül többszörös falgyűrű épült ki.

1405-ben szabad királyi város, ezen belül a tárnokmester bíráskodás alá tartozó tárnoki város volt. Egyetemét 1467-ben Mátyás király alapította.

1506-ban I. Miksa német-római császár foglalta el. 1526 után az ország fővárosa lett, itt őrizték a Szent Koronát, itt koronázták a királyokat, többször volt országgyűlés színhelye.

1620-ban Bethlen Gábor seregei elfoglalták a várost. 1626. december 20-án itt kötötte meg a békét Bethlen és a császár. A Wesselényi-féle összeesküvés elnyomása után, 1674-ben Ampringen János Gáspár kormányzósága idején itt működött a protestánsok elnyomásának hírhedt eszköze, az ún. Pozsonyi vértörvényszék, amely protestáns lelkészeket gályarabságba küldött. 1683. július 29-én a város alatt győzte le Lotaringiai Károly herceg a Duna bal partján előrenyomuló Thököly Imre seregét. A Habsburgok a belsővárat reprezentatív palotává építették ki. 1780-tól a vár hanyatlásnak indult, előbb a bútorokat szállították el, majd papnevelde és kaszárnya lett.

1780-ban itt jelent meg a Magyar Hírmondó című magyar újság, 1783-tól itt működött a királyi jogakadémia. 1806-ban és 1809. június 26-án elfoglalták a franciák. Az 1809-es ágyúzásból eredő károkat az 1811. május 28-i tűzvész tetőzte be. A vár helyreállítása csak 1953-ban kezdődött meg.

1840-ben Pozsony és Szentgyörgy között indult meg az első magyar lóvontatású vasút. 1848. április 7-én itt alakult meg az első felelős magyar minisztérium. 1882 és 1919 között Evangélikus Teológiai Akadémia, 1914 és 1921 között az Erzsébet Tudományegyetem, 1921-től a Comenius Egyetem működik a városban. 1910-ben 78 229 lakosából 32 790 német (41,9%), 31 705 magyar (40,5%), 11 673 szlovák (14,9%), 1242 cseh (1,6%), 351 horvát (0,4%) és 115 lengyel volt.

1918. október 31-én a Csehszlovák Légió megkísérelte a város elfoglalását, de a soproni kadétiskola 16-17 éves hadapródjai, akik a Zerge-hegy Vaskutacska vonalon biztosították védelmét, sikeresen visszaverték őket. Grüneberg főhadnagy jobbára tisztekből álló lovassága pedig a Récse felőli szakaszt védte. Miután a két pozsonyi tüzérezred, az 5-ös tábori tarack és a 14-es tábori ágyús tüzérezred főként osztrák tisztekből álló parancsnoksága Bécsbe távozott, a frontról hazatérő Csatay Lajos újjászervezte a 14-es ezred egyik ütegét, mely a Zerge-hegyről lőtte és futamította meg a dévényi-tónál összesereglett cseh legionáriusokat. A város védelme azonban rövidesen tüzérségi támogatás nélkül maradt, az üteg hadrendbe állítását követő negyedik napon a budapesti hadvezetés Csatayt Szencre vezényelte át. Károlyi Mihály kormányának hatalomra kerülését követően még két hónapig volt magyar kézen a város.

1918. december 30-án a Csehszlovák Légió olasz önkéntesekkel kiegészült 33. gyalogezrede Riccardo Barecca ezredes vezetésével először bekerítette Pozsonyt; majd elfoglalta szilveszter napján Lamacsot, Dévényújfalut és a Zerge-hegyet; újév napján a pozsonyi pályaudvart és a tölténygyárat; január 2-án pedig megszállta a város fontosabb középületeit, harcok nélkül.
1919. február 4-én Pozsony lett Csehszlovákián belül Szlovákia fővárosa, és a Szlovákia igazgatásával megbízott teljhatalmú minisztériumnak a székhelye. 1919. február 12-én a város magyar és német lakosságának a megszállás elleni békés tiltakozását a Csehszlovák Légió vérbe fojtotta.

A megyeháza élére Zoch Sámuel, modori szlovák evangélikus pap került. Az új megyei közgyűlés beiktató ünnepségére 1919. május 4-én Olaszországból hazaérkező Milan Rastislav Štefánik, a csehszlovák légió szervezőjének repülőgépét, annak olasz trikolórja miatt (amelyet tévedésből magyarnak néztek) a repülőtér csehszlovák őrsége Pozsonyivánka felett lelőtte. A behívott magyar katonatiszteket marhavagonokban a brünni hadifogolytáborba szállították, ahol megfélemlítésül egy hétig fogva tartották őket. Hazatérésüket követően a csehszlovák államhatalom eskütételre kötelezte a tiszteket, ennek megtagadása lefokozással járt.

Az 1919-től 1938-ig terjedő első csehszlovák időszakban megkezdődik a város magyar jellegének fokozatos felszámolása: megváltoztatják a város nevét és az utcaneveket; csaknem teljesen megszüntetik a magyar és német nyelvű oktatást; eltüntetik vagy szétverik a magyar vonatkozású szobrokat; tömegesen épülnek lakások a városban megtelepedni akaró szlovákoknak, akiknek a lakhatás mellett új munkahelyekre is szükségük volt. Az első bécsi döntést követően Pozsony a Jozef Tiso vezette első Szlovák Köztársaság fővárosa lesz, de az óvárostól nyugatra levő Dévény, és a délre levő Ligetfalu – a Müncheni Egyezményt követően – a Harmadik Birodalomhoz kerül. A második világháború alatt bár a város zsidó lakosságát deportálták, az épületek megmenekültek az Apollo olajfinomító kivételével a bombázástól. 1945. április 4-én szovjet és román csapatok foglalják el a várost, amely ismét Csehszlovákia része lesz. A háború után a maradék magyar és német lakosságot erőszakkal kitelepítik, és a háborút lezáró új békeszerződés Csehszlovákiának ítéli stratégiai okokból a mai város szerves részét alkotó Horvátjárfalut, Oroszvárt és Dunacsúnt.

