alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Rotator

ROTATOR (lat.), 
 aparat za umnožavanje kopija, isprava i crteža koji radi s pomoću trafareta, izrađenog na pisaćem stroju ili rukom posebnim perom na voštanom papiru i koji je položen na bojom natopljeni valjak, ciklostil; (Klaić)
 u anatomiji, mišić obrtač, mišić okretač; sam ili s mišićima sinergistima rotira nekidio tijela u jednom zglobu. (HER)

Štamparstvo
Medicina

en:Rotator
Trafaret

TRAFARET (ital.), 
 pločica izrezana prema uzorku koji se ima reproducirati; slova ili brojke, izrezane od lima, koje služe za brzo pisanje natpisa na plakatima, na omotima papira i sl.; (Klaić)
 u stilistici, naziv za opće mjesto, općenito poznate i često upotrebljavane izraze i otrcane fraze; (HER)
 u prenesenom značenju, jednom zauvijek pripremljeni obrazac koji ljudi slijepo i bez razmišljanja oponašaju; utvrđen običaj, navika koja se ne mijenja; isto što i šablona. (HER)

Štamparstvo
Lingvistika
Psihologija
Potop

Palindromna riječ potop ima više značenja:

 velika poplava, povodanj;
 velika količina, mnoštvo čega;
 (i opći potop) po biblijskoj legendi poplava, povodanj koji je kao kazna zbog ljudskih grijeha preplavio čitavu Zemlju;
 opći potop - jaki pljusak, provala oblaka.

Izraz posle mene (nas) potop - kad mene (nas) nestane, može sve propasti. Pripisuje se francuskom kralju Louisu XIV.
Palindrom

Palindrom (grč. παλίνδρομος: koji trči unatrag), antički naziv za riječ, frazu, rečenicu, stih, broj ili niz simbola koji čitani od početka prema kraju ili obrnuto glase jednako.

U ovaj popis treba uvrštavati samo riječi koje su palindromi, dok palindromne rečenice treba uvrštavati u popis palindromnih rečenica.

A 
 Ababa
 Aboba
 Acinica
 ada
 Afifa
 Aganaga 
 Akasaka
 ala
 alala
 Amama
 Ana
 Anana
 Anina
 anona
 apokopa
 ara
 arara
 Ava
 Aziza

B 
 Bab
 bob

D 
 Damad
 Dibid
 dohod
 dovod

G 
 Gadag
 Galag
 Gig
 Gog

I 
 Igigi
 ili
 Imi
 Iriri

J 
 Janaj
 jerej

K 
 kačak
 kalabalak
 kajak
 kapak
 kinikinik
 kisik
 Kizik
 Kučuk
 kuluk
 Krk

M 
 madam
 Manam
 Mapam
 Matam
 malajalam
 Medem
 melem
 Menem
 Mim
 Mirim
 monom
 mononom
 Motom
 Murum

N 
 Nadan
 nagan
 Natan
 neven
 Nilin
 Nonanon

O 
 Ogopogo
 Ohopoho
 oko
 oko u oko
 oro
 Oruro
 Oto

P 
 Pilip
 pokop
 pop
 potop

R 
 Rabar
 radar
 ranar
 ratar
 reper
 rever
 romor
 rotator
 rotavator
 rotor

S 
 Sakas
 Sas
 sitotis
 sos
 sukus

Š 
 Šamaš
 šaš
 Šereš
 šotoš

T 
 Tanat
 tartrat
 teget
 teret
 tirit
 topot

Z 
 zalaz

Enigmatika
Liste
Tartarat

Tartarat je organsko jedinjenje, koje sadrži 4 atoma ugljenika i ima molekulsku masu od 148,071 Da. Tartrat je so vinske kiseline.

Osobine

Reference

Literatura

Spoljašnje veze 

 

Alkoholi
Tartarati
Mononom

Mononom (lat.), jednočlani algebarski izraz, tj. izraz čiji dijelovi nisu vezani s plus (+) i/ili s minus (-), monom. (Vujaklija)

Usp. binom, trinom, kvadrinom, polinom

Matematika
Latinizmi
Robert Knjaz

Robert Knjaz (Zagreb, 1971.), hrvatski TV-voditelj i autor. Završio Ekonomski fakultet. Prvi mu je posao bio na Dugavskoj kablovskoj televiziji, nakon toga na OTV-u je bio voditelj emisije "Serbus Zagreb" te poslije voditelj programa. Nakon emisije "Zaleđe" Knjaz je prešao na HTV, gdje je uređivao "Svlačionicu". Nakon toga dobio je stipendiju State Departmenta te otišao na jednogodišnje stručno usavršavanje za novinare u SAD, a kad se vratio u Hrvatsku, prešao je na RTL, gdje je pripremao i do ljeta 2005. godine vodio uspješnu zabavnu emisiju "Mjenjačnicu", u kojoj je zamijenio uloge ljudi različitog porijekla.

Njegov je rad okrunjen brojnim nagradama, poput nagrade Marija Jurić Zagorka za tok-šou "Zaleđe" te godišnje nagrade HRT-a za emisiju "Svlačionica".

Izvor 
 "Osijek news", I, ??, 21 - Osijek, 29. VI. 2005.

Knjaz, Robert
Authority control
Josip Bobi Marotti

Josip Marotti poznatiji pod nadimkom Hugo Boss Marotti (Montefredane, 18.12. 1922.- Zagreb, 23.7. 2011.), je bio popularni hrvatski glumac. 

Godine 1941. upisao je glumačku školu i diplomirao 1943, nakon čega se priključio partizanskoj glumačkoj družini. Jedno vrijeme radio je u riječkom HNK-u, a od 1945. do 1946. u zagrebačkom HNK-u. Jedan je od osnivača kazališta Gavella, u kojem radi od 1953. godine. 

Penzionisan je 1981, no i nakon toga radi u kazalištu, na televiziji, radiju i filmu. 12 je godina u Histrionima, a snimio je više od 100 TV-emisija i 38 filmova.

Jedna od njegovih najpoznatijih uloga je posuđivanje glasa Fredu Kremenku u popularnoj animiranoj TV-seriji The Flintstones i zlom čarobnjaku Gargamelu u "Štrumpfovima".

Filmografija

Televizijske uloge 
 "Odmori se, zaslužio si" kao Bambi (2006.)
 "Bitange i princeze" kao stanodavac (2005.-2006.)
 "Žutokljunac" kao ratnik (2005.)
 "Kad zvoni?" kao umirovljenik (2005.)
 "Naša mala klinika" kao dr. Butina (2005.)
 "Obećana zemlja" (2002.)
 "Putovanje u Vučjak" kao Lujo (1986.)
 "Nepokoreni grad" (1981.)
 "Punom parom" kao dr. Flek, psiholog (1980.)
 "Mathias Sandorf" (1979.)
 "Anno domini 1573" (1979.)
 "Đavolje sjeme" (1979.)
 "U registraturi" kao Illustrissimus (1974.)
 "Dramolet po Ćiribiliju" (1972.)
 "Zlatni mladić" (1970.)
 "Agent iz Vaduza" (1968.)
 "Stoljetna eskadra" (1960.)

