Kalinyingrád

Kalinyingrád (, ), 1946 előtt Königsberg (, ) balti-tengeri kikötőváros, Oroszország exklávéjának, a Lengyelország és Litvánia között található Kalinyingrádi területnek (oroszul Калинингра́дская о́бласть, Kalinyingrádszkaja oblaszty) a székhelye. A Prégel (oroszul Прего́ля – Prególja; németül Pregel) folyó, valamint a Visztula-lagúna (oroszul Калининградский залив – Kalinyingradskíj Zaliv; németül Frisches Haff; lengyelül Zalew Wiślany) partjain fekvő, a 2020-as népszámlálás alapján 489 359 főnyi lakosságú város Oroszország legnyugatabbra fekvő, illetve (Riga és Vilnius után) a Balti-térség harmadik, a Balti-tenger mentének hetedik legnépesebb városa.

A Német Lovagrend által 1255-ben egy Twangste elnevezésű porosz település helyén Königsberg néven alapított egykori német város a lovagrendi állam, majd a Porosz Hercegség fővárosaként, később a porosz királyok koronázóvárosaként, a Porosz Királyság fővárosának Berlinbe való 1701-es áthelyezése után pedig Kelet-Poroszország tartományi székhelyeként szolgált. Königsberg a Német Császárság 1871-ben történt alapításától 1945-ig a legkeletebbre fekvő német nagyvárosnak számított, amely a Kelet-Poroszországot a Németország többi részétől területileg elválasztó 1920-as Versailles-i békeszerződés után is meg tudta tartani az országon belüli fontos kulturális, gazdasági és közlekedési szerepét. A második világháború alatti szövetséges légitámadások és az 1945-ös königsbergi csata során szinte teljesen elpusztított, majd a Vörös Hadsereg által elfoglalt várost a Potsdami konferencia értelmében Kelet-Poroszország északi felével együtt a Szovjetunió 1945-ben de facto annektálta. Az Oroszországi SZSZSZK egy kerületének székhelyeként a város 1946-ban az ugyanabban az évben elhunyt Mihail Ivanovics Kalinyin szovjet politikus után lett átnevezve. A háborút a város romjai közt túlélő német lakosság teljes egészét 1947-ben Sztálin parancsára erőszakkal elűzték, helyükbe a Szovjetunió más területéről főleg oroszajkú lakosokat telepítettek be. A szovjet vezetés igyekezett a város német múltjára utaló minden emléket elpusztítani, melyekben a porosz militarizmus gyökerét vélte látni. A szovjet haditengerészet egyetlen melegtengeri kikötőjének otthont adó Kalinyingrád az azt körülölelő körzettel együtt a Szovjetunió felbomlásáig katonailag zárt övezet volt. A Szovjetunió felbomlása, majd az önállóvá vált Litvánia az Európai Unióhoz való, 2005-ös csatlakozása óta a Kalinyingrádi terület Oroszország kizárólagosan az EU által határolt exklávéja, amely az anyaországból közvetlenül csak tengeri és légi úton közelíthető meg.

Az 1544-ben alapított Albertina Egyetemnek (Albertus-Universität zu Königsberg) is otthont adó egykori Hanzaváros kiemelkedő jelentőséggel bírt a német kultúra és történelem számára. A városban élt és alkotott többek között Immanuel Kant, E. T. A. Hoffmann, Hannah Arendt, Käthe Kollwitz és Simon Dach. A 13. és 20. század között többségileg németajkú város ugyanakkor fontos hatással volt a litván és lengyel kulturális fejlődésre is: 1547-ben Königsbergben jelent meg az első litván nyelven nyomtatott könyv, valamint 1551-ben az Új Testamentum első lengyel nyelvű fordítása is.

A mai Kalinyingrád az Orosz Haditengerészet balti-tengeri flottájának bázisaként, valamint jelentős gazdasági és kulturális központként stratégiai szerepet tölt be Oroszország számára. 1996 óta a teljes Kalinyingrádi terület Jantar (oroszul Янтарь, jelentése borostyán) néven egyike Oroszország 18 különleges gazdasági övezetének. A város az elmúlt két évtizedben oroszországi belső migráció 6 legvonzóbb nagyvárosának egyikévé nőtte ki magát. A dinamikusan növekedő, mára már 800 ezres lakosságú kalinyingrádi agglomeráció központja 2018-ban az Oroszország által rendezett FIFA labdarúgó-világbajnokság egyik helyszínéül is szolgált.