1968. október 28-án a vár – a felújításának befejezésével – helyszínéül szolgál a cseh-szlovák föderációról szóló törvény aláírásának is. 1972. augusztus 26-án készül el az óvárost és Ligetfalut összekötő 432 méter hosszú, és 21 méter széles Szlovák Nemzeti Felkelés hídja, Árpád Tesár és Jozef Lacko tervei szerint. 1978-ban kezdődött meg a ma  lakosú lakótelep építése Ligetfaluban, ennek következtében a város összlakossága megközelíti a  főt.

1993. január 1-je óta az önálló Szlovákia fővárosa.

Demográfia

A népesség változása

Etnikumok 
A 13. századtól a 19. századig a németek és német anyanyelvűek alkották a meghatározó, domináns etnikai csoportot. Az 1867-es kiegyezés után azonban a kormány ösztönözte a magyarosítást, és az I. világháború idejére Pozsonyban túlnyomórészt német és magyar ajkúak voltak, a szlovákok pedig a legnagyobb kisebbségben. A Csehszlovák Köztársaság 1918-as megalakulása után Pozsony soknemzetiségű város maradt ugyan, de erőteljes szlovákosítás történt; a szlovákok és csehek aránya nőtt, míg a németek és magyarok aránya csökkent. 1938-ban a lakosság 59%-a szlovák vagy cseh volt, míg a németek a lakosság 22%-át, a magyarok már csak 13%-át képviselték. Ez a 125 ezres lakosságból nagyjából 50 ezer szlovákot, 27 ezer csehet, 27 ezer német, 15 ezer magyar, és 7 ezer zsidó lakost jelent.

Vallási megoszlás 
A 2011-es népszámlálás alapján a lakosság 52,1%-a római katolikus, 30,8%-a vallás nélküli vagy ateista, 5,3%-a evangélikus. A többi felekezet és vallás követőinek száma elhanyagolható.

A katolikusok, evangélikusok és általában a vallásosak aránya csökken, a vallástalanoké növekszik.

Városrészek 

A második világháború után Köpcsény egy részét is hozzácsatolták, mely ma Pozsonyligetfalu része. Része még Szúnyogdi is, amely ma közigazgatásilag Pozsonypüspöki alá tartozik.

Gazdaság 
Pozsony 2053 km2-es területével az ország legkisebb régióját képezi. Fontos közlekedési csomópont: a Duna, valamint az úgynevezett észak-déli borostyánút kereszteződésében. A főváros fejlődését segíti, hogy a Közép-Európai régión belül központi elhelyezkedése van.

Pozsony Szlovákia fő gazdasági, oktatási és kutatási központja. A kutatási kapacitás mintegy 50%-a a Pozsonyi Régióban összpontosul. Itt található a Szlovák Tudományos Akadémia kutatóintézeteinek többsége is. Ez a régió ad otthont számos kiemelkedő fontosságú szlovák egyetemnek is, köztük a Comenius Egyetemnek, a Szlovák Műszaki Egyetemnek, a Közgazdaságtudományi Egyetemnek, továbbá számos más kisebb egyetemnek is. A főváros adja az ország GDP-jének 26%-át.

Az Eurostat adatai szerint Pozsonyban 2011-ben az egy főre jutó GDP összege az EU átlagának 186 százalékát tette ki, és ebből a szempontból a szlovák főváros az unió ötödik leggazdagabb régiójának számít. 2012-ben az ország adóbevételeinek háromnegyedét Pozsonyban szedték be, holott a fővárosban az ország csaknem öt és fél millió lakosának csupán mintegy egy tizenkettede él.

1991-ben itt épített autógyárat a Volkswagen.

A fő ipari ágazatok a következők: vegyipar, gépjárműgyártás, gépipar, elektrotechnológiai ipar, valamint textilipar és  élelmiszeripar. Szlovák viszonylatban Pozsony hosszú távon megőrizte a legalacsonyabb munkanélküliségi arányt mutató régió pozícióját.

Közlekedés

Légi közlekedés 
A várost légi úton a Pozsonyi repülőtéren keresztül lehet elérni, amely 9 kilométerre a várostól északkeletre fekszik. Területi adottságai a repülőtér kapacitásbővítését lehetővé teszik. A 2007-es évben 2 024 000 utast szolgált ki.

Sport 

Pozsonyban elsősorban a jégkorong és a labdarúgás a legnépszerűbb sport. A Slovan Bratislava
mindkét sportágban megtalálható. A Slovan Szlovákia egyik leghíresebb sportklubja.