Filmske uloge 
 "Pjevajte nešto ljubavno" kao gdin. Hrnjak (2007.)
 "Nije bed" kao Zdravek (2004.)
 "Mišolovka Walta Disneya" (2003.)
 "24 sata" (2001.)
 "Rusko meso" (1997.)
 "Puška za uspavljivanje" kao dr. Javorčić (1997.)
 "Prepoznavanje" kao penzioner (1996.)
 "Svaki put kad se rastajemo" kao susjed (1994.)
 "Čaruga" kao kočijaš (1991.)
 "Ljeto za sjećanje" (1990.)
 "Vila Orhideja" (1988.)
 "Čudesna šuma" kao Kaktus Car (1986.)
 "Anticasanova" (1985.)
 "Kraljevo" (1981.)
 "Ispit zrelosti" (1978.)
 "Oko" kao Lovra Furat (1978.)
 "Roko i Cicibela" (1978.)
 "Seljačka buna 1573" (1975.)
 "Pravednik" (1974.)
 "Seoba duša" (1973.)
 "Prijateljsko ogovaranje" (1971.)
 "Pansion s toplom i hladnom vodom" (1970.)
 "Put u raj" (1970.)
 "Posvećeno Antonu" (1970.)
 "Glorija" kao Glorijin otac (1970.)
 "Goli čovik" (1968.)
 "Sjenke" (1968.)
 "Ladanjska sekta" (1967.)
 "Četvrti suputnik" (1967.)
 "Godine ratne, godine mirne" (1967.)
 "Prijatelji" (1967.)
 "Prometej s otoka Viševice" (1964.)
 "Tisuću i jedna strast" (1964.)
 "Ženidba gospodina Marcipana" (1963.)
 "Blizanci" (1962.)
 "Pustolov pred vratima" (1961.)
 "Martin u oblacima" kao projektant (1961.)
 "Doviđenja magarčiću" (1961.)
 "Nepoznati" (1960.)
 "Natječaj za crnu priču" (1960.)
 "Tri Ane" (1959.)
 "Svemirska patrola" (1958.)

Sinkronizacija 
 glas Freda Kremenka u "Obitelji Kremenko"
 glas Gargamela u "Štrumpfovima" i kao pripovjedač (čitao je uvod na početku svakog crtanog filma o Štrumpfovima)
 "Bambi" kao Sova
 Asterix protiv Cezara - Kaius
Posuđivao je glas i neobičnim likovima kao što su klupa, hrast, pas i sl..

Izvor:
 "Osijek news", I, 5, 19 - Osijek, 10. VIII. 2005.

Izvori

Vanjske veze 
 IMDb profil

Hrvatski glumci
Carmita Abdo

Carmita Abdo (São Paulo, 1949), brazilska seksologinja i vodeća svjetska stručnjakinja za područje ljudske seksualnosti. Objavila je "formulu za bolji seks", tzv. seksualni kvocijent (Sexual Quotient ili SQ), koji je zamišljen kao seksualni ekvivalent kvocijentu inteligencije (IQ) i koji bi trebao postati svjetski standard prema kojem bi parovi procjenjivali kvalitet svog seksualnog života. Izračunava se pomoću upitnika za samoprocjenu, sastavljenog od 10 pitanja.

Izvor 
 "Osijek news", I, 5, 34 - Osijek, 10. VIII. 2005.

Brazilski naučnici
Seksolozi
Biografije, São Paulo
Aziza

AZIZA, frekventno muslimansko i arapsko žensko ime, nastalo od arapskog azizä = moćna, silna; slavna; poštovana; cijenjena; draga, mila. Hipokoristici: Aska, Ziska, Ziza. Kod Arapa i Azizah.

Postoji i muško ime Aziz.

U Alžiru, Maroku i Togou postoje i toponimi Aziza.

Usp. Aziza Galal (na internetu).

Postoji poznata pesma L'Aziza značajnog francuskog pevača Daniel Balavoine.

Izvor 
 Dr Ismet Smailović: Muslimanska imena orijentalnog porijekla u Bosni i Hercegovini, Sarajevo, 1977.
 Miodrag Tošić: Rečnik 5, Beograd, 2001.

Arapska imena
Bošnjačka imena
Muslimanska imena
Iriri

IRIRI, rijeka u brazilskoj državi Pará u slivu Amazone, duga 1.300 km, lijeva pritoka rijeke Xingú uzvodno od mjesta Altamire i nizvodno od mjesta Pôrto Alegre. Izvire u gorju Serra do Cachimbo i teče uglavnom u smjeru jug-sjever, protječe kroz mjesto Entre Rios, a onda kod mjesta Paga Conta skreće na sjeveroistok i protječe kroz mjesto Pé do Morro. S lijeva prima rijeke Chiché, Catete, Curuá, a zdesna rijeku Iriri Novo. (Atlas svijeta, Mađarski atlas)

Toponim Iriri postoji i u Čadu, Ugandi te na Solomonskim otocima.

Rijeke u Brazilu
Teget

Teget (katkada i tegetof), zatvorenoplava, tamnoplava boja, osobito za mornarske uniforme. Tako je nazvana po prezimenu austrijskog admirala Wilhelma von Tegetthoffa (1827–1871).

Riječ teget 
Po Klaiću i Vujakliji ta je riječ imenica, a po Rečniku MS, Hrvatskom enciklopedijskom rječniku i Anić-Goldštajnovom Rječniku stranih riječi nepromjenjivi (indeklinabilni) pridjev, iako ga ova dva posljednja izvora opisuju kao da je imenica. Ta dva izvora riječ teget proglašavaju zastarjelim regionalizmom odn. zastarjelim žargonizmom i razgovornim srbizmom (iako je nema kod Brodnjaka).

Riječ teget obično se vezuje s nazivima odjeće pa nastaju polusloženice kao teget-haljina, teget-kaput, teget-od(ij)elo.

Toponimi 
U Mađarskoj postoji i toponim Teget.

Boje
Pilip

Pilip, narodno muško ime nastalo od imena Filip promjenom glasa "f" u glas "p". Zabilježio ga je Vuk u Srpskom rječniku s napomenom da se govori u Lici te Daničić u "Rječniku iz književnih starina srpskih" s potvrdom iz XII. vijeka. Potom je zabilježeno u "Dečanskim hrisovuljama" (Pilip Kalimanić, Pilip Družilović), u Kukuljevićevim "Povijestnim spomenicima južnih Slavena" (pop Pilip, Pilip vojvoda), u srpskim narodnim pjesmama koje je skupio Vladimir Krasić (1880, Pilip serdar) itd. U novije vrijeme ime je potvrđeno, na primjer, u Svetom Roku.

Šimundić donosi mnogo izvedenica iz tog imena: Pilipac, Pilipaš, Pilipenda, Pilipina; Pija, Pijo; Pila, Pile, Pilo, Pileta, Pilica, Pilidža, Piliš, Pilko; Pilja, Piljo, Piljetina; Pipa, Pipe, Pipo. Od tog imena nastala su i neka prezimena: Pilip, Pilipac, Pilipić, Pilipov, Pilipovski, Pilipović te žensko ime Pilipa. Ime Pilipenda poznato je iz djela Sime Matavulja.

Od imena Pilip nastali su i nazivi mahala Pilipovac "u Bosni u okružju bihaćkom" i Pilipovo u "okružju tuzlanskom", a od prezimena Pilipović naziv dva sela u Bosni, "jedno u okružju sarajevskom, drugo u tuzlanskom". (ARJ)

Napomena: Po ER5 Pilip je ime bjeloruskog književnika Pestraka. Provjera u "Općoj enciklopediji" i "Sovjetskom encikl. rječniku" pokazala je da se taj književnik zove Filipp Semjonovič Pestrak.

Muška imena
Šamaš

Šamaš je u Babilonu i Asiriji bio bog Sunca, Ajin muž, a u Sumeru mu odgovara Utu. Morris Jastrow mlađi je povezao Šamaša s planetom Saturnom.

Ime 

Šamaš jednostavno znači "Sunce". Njegovo se ime na hebrejskom piše shemesh, a na arapskom shams. 

Kanaaanci su imali božicu Sunca sličnog imena - Šapaš.

