alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Szászország

Szászország (németül Sachsen) Németország egyik tartománya.
Himnusza:Sachsenlied

Fekvése  

Déli természetes határa Csehország felé az Elster-hegység, az Érchegység és a Nyugati-Szudéták, keleten Lengyelország felé a Neisse folyó.

Története

Közigazgatás 
A tartomány 10 járásra (Landkreis) és három járási jogú városra oszlik.

Főbb városai

Drezda 

Szászország fővárosa Drezda (németül Dresden), amely 536 000 lakosával és 300 km² területével jelentős város a régióban. Itt működik a 2002-ben megnyílt Volkswagen-gyár 400 alkalmazottal. 

Főbb látványosságai:
 Semperoper
 Zwinger
 Frauenkirche (barokk stílusú)
 Drezdai vár

Egyéb nagyvárosok

Lipcse 
Német neve: Leipzig. Itt alkotott Johann Sebastian Bach és ifjúkorában Richard Wagner. Szimbóluma a Völkerschlachtdenkmal, azaz a népek csatájának emlékműve. További látványosságai a Bach-múzeum és a Tamás-templom.

Chemnitz 
Szászország harmadik legnagyobb városa. Szimbóluma Karl Marx fejszobra, a Nischel. Az NDK fennállásának ideje alatt Chemnitz a Karl-Marx-Stadt nevet viselte.

Híres szászországiak 
 Ines Diers – olimpiai bajnok úszó
 Joachim Kunz – olimpiai bajnok súlyemelő
 Marco Rudolph – olimpiai ezüstérmes ökölvívó
 Uwe Daßler – olimpiai bajnok úszó
 Silke Hörner – olimpiai bajnok úszónő

Jegyzetek

További információk 
 Hivatalos honlap
Nagybaromlak

Nagybaromlak (1899-ig Baromlaka, románul Valea Viilor, korábban Vorumloc, németül Wurmloch, szászul Wurmbach) falu Romániában, Szeben megyében, az azonos nevű község központja.

Fekvése 
Medgyestől 16 km-re délnyugatra fekszik, Martontelke és Sálya tartozik hozzá.

Története 
1305-ben villa Baromlak néven említették először a források.

A szász településnek 15. századi gótikus evangélikus erődített temploma van. Védőfala 16. századi, három torony erősíti.

1910-ben 1419, többségében német lakosa volt, jelentős román kisebbséggel. A trianoni békeszerződésig Nagy-Küküllő vármegye Medgyesi járásához tartozott.

Képgaléria

Hivatkozások

Külső hivatkozások 
 Képek
 Wurmloch, www.siebenbuerger.de
 Szász András: Nagybaromlak
 Szentpétery - Kerny: Az Olttól a Küküllőig, Officina Nova Kiadó, 1990.
 Hermann Fabini: Atlas der siebenbürgisch-sächsischen Kirchenburgen und Dorfkirchen, Monumenta Kiadó, 1999.
 Thaler - Zsidi: Szász erődtemplomok Erdélyben, Anno Kiadó, 2006.

Erdély erődtemplomos falvai
Szeben megye települései
Nagy-Küküllő vármegye települései
Nagybocskó (Románia)

Nagybocskó (más néven Újbocskó, , ) falu Romániában, Máramaros megyében. A korábbi Nagybocskónak a Tisza bal partján fekvő, Romániához került része.

Fekvése
Máramarosszigettől 9 km-re keletre a Tisza bal partján fekszik.

Nevének eredete
Neve a szláv bicsok (= tinó, bika) főnévből származik.

Története
1373-ban Boshko néven említik. 1556-tól Báthory-birtok. 1711-ben  udvarházat említenek itt. A  szabadságharc után 18. században németeket telepítettek le. A település tulajdonképpen a Tisza jobb partján fekvő Kisbocskó és Nagybocskó, valamint a balparti Németbocskó egyesítése volt. 1910-ben Nagybocskónak 5955 lakosából 3078 ruszin, 1646 magyar és 1177 német lakosa volt. A trianoni békeszerződés a települést a Tisza mentén kettévágta és a bal parton fekvő Németbocskó került Romániához. Azelőtt Máramaros vármegye Tiszavölgyi járásához tartozott.

Népessége
1992-ben társközségével együtt 4681 lakosából 2922 ukrán, 1349 román, 385 magyar, 22 cigány és 3 német volt.

Közlekedés 
A települést érinti a Szálva–Alsóvisó–Visóvölgy–Máramarossziget-vasútvonal.

Látnivalók
 Római katolikus temploma a 14. században épült gótikus stílusban, a többszöri átépítések miatt gótikus jegyeit teljesen elvesztette.

Itt született

 Boldog Romzsa Tódor (1911–1947) vértanú görögkatolikus püspök

Hivatkozások

Máramaros megye települései
Nagyborosnyó

Nagyborosnyó (románul Boroșneu Mare, németül Gross-Weindorf): falu Romániában Kovászna megyében.

Fekvése
Sepsiszentgyörgytől 17 km-re keletre, a Borosnyó-patak hordalékkúpján fekszik.

Nevének eredete
Neve a bolgárszláv borosnyo (= nyírjes) főnévből ered.

Története
1332-ben Burizno néven említik először. A Kovászna-patak Borosnyó felőli teraszán 2-3. századi római castrum állott. A Kispatak völgyében Borzvára területén rézkori, dák és középkori telepek voltak. Középkori templomát a 18. században bontották le, helyette 1762 és 1791 között épült temploma. Régen a Horváth, a Kónya és a Bartha családnak volt itt udvarháza, ezeket azonban már lebontották.
1847-től vásártartási jogot kapott, híres hetivásárai voltak. Az Oltárhegyen állt a középkori Székelynéz nevű őrtorony, melyet 1353-ban Nagy Lajos király bontatott le. 1562-ben, amikor a János Zsigmond elleni székely lázadást leverték két vár építését rendelték el, melyek közül az egyik itt épült fel. 1599-ben Mihály vajda betörésekor a székelyek lerombolták
a gyűlölt várat, de 1600-ban az erdélyi rendek ismét felépítését rendelték el azonban nem épült újjá. Köveit más építkezésekhez használták fel. 1880-ban a falunak 1345 lakosa volt. 1910-ben 1544, túlnyomórészt magyar lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Háromszék vármegye Sepsi járásához tartozott. 1992-ben 1442 lakosából 1301 magyar, 106 cigány és 35 román volt.