Jégkorong 
 HC Slovan Bratislava
 Ružinov Bratislava
 HOBA Bratislava

Labdarúgás 
 ŠK Slovan Bratislava
 Artmedia Petržalka
 Inter Bratislava

Látnivalók 
 A város felett már messziről kiemelkedik a négy saroktornyos vár épülettömbje. Ma a Szlovák Nemzeti Múzeum Történeti Múzeuma található benne. A vár ábrázolása megjelenik Szlovákiában vert euróérméken is.
 A vár alatt áll a gótikus koronázótemplom, a Szent Márton-dóm.
 A templom a 14. század elején épült a korábbi 1221-ben épített Szent Megváltó templom helyén. A 15. és 16. században fokozatosan bővült, 1730-ban készült el a Keresztelő Szent János kápolna. Mai formáját az 1895-ös felújítással nyerte el. Neogótikus tornya 85 m magas, tetején az aranyozott Szent Korona másolata csillog, annak emlékére, hogy 1563 és 1830 között itt koronázták a magyar királyokat. A főoltár feletti ezüstkoporsó Szent Márton ereklyéit tartalmazza. Szent Márton lovasszobra Rafael Donner alkotása. Kegyszobra, a Fájdalmas Szűzanya 1641-ben készült fogadalomból, 1894 óta búcsújáróhely. Sírboltjában nyugszik Pázmány Péter érsek és a Pálffy család több tagja is.
 A ferencesek templomát és kolostorát IV. László alapította 1290-ben a morvamezei győzelem örömére, később barokkosították.
 A klarisszák temploma és zárdája a 13. században épült, eredetileg a cisztercieké volt. 1782-ben egyetemi épület lett.
 A jezsuita templom 1636-ban épült evangélikus templomnak, csakúgy, mint az Orsolya-nővérek temploma 1640-ben. A mellette épült zárdába 1672-ben költöztek be az apácák.
 A vár alatti Szent Miklós templom 1664-ben épült a várnép számára, ma ortodox templomként működik.
 A kapucinus templom 1708 és 1717 között épült, 1861-ben átépítették.
 A Trinitárius-templom 1717 és 1727 között épült, barokk stílusban.
 Az irgalmasok temploma, rendháza és kórháza 1723 és 1728 között épült.
 A Szent Erzsébet-templom 1739 és 1742 között épült barokk stílusban.
 Az evangélikus nagytemplom 1774 és 1776 között épült a németek számára.
 Az 1830-ban épült kórháztemplom helyén állt a középkorban a Szent Lászlóról elnevezett városi ispotály.
 A Kék templom (Szent Erzsébet-templom) 1909-től 1913-ig épült Lechner Ödön tervei szerint, szecessziós stílusban.
 A virágvölgyi templom 1885 és 1888 között épült, kegyképét, a Jótanács Anyját 1786-ban egy helyi kereskedő hozta Itáliából. A templom búcsújáróhely.
 A Kálváriatemplom 1694-ben épült, kegyképe a Havas Boldogasszony.
 A közelében álló mélyúti kápolnát az 1713-as pestisjárvány után a Lauermann család építtette megmenekülésük emlékére, ezt 1824-ben újjáépítették, majd 1948-ban új templom épült a helyére.
 Búcsújáróhely a hidegkúti kegytemplom is.
 A középkori erődfal maradványa, a Szent Mihály-kapu (vagy Mihálykapu) 1411-ben épült.
 Az egykori koronázódombon állott Fadrusz János híres Mária Terézia-lovasszobra, amelyet 1920-ban a csehek ledöntöttek.
 A római katolikus hittudományi főiskola 1621-ben épült.
 A préposti palota 1632-ből való.
 A Dunai Akadémia épülete a 15. század közepén épült.
 Az óvárosháza épülete 15. századi, egykori őrtornya 1590-ben földrengés következtében ledőlt, mai tornya barokk.
 A kormány székháza 1761 és 1765 között épült, az esztergomi érsekek nyári palotájaként.
 A prímási palotát Batthyány József hercegprímás építtette 1778 és 1781 között, építője Hefele Menyhért volt.
 A Pozsonyi Városi Színház 1886-ban épült eklektikus stílusban, a korábbi 1776-ban alapított Rendi Színház helyén (ma operaház).
 A Ganümédesz-szökőkút, Tilgner Viktor Oszkár pozsonyi születésű szobrász alkotása (1888), a Szlovák Nemzeti Színház épülete előtt van.
 A Pozsonyi vashonvéd egykori szobra, Rigele Alajos alkotása, amely 1915-től 1919-ig állt a városban.

 A Grassalkovich-palota (ma Elnöki Palota) késő barokk-rokokó stílusban épült 1760-ban.
 A Várhegy oldalában áll a Jó Pásztor háza. Épült rokokó stílusban 1765-ben, ma egyedülálló óragyűjteménynek ad helyet.