Karakteristike 
Još vrlo rano, Šamaš je opisan kao sin Nane, boga Mjeseca. Kod Babilonaca je Mjesec uvijek ostao važnije božanstvo od Sunca, pa je Šamaš slabiji od Nane. Razlog tomu je to što je kult Mjeseca započeo na ranijem stupnju civilizacije, u doba nomada, a Sunce je počelo imati veću ulogu tek kad je dosegnuto doba agrikulture.

Šamaš je i bog pravde, jer kao što Sunce raspršuje tamu, tako i Šamaš donosi svjetlo pravde među zla djela ljudi. Ur-Namu, osnivač 3. dinastije Ura, donosio je svoje odluke prema zakonu Šamaševom. Hamurabi je Šamašu pripisao inspiraciju koja ga je dovela do toga da skupi postojeće zakone u kodeks prema kojem bi se trebalo živjeti.

Bolesnici su Šamaša smatrali bogom liječenja. 

Zajedno s Nanom i Ištar, Šamaš čini trijadu - skupinu od triju božanstava. Šamaš, Nana i Ištar zajedno simboliziraju tri velike sile prirode - Sunce, Mjesec i snagu Zemlje. Ponekad je u trijadi Ištar zamijenjena Adadom.

Mitologija 
Kad su Gilgameš i Enkidu putovali prema cedrovoj šumi, molili su se svako jutro Šamašu za sreću.

Mezopotamska mitologija
Miljenko Kovačić

MILJENKO KOVAČIĆ (Zagreb, 19. III. 1973. - 20. VIII. 2005, poginuo u saobraćajnoj nesreći na čvoru autoceste A3 Kraljevečki Novaki), bivši nogometaš zagrebačkog Dinama i Slaven Belupa, talentirani centarfor. Široj sportskoj javnosti ponajviše poznat po osebujnom životu koji je vodio nakon što je napustio nogometne terene. Jedno je vrijeme nastupao i za italijanskog prvoligaša Bresciju. Potom je opet nastavio nogometnu karijeru, no nakon epizode u Izraelu, gdje je nastupao za Hapoel Petach Tikvu, vratio se u Slaven Belupo u sezoni 2004/2005, te na početku prvenstva izrazio želju da definitivno prekine karijeru zbog obiteljskih razloga. Takvu odluku Kovačić je donio u 31. godini života kad je bio na vrhuncu karijere. Nakon naglog povlačenja iz nogometnog života, potpuno se povukao iz javnosti na svoje imanje u Vrbovcu. Miljenko je pogunio išavši na nogometnu utakmicu u Sisak. Naime, bio je registriran za NK Mladost iz Repušnice, člana 1. županijske lige. Taj dan je trebao debitirati u 1. kolu protiv NK Metalac iz Siska.

Izvor:
 Ana Raić-Knežević: "S Kawasakija ispale Kovačevićeve kopačke", Nedjeljni Glas Slavonije, 85 (zapravo 3), 122, 8 - Osijek, 21. VIII. 2005.

Hrvatski fudbaleri
Marko Polo

Marko Polo (oko 1254. - 8. januar 1324.) bio je venecijanski trgovac i avanturist koji je, zajedno sa svojim ocem i stricem, bio jedan od prvih evropljana koji je između 1271. i 1295. putovao Putem svile za Kinu.

Biografija 
O mladosti i stvarnom porijeklu Marka Pola, ne zna se puno, jedino što se zna da su mu otac Niccolò i ujak Maffeo bili venecijanski trgovci koji su jako poslovali s Levantom i na toj trgovini zaradili solidan imetak. Na svoj slavni put prema Dalekom istoku krenuo je 1271. sa 15 ili 16 godina, preko palestinskog grada Ako u kom su dobili pismo za mongolskog kana od papinog legata Teobalda iz Piacenze.

Porodica Polo je živela u Kini sedamnaest godina prije povratka u Veneciju. Nakon njegovog povratka, u pomorskoj bici između Venecije i Genove, Marko je zarobljen i odveden u zatvor, gde je se bacio na opisivanje svojih doživljaja kolegi iz tamnice nekom Rustichello (ili Rusticiano) iz Pise. Marko je govorio, a Rustichello je sve to zapisao i tako je 1298. nastalo djelo Milion (Il Milione) o njegovim putovanjima. Ono je kasnije podstaklo mnoge evropske pomorce, da krenu njegovim tragom do fantastičnih bogatstava Dalekog istoka o kojima je pričao Marko Polo. Ubrzo nakon tog pušten je iz zatvora, ostatak života proveo je mirno živjeći u Veneciji. Zna se i da je pred kraj života oslobodio svog tatarskog roba, kog je doveo sa sobom sa svog dalekog puta.

Skeptici ga nazivaju najvećim svjetskim brbljavcem i lažovom, jer po nekim indicijama on uopće nije bio na tom putovanju, već je prilično zbrčkano prenio iskustva drugih. Hipoteza o njegovom rođenju na Korčuli zasniva se na dokumentu iz 15. vijeka po kojem je porodica Polo bila porijeklom iz Dalmacije. Marko Polo je poznat kao jedan od najvećih svetskih istraživača.

Izvori

Vanjske veze 

 Marco Polo na portalu Encyclopædia Britannica 
 Putovanja Marka Pola
 Kuća Marka Pola na Korčuli
 Poštanske marke sa likom Marka Pola 
 Marko Polov Opis svijeta - iz Frances Vudove knjige Da li je Marko Polo bio u Kini?

Italijanski pisci
Italijanski putopisci‎
Italijanski pomorci
Italijanski istraživači
Biografije, Mletačka Republika
Biografije, Venecija
Lejf Erikson

Lejf Erikson (staroislandski: Leifr Eiríksson) je bio Viking, sin Erika Crvenog (Eiríkr rauði), norveškog prognanika koji je bio sin drugog norveškog prognanika Bordvalda Asvaldsona, Þorvaldr Ásvaldsson. Njegova majka se zvala Þjoðhildr. Njegov otac je osnovao dvije norveške kolonije, Zapadno naselje i Istočno naselje na Grenlandu. 

Tokom boravka u Norveškoj, Lejf je preobraćen u hrišćanstvo (kao i mnogi norvežani u tom vremenu). Kada se vratio na Grenland kupio je brod Bjarni Herlofsona i odlučio da istraži ostrvo koje je Bjarni otkrio. 

Grenlandska saga kaže da je Lejf odlučio oko 1000. godine da slijedi Bjarnijev put u suprotnom smjeru. Prvo kopno koje je otkrio je bilo pokriveno ravnim stjenama (islandski:hellur). Po tome ga je nazvao Helulland (zemlja ravnih stijena), pretpostavlja se da je to vjerovatno današnji Baffinov otok. Nakon toga je došao do kopna koje je bilo ravno i šumovito, sa bijelim pješčanim plažama, koje je nazvao Markland (zemlja šume), što je vjerovatno današnji Labrador. Kada je opet naišao na kopno Lejf i njegovi ljudi su se iskrcali i napravili naselje. Otkrili su da je zemlja veoma prijetna sa puno ribe u rijeci i blagom klimom. Lejf je zemlji dao ime Vinland. 

Na povratku Lejf je spasao norveškog prognanika koji mu je dao nadimak Lajf Sretni (staronorveški "Leifr hinn heppni").

Postoje dileme o lokaciji Lajfovog Vinlanda i do danas nije razjašnjeno o kom ostrvu se zapravo radilo.

Druga saga, Saga o Eriku Crvenom, govori da je zapravo Lejf otkrio američko kopno, ali se danas Grenlandska saga smatra za vjerodostojniju.

Eksterni linkovi 
 Rekonstruisani portret Lejfa Eriksona od Marka Bekera.