Fekvése 

Kalinyingrád az édesvizű Visztula-lagúnába (oroszul Калининградский залив – Kalinyingradskíj zaliv; németül Frisches Haff; lengyelül Zalew Wiślany) torkoló Prégel (oroszul Прего́ля – Prególja; németül Pregel, litvánul Prieglius) folyó mindkét partján fekszik. A Baltijszki-csatorna (korábban Pillaui-csatorna, oroszul Балтийский пролив – Baltijszkij proliv, németül Pillauer Tief) révén a város közvetlen kijárattal rendelkezik a Gdański-öbölre, illetve a Balti-tengerre. Az egy 1510-ben dúló heves tengeri vihar eredményeként kialakult csatorna a Szambiai-félszigetet (oroszul Самбийский полуостров – Szambijszkij poluosztrov, németül Samland) választja el a Visztula-földnyelvtől (oroszul Балтийская коса – Baltijszkaja kosza, németül Frische Nehrung, lengyelül Mierzeja Wiślana). A Szambia (vagy Számföld, németül Samland vagy Preußisches Paradies, oroszul Земланд – Zjemland) és Natangia (németül Natangen, oroszul Натангия – Natangija) történelmi vidékek határán fekvő város eredetileg hét halomra és a Prégel folyó két ága által közrefogott Kneiphof szigetre (németül Kneiphof, oroszul Кнайпхоф – Knajphof vagy újonnan остров Канта – osztrov Kanta, "Kant sziget") épült.

Kalinyingrád légvonalbeli távolsága Moszkvától 1080 km, Szentpétervártól 826 km, Berlintől 583 km, Rigától 335 km, Vilniustól 305 km, Gdańsktól 148 km.

Vizei

Prégel-ágak 
A város meghatározó eleme a Prégel folyó, melynek két ága, az északi Új Prégel (oroszul Новая Преголя – Novaja Pregolja, németül Neuer Pregel vagy samländischer Pregel) és a déli Öreg Prégel (oroszul Старая Преголя – Sztaraja Pregolja, németül Alter Pregel vagy natangischer Pregel), melyek a Kneiphof/Kant sziget után egyesülnek egy ággá és érik el Kaninyingrád után a Visztula-lagúnát. A Második világháború előtt az Öreg Prégel utolsó, a Kneiphof nyugati felét határoló rövid szakaszát Hundegatt [de] néven ismerték.

Tavak 
A városképet szintén nagyban meghatározza a két nagyméretű, még a Német Lovagrend idejéből származó mesterséges (egykori halas-) tó, a belvárosig benyúló Alsó-tó (egykori Kastély-tó, németül Schloßteich [de], oroszul Нижний пруд – Nyizsnij prud vagy Замковый пруд – Zamkovij prud) és az északi külvárosok képét meghatározó Felső-tó (németül Oberteich, oroszul Ве́рхний пруд – Vérhnij prud). A Felső-tó az Alsó-tóba, onnan a kanalizált Katzbach patakon át a Prégelbe ömlik. A két tó, különösképpen a központibb fekvésű Alsó-tó fontos szerepet töltött be különösen a Második világháború előtti idők társadalmi életében. Az akkori Schloßteich partjait előkelő promenádok, sörteraszok, kávézók és nagy füvesített rétek szegélyezték, számos egyetemi diákszervezet és evezőklub rendelkezett itt klubházakkal. A háborúban a tópart majdnem minden épülete megsemmisült, a társadalmi és sportélet nem éledt újjá. Mindkét tó ma erősen szennyezett.

Éghajlat

A város nevei 
Az 1255-ös lovagrendi alapítás óta a város a legtöbb európai nyelvben az eredeti német Königsberg név valamely formájában vagy tükörfordításában volt ismert. A német név szó szerinti jelentése "királyhegy" vagy a "király hegye", mely II. Ottokár cseh király emlékét hivatott őrizni. Német nyelvhasználatban a város hivatalos neve 1936-ig Königsberg i. Pr. (a Königsberg in Preußen, azaz az ország más Königsberg nevű városaitól megkülönböztetésül a 'poroszországi Königsberg' név rövidítése), 1945-ig Königsberg (Pr.). A szovjet ostrom után 1945 és 1946 között rövid ideig a város eredeti német nevének oroszosított formája Кёнигсберг [Kjonyigszberg] maradt használatban.

Mai német nyelvhasználatban, illetve számos európai nyelvben a város 1946 előtti neve már csak történelmi értelemben az 1946-ig fennálló németajkú porosz város (pl. a königsbergi hidak problémája) vagy azzal kapcsolatos, sokszor kulináris vívmanyok (pl. Königsberger Klopse – egy porosz húsgolyó-specialitás) megnevezésekor használatos.