Híres emberek

Testvérvárosai

Kapcsolódó szócikkek 
 Pozsonyi hídfő
 A magyar királyok koronázása

Panoráma

Jegyzetek

Források 
  Pozsony vármegye és Pozsony.
 Korabinszky János Mátyás 1781: Beschreibung der königl. ungarischen Haupt-, Frey- und Krönungsstadt Pressburg
 Christoph Seipp 1793: Reisen von Pressburg durch Mähren, beyde Schlesien und Ungarn nach Siebenbürgen und von da zurück nach Pressburg. Lipcse.
 Holéczy Mihály 1827: A francziák Pozsonynál 1809-ben. Tudományos Gyűjtemény X
 Rakovszky István 1872: Das Pressburger Rathaus und der Stadtrat. Pozsony.
 Rakovszky István 1865: Geschichtliches über Pressburg. Pozsony.
 Rómer Flóris 1865: Pozsony és környéke – Pozsony régészeti műemlékei. Pozsony.
 Szekcső Tamás 1865: Bazin, Dévény, Modor, Nagyszombat, Szent-György, Szab. kir. Pozsony városának és környékének helyrajzi és statisztikai ismertetése. Pozsony és környéke
 Rakovszky István 1877: Althertümliche Überlieferungen von Pressburg. Pressburger Zeitung.
 Némethy Lajos 1881: A pozsonyi clarissák leltára. Jegyzéke azon egyházi készleteknek, melyek 1782-ik év márczius hó 4-én és következő napokon, az apácza szerzet megszüntetésére alkalmával a császári biztosok által összeirattak. Egyházművészeti Lap.
 Schönvitzky Bertalan 1886: A pozsonyi Klariszsza-apáczák története – Adatok a pozsonyi gymnásium történetéhez.
 Pisztóry Mór 1891: Pozsony városa. Budapest.
 Ortvay Tivadar 1892-1912: Pozsony város története I-IV. Pozsony
 Király János 1894: Pozsony város joga a középkorban. Budapest.
 Vámossy István 1898: Die katolische Bürgerversorgungs- Anstalt in Pressburg
 Munkás (Miavecz) László 1899: Paar Péter és fiai mint pozsonyi postamesterek (1538-1613). Gazdaságtörténeti Szemle.
 Kárffy Ödön 1901: Utasítás 1552-ből a pozsonyi királyi várépületről. Magyar Gazdaságtörténelmi Szemle 8/8-9, 416-418.
 Vámossy István 1901: Adatok a gyógyászat történetéhez Pozsonyban. Pozsony
 Vámossy István 1902: Beiträge zur Geschichte der Medicin in Pressburg
 Ortvay Tivadar 1902: Pozsonyvármegye és a területén fekvö Pozsony, Nagyszombat, Bazin, Modor s Szentgyörgy városok állatvilága
 Ortvay Tivadar 1905: Pozsony város utcái és terei. Budapest
 Kumlik Emil 1905: A szabadságharcz pozsonyi vértanúi. Pozsony.
 Heppner Antal 1910: A pozsonyi német színészet története a XVIII. században. Pozsony.
 Győri Vilmos 1911: Pozsony története. Pozsony.
 Nagy Géza 1911: Pozsonyi puskaművesség s a régi magyar puskaművesség. Arch. Ért. XXXI, 209-227.
 Kováts Ferenc 1914: A nagy pozsonyi telekkönyv 1439–1517. Pozsony, 1914.
 Horusitzky Henrik 1917: Pozsony környékének agrogeológiai viszonyai. Budapest.
 Kováts Ferenc 1918: A pozsonyi városgazdaság a középkor végén. Pozsony.
 Kováts Ferenc 1918: Pressburger Grundbuchführung und Liegenschaftsrecht im Spätmittelalter. Weimar.
 Kováts Ferenc 1925: A pozsonyi zsidókönyvtöredék 1498-1503. In: Emlékkönyv dr. gróf Klebelsberg Kúnó negyedszázados kultúrpolitikai működésének emlékére. Budapest.
 Hajnal István 1927: Arndt magyar utazása 1798-ban. Magyar Szemle 1.
 Ján Hajný 1929: Obsadenie slobodného královského mesta Bratislavy francúzskym vojskom v napoleonských vojnách r. 1805. In: Bratislava III, 133-139.
 Portisch Emil 1932-1933: Geschichte der Stadt Pressburg. Pozsony.
 Kemény Lajos 1933: A pozsonyi vár és a Váralja. Pozsony
 Haiczl Kálmán 1933: A régi érsekprimási palota Sz. László kápolnája Pozsonyban. Katholikus Lelkipásztor
 Csákós József 1934: Lubenau Reinhold utijegyzeteiből. Nemzeti Kultúra II, 177-184.
 Csákós József 1934: Pozsony, illetőleg Magyaróvár feledésbe ment latin elnevezése. Nemzeti Kultura II/6, 349-351.
 Kertész János 1934-1935: Pozsony város és Pozsonyvármegye bibliográfiája. Nemzeti Kultura II/6, 361-379; III/1-2, 78-96.
 Kováts Ferenc 1935: Adalékok Pozsony társadalom- és gazdaságtörténetéhez a XVIII. század első felében. Szeged.
 Haiczl Kálmán 1937: Adalék a pestis pozsonyi pusztításaihoz 1712-14-ben. Prágai Magyar Hírlap 1937. január 8.
 Kováts Ferenc 1938: Adalék a pozsonyi zsidóság későközépkori gazdaságtörténetéhez. Budapest.
 Jankovics Marcell 1939: Húsz esztendő Pozsonyban.
 A Toldy kör évkönyve, 1940
 Kovács Lajos 1942: Az érsekprímások alkotásai Pozsonyban.
 1943 Bratislava – Hlavné mesto Slovenska / Pressburg – Hauptstadt der Slowakei. Basel.
 1948 Slovanská Bratislava I.
 Štefan Janšák 1948: Predhistorické osídlenie na plošine Bratislavského hradu. In: Historica Slovaca V, 54-64.
 Pach Zsigmond Pál 1952: K problémom pôvodnej akumulácie kapitálu v Uhorsku. Bratislava.
 Július Kálmán 1954: Bratislavský hrad.
 Pisoň, Š. 1957: Bratislava.
 Eugen Forbat 1959: Dejiny bratislavského obchodu v 18. a 19. storočí (1699-1873). Bratislava
 Ratkoš, P. – Lichner, J. – Polla, B. – Štefanovičová, T. 1960: Bratislavský hrad. Bratislava.
 Štefan Pisoň 1961: Bratislava – stavebný vývin a pamiatky mesta.
 Zdenko Nováček 1961: Významné hudobné zjavy a Bratislava v 19. storočí.
 Štefanovičová, T. – Fiala, A. 1965: Stavebný vývoj Bratislavského hradu od 11. – do 13. storočia. Zborník FFUK Historica XVI, 77-110.