Eksterni linkovi 

Rođeni 970-ih
Umrli 1020-ih
Hernán Cortés

Hernan Kortez (šp: Hernán Cortés) (rođen u Medeljinu 1485., umro 2.12., 1547, bio je poznat kao Hernando ili Fernando Kortez, a tokom svog života sva svoja pisma je potpisivao sa Fernan Kortez). Hernan Kortez je bio pustolov i konkvistador koji je osvojio državu Asteka, tj. današnji Meksiko za Španiju.

Sa četrnaest godina Hernan Kortez je upisao stidij prava, ali ubrzo od toga odustaje i odlazi na ostrvo San Domingo, danas Haiti. Bio je u španskoj vojsci tokom osvajanja Kube 1511. godine. Za zasluge je bogato nagrađen.

Kada su se dvojica pustolova vratila iz ekspedicije u Jukatanu, u jugoistočnom Meksiku, sa pričama o basnoslovnom bogatstvu Indijanaca u jednoj udaljenijoj zemlji, bogatstvu naročito u zlatu, Kortez je rasprodao svoje imanje da bi kupio brod i opremio ekspediciju čiji je formalni cilj bio uspostavljanje trgovinskih veza. Tadašnji guverner Kube odobrio je Kortezov poduhvat.

Na put je Kortez krenu 18. februara 1519. godine. Pratili su ga 506 vojnika, stotinak mornara. Imao je šesnaest konja i nekoliko topova. Kortez se prvo iskrcao na obalu Jukatana i tamo osnovao grad Verakruz. Lokalno stanovništvo ga je dočekalo sa darovima, hranom i zlatom. Indijanci su mu rekli da se njihov vladar nalazi u gradu Tenohtitlan, današnjem Meksiku. Ubrzo je stiglo izaslanstvo actečkog vladara Montezume.

Kortez se brzo shvatio da ga Asteci smatraju bogom Kveclkoatlom.

Na spomeniku junačkoj obrani Tlatelolca, danas dijela Ciudad de Méxica gdje je astečka vojska napokon podlegla španjolskoj sili, stoji natpis idućeg sadržaja. 13. kolovoza 1521. pao je Tlatelolco kojeg je junački branio Cuahtemoc, u ruke Hernánu Cortésu. Nije to bio ni poraz ni pobjeda. Bilo je to bolno rođenje naroda mješanaca koji tvori današnji Meksiko.

Izvori

Eksterni linkovi 

 Hernando Cortes on the Web  – web directory with thumbnail galleries
 Catholic Encyclopedia (1911)
 Conquistadors, with Michael Wood – website for 2001 PBS documentary

Španski konkvistadori
Španski istraživači
Jacques Cartier

Žak Kartije (Jacques Cartier; Saint-Malo, 31. decembar, 1491. – 1. septembar 1557) bio je francuski moreplovac i istraživač koji je poznat po tome što je tražeći morski prolaz prema zapadu, 1535. oplovio rijeku Saint Lawrence do brzaka Lachine (ispod današnjeg Montreala) i istražio Zaljev Saint Lawrence. Na osnovu njegovih istraživanja Kanade, zapravo Québeca, Kanada je postala Francuska kolonija. 

Kralj Francuske Franjo I. ga je izabrao da nađe "certaines îles et pays où l'on dit qu'il se doit trouver grande quantité d'or et autres riches choses" ("neke otoke i zemlje gdje navodno postoji mnogo zlata i drugih bogatstva"). 1534. godine počinje putovanje kako bi našao zapadni put do Azije. Istraživao je djelove današnjeg Newfoundlanda (počevši 10. svibnja te godine) i Kanadsko primorje. Kad je saznao o rijeci prema zapadu (rijeka Svetog Lovre), mislio je da bi to mogao biti Sjeverozapadni prolaz. Iskrcao se je prvi put na današnjem Gaspéu (Québec), gdje je postavio križ i objavio da to područje pripada Francuskoj. Onda je nastavio (brodom) do grada Québeca, tada poznat kao Stadacona. Tokom putovanja oteo je dva sina poglavara Donnacona, Domagaya i Taignoagnya, i vratio ih je sa sobom u Europu.

Cartier je počeo drugo putovanje 19. svibnja slijedeće godine s 3 broda, 110 ljudi i otetim dječacima (koji bi bili vraćeni poglavaru). Putovao je uzvodno do huronskog sela Stadacona i iroquoiskog sela Hochelaga (Montréal) i stigao je 2. listopada 1535. Čuo je o zemlji Saguenay koja je trebala biti puna zlata i drugih bogatstva.

23. svibnja 1541. otišao je iz St-Maloa na svoje treće putovanje. Ovaj put je tražio Saguenay, ali nije uspio prijeći Hochelagu. Nakon zime koju je proveo u Kanadi, vratio se u Francusku 1542. Mnogi mornari su umrli od skorbuta kad se brod zaglavio u ledu bez posebne hrane. Cartier je morao pitati Indijance za njihove običajne lijekove, koje su mu dali. Cartier je proveo ostatak života u Saint-Malou, u kući u blizini grada.

Francuski istraživači
Historija Kanade
Biografije, Saint-Malo
Francis Drake

Viceadmiral sir Francis Drake (c. 1540 – 28. januar, 1596) je bio engleski gusar, trgovac robljem, navigator, pomorski junak, političar i građevinski inženjer u elizabetanskom dobu. 

Rođen je u Devonu u Engleskoj. 

Proslavio se kao hrabri moreplovac i krstario je vodama Karipskog mora u potrazi za španjolskim brodovima koji su prevozili blago oteto od srednjoameričkih indijanaca. 1577. s brodom Pelican koji je kasnije preimenovan u Golden Hind (engleski Zlatna košuta) krenuo je pljačkati španjolska naselja na zapadnoj obali Južne Amerike gdje Španjolci nisu očekivali napade. Prošavši kroz Magellanov prolaz zaplovio je na sjever i opljačkao je naselje Guatulco na zapadnoj obali srednje Amerike. U blizini Lime je napao i opljačkao španjolski ratni brod Cacafuego koji je prevozio blago te zatim zarobio još nekoliko brodova. Zaustavio se nedaleko od današnjeg 'San Francisca radi popravka brodova. To područje je nazvao Novi Albion (latinski Nova Engleska) i proglasio ga engleskim teritorijem. U srpnju 1579. je zaplovio preko Tihog oceana i stigao na Začinske (Molučke) otoke. Ondje je ukrcao 6 tona začina ali blizu Celebesa Golden Hind se nasukao i da bi olakšali brod morali su baciti većinu začina. Preplovivši Indijski ocean uzeli su svježe zalihe nedaleko mjesta gdje se danas nalazi grad Durban u jugoistočnoj Africi. Vratili su se u Englesku u rujnu 1580. sa španjolskim blagom vrijednim 500 000 funti. Drake je time postao prvi Englez koji je oplovio Zemlju. 

Odlukom kraljice Elizabete I proglašen je vitezom. Kada je 1588. Engleskoj zaprijetila invazija od strane Španjolaca Drake je imenovan zamjenikom zapovjednika engleske flote. Unatoč velikoj snazi od 130 brodova (među kojima su bila i 33 broda iz hrvatskog grada Dubrovnika), španjolska Nepobjediva armada je bila potpuno poražena od slabije engleske flote. Nakon poraza Armade Drake je zapao u nemilost kraljice zbog svojih političkih protivnika na engleskom dvoru. 

Umro je od groznice predvodeći još jednu gusarsku ekspediciju protiv Španjolaca u Srednjoj Americi koja mu je trebala vratiti nekadašnju slavu. Njegovo tijelo je u olovnom kovčegu položeno na dno Karipskog mora.

Eksterni linkovi 
 http://www.royal-navy.mod.uk/static/content/3525.html  Vice Admiral Sir Francis Drake c1540-1596
 Oliver Seeler's website "Sir Francis Drake"
 Francis Drake 
 Mission to rescue Drake's body

Pomorci
Abel Tasman

Abel Janszoon Tasman (Lutjegast, 1603. - Batavia, Java, 10. oktobar 1659.), holandski istraživač i moreplovac. 