Az 1945-ös szovjet világháborús győzelem után egy évvel, 1946-ban a város hivatalosan az ugyanabban az évben elhunyt szovjet államfő, Mihail Ivanovics Kalinyin után Königsbergről Kalinyingrádra lett átnevezve. A német lakosság elűzése és az szovjet lakosság betelepítése következtében az orosz nyelv felváltotta az addig használatos német nyelvet a közigazgatás és a közélet minden területén.

Míg az 1990-es években számos a szovjet időkben kommunista vezetők emlékére átnevezett város nyerte vissza eredeti nevét (a legeklatánsabb példa Leningrád visszanevezése Szentpétervárra), Kalinyingrád a változás után is megtartotta szovjet elnevezését. Ugyan Kalinyingrádban is már röviddel a Szovjetunió felbomlása után társadalmi kezdeményezésre vita kezdett kialakulni a város visszanevezéséről, a porosz-német múlthoz való viszony azonban a mai napig érzékeny téma mind a lakosság, mind az orosz politikai vezetés számára. Ennek ellenére a város régi német neve egyre nagyobb gyakorisággal használatos mind a helyi médiában (pl. Новый Кёнигсберг – Novij Kjonigsberg – egy helyi gazdasági lap neve) illetve a kereskedelemben (pl. Königsberg Bier – egy helyi sörmárka, Königsbäcker – egy pékség neve), sőt még helyi rendszámtáblákon is gyakran megjelenik. A lakosság körében egyre elterjedtebb a város Кёниг / Кениг – Kjonig / Kenig szóval való becéző, köznyelvi elnevezése.

Története 

Königsberget („A király hegye”) 1255-ben teuton lovagok alapították, amikor meghódították Ó-Poroszországot. II. Ottokár cseh király tiszteletére nevezték el, aki segítette a rendet a kereszténység terjesztésében, melyet északi keresztes hadjáratnak neveztek. Évtizedek alatt a teuton rend, különböző nyugat-európai királyok segítségével, meghódította a balti poroszokat, és gyarmatosította a területet. A megmaradt kis népességet germanizálták és asszimilálták. Ennek ellenére a balti porosz nyelv a 18. századig fennmaradt.

Königsberg volt Szambiának, a négy egyházkerület egyikének a fővárosa, melyre Poroszországot 1243-ban felosztotta Modénai Vilmos pápai legátus. Prágai Adalbert lett a védőszentje a königsbergi székesegyháznak. Königsberg a Hanza-szövetség tagja lett, a történeti Poroszország, a Porosz provincia és Litvánia fontos kikötője.

A Rend és a Lengyel Korona közötti tizenhárom éves háború eredményeként a lovagok államának mérete lecsökkent 1466-ban a későbbi Poroszország méretére, és a Lengyel Korona fennhatósága alá került.

1525 óta a herceg székhelye, 1701-től pedig a porosz királyé. 1544-ben alapították az első evangélikus egyetemet Albertina néven. 1618-ban János Zsigmond brandenburgi választófejedelem örökölte a porosz hercegi címet.

1701. január 18-án III. Frigyes brandenburgi választófejedelmet megkoronázták az altstadti katedrálisban. Ekkor vette fel a porosz királyi címet. 1724-ben egyesült Löbenicht, Altstadt, Kneiphof Königsberg néven. A város ekkor lett Kelet-Poroszország fővárosa. 1764-ben, 1769-ben, 1775-ben tűzvész pusztított a városban. 1807. június 16-án a francia fegyveres erők Nicolas-Jean de Dieu Soult Königsberg tábornok alatt megszállta a várost. 1860-ban építették meg a várost Berlinnel összekötő vasútvonalat.

1920-ban tartotta meg Friedrich Ebert birodalmi elnök az első keleti vásárt. 1919-ben Königsberg-Devauban adták át a Hans Hopp tervezte első németországi, polgári repülőteret. 1945 decemberében a második világháború előtti lakosság 12%-a maradt életben.

A világháború után az 1945-ös potsdami megállapodás ideiglenesen a szovjet igazgatás alá helyezte.
1946-ban nevezték át a város nevét Kalinyingrádra, az orosz forradalmár, Mihail Ivanovics Kalinyin neve után. 1947-ben aláírták a párizsi békét, amelynek értelmében a város és a vidéke a Szovjetunió része lett. Ez év októberében kezdte el Sztálin kitelepíteni a németeket a városból, hogy oroszokat telepítsen a helyükre.