 1970 Bratislava
 Vörösmarty Géza 1973: A szabadságharc pozsonyi vértanúi. Irodalmi Szemle 1973, 268-269.
 Sas Andor 1973: A koronázó város. A bécsi kongresszustól a nagy márciusig. 1818-1848. Budapest.
 Štefanovičová, T. 1975: Bratislavský hrad v 9.-12. storočí. Bratislava.
 Anton Špiesz 1978: Štatúty bratislavských cechov.
 Štefan Holčík – Štefanovičová, T. 1982: Bratislavský hrad. Bratislava.
 1985 Technické pamiatky Bratislavy – Zborník Mestskej správy pamiatkovej starostlivosti a ochrany prírody
 Anton Špiesz 1987: Bratislava v 18. storočí.
 1987 Najstaršie dejiny Bratislavy – Referáty zo sympózia 28.-30. októbra 1986.
 Štefan Holčík 1988: Pozsonyi koronázási ünnepségek 1563-1830. Martin
 Štefanovičová, T. 1993 (zost.): Najstaršie dejiny Bratislavy. Bratislava
 František Oslanský 1993: Cirkev v stredovekej Bratislave. Historický časopis 41, 113-122.
 Gyurcsík, I. – Jégh, I. – Papp, Zs. (szerk.) 1994: Pozsony-Pressburg-Bratislava. A háromnyelvű város. Pozsony-Budapest
 Fogarassy László 1995: A pozsonyi magyar főiskolás egyesületek történetéhez (1937-1945). In: Baranyai történetírás. A Baranya Megyei Levéltár évkönyve 1992/1995. Pécs.
 Limes 1995/3
 Ján Hunka 1996: Počítacie žetóny objavené počas archeologických výskumov na Slovensku. Študijné zvesti 32.
 Vincze László 1997: Tulajdonnév és köznév, előtag és utótag kölcsönös viszonya Pozsony utcaneveiben. Magyar Nyelvtudományi Társaság Kiadványai 209, 406-414.
 Ébert Tibor 1997: Egy város glóriájában – Pozsonyi képeslapok
 Valerián Trabalka 1997: Židia v Bratislave do 18. storočia
 Rádóczy Gyula 1999: Hol verték a "Breslavva civitas" köritatú pénzt? In: Fülöp Éva Mária – Kisné Cseh Julianna (szerk.): Magyarok térben és időben. Tudományos Füzetek 11. Tata, 255-264.
 Tózsa-Rigó Attila 2001: Városi életmód a koraújkori Pozsonyban, különös tekintettel a végrendelkezés körülményeire és gyakorlatára. In: Lehoczky László (szerk): Doktoranduszok fóruma, a Miskolci Egyetem Bölcsészettudományi Karának szekciókiadványa. Miskolc, 111-117.
 Mikó Árpád – Pálffy Géza 2002: A pozsonyi Szent Márton-templom késő reneszánsz és kora barokk síremlékei (16–17. század). Művészettörténeti Értesítő 51/1-2, 107–172.
Endrődi Gábor 2002: Gotické umenie z bratislavských zbierok. Koncepcia a odborná redakcia: Anton C. Glatz. Művészettörténeti Értesítő 51, 197–216. 
 Šedivý, J. 2003: Najstaršie listiny mesta Bratislavy "znovu objavené". Studia historica Tyrnaviensia 3, 131-147.
 Keszeli Ferenc 2004: Pozsony... Anno...
 Viera Obuchová 2004: Ondrejský cintorín.
 Tózsa-Rigó Attila 2004: Családszerkezet az 1529-1557 közötti pozsonyi végrendeletekből nyert adatok alapján. In: Septuagesimo anno humanissime peracto. Tanulmányok Kulcsár Péter 70. születésnapjára. Publicationes Universtitatis Miskolciensis. Sectio Philiosphica tom. IX. fasc. 4, 243-271.
 Szende Katalin 2004: Ital vagy pénzpótlék? – Borhagyatékok a soproni és pozsonyi középkori végrendeletekben. In: Es tu scholaris – Ünnepi tanulmányok Kubinyi András 75. születésnapjára.
 Szende Katalin 2004: Otthon a városban. Társadalom és anyagi kultúra a középkori Sopronban, Pozsonyban és Eperjesen. Budapest.
 Tózsa-Rigó Attila 2005: Viseletkultúra és vagyoni helyzet összefüggései a kora újkori Pozsonyban. In: Gesta, Fiatal Miskolci Történészek Folyóirata 2005/1-2, 125-149.
 Rózsa Mária 2005: Az 1848/49-es forradalom és szabadságharc a pozsonyi német nyelvű sajtóban. Kalligram XIV.
 Mikó Árpád – Pálffy Géza 2005: A pozsonyi ferences templom késő reneszánsz és kora barokk síremlékei. Művészettörténeti Értesítő 54/3-4, 319–348.
 Jozef Hoššo 2005: Kachliarstvo v stredovekom meste Bratislava a v bratislavskom regióne. In: J. Chovanec (ed.): Gotické a renesančné kachlice v Karpatoch. Trebišov, 131-148.
 Czoch, G. 2005 (szerk.): Fejezetek Pozsony történetéből magyar és szlovák szemmel. Bratislava
 Tatiana Štefanovičová 2005: Príspevok k nálezom z doby rímskej z Bratislavy. Východoslovenský pravek 7, 23-30.
 Vladimír Segeš 2005: Prešporský pitaval – Zločin a trest v stredovekej Bratislave.
 Lysá, Ž. 2006: Počiatky formovania mestskej society v stredovekej Bratislave. Medea 10, 115-149.
 Milan Zemko 2006: Slovakizácia Bratislavy v 20. storočí podľa štatistík. In: Ferenčuchová, Bohumila a kol. (ed.): Slovensko a svet v 20. storočí – Kapitoly k 70. narodeninám PhDr. Valeriána Bystrického, DrSc. Bratislava
 Viera Obuchová – Štefan Holčík 2006: Cintorín pri Kozej bráne.
 120 rokov bratislavskej vodárne 1886 – 2006
 Tózsa-Rigó Attila 2006: Az 1497-es pozsonyi borkimérési statútum. Agrártörténeti Közlemények 47/1-4, 202-222.
 Tózsa-Rigó Attila 2007: Kegyesség és hitújítás. A reformáció megjelenésének első nyomai az 1529-1557 közötti pozsonyi végrendeletekben. In: Publicationes Universtitatis Miskolciensis. Sectio Philiosphica tom. XI. fasc. 1, 113-159.
 Zombori Lajos – Tóth József 2007: Magyar közlekedési bárcák. Budapest.
 Šedivý, J. 2007: Mittelalterliche Schriftkultur im Pressburger Kollegiatkapitel. Bratislava.