Rođen je u Lutjegastu, selu u pokrajini Groningen. Poznat po svojim putovanjima 1642. i 1644, u službi holandskog istočnoindijskog društva. Njegova ekspedicija je činila prve Evropljane koji su došli do ostrva Van Diemenove zemlje (danas Tasmanija i Novi Zeland). Zaslužan je za izradu geografskih mapa značajnih dijelova Australije. 

Kao i kod drugih istraživača, Tasmanu u čast su imenovana mnoga mjesta. To su:
 ostrvo Tasmanija
 poluostrvo Tasman
 Tasmanov most
 Tasmanova autocesta
 trajekt Abel Tasman
 Tasmanovo more
 na Novom Zelandu, Tasmanov ledenjak i Nacionalni park Abel Tasman

Vanjske veze 

 Prijepis paira o Tasmanovim putovanjima, pročitanog Kraljevskom društvu Tasmanije 1895. 

Nizozemski pomorci‎
Nizozemski istraživači
Nizozemski poslovni ljudi
Historija Oceanije
Edmund Hillary

Ser Edmund Persival Hilari (rođen 20. jula, 1919., umro 11. januara 2008.) je novozelandski alpinista i istraživač, najpoznatiji po tome da se prvi uspešno popeo na Mont Everest. Dostigao je 8850 metara visoki vrh 29. maja 1953. godine zajedno sa Tenzing Norgayem, pripadnikom Šerpa naroda. Edmund je jedini živi novozelanđanin koji se pojavljuje na novčanici.

Rođen u Taukauu (južno od Oklanda), Hilari je pohađao Oklandsku gimnaziju. Put do škole je bio preko 2 sata dug u oba smera i to vreme je proveo čitajući. Kako je rastao, bio je manji od svojih vršnjaka i veoma stidljiv, pa je našao utočište u svojim knjigama i sanjarenjima o životu ispunjenim avanturama. Sa 16 godina, razvilo se njegovo interesovanje za alpinizam tokom školske ekskurzije do Raupehua. Otkrio je da je njegovo tanko i nespretno telo fizički jako i da ima veću izdržljivost od mnogih njegovih drugova.

Tokom Drugog svetskog rata bio je navigator u Kraljevskom Novozelandskom Vazduhoplovstvu (RNZAF). Bio je deo neuspešne novozelandske ekspedicije na Mont Everest 1951. godine pre nego što se pridružio uspešnoj britanskoj 1953. godine. Osvojio je i još 10 vrhova na Himalajama tokom sledećih poseta 1956, 1960-61. i 1963-65. godine. Takođe je došao do Južnog Pola, kao dioo Britanske Komonvelt Transantarktičke Ekspedicije 4. januara 1958. godine.

Posvetio je dobar deo života pomaganju Šerpa narodu iz Nepala pomoću organizacije Himalayan Trust koju je osnovao i kojoj je pridao dosta vremena i energije. Kroz svoje napore uspeo je da sagradi puno škola i bolnica u ovom udaljenom regionu Himalaja. Izjavio je da je za njega ovo najvažnije dostignuće. On je takođe Časni Predsednik Američke Fondacije Himalaja, američke neprofitne organizacije koja takođe pomaže da se poboljša ekološko i životno stanje u Himalajama.

Kako bi obeležila pedesetogodišnjicu prvog uspešnog osvajanja Everesta, nepalska vlada je dodelila časno državljanstvo Ser Edmundu na proslavi zlatnog jubileja u glavnom gradu, Katmanduu. Ser Edmund je prvi strani državljanin da primi takvu privilegiju od strane Nepala.

Vanjske veze 

 NZEdge biografija 
 NZ Geographic profil
 Himalayan Trust britanski sajt
 Američka Fondacija Himalaja 
 Academy of Achievement strana

Osvajači Mount Everesta
Novozelandski planinari
Istraživači
Tenzing Norgay

Tenzing Norgay je nepalski Sherpa, (15. svibnja 1914, (vjerojatno) samostan Ghang La, Tibet, - 9. svibnja 1986, Darjeeling, Indija). Zajedno s Edmunda Percivalom Hillaryjem, 29. svibnja 1953 prvi put je osvojio vrh Mount Everesta. Kraljica Elizabeta II. ga je odlikovala sa najvišim državnim odlikovanjem - Medaljom kralja Džordža (George Medal).

Tenzing Norgay rođen je kao jedanaesto dijete u pastirskom naselju hodočasničkog središta tibetantske regije Kharta. Sa sedam godina doživio je susret s britanskim alpinistom Georgeom Malloryjem koji je 1921. godine istraživao sjevernu stranu Everesta. To ga je uvelo u planinarstvo. 

Tridesetih godina Tenzing se s roditeljima zatekao u središtu zemlje Šerpa Khumbuu. Radio je kao najamni radnik za imućniju porodicu i bio često izložen etničkoj diskriminaciji. Oženio se sa Dawa Phuti, sa kojom se preselio u Darjeeling. U to doba Nepal je bio izolovano kraljevstvo, a Darjeeling se pretvarao u regrutacioni centar Mount Everesta. Ekspedicije koje su se spremala u penjanje na Everest bile su u potrazi za nosačima, ali su Tenzinga odbijali jer je bio Bhote (tibetanac). Ista priča se ponavljala nrkoliko puta.

Prvo angažovanje imao je kod Erica Shiptona 1935. god. koji je tada vodio Britansku pripremnu ekspediciju na Mount Everest. Izgubivši ženu i sina Tenzing se potpuno okrenuo penjanju, gradeći dobru reputaciju koja mu je otvarala nove poslove. Bio je član još tri britanske, jedne kanadske i jedne švicarske ekspedicije.

Mount Everest 
Godine 1953. dobio je ponudu za sirdara (šef svih radnika na planini) Britanske ekspedicije na Mount Everest 1953. koju je vodio John Hunt. To je bila njegova sedma ekspedicija, na kojoj je upoznao Edmunda Hillarya. Prva naveza došla je na 100 m. od vrha i vratila se zbog problema sa kisikom. Dva dana kasnije pošla je druga naveza, Edmund Hillary and Tenzing Norgay. Zajedničkim snagama i međusobnim pomaganjem uspešno su prešli poznatu Hillaryjevu stepenicu koju Šerpe nazivaju Tenzingova leđa. U 11,30 sati, 29. maja, 1953. godine, njih dvojica, kao prvi ljudi na svijetu stali su istovremeno na vrh Mount Everesta. Tokom uspona na Everest Tenzing je spasio Edmundu život što je još više učvrstilo njihovo prijateljstvo. 

Tih godina počeo se predstavljati kao Šerpa, i potpuno se asimilirao. Nije se želio izjasniti kao Tibetanac – Bhota, jer su tada Kinezi preuzeli kontrolu nad Tibetom. Nakon osvajanja Everesta osnovao je Himalajski alpinistički institut u Darjeelingu, gde se podučavaju svi domaći alpinisti bez obzira na njihovu narodnost.

Privatno 
Njegova prva žena Dawa Phuti rodila mu je sina i dvije kžerke. Žena i sin su mu umrli.

Norgayeva druga žena bila je Ang Lahmu, rođaka prve žene. Nisu imali djece, ali je Ang podizala kćerke iz prvog braka.  Kćerka Pem Pem rodila je sina Tashi Tenzinga, koji se takođe penjao na Everest u tri navrata. Druga kćerka Nima se udala za filipinskog grafičkog dizajnera.

Još dok mu je druga žena bila živa oženio se treći put sa Dakku, što je uobičajeno kod Šerpa.

Tenzing Norgay preminuo je 9. maja, 1986. godine u 71. godini života.