1991-ben a Szovjetunió felbomlásával a város az Oroszországi Föderáció része lett. A három balti állam függetlenségével elzáródott az út az anyaország és Kalinyingrád között. Ezt a problémát különböző egyezményekkel oldották meg.

2005-ben ünnepelték a város alapításának 750. évfordulóját.

Gazdaság 
A város ipari és gazdasági központ. A bútorgyártás, vegyipar és gépgyártás fejlett Kalinyingrádban. A halfeldolgozás is kiemelkedő.

A területen atomerőmű felépítését tervezik, összesen 2 db, egyenként 150 MW-os atomreaktorral – a termelt áramot európai exportra szánják.

Közigazgatási beosztás 

Kalinyingrád mai közigazgatási beosztásának alapjait a várost 1945 áprilisában elfoglaló Vörös Hadsereg Harmadik Belarusz Frontja fektette le azáltal, hogy a königsbergi csata soránt bevett várost 5 katonai körzetre osztotta. A hadműveletek befejeztével a Harmadik Belarusz Front 1945 májusától a város nyolc, nevek hiányában számokkal jelölt katonai körzetre lett felosztva melyeknek élén egy-egy szovjet katonai parancsnok állt; a körzeteket alkotó szekciók élén helyi német elöljárók álltak. 1946 áprilisában a katonai közigazgatást felváltotta a civil adminisztráció, amely a várost 1947-ben négy, majd 1952-ben öt kerületre (oroszul район – rajon) osztotta fel. A mai város területe 2009 óta három kerületből áll, melyek megtartották szovjet elnevezésüket:

    
A város a Szovjetunió által történt annexiója után Königberg romjaival együtt eltűnt annak minden a múltra vonatkozó elnevezése is. Königsberg egykori német nyelvű helységneveiből csak nagyon kevés maradt fenn a mai kalinyingrádi lakosság nyelvhasználatában.

Az 1946 utáni kalinyingrádi városvezetés megtartotta székhelyéül az egykori Stadthaus-t. A később a szocialista realizmus stílusban átépített épület a mai napig is Kalinyingrád városházájaként (oroszul Здание мэрии Калининграда – Zdanyje merij Kalinyingráda) [de] szolgál. Mivel a város kerületei csupán területi és adminisztrációs feladatokat látnak el és nem önkormányzatként funkcionálnak, nem rendelkeznek a hajdani königsbergi városrészek városházáihoz hasonló struktúrákkal.

Lakosság

Városkép 

A Második világháború előtt sűrűn beépített Königsberggel ellentétben Kalinyingrád központi területeit ma parkok, széles sugárutak és beépítetlen szabad területek jellemzik. Az egykori Kastély és az altstadti óváros helyén például ma csak egy központi tér és a Szovjetek Háza áll, a hajdani Kneiphof szigetének épületeiből csupán a königsbergi dóm épülete maradt fent, a terület többi része parkosított. Az elbontott óvárosi épületállomány helyén ma az 1950-es években épült ún. hruscsovkák, illetve később emelt többemeletes panelházak, szocreál stílusú középületek, helyenként pedig a rendszerváltás után megjelenő modern rezidenciális beépítések dominálnak. A háború előtti városkép ma már csak az egykori külvárosok villanegyedeiben maradt fenn, melyek átvészelték mind a harcokat, mind a szovjet idők a város német múltját eltüntetni igyekvő városépítészeti törekvéseit.    

A háború utani Kalinyingrád központja az egykori óváros/belváros helyett annak északnyugati szegletében, a mai Győzelem terén (az egykori Hansa-, majd Adolf-Hitler-Platzon) került kialakításra, itt fut össze négy a város hét meghatározó szovjet sugárútjából (a Béke, a Gárdisták, a Lenin és a Tanács proszpektek), itt épült fel 2006-ban a város ortodox katedrálisa, a Megváltó Krisztus Székesegyház, illetve egy márvány diadaloszlop. 

A rendszerváltást illetve a Kalinyingrádi terület exklávévá válását követő időszakban végbemenő szemléletváltás következtében a város lakossága ma már inkább nosztalgiával és büszkeséggel tekint a város német múltjára. Eme szemléletváltás városképileg meghatározó megnyilvánulásai közé tartozik számos német épület, pl. a Dóm vagy a városkapuk felújítása; lerombolt épületek eredeti formában történő újjáépítése (pl. az Új Zsinagóga); a (vélt) "német"/"porosz" építészetet megidéző modern beruházások megjelenése (pl. a Halászfalu); avagy egyszerű, szovjet éra-beli épületek "németes stílusban" történő felújításai (pl. a Lenin sugárút hruscsovkáinak 2018-ban oromzatokkal és németes díszítésekkel való renoválása).