Látnivalók
 A Lécfalva felé emelkedő Várhegy tetején állnak Székelybánja várának maradványai.
 Mai református templomát 1853 és 1856 között építették.
 Római katolikus temploma a Nagyboldogasszony tiszteletére van szentelve.
 A faluban ortodox templom is található.

Híres emberek
 Itt született 1828-ban Benedek Áron egyházi író.
 Itt született dr. N. Bartha Károly (1889–1956) tanító, író és etnográfus.
 A Lantos-fivérek a francia ellenállás mártírjai.

Jegyzetek

Hivatkozások
Nagyborosnyó honlapja

Háromszék települései
Kovászna megye települései
Fobosz-Grunt

A Fobosz-Grunt (orosz betűkkel: Фобос-Грунт, magyarul: Fobosz-talaj) orosz anyagminta-visszahozó űrszonda, melyet a Mars Phobos holdjára terveztek indítani. A program 2001-ben kezdődött, a szonda eredetileg 2009-ben indult volna, Szojuz hordozórakétával, de ezt 2011-re halasztották, mert a program késése miatt nem értek végére a szükséges teszteknek. Az indítást Szojuz rakétával tervezték, de végül a Zenyit mellett döntöttek, hogy ne kelljen tovább csökkenteni a szonda tömegét. 2006. augusztus 23-án a Kínai Űrtechnológiai Akadémia bejelentette, hogy egy tudományos műszer elkészítésében működnek közre a küldetésben, később a részvétel mértékét megnövelve, külön űrszonda, a Jinghuo–1 építését határozták el, az orosz űrszondával együtt indítva.

Az űrszonda fedélzetén az amerikai Planetary Societyvel közösen végrehajtott LIFE (Living Interplanetary Flight Experiment) kísérlet keretében különböző, nagy tűrőképességű földi élőlények (például Szibéria talajából vett mikroorganizmusok) utaztak, ezek a tervek szerint visszatértek volna a Földre. A pánspermia elmélete ugyanis szerint különféle meteoritok belsejében élőlények juthatnak át egyik égitestről a másikra.

A szondát 2011. november 9-én indították a bajkonuri űrrepülőtérről. A szonda Föld körüli pályára állt, melyet műszaki hiba miatt nem tudott elhagyni, mert hajtóműve nem kapcsolódott be. Az űrszondával megszakadt a kapcsolat. Felszín feletti magassága nagyjából 300 km volt. A felső légkör súrlódása miatt lassuló szonda 2012. január 15-én közép-európai idő szerint este háromnegyed hétkor visszatért a Föld légkörébe. A szonda el nem égett darabjai a Wellington-szigettől kb. 1250 kilométerre nyugatra zuhantak a Csendes-óceánba.

Orosz hivatalos közlés szerint a működési rendellenességet szoftverhiba okozta, ami a szondát biztonsági módba kapcsolta. A műhold az ezt követő napokban több alkalommal automatikusan bekapcsolta manőverező hajtóműveit, és növelte keringési pályájának magasságát. A hiba okaként korábban számos lehetséges ok felmerült (amerikai katonai radar, hibás elektronikai alkatrészek, kozmikus sugárzás), de ezeket sorban ki lehetett zárni.

Lásd még 
 Fobosz-program – szovjet program a Phobosz hold vizsgálatára

Külső hivatkozások 
 Újabb orosz űrszonda a Marsra?
 Fobosz-Grunt

Jegyzetek  

Marskutató űrszondák
Oroszország űrkutatása
Reisenbüchler Sándor (filmrendező)

Reisenbüchler Sándor (Budapest, 1935. február 16. – Budapest, 2004. április 1.) Kossuth- és Balázs Béla-díjas magyar animációs filmrendező, ifj. Reisenbüchler Sándor színész édesapja.

Életpályája 
Reisenbüchler Sándor és Susik Mária gyermekeként született. 1964-ben végzett Herskó János legendás osztályában a Színház- és Filmművészeti Főiskolán. Összetéveszthetetlenül egyedi, következetesen épített, egységes életművével a magyar filmművészet kiemelkedő alakja. Az 1960-as évek szellemiségét, elsősorban a pop art értékrendjét mentette át az animációs mozgókép művészetébe. Sodró és látomásos, olykor groteszk műveiben, az eljövendő emberiség sorsáért aggódó szenvedélyes prófétaként, tudatos alkotóként és elkötelezett környezetvédőként jelenik meg. 1964-ben kötött házasságot Petrovics Éva orvossal. Egy gyermekük született, Sándor (1967–2004), valamint egy unokája.

Filmjei 
 Animációs gyöngyszemek
 Kitörés (1964)
 Egy portré századunkból (1965)
 A Nap és a Hold elrablása (1968)
 Amikor én még kissrác voltam (1969)
 Barbárok ideje (1970)
 Az 1812-es év (1972)
 Holdmese (1975)
 Pánik (1975)
 Gépmadáravatás 2895-ben New York City-ben .... (1981)
 Békéltető expedíció a Marsra (1983)
 Isten veled, kis sziget (1987)
 Allegro vivace (1989)
 Zöld intelmek minden napra (1993)
 Ecotopia (1995)
 Boldog világvége (1999)
 A fény pillanata (2002)

Díjai 
 SZOT-díj (1969)
 Cannes – a zsűri különdíja (Az 1812-es év) (1973)
 New York – A zsűri különdíja (A Nap és a Hold elrablása) (1974)
 Balázs Béla-díj (1975)
 Érdemes művész (1983)
 Jules Verne-díj (1984)
 Lille – A legjobb rövidfilm díja (Isten veled, kis sziget!) (1989)
 Kiváló művész (1990)
 Kossuth-díj (1993)
 Kairó – Ezüst Kairó díj (Ecotopia) (1997)

Források 
 Hermann Péter: Ki kicsoda 2002 CD-ROM, Biográf Kiadó 
 Reisenbüchler Sándor magyar.film.hu
 Reisenbüchler Sándor 1935–2004 filmkultura.hu

Jegyzetek

További információk 
 Terasz

M Tóth Éva: Animare necesse est...; Kaposvári Egyetem Művészeti Főiskolai Kara–Pannóniafilm Kft. Kaposvár–Bp., 2004 + DVD

Magyar animációsfilm-rendezők
Kossuth-díjasok
Balázs Béla-díjasok
1935-ben született személyek
2004-ben elhunyt személyek
SZOT-díjasok
A Magyar Népköztársaság Kiváló Művésze díjasok
A Magyar Népköztársaság Érdemes Művésze díjasok
Szász-Anhalt

Szász-Anhalt (németül: Sachsen-Anhalt) Németország egyik tartománya.