Reference 

Nepalski planinari
Osvajači Mount Everesta
Braća Wright

Braća Wright; Orville Wright (rođen 19. avgusta 1871. u Dayton, Ohio; umro 30. januara 1948.) i Wilbur Wright (rođen 16. aprila 1867. u Melville, Indiana; umro 30. maja 1912. u Dayton, Ohio) su bili pronalazači prvog motornog aviona. Takođe su bili prvi koji su uspješno izveli prvi kontrolisani avionski let.

Otkriće aviona

Prvi letovi 
Braća Wright su bili prvi ljudi koji su 17. prosinca 1903. godine uspjeli poletjeti sa svojim avionom Flyer I preletjevši 37 metara. Let je trajao samo 12 sekundi. Sljedeće dvije godine letjeli su u blizini Daytona 105 puta i tako prikupili nova iskustva. Brzo su odustali od ležeći položaja upravljanja i ugradili sjedište pored motora.

Orville uspijeva 20.rujna 1905. godine izvesti prvi kružni let spustivši se na mjesto uzlijetanja, a 1. prosinca Wilbur leti s putnicima. Unatoč svemu njihov prvi javni let radi loših vremenskih prilika završava nakon par "skokova" aviona . Američki novinari proglašavaju ih lažljivom braćom, a njihov avion utopijom.

Avion - letjelica budućnosti 

U to su vrijeme mnogi graditelji u Francuskoj pokušavali napraviti avion. Svi su oni čuli za braću Wright i željeli su doznati što više o smještaju kormila, motora i obliku krila, ali su to braća Wright vješto skrivala.

Braća Wright 9. listopada 1905. godine šalju pismo poznatom francuskom graditelju aviona Ferdinaddu Feberu u kojem nude ugovor za sklapanje aviona sposobnih za letove od 40 km i avione koji mogu prevoziti putnike. Wilbur brodom, u velikim sanducima donosi avion u Francusku 1908. godine, sastavlja ga i unatoč velikom zanimanju radi samo pokusne, kratke letove ne poželjevši otkriti njegove prave mogućnosti. Wilbur je 21. rujna 1908. godine prekinuo ponovna pisanja o „lažljivoj braći“ zadržavši se u zraku 1 sat, 31 minutu i 25 sekundi. Radio je krugove i "osmice" iznad glava zaprepaštenih gledalaca. Rekordi su se nizali, prešao je 66,6 km i postigao za tada nevjerojatnu brzinu od 60 km/h. Da bi otklonio sve sumnje 31. prosinca 1908. godine između krila je dao ugraditi barograf. Nakon slijetanja očitane vrijednosti bile su: trajanje leta- 2 sata, 43 minute i 24 sekunde; maksimalna visina 115 metara; prevaljen put 124,7 kilometara. Avion, zrakoplov teži od zraka napokon je dobio bitku nad zrakoplovima lakšim od zraka.

Već 1909. godine Wilbur Wright otvara u južnoj Francuskoj pilotsku školu u koju dolaze učenici iz svih krajeva Europe a visoka tehnička škola u Můnchenu dodjeljuje braći Wilburu i Orvilleu naslov počasnog doktora.

Reference 

Wright
Wright
Wright
Willem Barentz

Vilem Barenc (; je rođen oko 1550. godine u Terschelling, u Holandiji; a preminuo je 20. juna 1597 Nova Zemlja, Rusija) je bio holandski istraživač i jedan od prvih u istraživanju severa. 

1594. je napustio Amsterdam sa dva broda tražeći vodeni put preko severa ka istočnoj Aziji. Došao je do zapadne obale Nove Zemlje, krećući se severno od nje, ali je konačno bio primoran da se vrati zbog vremenskih uslova.

Iste godine, vodio je ekspediciju od sedam brodova, sa kojom je uspeo da stigne u područje između sibirske obale i ostrva Vajgač, ali je bilo prekasno da nađu otvoreno more. Njegovo treće putovanje je takođe bilo neuspešno i okončalo se njegovom smrću. Na tu ekdpediciju krenuo je sa dva broda, pod vodstvom kapetana Jan Rijp i Jacob van Heemskerk. Brodovi su plovili razdvojeno. Na ovom putovanju otkrili su Medveđe ostrvo i Svalbard (poznato kao Spicbergen), gde su bili razdvojeni. Barencov brod, pod vodstvom kapetana Jacob van Heemskerk, je bio zarobljen ledom posle povratka iz Nove Zemlje, pa je posada bila primorana da prezimi na Novoj Zemlji. Brod su rastavili i od njega napravili kuću. Brod je bio pod ledom do početka 1597. kada su, 13. juna, krenuli u dva mala čamca zapadno. Brod Jana Rijpa ih je pokupio kod poluostrva Kola, blizu Murmanska. Ali je Barenc umro 20. juna. 

Priča o strašnom putovanju i provedenoj zimi na Novoj Zemlji objavljena je kao dnevnik brodskog stolara, Gerrit de Veer, koji je bio prva osoba koja je posmatrala atosferski fenomen poznatiji kao efekt Nove Zemlje.

Barencova kuća je 1871. godine pronađena na ostrvu u nedirntom stanju, sa mnogo alata koji su sačuvani u muzeju u Hagu. Takođe, 1875. je pronađen deo njegovog originalnog dnevnika. 

Barencovo more i Barencov region su nazvani po njemu.

Nizozemski istraživači
Nizozemski kartografi
Nizozemski pomorci
Arktik
Nadan

Nadan, muško ime izvedeno iz korijena nad-ati se ili skraćivanjem imena Nadimir / Nadomir odn. Nadislav / Nadoslav. Postoji i žensko ime Nadana.

Izvedenice 
Šimundić za to ime donosi ove izvedenice: Nadanko; Nace, Naco, Nacko; Nada, Nade, Nado, Natka, Natko, Natkica.

Poznate osobe 
Od poznatih osoba to ime nosi hrvatski političar i privrednik Nadan Vidošević, zbog lijepog izgleda omiljen među ženama.

Toponimi 
U Omanu i Vijetnamu postoji i toponim Nadan.

Muška imena

en:Nadan
Ole Rømer

Ole Christensen Rømer (25. rujna 1644., Århus – 19. rujna 1710., Copenhagen) je bio danski astronom koji je 1676. prvi izmjerio brzinu svjetlosti. 

Poznat je i po izumu Rømerove temperaturne ljestvice.

Astronomska metoda mjerenja brzine svjetlosti 
Ole Rømer je 1675. ustanovio da trenuci opažanja okultacija (kad se nebesko tijelo, gledano sa Zemlje, skriva iza drugog) Jupiterovih satelita (primjer je Io) ovise o brzini širenja svjetlosti. Do tada se smatralo da se svjetlost prenosi s beskonačnom brzinom. Kada se Zemlja nalazi u položaju 1. (vidi sliku dolje), promatrač nalazi da do okultacija dolazi u jednakim vremenskim razmacima, tada se Zemlja niti približava niti udaljava od Jupitera. U položaju 2. Zemlja se udaljava od Jupitera, a promatrač nalazi da trenuci okultacije kasne. Razlog je u tome što je svjetlosti potrebno dodatno vrijeme da prevali povećanu udaljenost do Zemlje. Zamislimo da smo najprije promatrali okultacije u položaju 1., te da smo se premjestili zajedno sa Zemljom u položaj 3., a da putem nismo promatrali okultacije! Znajući u kojim su se razmacima vremena okultacije pojavljivale u položaju 1., predvidjeli bismo vrijeme okultacije kada se nađemo u položaju 3. No do nje ne bi dolazilo još toliko vremena koliko je svjetlosti potrebno da prevali udaljenost od položaja Zemlje 1. do položaja Zemlje 3, a to je duljina 2a. Rømer je izmjerio da ukupno kašnjenje iznosi oko t = 1 000 sekundi. Za brzinu svjetlosti izlazi: 

gdje je: c – brzina svjetlosti, a – udaljenost Zemlje od Sunca, t – vrijeme kašnjenja svjetlosti.