Nevezetességek 
Königsbergi dóm
 Szovjetek Háza
 Ortodox katedrális
Szent Kereszt templom 
 Állatkert

Halászfalu 

Az ún. "Halászfalu" (oroszul Рыбная деревня – Ribnaja gyerevnya) Kalinyingrád egy folyóparti házsorának neve, melyet 2006 és 2011 között építettek fel az Oktyabrszkaja út mentén, a mai Október-szigeten (oroszul Октябрьский остров – Oktyabrszkij osztrov), az egykori Lomse városrész prégel-menti szakaszán. Az üzletközpontnak és turisztikai látványosságnak szánt negyed épületei tipikus német építészeti sajátosságokat kívánnak megjeleníteni (oromzatos és favázas házak, darus raktárépületek), ám nem egykori königsbergi épületek pontos rekonstrukcióiként. A projektet német tőke bevonásával az orosz városvezetés finanszírozta. A königsbergi dóm és az Új Zsinagóga közvetlen közelében fekvő "falu" butikoknak, éttermeknek, kávézóknak valamint egy Kaiserhof elnevezésű négycsillagos szállodának ad otthont. A folyóparti házsor és sétány meghatározó eleme a stilizált világítótorony (oroszul Mаяк – Majak), illetve a 2005-ben a háború előtti Császár-híd (németül Kaiserbrücke) pillérein épült gyalogos Jubileumi híd (oroszul Юбилейный мост – Jubilejnij moszt). A projekt második, rezidenciális jellegű ütemét 2022-re tervezik befejezni.

Új Zsinagóga 

Az egykori königsbergi Zsinagóga (oroszul Кёнигсбергская синагога – Kjonigszbergszkaja szinagoga), teljes nevén Új liberális zsinagóga (németül Neue Liberale Synagoge, oroszul Новая либеральная синагога – Novaja liberalnaja szinagoga) a berlini Cremer & Wolffstein építésziroda tervei szerint épült fel 1892-ben. Az eklekticizmus és a historizmus stílusában megfogant épület sok eleme merít a wormsi székesegyház és az aacheni dóm fomavilágából. A város harmadikként megépített zsinagógája a königsbergi reformzsidóság vallási központja volt. A nagyméretű kupolával koronázott, a szinten teljesen beépítetlen Lomse városnegyedben álló épület meghatározó eleme volt a háború előtti Königsberg panorámájának. A város többi zsinagógájával együtt az Új zsinagóga is az 1938-as Kristályészaka folyamán vált a lángok martalékává. A szovjet időkben a zsinagóga helyén cirkusz épült. A város 2008-ban határozott a zsinagóga eredeti helyen történő újjáépítéséről. Az eredetivel nagyban megegyező homlokzatú ám modern enteriőrrel ellátott épületet 2018-ban szentelték fel ünnepélyes keretek között.

Lasch-bunker 

1939-ben a tér alatt került kialakításra a Lasch-bunker (oroszul бункер Ляша – bunker Ljasa) amelyben Otto Lasch Wehrmacht ezredes 1945. április 9-én 21 órakor aláírta Königsberg kapitulációját a Vörös Hadsereg előtt. A tér egykori épületállományából csak az Albertina alapfalai maradtak meg, melyeken ma az Immanuel Kant Balti Föderális Egyetem főépülete áll, a terület ma Egyetem utca (oroszul ул. Университетская – uljica Universzityetszkaja) néven zöldterület. A Lasch-bunker a Kalinyingrádi Regionális Történeti és Művészeti Múzeum részeként a kapitulációt szemléltető kiállítás helyszíneként ma is látogatható.

Hidak

Az egykori Königsberg védművei

Városkapuk 
Königsberg egykori védműveinek szerves részét képezte a városfalat megszakító 8 városkapu, amelyekből a mai Kanyingrádban 6 maradt fent.