Folyói, hegyei 
Három fő folyója van, az Elba, a Havel és a Saale.

Legnagyobb hegysége a Harz, ennek legmagasabb pontja a Brocken 1141 méterrel.

Ipar 
Főbb iparágai:
 Vegyipar
 Biotechnológia
 Autóexport

Főváros 
Fővárosa Magdeburg. 200 km² területű és 230 000 lakosa van.

Látványosságai:
 Schul-múzeum
 Városháza
 Flora-park
 Hofnungs-templom

Közlekedés

Főbb városok

Halle 
Itt található a Városi múzeum. Minden évben megrendezik a hallei zenei napokat.

Dessau 
 Bauhaus – Walter Gropius
 Junkers – Hugo Junkers – Ju 52
 Dessau-Wörlitzer Gartenreich
 Moses Mendelssohn
 Kurt Weill

A tartomány híres polgárai 
 Waldemar Cierpinski – olimpiai bajnok sportoló
 Wilhelm von Bode - művészettörténész

Jegyzetek

További információk 

 sachsen-anhalt.de  

Szász-Anhalt
Nagyercse

Nagyercse (románul Ercea, németül Groß-Ertschen) falu Romániában, Maros megyében. 1992-ben 242 lakosából 215 román és 4 magyar volt.

Fekvése
Szászrégentől 16 km-re délkeletre a Sár-patak jobb oldali mellékvölgyében fekszik. Közigazgatásilag Balához tartozik.

Története
1397-ben említik először. Református temploma a 15. század közepén épült, 1924-ben átépítették. 1910-ben 721, többségben román lakosa volt, jelentős magyar kisebbséggel. A trianoni békeszerződésig Maros-Torda vármegye Régeni alsó járásához tartozott.

Látnivaló
Középkori temploma híveivel együtt a reformáció idején reformátussá vált, és a XVIII. századra anyaegyház lett. A templomról nincs oklevél, a stílusjegyek alapján reformáció előtti, XV. századi lehet. Az 1700-as évek végén átépítették, ami új födémek, tető és berendezés építésére, valamint egy déli portikus építésére szorítkozott. 1924-ben újították fel. A falu egy emelkedettebb pontján áll a templom, tőle keletre a harangláb. A közel négyzetes alaprajzú hajóhoz a nyolcszög felével záródó szentély csatlakozik. A hajó festett kazettás mennyezetű (1772-es dátummal). A nyugati oldalon festett mellvédes karzat épült. A szokásos módon, a diadalív északi oldalához épített szószék gazdag barokk képzésű tükördíszítménnyel van ellátva. A berendezés szépségét emeli a barokk díszítő-faragással ellátott festetlen két padsor. A déli bejáratot csehsüvegboltozatú portikus védi, míg a középkori nyugati kaput befalazták. A szentély tengelyében található egy tábla, a Toldalagi és Losonczi-Bánffy címerrel és latin felirattal az 1762-es átépítésről.

Hivatkozások

Külső hivatkozások
 Nagyercse az Épített örökségünk oldalán

Maros megye települései
Maros-Torda vármegye települései
File Transfer Protocol

A File Transfer Protocol, vagy rövid nevén FTP TCP/IP hálózatokon – mint amilyen az internet is – történő állományátvitelre szolgáló szabvány.

Gyakran van szükség arra, hogy valamilyen állományt hálózaton keresztül töltsünk le saját gépünkre, vagy egy állományt mások számára hozzáférhetővé tegyünk. Erre alkalmas az FTP, ami lehetővé teszi a különböző operációs rendszerű gépek között is az információcserét. A világon nagy mennyiségű információforrás áll rendelkezésre, melyek letöltése ilyen módon megvalósítható. A hozzáférési jog alapján kétféle kapcsolattípus létezik:
 letöltés, vagy feltöltés nyilvánosan hozzáférhető állományokból vagy állományokba,
 letöltés, vagy feltöltés olyan gépről, ahol azonosítóval rendelkezünk.

Azt a folyamatot, amikor egy távoli számítógépről fájlt mentünk a saját számítógépünk háttértárára, letöltésnek nevezzük; feltöltésnek nevezzük, ha a folyamat fordított irányban zajlik, és mi töltünk fájlt mások gépére.

Az FTP kapcsolat ügyfél/kiszolgáló alapú, vagyis szükség van egy kiszolgáló- (=szerver) és egy ügyfélprogramra (=kliens). Elterjedt protokoll, a legtöbb modern operációs rendszerhez létezik FTP-szerver és kliens program, sok webböngésző is képes FTP-kliensként működni.

Manapság az FTP kezdi elveszíteni a jelentőségét a peer-to-peer protokollokkal szemben, ugyanis bár az FTP protokollt fájlok letöltésére tervezték, a szervert nagyon leterheli, ha nagy méretű fájlt egyszerre sok kliens felé kell kiszolgálnia, ilyen feladatokra a fájlcserélő programok által használt eljárás sokkal alkalmasabb. Elavult tervezése miatt egyre inkább csak szükségmegoldásként használatos. Például nagyon sok apró fájl átvitele közben rendkívül gyenge hatékonysággal működik.

Biztonság 
Az FTP protokoll nem támogat titkosított autentikációt (felhasználó-azonosítást), így nem megbízható hálózaton való használata veszélyes lehet. Ezt küszöböli ki SSL/TLS protokollokkal az FTPS.

Hálózati protokollok
Nagyernye

Nagyernye (románul Ernei, németül Arn) falu Romániában Maros megyében, Nagyernye község központja.

Fekvése
A falu a Maros bal partján Marosvásárhelytől 9 km-re északkeletre fekszik, az Ernye-patak Marosba való torkollásánál. A község a Marosvásárhely Metropoliszövezethez tartozik.

Nevének eredete
Nevét az ér (vízfolyás) főnévből származtatják, mások szerint az Árpád-korban élt Ernyei családról kapta.