 Tózsa-Rigó Attila 2007: A pozsonyi politikai elit a XVI. század elso két harmadában. FONS Forráskutatás és Történeti Segédtudományok 14/2, 187-277.
 Štefanovičová, T. 2007: Možnosti prezentácie veľkomoravských archeologických pamiatok na Bratislavskom hrade. In: Bojná – Hospodárske a politické centrum Nitrianskeho kniežatstva. Nitra, 237-246.
 Tózsa-Rigó Attila 2008: A pozsonyi Tiltáskönyv (1538-1566) információs bázisa. Századok 142/5, 1135-1186.
 Tózsa-Rigó Attila 2008: A pozsonyi gazdasági elit nürnbergi kapcsolatai a 16. században. Urbs Várostörténerti Évkönyv 3, 329-348.
 Šedivý, J. 2008: Najstarší patriciát v Bratislave. Forum historiae 2/2, 1-21.
 Štefanovičová et al. 2008: Predbežná správa z archeologického výskumu bratislavského Podhradia-Vydrice. Zbor. SNM – Archeológia.
 Tatiana Štefanovičová – Drahoslav Hulínek (zost.): Bitka pri Bratislave v roku 907 a jej význam pre vývoj stredného Podunajska
 Tózsa-Rigó Attila 2009: Szőlőbirtoklás a 16. századi Pozsonyban. In: Orosz István – Papp Klára (szerk.): Szőlőtermelés és borkereskedelem. Speculum Historiae Debreceniense 2, 33-54.
 van Duin, P. C. 2009: Central European Crossroads – Social Democracy and National Revolution in Bratislava (Pressburg) 1867-1921. New York – Oxford. (rec. Aetas 2011/2)
 Viera Obuchová 2009: Priemyselná Bratislava.
 C. Tóth Norbert 2009: Ecsedi Bátori István nádor pozsonyi tartózkodásának számadáskönyve. Levéltári Közlemények 80, 169-208.
 Daniel Luther 2009: Z Prešporka do Bratislavy.
 Tózsa-Rigó Attila 2009: Rozpočet mesta Bratislavy v druhej štvrtine 16. storočia. Historický časopis 57/1, 67-86.
 Gaucsík István 2010: A határ mint gazdasági probléma. A Pozsonyi I. Takarékbank helyzete az első bécsi döntés után. In: Simon Attila (ed.) 1938. Visszacsatolás vagy megszállás? Szempontok az első bécsi döntés értelmezéséhez. Balassagyarmat, 140-150.
 Filep, T. G. 2010: Főhatalomváltás Pozsonyban 1918-1920. Pozsony. (rec. Aetas 2011/2)
 Lysá, Ž. 2010: Cives et hospites v Bratislave. In: Lukačka, J. et al.: Stredoveké mesto ako miesto stretnutí a komunikácie. Bratislava, 135-142.
 Daňová, M. – Čambal, R. – Turčan, V. 2010: Súbor predmetov z bratislavského hradného kopca. Zbor. SNM CIV – Archeológia 20, 81-88.
 Tózsa-Rigó Attila 2010: Pozostalosti z viníc a vína v Bratislave v 16. storočí. Historický časopis 58.
 Majorossy Judit – Szende Katalin 2010: Das Preßburger Protocollum Testamentorum 1410 (1427)-1529. Teil 1: 1410-1487.
 Hugo Gold a kol. 2010: Židia v Bratislave v minulosti a súčasnosti.
 Tózsa-Rigó Attila 2011: Pozsony város költségvetése a 16. század második negyedében. Történelmi Szemle LIII/1, 39-62.
 Varga Bálint 2011: Árpád és Mária Terézia között – Pozsony város identitásai és emlékművei a 19. század végén. In: Cieger András (szerk.): Terek, tervek, történetek – Az identitás történetének térbeli keretei 2. Budapest.
 Varsik, V. 2011: Germánske osídlenie na východnom predpolí Bratislavy. Archaeologica Slovaca Monographiae Fontes XVIII. Nitra
 Viera Obuchová – Marta Janovíčková 2011: Každodenný život a bývanie v Bratislave.
 Šedivý a kol. 2012: Dejiny Bratislavy 1 – Brezalauspurc – na križovatke kultúr
 Šedivý, J. 2012: Od jobagiónov k mešťanom – alebo prečo Bratislava nebola mestom už v 12. storočí. Slovenská archivistika XLVII/1, 88-105.
 Madách Kalendárium, 2012
 Majorossy Judit 2012: A pozsonyi városi elit és az udvar (az udvari nemesség) kapcsolatának megközelítési módjai a késő középkorban és a kora újkorban. Urbs – magyar várostörténeti évkönyv 7/1, 171-199.
 Skorka Renáta 2012: Pozsony a bécsi közvetítőkereskedelem árnyékában. In: Tiszteletkör.
 Peter Sedláček 2012: Mestská domobrana a mestská stráž v Bratislave v polovici 15. storočia. Vojenská história 4/2012.
 Eva Kowalská 2012: Pozsony – a tanügyi innováció helyszíne a 18–19. század fordulóján. Iskolakultúra 2012/9.
 Tózsa-Rigó Attila 2012: Egy kocsmai verekedés tanulságai. Társadalom- és mikrotörténeti elemzés egy pozsonyi borkimérésben lezajlott 1539-es konfliktusról.  Fórum Társadalomtudományi Szemle 14/1, 125-140.
 Anton Fiala 2013: Neznáme znaky cechu farbiarov z Bratislavy z 18. – 19. storočia. Denarius 3.
 Pálffy Géza 2013: A Magyar Királyság új fővárosa Pozsony a XVI. században. Fons 20/1, 3-76.
 Radoslav Čambal – Branislav Kovár – Martin Hanuš 2013: Najstaršie germánske nálezy na území Bratislavy? Zbor. SNM – Archeológia 23, 79-84.
 Žofia Lysá 2013: Odkedy je Bratislava (výsadným) mestom? In: Bodnárová, M. (ed.): Príspevky k starším dejinám slovenských miest a mestečiek. Prešov.
 Jozef Kováč 2013: Hromadný nález železných predmetov z bratislavského Hradného vrchu. Zbor. SNM – Archeológia 23, 97-104.
 Viera Obuchová 2013: Príbehy z dejín Bratislavy.
 C. Tóth Norbert 2013: A pozsonyi társaskáptalan kanonokai 1425-ben. Acta Historica CXXXV.
 C. Tóth Norbert 2013: Források a pozsonyi várkút építésének történetéhez. Művészettörténeti Értesítő 62, 115–120.
 Federmayer, Frederik 2013: Marek Walticher (1603-1655) a jeho rodina. Kariéra prešporského mešťana v kráľovských a palatínskych službách. Mesto a dejiny 2/2.