Brojčana vrijednost brzine svjetlosti izravno ovisi o točnosti s kojom je poznata srednja udaljenost do Sunca (u ono vrijeme poznata kao 140 milijuna kilometara). Zapazimo da omjer brzine svjetlosti i brzine Zemlje ne ovisi o srednjoj udaljenosti do Sunca. Naime, kako je brzina gibanja Zemlje po stazi jednaka v = 2aπ / Z, gdje je Z siderička godina, to je:

gdje je: c – brzina svjetlosti, v = brzina gibanja Zemlje, a – udaljenost Zemlje od Sunca, Z - siderička godina Zemlje, π = 3.14, t – vrijeme kašnjenja svjetlosti.

Rømer je vršio mjerenja oko 8 godina i omjer c : v je izašao oko 7600. Današnje vrijednosti su 299 792 km/s : 29.8 km/s ≈ 10,100. Ustvari Rømer nije napravio nikakav proračun i nije procijenio brzinu svjetlosti. Na osnovu njegovih mjerenja to je obavio Christiaan Huygens i on je dobio za oko 25% manju vrijednost nego što su današnja mjerenja. Značajno je da je Rømer dokazao da je brzina svjetlosti konačna. Njegovi rezultati nisu u početku prihvaćeni sve dok James Bradley 1727. nije otkrio aberaciju svjetlosti. 1809. francuski astronom Jean Baptiste Joseph Delambre je ponovio Rømerova mjerenja, koja su tada obavljena s mnogo točnijim mjernim instrumentima i dobio za brzinu svjetlosti oko 300 000 km/s. On je ustvari izmjerio da svjetlost putuje sa Sunca do Zemlje 8 minuta i 12 sekundi (stvarna vrijednost je 8 minuta i 19 sekundi).

Izvori 

Danski astronomi
Authority control
Hans Christian Ørsted

Hans Christian Ørsted (Rudkobing, 14.8. 1777 – Kopenhagen, 9.3. 1851) je danski fizičar i hemičar. 1820. godine je otkrio vezu između elektriciteta i magnetizma u vrlo jednostavnom eksperimentu. On je pokazao da provodnik struje može da otkloni kazaljku magnetiziranog kompasa. Oersted nije imao neko zadovoljavajuće objašnjenje za ovaj fenomen, niti je pokušao da predstavi fenomen u matematičkom okviru.

Oersted nije bio prva osoba koja je otkrila vezu između elektriciteta i magnetizma. Osamnaest godina prije njega italijanski naučnik Gian Domenico Romagnosi je došao do iste spoznaje. Njegovo otkriće je objavljeno 1802. godine u italijanskim novinama, ali naučni krugovi to nisu zapazili.

1825. godine Oersted je dao značajan doprinos hemiji napravivši aluminij.

CGS mjera za magnetnu indukciju (Oersted) je po njemu dobila ime, kako bi se obilježio njegov doprinos elektromagnetizmu.

Srodni članci 
 James Clerk Maxwell
 Fizika

Oersted, Hans Christian
Oersted, Hans Christian
Carolus Linnaeus

Karl fon Line/Carolus Linnaeus (23. maj 1707. – 10. januar 1778.) je bio švedski botaničar i ljekar.

Linné je jedan od najvećih deskriptivnih botaničara svih vremena. Stvorio je osnovu botaničke nomenklature, uvevši binarnu nomenklaturu, tako da svaka biljka ima dva imena - roda i vrste (latinsko dvoimeno nazivlje). Linnéov sustav biljaka održao se do našega doba. Njegov sustav imenovanja primjenjuje se i na životinje.

Linné je poznat kao otac suvremene taksonomije, a smatra se i jednim od začetnika ekologije.

Napomene

Vanjske veze 

 Biography at the Department of Systematic Botany, University of Uppsala
 Biography at The Linnean Society of London
 Biography from the University of California Museum of Paleontology
 The Linnean Correspondence
 Carl Linneaus featured on the 100 Swedish Krona banknote.
 Linnean Herbarium
 The Linnæus Tercentenary celebration 
 IK Foundation & Company Linnaeus Project 
 The Linnaean Dissertations 
 The Linnean Collections

Švedski liječnici‎
Švedski biolozi
Švedski botaničari
Švedski zoolozi
Švedski pisci
Entomolozi
Botanička nomenklatura
Autobiografi
Biografije, Lund
Biografije, Uppsala
Karl Benz

Karl Friedrich Benz (25. novembra, 1844. - 4. aprila, 1929.) Smatra se da je Benz jedan od izumitelja (zajedno sa savremenikom Gottlieb Daimlerom) benzinsko-pokretnih automobila.

Rođen u Muhlburgu (danas dio Karlsruhe), Baden, Njemačka, školovan je u Karlsruhe gramatičkoj školi i Karlsruhe Politehničkoj školi. Uspostavio je svoju prvu kompaniju, za snabdijevanje sredstva za izgradnju, 1871. godine. Oženio se sa Berthom Ringer 1872. godine, i zajedno su imalo petero djece.

Benz je započeo Benz & Co. 1883. godine u Mannheimu za proizvodnju industrijskih mašina. Tu je izumio i patentirao razne vrste strojeva. Kasnije je saznao o Gottlieb Daimleru, koji je u ta doba radio na kolima sa četvero tačaka. Zbog Daimlera Karl je počeo da pravi svoj motorwagen sa posebnim strojem. Benz je ne samo izumio svoj stroj, koji je bio jednocilindrični, hlađen vodom, 958 cm³, i 0.75 hp (560 W), nego je također napravio cijela kola. Sa tri tačka, kola je prvo vozila njegova žena Bertha Benz kroz Mannheim 1885. godine.

29. januara, 1886. godine dobio je patent za kola (DRP 37435) i u julu je predstavio svijetu prvi benzinsko-pokretni automobil. 1903. godine Benz odustaje od Benz & Co. i postaje penzioner, ali zadržava mjesto na nadzornom odboru sve do njegove smrti. Benz i Daimler firme su se kasnije ujedinjene da bi se stvorila Daimler-Benz firma 1926. godine - automobili te kompanije su otada poznati kao Mercedes-Benz. Umro je 1929. godine u Ladenbergu.

Po njemu je nazvan benzin.

Galerija

Eksterni linkovi 

 Automuzej Dr. Karla Benza, Ladenburg (Heidelberg)
 Ruta u spomen Berthe Benz

Izumitelji
Niels Bohr

Niels Hendrik David Bohr (7.10. 1885. - 18.11. 1962.) je danski fizičar poznat po otkriću kvantne mehanike.

Završio je univerzitet i doktorirao u Kopenhagenu, a zatim je 1911. godine otišao u Mančester. Tamo je sa Ernestom Raderfordom izučavao strukturu atoma. Posle pet godina rada u Engleskoj, vraća se u Kopenhagen i postaje direktor danskog Instituta za teorijsku fiziku. Godine 1922. dobio je Nobelovu nagradu za fiziku. Potom je niz godina izučavao nuklearnu fiziku, a od 1939. godine posebno je proučavao uran. 

Kada su 1940. godine Nemci okupirali Dansku, Bor je izbegao u SAD gde je učestvovao u istraživanjima koja su kasnije omogućila izradu prve nuklearne bombe. 

Po završetku Drugog svetskog rata, Bor se vratio u Kopenhagen gde je izabran za predsednika Danske akademije nauka. Zauzimao se za ograničenje nuklearnog naoružanja i zabranu korišćenja atomskih bombi.