Története
1332-ben Ernee néven említik először. Birtokosa Ernyei István 1303-ban az ország nádora volt. A falu nevezetessége, hogy egyszerre öt felekezetnek volt itt temploma, a szombatosok később Bözödre telepedtek át.
1602-ben a falunak híres vezére volt Ernyei Mósa Gergely.
1661. szeptember 14-én Ali pasa libáncsmezei táborában választották fejedelemmé I. Apafi Mihályt. 1910-ben 1615 lakosa volt, 1992-ben 1946 lakosából 1496 magyar, 342 cigány és 108 román volt. A trianoni békeszerződésig Maros-Torda vármegye Marosi felső járásához tartozott.

Látnivalók

 Református temploma 1784 és 1788 között épült a régi templom helyére.
 Római katolikus temploma 1904-ben épült, a XIII. századból származó régi templom helyére.
 Unitárius (1729) és görögkatolikus (1931) temploma is van, ez utóbbi ma ortodox templom.
 A Bálintitt-kastély barokk eredetű, a 19. században átalakították.
 A faluban ezenkívül több nemesi udvarház is állott. Például: a báró kertje, mellette egy náddal körbevett tavacska.
 A polgármesteri hivatal előtt álló I. Apafi Mihály szobor.
 A Gomolyát nevű domb.
 A Marosvásárhelyi Rádió adótornya Marosszentgyörgy és Nagyernye között (46°35'36.7"N 24°38'00.1"E)

Híres emberek
 Itt született Szenner József(1881–1948), jogász, lapszerkesztő, író, politikus.
 Innen származott Kelemen Lajos (1877–1963) történelemtudós családja.
 Itt született Jeney Imre(1908–1996) filmrendező, film forgatókönyvíró.
 Itt született Nagy Olga (1921–2006) néprajzkutató.
 Itt élt és dolgozott hosszú ideig Fülöp Alajos (1831–1902) plébános, író.
 Itt született és élt tövisi báró Bálintitt József (1851–1922) költő, műfordító.
 Itt született 1933-ban Nagy Lajos orvos, közíró.

Testvértelepülések
  Szentbalázs, Magyarország, Somogy vármegye

Források

Marosszék települései
Maros megye települései
Lazio

Lazio () Olaszország egyik régiója, amelyet Toszkána, Umbria, Abruzzo, Marche, Molise, Campania és a Tirrén-tenger határol. Lakosainak száma 5 602 882. Székhelye Róma, Olaszország fővárosa.

Földrajz 
Lazio Közép-Olaszországban helyezkedik el, területe 17 203 km², az Appenninektől a Tirrén-tengerig húzódik. Domborzata változatos, nagyobb részben hegy- és dombvidék (hegyvidék területének 54%-a, a dombvidék területének 26,1%-a). A sík területek a tengerpart közelében jellemzőek, és területének 20%-át teszik ki.

A legjelentősebb folyók a Tevere és a Garigliano. Mindkét folyó a Tirrén-tengerbe ömlik.

Története

Őskor 
Lazio területén is feltártak már őskori emlékeket. A legtöbb ezek közül a Rómától délre található Latina városban került elő, például a Grotte del Circeo barlangban neandervölgyi emberleletek vagy az Agro Pontinóban található, róla elnevezett, korai Felső-Paleolitikum korából származó Pontiniani kultúra leletei.

A Latina körüli emlékeken kívül szintén találhatók Róma északnyugati csücskén Torrimpietrában, ami a legismertebb lelőhely, a Polesini barlangan pedig a szintén Rómához tartozó Tivoliban csontba vésett állatminták kerültek elő (a nagyjából 30 ezer évvel ezelőtti kultúrák korából).

Ókor 
A Kr. e. 6. századtól a terület neve Latium volt. Kr. e. 340–338 között itt zajlott a második latin háború. Később, Róma növekedésével a területen szervezték meg Latium provinciát.

Középkor 
493-ban Odoaker elfoglalta. 755-ben a Pápai Állam része lett.

Újkor 
1809-ben Franciaország megszerezte Laziót, majd 6 évvel később a Bécsi Kongresszus visszaadta a Pápai államnak. 1870 óta Olaszország része. A fasizmus ideje alatt a Pontini-mocsarak lecsapolása révén számos új települést hoztak létre: Latina, Sperlonga.

Közigazgatás 

Öt megyéje (provincia) a következő:
 Frosinone, székhelye Frosinone, települések száma 91
 Latina, székhelye Latina, települések száma 33
 Rieti, székhelye Rieti, települések száma 73
 Róma, székhelye Róma, települések száma 121
 Viterbo, székhelye Viterbo, települések száma 60

Tájegységek megyénként

Népesség 
A régió legnépesebb települései az ISTAT 2007. február 28-i adatai alapján:

Forrás:

Világörökségi helyszínei 

 Róma történelmi belvárosa
 Cerveteri, nekropolisz
 a Szentszék épületei
 Róma, San Paolo fuori le mura-bazilika
 Tivoli, Villa Adriana
 Tivoli, Villa d’Este
 Tarquinia, nekropolisz

Galéria

Fordítás

Jegyzetek

Források 
Italia.it Lazio oldala angolul (további 4 nyelven is elérhető)
A Wikivoyage Lazio oldala

További információk 
 Sito ufficiale della Regione Lazio- A régió hivatalos oldala
 Lazio parkjai
 WWF Lazio 
 Lazio Acrheológia
 Webcam Lazio

 
Római Birodalom
Marche

Marche (olasz kiejtése: marke) Olaszország egyik régiója. Székhelye Ancona.

Földrajz 
A régiót északnyugaton San Marino, valamint Emilia-Romagna és Toszkána régió, délnyugaton Umbria, délkeleten Abruzzo és Lazio, keleten az Adriai-tenger határolja.

Közigazgatás 
Marche régiót jelenleg 5 megye (provincia) és 246 község (comuna) alkotja.