 Ladislav Jurányi 2013: Najstaršia pozemková kniha – Grundbuch (1439 – 1517). Bratislava – Zborník Múzea mesta Bratislavy.
 Ladislav Jurányi 2014: Prešporské vinice koncom stredoveku v zrkadle najstaršej pozemkovej knihy mesta. Bratislava – Zborník Múzea mesta Bratislavy.
 Majorossy Judit – Szende Katalin 2014: Das Preßburger Protocollum Testamentorum 1410 (1427)-1529. Teil 2: 1487-1529.
 Gaucsík István 2014: A Pozsonyi I. Takarékpénztár közhasznú tevékenysége a 19. században. Fórum Társadalomtudományi Szemle 2014/3, 59-79.
 Viera Obuchová 2014: Bývanie v Prešporku na prelome 19. a 20. storočia. In: Dejny bývania v Bratislavskej župe.
 Tózsa-Rigó Attila 2014: A városi közösség "önolvasata" – Reprezentáció és közösségtudat a Pozsonynak tett adományok tükrében (16. századi végrendeleti anyag információi alapján). Fórum Társadalomtudományi Szemle 2014/3, 81-94.
 Dudeková, Gabriela 2014: Systém sociálnej starostlivosti v Bratislave v 19. storočí a jeho modernizácia na prelome 19. a 20. storočia. Historický časopis 62/2, 225-252.
 C. Tóth Norbert – Lakatos Bálint – Mikó Gábor 2014: A pozsonyi prépost és a káptalan viszálya (1421–1425). Budapest.
 Anton Botek 2014: Veľkomoravská bazilika na Bratislavskom hrade. Verbum Historiae 2014/1
 Jančura, Mikuláš 2014: Počiatky motoristického športu v Bratislave a Košiciach v rokoch 1921-1933. Mesto a dejiny 3/2.
 Margaréta Musilová – Peter Barta – Angelika Herucová 2014 (zost.): Bratislavský hrad – dejiny, výskum a obnova. Bratislava.
 Andrej Vrtel 2015: Bemerkungen zum Katastrophenhorizont des Bratislavaer Oppidums. BUFM 79.
 Bibiana Pomfyová (ed.) 2015: Stredoveký kostol. Historické a funkčné premeny architektúry I. Bratislava.
 Lysá, Ž. 2015: Urbanistický a demografický vývoj podhradia / mesta Bratislavy od privilégia 1291 do konca 14. storočia. Historický časopis 63/3.
 Zoltán Csehy 2015: Formosissimus hortus. Humanistický literárny kruh Štefana Radetia v Bratislave. Sambucus X.
 Margaréta Musilová – Eva Kolníková – Martin Hložek 2015: „Rímska stavba I“ na akropole bratislavského keltského oppida – svedectvo mincí. Slovenská archeológia LXIII/2.
 Frederik Federmayer 2015: Genealógia prešporského rodu Rosspeidtner. Mesto a dejiny 4/1.
 B. Mánya Ágnes 2015: Arcképek és homlokzatok – Fejezetek Pozsony építészetéből 1890-1914 – Fejezetek Pozsony építészetéből 1890-1914.
 Viera Obuchová 2016: Mária Terézia a jej návštevy v bratislavskom kláštore uršulínok. In: Varia Theresiana.
 Lucia Nezvalová 2016: Osídlenie Kapitulskej ulice č. 6 – 8 v Bratislave v neskorom stredoveku a na začiatku novoveku – analýza nálezov s dôrazom na keramické nádoby. Študijné zvesti 59.
 Andrej Botek 2016: Primárna dispozícia bratislavského kláštora kapucínov do 30-tych rokov 18. storočia. Studia Capuccinorum Boziniensia II.
 Kovács Viktória 2016: A pozsonyiak vámmentessége az Anjou- és a Zsigmond-korban. In: Weisz Boglárka (szerk.): Pénz, posztó, piac: Gazdaságtörténeti tanulmányok a magyar középkorról. Budapest, 341-365.
 Losonczy Tóth Árpád 2016: „Tegnap estve a lázadás itt is kiütő félben volt…” – Hivatalból jelenlevő és jurátus szemtanúk az 1848. március 15-i pesti forradalom pozsonyi előestéjéről. WMMÉ 38.
 2016 Technické pamiatky Bratislavy.
 Katarína Hradská 2017: Židovská Bratislava.
 Draskóczy István 2017: Austrian Salt in Pozsony in the Mid-Fifteenth Century. Hungarian Historical Review VI/1.
 Zdeněk Farkaš 2017: Zaniknutý kostolík sv. Margity na Patrónke v Bratislave. Historika 2017/1.
 Tóth László 2017: Kényszerpályán. A pozsonyi magyar színjátszás az államfordulat idején (1918-1924). Fórum Társadalomtudományi Szemle 2017/1.
 Szűts István Gergely 2017: A pozsonyi Madách Szalon kulturális és üzleti tevékenysége egy partnercég iratai alapján, 1942-1944. Fórum Társadalomtudományi Szemle 2017/2.
 Jančura, Mikuláš 2017: Taxíky v systéme verejnej mestskej dopravy so zreteľom na príklad medzivojnovej Bratislavy. Mesto a dejiny 6/1.
 Sedláček, Peter 2017: Hospodárenie mestskej komory v Bratislave na základe rozboru komorných kníh mesta Bratislavy z rokov 1434–1528. Historický časopis 3/2017.
 Kovács Viktória 2017: The Pozsony Toll Exemption in the Angevin and Sigismund Eras. In: Specimina Nova – Pars Prima Sectio Mediaevalis IX.
 Buják Gábor 2017: Brezalauspurc, Preslava civitas, Preslawaspurch. Pozsony német elnevezésének eredete. In: Micae Mediaevales VI. – Fiatal történészek dolgozatai a középkori Magyarországról és Európáról.
Neumann Tibor 2017: Vojenské výdavky a daň mesta Bratislavy v rokoch 1489-1495. In: Ingenii laus – Zborník štúdií venovaný jubilujúcemu prof. PhDr. Jánovi Lukačkovi, CSc.
 Neumann Tibor 2017: „Minden időkben kegyelmes uratok kívánunk lenni” – A királyi városok adóztatása a 15. század végén. In: Hatalom, adó, jog. Gazdaságtörténeti tanulmányok a magyar középkorról. Szerk. Kádas István és Weisz Boglárka. Budapest, 13–106.
 Štefánik, Martin a kol. 2017: Stredoveké mesto a jeho obyvatelia.