Doprinosi fizici 
 Model atoma
 Princip korespondencije
 Kopenhagenska interpretacija kvantne mehanike. 
 Princip komplementarnosti: pojava može biti posebno analizirana kao da ima nekoliko kontradiktornih osobina na primer, talasno-čestični dualizam.

Spoljašnje veze 

 Arhiva Nilsa Bora
 Nobelova fondacija: Nils Bor 
 O Nilsu Boru

Danski fizičari
Jevreji
Danski ateisti
Danski fudbaleri
Enrico Fermi

Enrico Fermi (29. 9. 1901. — 28. 11. 1954.) je italijanski fizičar poznat po radu na izgradnji prvog nuklearnog reaktora, otkriću kvantne teorije i tadu na raspadanju beta čestica. Za svoj rad je godine 1938. dobio Nobelovu nagradu za fiziku. Po njemu je nazvan i kemijski element fermij (kemijski simbol Fm).

Rani život i obrazovanje 

Enrico Fermi je rođen u Rimu, Italija 1901. godine. Kada je njegov brat Gulio umro tokom manje operacije 1915. godine, tada četrnaestogodišnji Enrico se baca na proučavanje fizike koji je bio njegov način da savlada tugu za umrlim bratom. Prema njegovim kasnijim sjećanjima, Enrico bi došao svaki dan ispred bolnice gdje je njegov brat umro, sve do trenutka kad se nije uspio mentalno ograditi od nesretnog događaja.

Poveznice 
 Fermijev paradoks

Vanjske veze 

Italijanski fizičari
Dobitnici Nobelove nagrade za fiziku
Richard Feynman

Richard Phillips Feynman (11.5. 1918. - 15.2. 1988.) je američki fizičar poznat po svom radu na teoriji kvantne elektrodinamike. Postavio je teoremu elektrodinamike kvanta, objasnivši interakciju između elektromagnetne radijacije i naelektrisanih čestica (protona i elektrona). Razvio je sistem poznat kao Fejnmenov dijagram, koji predstavlja interakciju između čestica i prikazao prelaz sa jednog rama prostor vreme na drugi.

Sudjelovao je u izradi prve atomske bombe, a godine 1986. vodio je istražnu komisiju nakon uništenja space shuttlea Challenger. 

Za svoj rad je godine 1965. dobio Nobelovu nagradu za fiziku. 

Bio je poznat po avanturističkom životnom stilu i slobodnom duhu. Filatelist.

Bibliografija

Odabrani naučni radovi

Izvori 

Feynman, Richard
Dobitnici Nobelove nagrade za fiziku
Filatelija
Jevreji
Američki ateisti
Menem

MENEM, palindromno prezime argentinskog političara i državnika Carlosa Saúla Menema (1930-2021).

Prezimena
Carlos Saúl Menem

Carlos Saúl Menem (Karlos Saul Menem; Anillaco, 2. VII. 1930) je argentinski pravnik, političar i državnik, najpoznatiji po tome što je od 1989. do 1999. godine služio kao predsjednik Argentine.

Odrastao u porodici sirijskih useljenika, Menem je 1950-ih kao mladić u Beunos Airesu sreo tadašnjeg predsjednika Juana Perona i postao vatreni peronist, priključivši se njegovoj Justicijalističkoj partiji (PJ). Nakon završenog studija prava je radio kao sidnikalni advokat, a godine 1973. kao peronistički kandidat osvojio mjesto guvernera provincije La Rioje. Nakon vojnog puča kojim je 1976. godine uspostavljena vojna diktatura je uhapšen i neko vrijeme proveo u zatvoru. Po obnovi demokracije je 1983. ponovno izabran za guvernera, a sa vremenom je postao jedan od najistaknutijih članova PJ. Pod parolom tzv. velikog šatora i nacionalnog pomirenja je osvojio stranačke predizbore, a potom 1989. pobijedio predsjednika Raula Alfonsina, a nakon čega je slijedila prva mirna tranzicija predsjedničke vlasti u historiji Argentine od 1916. godine.

Menem, koji je izbor velikim dijelom dugovao ekonomskoj krizi, se na planu ekonomske politike iskazao kao zagovornik Washingtonskog konsenzusa i neoliberalizma, te je za njegovog mandata provedena masovna privatizacija javnih poduzeća. Na vanjskopolitičkom planu se čvrsto vezao uz SAD i Zapadni blok, napustivši Pokret nesvrstanih, a u tu je svrhu nastojao obnovite odnose sa UK, prekinute nakon Falklandskog rata. Na unutrašnjem planu se zalagao za niz ustavnih reformi, od kojih je najpoznatija ona kojom je omogućeno da se 1995. kandidira za drugi mandat i pobijedi. Kraj drugog mandata su obilježile ekonomske nedaće izazvane azijskom ekonomskom krizom. Pred predsjedničke izbore godine 2003. je na stranačkim predizborima poražen od Nestora Kirchnera.

Izvori

Vanjske veze 

 Biography and tenure by CIDOB Foundation 
 Launch of new faction (from the BBC)
 Chile declines extradition request (from the BBC)
 Menem arrives on Argentine soil (from the BBC)

Predsjednici Argentine
Argentinski političari
Kurt Gödel

Kurt Friedrich Gödel (Brno, 28. travnja 1906. - Princeton, 14. siječnja 1978.) je bio austrijsko-američki matematičar i logičar, koji je 1931. godine dokazao kompletnost prvog reda infinitezimalnog računa funkcija. Zatim je uslijedio njegov rad Uber formal unentscheidbare Sätze der 'Principia Mathematica' und verwandter Systeme (O formalnoj neodređenosti postavki u "Principima matematike" i odnosnim sistemima), u kojem je dokazao prvu od svoje dvije poznate teoreme nekompletnosti. Ovaj rad, koji datira od 17. studenog 1930. godine, izvorno je objavljen na Njemačkom jeziku 1931. godine u časopisu "Monatshefte für Mathematik".

1938. godine, Gödel je pokazao da se Cantorova hipoteza kontinuuma ne može opovrgnuti unutar standardne Zermelo–Fraenkel teorije skupova, čak ni ako joj se doda aksiom izbora. Američki matematičar Paul Cohen je 1963. godine šokirao matematičku zajednicu dokazavši da se hipoteza kontinuuma ne može ni dokazati unutar ZFC.

Gödel je rođen 28. travnja 1906, u Brnu tada u austrougarskoj pokrajini Moravskoj danas Češkoj u etničkoj njemačkoj obitelji Rudolfa Gödel, direktora tvornice tekstila i Marianne Gödel (rođene Handschuh). U vrijeme njegova rođenja u Brnu je većinski jezik bio njemački.

Izvor 

Austrijski filozofi
Američki matematičari
Američki filozofi
Sinđel

Sinđel (grč.: sin /sa/ + kellion /ćelija/), "onaj koji je zajedno s kim u ćeliji". Prvobitno: monah (s višom bogoslovskom spremom) koga je sa sobom dovodio novoizabrani episkop, s kojim je, kao i episkop, provodio manastirski život; tajni savjetnik episkopov, "vladičin tajnik". Viši monaški čin u pravoslavnoj crkvi koji odgovara prezviteru. Kao titula školovanih monaha riječ je uzeta za muško ime (Sinđel), od koga je izvedeno i žensko (Sinđelija) te prezime Sinđelić (Stevan Sinđelić). Usp. protosinđel.

Izvori 
 Milan Vujaklija: "Leksikon stranih reči i izraza", Beograd, 1991.
 Bratoljub Klaić: "Rječnik stranih riječi", Zagreb, 1978.
 Milan Bosanac: "Prosvjetin imenoslov", Zagreb, 1984.

Pravoslavlje
Grecizmi
Religijska zanimanja