Marche régió elnökei: 
 1970–1972: Giuseppe Serrini (DC)
 1972–1975: Dino Tiberi (DC)
 1975–1978: Adriano Ciaffi (DC)
 1978–1990: Emidio Massi (PSI)
 1990–1993: Rodolfo Giampaoli (DC)
 1993–1995: Gaetano Recchi (DC)
 1995–2005: Vito D'Ambrosio (PDS)
 2005 - ?: Gian Mario Spacca  (DL-M)

Közlekedés

Közúti közlekedés

Vasúti közlekedés 

Vasútvonalak: 
 Adriai vonal: Milánó - Bologna - Ancona - Bari - Lecce
 Transzappennini vonal: Ancona - Foligno - Orte - Róma.
 Ferrovia Fano-Urbino vonal (megszűnt)
 San Benedetto del Tronto - Ascoli Piceno vonal
 Civitanova Marche - Macerata - Fabriano vonal
 Fabriano - Pergola vonal

Légi közlekedés 
Marche repülőterei: 
 Ancona-Falconara repülőtere (Aeroporto di Ancona-Falconara)
 Fano repülőtere (Aeroporto di Fano)

Vízi közlekedés 
Hajózás, tengeri kikötővárosok és kikötők: 
 Anconai kikötő (Porto di Ancona)
 San Benedetto del Tronto kikötője (Porto di San Benedetto del Tronto)
 Senigalliai kikötő (Porto di Senigallia)
 Porto San Giorgio kikötője (Porto di Porto San Giorgio)
 Fanoi kikötő (Porto di Fano)
 Civitanova Marche kikötője (Porto di Civitanova Marche)

Galéria

Jegyzetek

Források 
 Az olasz Wikipédia azonos szócikke (Közigazgatás, Települések, Közlekedés)

További információk
Trentino-Alto Adige

Trentino-Alto Adige/Südtirol (németül: Trentino-Südtirol, ladinul: Trentin-Südtirol) egy észak-olasz autonóm régió. A régió 2 megyéből áll, Trento autonóm megye (Trentino) és Bolzano autonóm megye, ahol jelentős a német anyanyelvűek száma. Bolzano megye területe a középkortól, Trentino megye területe 1815-től 1919-ig az osztrák Tirol tartomány déli részeként Osztrák Császárság ill. az Osztrák–Magyar Monarchia része volt. 1919-es elcsatolását követően Dél-Tirol névvel jelölték, hogy megkülönböztessék az Ausztriában maradt északi Tiroltól és Kelet-Tiroltól.

Földrajz 
A régiót északról Ausztria, északnyugatról Svájc, nyugatról Lombardia, keletről Veneto határolja. A táj meghatározó elemei az Alpok hegylánc déli nyúlványai, főként a Dolomitok. A legmagasabb csúcsa az Ortler (3905 méter).

Legfontosabb folyóvize az Etsch (olaszul Adige) amely Dél-Tirol olasz nevét is adja (Alto Adige). Ugyancsak Dél-Tirol-hoz tartozik a Garda-tó északi része is, amely Olaszország legnagyobb tava.

Történelem

Lakosság 
A régió lakosságának 60%-a olasz, 35%-a német, 5%-a ladin (rétoromán). A németek központja Bolzano, míg a ladinoké Fassa.

A ladin nyelv (saját elnevezése l ladin vagy l lingaz ladin; nem tévesztendő össze a romans nyelv ladin változataival, sem a spanyol nyelv ladino változatával) a rétoromán nyelvek egyike, amelyet az olaszországi Dolomitok vidékén, Dél-Tirolban mintegy 30 ezren beszélnek, a legtöbben kétnyelvűségben az olasszal, illetve a némettel. Dél-Tirol tartományban hivatalosan elismert regionális státusszal rendelkezik; több dialektusra oszlik.

Sport

Sportlétesítmények 
 Druso Stadion, Bolzano (Stadio „Druso” di Bolzano)
 Brismasco Stadion, Trento (Stadio „Briamasco” di Trento)
 Európa Stadion, Bolzano (Stadio „Europa” di Bolzano)
 PalaTrento
 PalaMazzali
 Palaonda
 Palaresia
 Jégstadion, Bruneck (Eisstadion Bruneck
 Palaghiaccio Gianmario Scola
 Arena Ritten
 DiscoArena di Vipiteno
 Palaghiaccio Pranives
 MeranArena

Jegyzetek

Források

További információk 

 Trentino Official Website
 hivatalos oldal
 Autonómia
 Turisztikai információk
 a régió térképe
 ItalianVisits.com
 Webkamera
 Fotók
Umbria

Umbria Közép-Olaszország egyik régiója. Lakosainak száma , területe  km² (ebből  km² Perugia megye,  km² Terni megye területe). Az egyetlen olyan olasz régió, amely nem szárazföldi vagy tengeri határon fekszik. Északon Marchéval, nyugaton és északnyugaton Toszkánával, délen és délkeleten Lazióval határos. Marche területén található egy umbriai exklávé, amely közigazgatásilag Città di Castellóhoz tartozik. A régió székhelye Perugia. A régió nyelve az ún. közép-olasz nyelv.

Földrajza 
Umbria területe túlnyomórészt dombság (63%) és hegység (31%), és csak 6%-a síkság. Morfológiája ennek megfelelően változatos.

Közigazgatás 

Umbria két megyére (provincia) oszlik:

 Perugia megye (Provincia di Perugia), közigazgatási székhelye Perugia
 Terni megye (Provincia di Terni), közigazgatási székhelye Terni

Népesség 
Legnépesebb városai

Világörökségi helyszín 

 Assisi, a Szent Ferenc Bazilika és egyéb ferences épületek

Testvérvárosai az alábbiak 
  Makád, Magyarország
  Tököl, Magyarország

Galéria

Fordítás

Jegyzetek

Külső hivatkozások

Kapcsolódó szócikkek 
 Olaszország közigazgatása
 Alessandro Vitelli

Umbria
Kormányzó

A kormányzó az ország egy részének vagy egészének politikai-katonai igazgatásával megbízott, az uralkodót képviselő helytartó vagy ideiglenes államfő.

A kormányzói tisztség a magyar történelemben 

A magyar történelemben, jogtörténetben 1446-ban hozták létre ezen intézményt. A kormányzó a király helyett vezette az országot, ha nem volt törvényes király vagy még kiskorú volt. A tisztség így egyenértékű volt a régenssel. Latin elnevezése 'gubernator'.

 Hunyadi János (1446–1453)
 Szilágyi Mihály (1458)
 Lodovico Gritti (1530–1534)
 Johann Caspar von Ampringen (1673–1681)
 Kossuth Lajos (1849) - kormányzó-elnök 
 Habsburg József Ágost főherceg (1919. augusztus 5. - 25.)
 Horthy Miklós (1920–1944)

A kormányzói tisztség más országokban 

 Oroszországban I. (Nagy) Péter 1708-ban bevezetett reformja hozta létre a kormányzói hivatalt, melynek viselője az Orosz Birodalom adminisztratív, területi egységeinek, a kormányzóságoknak az élén állt. Kiterjedt adminisztratív, bürokratikus apparátus élén végezte a kormányzóság adminisztratív, rendfenntartási, pénzügyi, igazságszolgáltatási feladatait, egyben a kormányzóság területén állandóan állomásozó katonaság főparancsnoka is volt.
 A gyarmati közigazgatás első tisztviselője a Brit Birodalomban.
 Néhány nagyobb ország (pl. USA) szövetségi államai végrehajtó hatalmának élén áll.
 Egyes országokban kormányzónak hívják a jegybank vezetőjét.