Kultúra

Kalinyingrád múzeumai

Borostyánmúzeum 
A Kalinyingrádi Regionális Borostyánmúzeum [ru] (oroszul Калининградский областной музей янтаря – Kalinyingrádszki oblasztnoj muzej jantarja)

Dómmúzeum 
(lásd: Königsbergi dóm)

Friedlandi kapu Múzeum 

A város déli védműveinek (ravelinek és várárkok) helyén 1841-ben kialakított Déli Park (németül Südpark, oroszul парк Южный – park Juzsnij) a 2000-es évek elején elkezdett megújítása folyamán a tavakból előkerült tárgyak bemutatására 2002-ben alakult egy kis helytörténeti tárlat Friedlandi kapu Múzeum (oroszul Музей Фридландские ворота – Muzej Fridlandszkije vorota) néven. A gyűjtemény az addig a park bejáratául illetve raktárként szolgáló egykori Friedlandi kapu (németül Friedländer Tor, oroszul Фридландские ворота – Fridlandszkije vorota) tereiben került elhelyezésre. 2005-ben, a város alapításának 750-ik évfordulójának ünnepségei során nagyrészt német anyagi támogatással megújult a gazdagon díszített neogótikus kapu, a homlokzatokat díszítő két szobor (Siegfried von Feuchtwangen 13. századi teuton nagymester és a grünwaldi csatában harcoló Friedrich von Zollern regensburgi hercegérsek képmásai) is újra lett faragva. A hajdani Königsberg 19. és 20. századi kulturális és mindennapi életét bemutató kiállítás sok német turistát vonzz.

Szépművészeti Múzeum 

Az 1988-ban megnyitott Kalinyingrádi Regionális Szépművészeti Múzeum [ru] (oroszul Калинингра́дский областно́й музе́й изобрази́тельных иску́сств – Kalinyingradszkij oblasztnoj muzej izobrazítyelnyih iszkússzt) kollekcíója a kelet-poroszországi és kalinyingrádi orosz művészetet mutatja be a 17. századtól napjainkig. Megnyitása óta az intézmény gyakran mutat be műveket Oroszország vezető múzeumaiból, így megfordult már Kálinyingrádban pl. a szentpétervári Ermitázs, az Orosz Múzeum illetve a moszkvai Tretyjakov Galéria és a Puskin Múzeum számos műremeke. Az intézményben kerül megrendezésre 1990 óta a "Kalinyingrád-Königsberg Biennálé", amely a Balti-térség kortárs grafikai művészetének egyik rangos seregszemléjévé nőtte ki magát.

A múzeum alapítása óta a hajdani königsbergi Tőzsde (németül Neue Börse [de], oroszul Здание кёнигсбергской биржи – Zdanyije kjenigszbergszkoj birzsi) 1885-ben átadott neoreneszánsz stílusú folyóparti épületében székel. Az egykori Königsbergi Kereskedelmi és Iparkamarának, valamint a tőzsde mellett számos bálnak és kiállításnak is otthont adó homokkő palota egyike Königsberg azon kevés történelmi épületének, amelyek nem kerültek lebontásra 1946 után. A kezdetben szovjet háborús filmek kulisszájaként szolgáló romokat az 1960-as években helyezték műemléki védelem alá. A leegyszerűsített formában és kékre mázolt homlokzattal újjáépített épület a szovjet tengerészek kultúrházaként, később ifjusági centrumként szolgált. A 2018-ban műemlékileg helyreállított épület előtti parkosított tér neve, Birzsevoj szkver – Биржевой сквер, azaz Tőzsde tér utalás a múzeum egykori funkciójára.

Történeti és Művészeti Múzeum 

Az 1946-ban a város különböző helyszínein szétszortan alapított Kalinyingrádi Regionális Történeti és Művészeti Múzeum (oroszul Калининградский областной историко-художественный музей – Kalinyingradszkij oblasztnoj isztoriko-hudozsesztvjenyij muzej) 1991-ben kapta meg az egykori Stadthalle épületét. Az 1912-ben a berlini Richard Zeil építész tervei szerint az Alsó tó (egykori Kastély-tó, németül Schloßteich [de], oroszul Нижний пруд – Nyizsnij prud vagy Замковый пруд – Zamkovij prud) partján épült multifunkcionális épület hangverseny- és báltermei a königsbergi társadalmi élet rendezvényeinek színhelyeiül szolgáltak. A Második világháborúban erősen megsérült épület csak 1981–86 között került felújításra. A múzeum mai öt nagytermében a város természeti környezetét, valamint őskori, német lovagrendi, második világháborús illetve szovjet éra-beli történelmét bemutató kiállítások találhatóak. A múzeumhoz tartozik az 1939-ben az egykori Paradeplatz alatt kialakított Lasch-bunker (oroszul бункер Ляша – bunker Ljasa) amelyben Otto Lasch Wehrmacht ezredes 1945. április 9-én 21 órakor aláírta Königsberg kapitulációját a Vörös Hadsereg előtt.