 Jana Laslavíková 2017: Prvé roky fungovania Mestského divadla v Prešporku a pôsobenie nemeckého divadelného riaditeľa Maxa Kmentta. Musicologica Olomucensia 25.
 2017 Bratislava 29 – Zborník Múzea mesta Bratislavy
 Dušan Kováč 2017: Bratislava 1939-1945.
 Igor Janota 2017: Rehole, kostoly a kláštory v Bratislave.
 Vladimír Tomčík 2018: Po stopách dávnej Bratislavy – Ako sa v hlavnom meste žilo kedysi
 Vašš, Martin 2018: Sociálna štruktúra bratislavskej umeleckej bohémy v rokoch 1920–1945. Historický časopis 66/1.
 Petra Šimončičová Koóšová – Branislav Lesák 2018: Zuckermandel – od Podhradia k mestskej štvrti Bratislavy. In: Archaeologia historica 43/1.
 Gaučík István 2018: A polgári autonómia és mecénásság jelképe: a Pozsonyi Városi Múzeum (1868-1918). Fórum Társadalomtudományi Szemle 2018/ 3.
 Lovra Éva 2018: A modern városrendezés kezdetei Pozsonyban – Pozsony szabad királyi város városrendezési és városbővítési térképe az Országos Széchényi Könyvtár gyűjteményében. Térképtörténeti Közlemények 2.
 Vrtel, A. – Maretta, R. G. 2018: Poklad keltských mincí objavený v Bratislave roku 1776 – Lokalizácia miesta nálezu. Historický časopis 66/3.
 Kovár, B. – Čambal, R. – Budaj, M. 2018: The La Tène oppidum in Bratislava. In: Berecki S. et al. (eds.): Iron Age Connectivity in the Carpathian Basin. BMM XVI. Cluj-Napoca, 51-63.
 Kvasnicová, M. – Šeregi, M. 2018 (zost.): Architektúra kláštorov a rehoľných domov na Slovensku.
 Robert Hofrichter – Peter Janoviček 2018: Z Prešporku do Soľnohradu – Strednou Európou proti prúdu času.
 Marek Budaj – Branislav Kovár 2018: Nález bieleho peniaza Ferdinanda I z Bratislavského hradu. Denarius 7.
 H. Németh István 2018: Pozsony centrális szerepköreinek hatásai és jellegzetességei a magyarországi városhálózatban. Történelmi Szemle LX/2.
 Fazekas István 2018: A katolikus egyház helyzete és intézményrendszere a kora újkori Pozsonyban. Történelmi Szemle LX/2.
 Frederik Federmayer 2018: A jezsuita iskolákban végzett diákok és karrierlehetőségeik a Magyar Királyság 17. századi fővárosában. Történelmi Szemle LX/2.
 Kádár Zsófia 2018: A pozsonyi jezsuita kollégium mint összetett intézmény a 17. században. Történelmi Szemle LX/2.
 Kökényesi Zsolt 2018: A pozsonyi jezsuita kollégium diáklétszám-változásai a 17–18. században. Történelmi Szemle LX/2.
 Neumann Tibor 2018: Hal, bor, zsemle – Olasz vendégek Pozsonyban (1476–1497). Vestigia II. Piliscsaba, 55-63. (szlovákul Verbum Historiae 2/2021)
 Maretta, R. G. – Vrtel, A. 2019: Historická záhrada na Mýtnej ulici v Bratislave. Muzeológia a kultúrne dedičstvo 1/2019.
 Vladimír Segeš 2019: Kriminalita a justícia v stredovekom Prešporku
 Laslavíková, Jana 2019: Mestské divadlo v Prešporku v kontexte vývoja mestských divadiel v strednej Európe v druhej polovici 19. storočia. Historický časopis 67/2.
 Gaučík, Štefan 2019: Mestské múzeum v Prešporku v kontexte doby (1868-1918).
 Gaucsík, István 2019: Pénzügyi szolgáltatók és a hitelezés formái Pozsonyban a 18. század végén és a 19. század elején. Magyar Gazdaságtörténeti Évkönyv 2019, 175-191.
 Milan Thurzo – Pavol Jančovič 2020: Historické hraničné znaky a nápisy so zameraním na územie Bratislavy.
 Iváncsó Ádám 2020: A Pozsonyi Torna Egylet története: 1880-1945. Fórum Társadalomtudományi Szemle 2020/4.
 Martin Illáš 2020: Nový pohľad na stavebný vývoj sakrálnych stavieb na Bratislavskom hrade. Verbum historiae 2020/2, 154-172.
 Jana Laslavíková 2020: Mestské divadlo v Prešporku na sklonku 19. storočia.
 Henrieta Moravčíková a kol. 2020: Bratislava (ne)plánované mesto/(un)planned city.
 Pálffy Géza 2020: "Minden önmagában meghasonlott ország elpusztul" – A pozsonyi Mihály-kapu különleges felirata és reprezentációs szerepe a kora újkorban. In: Urbs 15, 251–273.
 Bagi Zoltán Péter 2021: Beteg és sebesült vallon és francia zsoldosok ellátása Pozsonyban 1597. szeptember 11-e és november 29-e között. Kaleidoscope 11/22.
 Michal Bada: Úloha kléru počas ranonovovekých korunovácií v Bratislave.
 Miriam Hlaváčková: Kapitula pri Dóme sv. Martina.
 C. Tóth Norbert: Súdna právomoc bratislavského prepošta v 14.-15. storočí. Studia Historica Tyrnaviensia XVII.
 Viliam Čičaj – Michal Bada (Eds.): Kvalita života v minulosti našich miest.
 Marián Samuel – Ján Hunka: Niekoľko mincí z výskumu severozápadného nádvoria Bratislavského hradu. Denarius 6.
 S. Žlnay: Návšteva posledného kráľovského páru v Prešporku 16. júla 1918, na historických fotografiách.

További információk 

 Hivatalos honlap (szlovák, angol)
 Pozsony a Slovakia.travel honlapon
 Pozsonyi Polgár Info -független hírportál
 pozsony.lap.hu
 Pozsony vára szlovák nyelvű ismertető
 Irány Pozsony! (útleírás)
 Info-Bratislava (Minden Pozsonyról, pozsonyi lehetőségekről)
 Pozsony hídjai
 Pozsony fényképekben
 A pozsonyi dohánygyár története
 Pozsony (angol)
 A városcímerről
 Fényképes leírás és személyes élmények Pozsonyról
 Pozsony – fényképgaléria
 Képek és némi információ Pozsonyról
 Pozsony látnivalók

A Pozsonyi kerület települései
Európai fővárosok
 
Magyarország elcsatolt megyeszékhelyei
Duna menti települések
Pozsony vármegye települései