Források 
 Markó László (szerk.): Általános történelmi fogalomgyűjtemény. Holnap Kiadó, Budapest, 1992. 
 Bán Péter: Kormányzó. In: U.ő (szerk.): Magyar történelmi fogalomtár. Gondolat, Budapest, 1989. pp. 267–268  I. kötet

Kapcsolódó szócikkek 

 Magyarország államfőinek listája
 Gubernium

Jog
Régensek
Olaszország régiói

Olaszországnak 1970-től húsz régiója (olaszul regione) van, amelyek NUTS-2 szintű egységeknek felelnek meg. A régió döntéshozó testülete a regionális tanács (olaszul consiglio regionale), a végrehajtó testület pedig a giunta comunale, melyet az elnök vezet (presidente). Öt régió különleges státusszal rendelkezik, elsősorban az ott élő nemzeti kisebbségek jogainak biztosítása céljából: Friuli-Venezia Giulia, Szardínia, Szicília, Trentino-Alto Adige és Valle d’Aosta. A régiók törvényhozási, adminisztratív és pénzügyi autonómiával rendelkeznek. Az államvezetés a regionális biztosok (olaszul commissari del governo) révén felügyeli a régiókat. Valle d’Aosta kivételével a régiók megyékre (provincia) oszlanak.

Főbb adatok

Fordítás

Lásd még 
 Olaszország közigazgatása
 Olaszország megyéi

Olaszország közigazgatása
Kovászna megye

Kovászna megye () Erdély délkeleti részén helyezkedik el, a Kárpát-medence legkeletebbre fekvő megyéje. Szomszédos megyék: keleten Bákó megye (Bacău), Vrancea megye, Buzău megye (Bodza), északon Hargita megye, nyugaton és délen Brassó megye. Székhelye Sepsiszentgyörgy.

Földrajz 
Kovászna megye Erdély délkeleti részén helyezkedik el, a 25°32' és 26°18' keleti hosszúságok, valamint a 45°32' és a 46°18' északi szélességek között.

Domborzat 

A megye legnagyobb részét a Brassói-medence északkeleti része és a  Felső-háromszéki-medence foglalja el. Északi és keleti határain középmagas hegyek találhatók. A legmagasabb pont a Háromszéki-havasokban található 1777 méter magas Lakóca-tető, a  legalacsonyabb pont az ágostonfalvi Olt-híd melletti erózió-bázis 468 méteres  magassággal. A megye területének 44%-át erdő borítja.

Az északi hegységek nagy része vulkáni tevékenység során alakultak ki (zárójelben legmagasabb  pontjuk): Déli-Hargita (1558 m), Csomád-hegység (1301 m), Nagy-Murgó (1016 m). Keleti hegységek: Répát-hegység, Nemere-hegység (1649 m), Háromszéki-havasok (1777 m), Bodzai-havasok (1479 m). A megye középső részén elterülő hegységek: Baróti-hegység (1017 m), Bodoki-hegység (1240 m).

Vízrajz 
A megye két meghatározó folyóvize az Olt és a Feketeügy (az Olt legnagyobb  mellékfolyója). A két legnagyobb állóvíz a 2 km hosszúságú Besenyői-tó és a 23 hektár területű Rétyi-tó.

Éghajlat 
A megye mérsékelt kontinentális éghajlatú (forró nyarak, hideg telek), évi átlaghőmérséklete  2-7 °C között változik. A megyeszékhelyen mért legalacsonyabb hőmérséklet -32 °C (1929. február 11.), a legmagasabb 37.8 °C (1951. augusztus 11.) 2005. február 6. és február 8. között kétszer is megdőlt a megyei hidegrekord. Február 8-án reggel Bodzafordulón -37 °C-ot mértek. A városban 1939-ben hozták létre a meteorológiai intézetet, a szakemberek szerint azóta nem mértek ilyen alacsony hőmérsékleti értéket a vidéken. Az évi csapadékmennyiség a megyében 500 és 1100 mm között változik.

Lakosság 

Kovászna megye lakossága 2007-ben 223 364 fő (1992-ben még 233 256 fő volt), melynek 50,1%-a városlakó. 122 település található a megye területén. A 2002-es népszámláláskor 222 449 volt a lakosság száma, ebből 73,79% magyar, 23,28% román és 2,68% cigány. Magyarok ennél nagyobb arányban csak Hargita megyében vannak. A népesség változása az utóbbi 150 évben (a megye mai területére számítva):

Közigazgatás

A megyei tanács 
A megyei tanács 31 tagból áll, a tanács elnökével együtt. A legutóbbi, 2020-as választásokkor Tamás Sándor az RMDSZ színeiben nyerte a tanácselnöki tisztségért folyó küzdelmet. A táblázat a 2020-as helyhatósági választások eredményeit mutatják:

Települések 
A legnagyobb települések a megyében (2011):

Gazdaság 

Természeti kincsek:
 Lignit (Barót környéke)
 Ásványvíz (Bibarcfalva, Előpatak)

Források 
 Kisgyörgy Zoltán: Erdővidék (Sepsiszentgyörgy, 1973);
 Kisgyörgy Zoltán: Barangolás Székelyföldön 3.: Kovászna megye (Pallas-Akadémia könyvkiadó,  Csíkszereda, 2000);

Jegyzetek

További információk 

 Háromszék.lap.hu – Linkgyűjtemény
 Kovászna megye Tanácsa
 Kovászna megye műemlék épületei
Zombor (keresztnév)

A Zombor régi magyar személynév. Magyar, török, bolgár eredetű, jelentése: bölény.


Rokon nevek
 Zsombor: a Zombor alakváltozata, régi magyar személynév.

Gyakorisága
Az 1990-es években a Zombor szórványos, a Zsombor ritka név volt, a 2000-es években a Zsombor a 13-44. leggyakoribb férfinév, a Zombor nincs az első százban.

Névnapok
Zombor
 augusztus 22.
 december 26.
Zsombor
 április 21.
 november 8.