A Világtengerek Múzeuma 

A Világtengerek Múzeuma (oroszul Музей Мирового океана – Muzej Mirovogo Okeana) Oroszország vezető tengerészeti és tengeri múzeuma, amely a világtenger-kutatás történetét is kutatja. A múzeum főépülete a Prégel-parton, az egykori königsbergi kikötő területén található, de az intézmény a folyamatos bővítéseknek köszönhetően számos más ingatlant is magáénak tudhat a közelben, illetve az ország más részein így pl. Szentvétervárott valamint az kalinyingrádi exklávé Szvetlogorszk, Baltijszk és Zalivinó településein. Az 1990-ben alapított és 1996-ban az Orosz Hadiflotta alapításának 300-dik évfordulójan átadott múzeum az országban egyedülálló módon számos exponátot és katonai objektumot tesz a nagyközönség számára látogathatóvá. A főépület mellett a múzeum részét képezik:

 egy akváriumnak, mozinak és planetáriumnak otthont adó prégel-parti ún. "Óceánbolygó" (oroszul Планета океан – Planyeta okean) nevű építmény,
 a kiállítási térként használt hajdani Packhof kikötői raktár (oroszul Пакгауз – Pakgausz) épülete,
 a főépülettel szembeni parton fekvő Friedrichsburg erőd kapuja (németül Festung Groß-Friedrichsburg, oroszul Ворота цитадели Фридрихсбург – Vorota citagyeli Fridrihszburg), mely ma kiállítótérként szolgál,
 az ipari műemléknek számító, 1889-ben emelt holländerbaumi vasúti híd (németül Eisenbahnbrücke am Holländerbaum, oroszul Старый раздвижной железнодорожный мост – Sztarij razdvizsnoj zseleznodorozsnyij moszt), mely Königsberg első emelőszerkezetes acélhídja volt,
 a múzeum előtti rakparton kiállított 6m tematikus kiállításoknak otthont adó történelmi múzeumhajó, köztük egy B-413-as szovjet tengeralattjáró, a Koszmonavt Viktor Pacajev távközlési hajó, illetve a Vityáz kutatóhajó,
 a Király kapu (németül Königstor, oroszul Королевские ворота – Koroljevszkije vorota), mely egy az I. Péter orosz cár európai utazásait bemutató állandó kiállítás otthonául szolgál.

Altes Haus Kerületi Múzeum 
Az Amalienau városrész egykori Grossmann-villájában ma Altes Haus néven (oroszul Музей-квартира Альтес Хаус – Muzej kvartyira Altesz Hausz), az egykori német nagypolgári életformát bemutató magánmúzeum.

Színház és zene

Drámaszínház 

A hivatalos nevén Kalinyingrádi Regionális Drámaszínház (oroszul Калининградский областной драматический театр – Kalinyingrádszkij oblasztnoj dramaticsjeszkij tyeatr) a város és az oblaszty legjelentősebb színpada. Az 1947-ben alapított orosznyelvű társulat a romokban heverő városban uralkodó helyhiány miatt először egy külvárosi színhelyen nyitotta meg kapuit. A színészek nagyrésze a moszkvai Állami Színművészeti Intézet végzőseiből tevődött össze, a repertoáron gyakran szerepeltek Csehov, Gorkij és Brecht darabjai. A társulat 1960-ban költözött a hajdani Neues Schauspielhaus klasszicista stílusban felújított, a moszkvai Bolsoj színházéhoz hasonló portikusszal kiegészített épületébe a mai Béke sugárúton (oroszul проспект Мира – proszpekt Mira).

Filharmónia 

A Kalinyingrádi Jevgenyij Szvetlanov Regionális Filharmónia (oroszul Калинингра́дская областна́я филармо́ния и́мени Е. Ф. Светла́нова – Kalinyingrádszkaja oblasztnája filarmónija ímjeni J. F. Szvetlanova a város 1980 óta fennálló filharmóniai társulata. Alapítása óta az egykori katolikus Szent család templom (németül Kirche zur Heiligen Familie, oroszul Кирха Святого Семейства – Kirha Szvjatogo Szemejsztva) épületét használja. Az 1904 és 1907 között a königsbergi katolikus közösség számára Friedrich Heitmann német templomépítész tervei szerint épült háromhajós, északnémet téglagótikus stílusú csarnoktemplom Königsberg déli Haberberg kerületének markáns épülete volt. A Második világháborút majdhogynem sértetlenül átvészelő templomot a Vörös hadsereg hadikorházának, később trágyaraktárnak használták. 1980-ban történt helyreállítása óta használják filharmóniának, aminek köszönhetően egy oroszországszerte híresen jó akusztikájú új orgonát kapott.