Híres Zomborok, Zsomborok

Jegyzetek

Magyar keresztnevek (Z)
Férfikeresztnevek (Z)
Szláv eredetű magyar férfikeresztnevek
Régi magyar férfi személynevek
Menyhért

A Menyhért a germán Meinhard névből származik, jelentése erő + erős, merész. A magyarban ezzel a névvel helyettesítették a háromkirályok egyikének a nevét, a Melchiort. Annyi bizonyos, hogy korábbi magyar alakja Menyhárt volt.


Gyakorisága
Az 1990-es években igen ritka név, a 2000-es években nem szerepel a 100 leggyakoribb férfinév között.

Névnapok
 január 6. 
 augusztus 14. 
 augusztus 22. 
 szeptember 7.

Híres Menyhértek
 Menyhért bölcs király,  a bibliai, pontosabban a keresztény hagyomány szerinti napkeleti bölcsek, illetve három királyok egyike
 Andreánszki Menyhért szerzetes
 Baczoni Menyhért lelkész
 Baumholtzer Menyhért pap
 Bán Bálint Menyhért színész
 Bocatius Menyhért író
 Chviskovitz Menyhért nevelő
 Cseh Menyhért pap, költő
 Csernus Menyhért minisztériumi tisztviselő, az 1848–49-es szabadságharc vértanúja
 Dobos Menyhért, a Duna TV vezérigazgatója 2011 szeptemberétől
 Grodecz Menyhért, a kassai vértanúk egyike
 Horváth Menyhért szélhámos
 Hefele Menyhért építész, bronzöntő
 Lakatos Menyhért író
 Lengyel Menyhért író
 Lónyay Menyhért gróf, az MTA tagja
 Palágyi Menyhért természettudós, matematikus, filozófus, esztéta, tanár
 Szegvári Menyhért színész, rendező
 Tamás Menyhért író

Jegyzetek

Magyar keresztnevek (M)
Férfikeresztnevek (M)
Germán eredetű magyar férfikeresztnevek

en:Melchior
cv:Мельхиор
pt:Melchior
ru:Мельхиор
Gamba (egyértelműsítő lap)

Viola da gamba, hangszer
 Gamba, orgonaregiszter
 Gamba, város Gabonban
Paul Ariste

Paul Ariste (Rääbise, 1905. február 3. – Tallinn, 1990. február 2.) észt nyelvész, finnugrista.

Élete 
A Tartui Egyetemen tanult 1925 és 1929 között. Diplomamunkájának címe: „Az észt–svéd jövevényszavak az észt nyelvben". 1933-tól a Tartui Egyetemen oktatott, doktori értekezését a Hiiumaa szigetén beszélt nyelvjárás fonetikájából írta. 1944 és 1946 között az észt és más finnugor nyelvek tanszékének vezetője volt, majd 1946 és 1977 között a finnugor tanszék élén állt.

Munkássága 
Ariste az észtországi finnugor nyelvkutatás atyja és a szovjetunióbeli kutatás egyik jeles alakja. Számos nyelvet oktatott (finn, svéd, lett, alnémet és eszperantó), tudományos téziseinek száma meghaladja a hatvanat. Egyik fő kutatási területe a vót (vadja) nyelv volt, tanítványaival rendszeresen tett tanulmányutakat e nép körében. Az általa gyűjtött vót népmeséket és népi énekeket több kiadásban tette közzé. Egyik legjelentősebb munkája a nagy vót szótár összeállítása és kiadása (1990). Összes publikációnak száma mintegy 1300 cikk, ezek között félszáz monográfia. Megalapította (1965) és szerkesztette a Szovjetszkoje finnougrovegyenyije (Советское финноугроведение; Soviet Finno-Ugric Studies) című folyóiratot, melynek nevét később Linguistica Uralica-ra változtatták.

Elismerések 
Tevékenységét külföldön és belföldön is elismerés övezte. 1954-től az Észt Tudományos Akadémia tagja, 1969-ben avatták a Helsinki Egyetem, 1971-ben a szegedi József Attila Tudományegyetem, 1975-ben a Tamperei Egyetem, 1989-ben a Lett Egyetem díszdoktorává. Magyarországon és Finnországban is tiszteletbeli akadémiai tagsággal tüntették ki.

Jegyzetek

Források 
Magyar nagylexikon, 2. kötet, 1994;  (összkiadás)

Észt nyelvészek
MTA-tagok
Finnugristák
1905-ben született személyek
1990-ben elhunyt személyek
Tartuiak
Az Észt Tudományos Akadémia tagjai
A Francia Természettudományi Akadémia tagjai
Nagygérce

Nagygérce (románul Gherța Mare) falu Romániában Szatmár megyében.

Fekvése
Szatmárnémetitől 37 km-re északkeletre fekszik, Turctól 3 km-re délre van.

Története
Gérce egykori várát a birtokos Ákos nemzetségbeli Ernye egyik örököse építtette a 13. század végén.

1341-ben már romként említik, amikor Károly Róbert  király helyreállítását a szatmári ispánra bízta.

1393-ban már ismét romként szerepel, valószínűleg Nagy Lajos rontatta le.

A falunak 1910-ben 1010, túlnyomórészt román lakosa volt.

A trianoni békeszerződésig Ugocsa vármegye Tiszántúli járásához tartozott.

Nevezetességek
 Görögkatolikus fatemplomát 1771-ben építették, Mihály arkangyal tiszteletére szentelték fel. Anyakönyvet 1798-tól vezetnek.

Hivatkozások

Szatmár megye települései
Ugocsa vármegye települései
Nagykadács

Nagykadács (románul Cădaciu Mare) falu Romániában Hargita megyében. 1876 körül nőtt össze Kiskadáccsal.

Fekvése
A falu Székelykeresztúrtól 10 km-re északkeletre a Vágás-patakának a Nyikóba való ömlésénél fekszik.

Nevének eredete
Neve régi magyar személynévből ered.

Története
A falutól keletre emelkedő egyik magaslaton középkori erődítmény nyomaira bukkantak. 1566-ban Kadach néven említik. 1910-ben 421 lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Udvarhely vármegye Székelykeresztúri járásához tartozott. 1992-ben 158 lakosából 157 magyar és 1 román volt.

Látnivalók
Unitárius temploma 1837-ben épült, tornya középkori.