Bábszínház

Oktatás

Immanuel Kant Balti Föderális Egyetem 

A ma Immanuel Kant Balti Föderális Egyetem (oroszul Балтийский федеральный университет имени Иммануила Канта – Baltijszkij Federalnyij Unyiverszityet imeni Immanuila Kanta) nevet viselő intézmény 1948 óta működik mint Kalinyingrádi Állami Pedagógia Intézet az egykori königsbergi Albertina Egyetem megmaradt campusán. Az intézményt Kallinyingrádi Állami Egyetem néven 1966-ban egyetemi rangra emelték. Ekkor emelték az egyetem mai is használt modern főépületét a háborúban megsemmisült egykori Albertina főépületének alapjain az egykori Paradeplatz-on. Az épületben 1974-ben helyet kapott egy Kantnak szentelt múzeum is. A Peresztrojka kezdetével megnőtt az egykori Albertina egyetemi hagyományaiért való orosz érdeklődés. Kalinyingrád/Königsberg alapításának 750 éves évfordulójanak alkalmából 2005-ben az egyetemet Vlagyimir Putyin orosz elnök és Gerhad Schröder német kancellár jelenlétében ünnepélyes keretek között felvette Immanuel Kant nevét.

Kalinyingrádi Állami Műszaki Egyetem 

A Kalinyingrádi Állami Műszaki Egyetem (oroszul Калининградский государственный технический университет – Kalinyingrádszkij goszudarsztvenyij tehnyicseszkij universzityet) Oroszország legrégebbi halászattal foglalkozó felsőoktatási intézménye. A mai Béke sugárúton (oroszul Проспект Мира – proszpekt Mira, a háború előtt Hansaring) található egyetem az egykori königsbergi kerületi és területi bíróság (németül Amts- und Landgericht Königsberg) épületében székel. Az 1913-ban a moszkvai Agrárintézet halászati osztályaként alapított intézményt 1946-ban helyezték át Kalinyingrádba. Az ettől fogva mint a Kalinyingrádi Halipari és Haltenyésztési Műszaki Intézetként funkcionáló intézmény a halászat kutatásának és oktatásának terén mára Oroszország egyik vezető tudományos központja. Az intézmény 1994 óta viseli mai nevét.

Képek a történelmi Königsbergről

Képek Kalinyingrádról

Testvértelepülések 
  Gdańsk, Lengyelország
  Kiel, Németország
  Groningen, Hollandia

Híres emberek Königsbergből, illetve Kalinyingrádból 

Születési évszám szerint:
 Regiomontanus (1436–1476) matematikus
 Brandenburgi Katalin (1604–1644) erdélyi kormányzó
 Christian Goldbach (1690–1764), matematikus
 Leonhard Euler (1707–1783), matematikus
 Immanuel Kant (1724–1804), filozófus
 Ernst Theodor Amadeus Hoffmann (1776–1822), író
 Gotthilf Heinrich Ludwig Hagen (1797–1884), fizikus
 Fanny Lewald (1811–1889), feminista és író
 Gustav Robert Kirchhoff (1824–1887), fizikus
 Karl Rudolf König (1832–1901), fizikus
 Otto Wallach (1847–1931), kémikus
 David Hilbert (1862-1943, Wehlau), matematikus
 Erich von Drygalski (1865–1949), felfedező
 Arnold Sommerfeld (1868–1951), fizikus
 Agnes Miegel (1879–1964), író
 Fritz Rumey (1891–1918) első világháborús német pilóta
 Lea Rabin (1928–2000), író, Jichák Rabin felesége
 Alekszej Leonov, űrhajós (1934–2019), az első űrséta a nevéhez fűződik
 Heinrich August Winkler (1938–), történész
 Ljudmila Alekszandrovna Putyina (1958–), Vlagyimir Putyin orosz elnök volt felesége

Lásd még 
 Königsbergi hidak problémája
Königsbergi Kastély

Hivatkozások

További információk 
 Turisztikai információk 
 Kalinyingrád a funiq.hu-n

A Kalinyingrádi terület települései
A Balti-tenger kikötői
Német Lovagrend