Hivatkozások

Hargita megye települései
Lira da gamba

A lira da gamba vonós hangszer, a lira da braccio nagyobb méretű, mélyebb hangolású rokona. Elsősorban Itáliában használták, nagyjából 1500 és 1700 között. A lira da braccióhoz hasonlóan akkordhangszer, ének kíséretére szolgál, de vele ellentétben nem da braccio tartásban, hanem – nagyobb mérete miatt – a játékos a lábai közé véve, da gamba módra játszik rajta. A héthúros lira da braccióhoz képest több, 9–20 húrral van felszerelve, használata, repertoárja sokoldalúbb.

Egyéb elnevezései: lirne, lirone, gran lira, lira grande, lyra perfecta, lirone perfetto, lira doppia, arciviolata, arciviolatalira.

Leírása 
A lira da gambának nagyjából hegedűformájú teste, lapos háta, rövid, széles, bundozott nyaka, levél formájú hangolófeje van, elölről kezelhető hangolókulcsokkal. Testmérete a tenor- és basszusgamba közé esik, de azoknál kevésbé mély, kávája fele olyan széles, mint a csellóé. A húrláb szinte teljesen egyenes, a tetőn az oldalsó hanglyukakon kívül rozetta is van. Két fogólap mellett futó búrdonhúrja és változatos számú fogólapon leszorítható húrja van.

A lira da gamba elsődleges zenei szerepe, hogy énekhang mellé, kitartott akkordokból álló kíséretet adjon. Húrozása, hangolása, a húrlábának görbülete ennek megfelelően úgy van ötletesen kitalálva, hogy három–hat húrján egyszerre lehessen játszani. Egymást követő húrjai nem folyamatosan egyre magasabb hangolásúak, hanem más sémát követnek: ezt francia kifejezéssel rentrant hangolási módnak nevezik. Ez által a lehető legtöbb akkordot többféle fordításban is le lehet fogni, vonóval meg lehet szólaltatni. Cerreto, Praetorius és Mersenne a lira da gamba összesen ötféle hangolását ismerteti.

Jegyzetek

Források

További információk 
 Videó

Vonós hangszerek
Nagykapus

Nagykapus (románul Copșa Mare, németül Gross-Kopisch ) falu Romániában Szeben megyében.

Fekvése 
Segesvártól 25 km-re délnyugatra fekszik, Berethalomtól 2 km-re keletre található.

Története 
1219-ben villa Fel Kopusi néven említik először. 15. századi szász erődített evangélikus templomát tornyokkal erősített 16. századi romladozó védőfal erősíti.

A trianoni békeszerződésig Nagy-Küküllő vármegye Segesvári járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 1071, többségben német lakosa volt, jelentős román kisebbséggel.

Hivatkozások

Külső hivatkozások 
 Képek

Szeben megye települései
Nagy-Küküllő vármegye települései
Baryton

A baryton egy cselló nagyságú, 6  húros vonós hangszer, a gambacsalád tagja. A viola bastardánál egy fokkal magasabb hangszer, amelyet a gambák módjára, láb között tartva kell megszólaltatni. Hangolása: A-d-f-a-d'-f'

A viola bastardához hasonlóan ez a hangszer is rendelkezik együttrezgő húrokkal, 7–28 darab van belőlük, de ezek a hangszer fogólapja alatt futnak, így a bal kéz hüvelykujjával akár pengethetők is. Hangolásuk: A-d-e-fisz-g-a-b-cisz'-d'-e'. A pengetés lehetőségét sok szerző, illetve játékos bonyolult kétszólamú játékra használta.

A hangszer első említése 1656-ból való, a 19. század elejéig használták. A rokokóban és a korai klasszikában találhatóak rá írott darabok. Joseph Haydn igen sok művet írt rá (kb. 170-et, szólókat, triókat mélyhegedűvel és csellóval, divertimentókat stb.), mert Esterházy Miklós József herceg nagy barytonjátékos volt, hangszere a Magyar Nemzeti Múzeumban látható.

Források

További információk 
 Esterházy Ensemble
 Michael Brüssing barytonművész
 Haydn barytonos triói

Vonós hangszerek
Nagykede

Nagykede (románul Chedea Mare) falu Romániában Hargita megyében.

Fekvése
Székelykeresztúrtól 5 km-re északra, Rugonfalvától 4 km-re a Kedei –patak suvadásos völgyfőjében, szélvédett területen fekszik Kiskede ikerfalvaként. Rugonfalva felszegi része felől, a kedei patak völgyébe vezető 38-as községi úton közelíthető meg. Szomszédai: keleten Kiskede, északon Gagy, nyugaton Csekefalva, délen Rugonfalva. Az 500 m hosszú falu Felszegre és Alszegre tagolódik két utcával. A vízhiánnyal küszködő településtől keletre gázszondát mélyítettek az 1980-as évek elején.

Neve régi magyar személynévből keletkezett. Ernst Wagner szerint először 1436-ban, Kedei János tordai főispán nevében fordult elő.

Egyháztörténet
 A középkorban tiszta katolikus falu a reformáció korában válik unitáriussá. A szintén többségébe unitáriussá lett Kiskedével együtt építettek a két falu közötti Templomdombra templomot. Így a két település egy egyházközséget alkot, amely 1816-ban nyerte el önállóságát Székelyszentmiklóssal szemben.

Hiteles adatok szerint 1723-ban már létezett a templom, 1900–ban újraépítették fából, egyszerű, sima vonalú új reneszánsz modorban. Kék színben pompázó mennyezete fakazettás. Az 1828-ban vásárolt, kemény cserefából készült haranglábat a templom déli oldalára helyezték.

Az unitáriusok mellett élő reformátusok az 1800-as évek elején református templomot építettek fából, amit 1942-ben lebontottak. Később a falu közepén emelkedő kistornyos imaházban tartottak istentiszteletet. Az imaház megromlott állapota miatt ma családi háznál gyűlnek össze a hívek ünnepnapokon. A beszolgáló lelkész Jakab Imola Siménfalváról, a kis közösség gondnoka Benedekffy Albert 96 éves egyháztag volt.

Iskolatörténet 
Az első elemi iskolát 1820-ban létesítették Kiskedével közösen. Több éven át ebben az iskolában tanított Tiboldi István népköltészeti gyűjtő, író. Évről évre nagy gondot jelent újraindítani az összevont I-IV osztályt, tanulók hiányában.

Nagykedében külön elemi iskola 1922-ben létesült a református egyház keretében. 1948 után mint állami iskola működött 1970-ig akkor tanulók hiányában megszűnt. Kiskede fogatta az okulni vágyókat.

A faluban 1975-ig élénk kulturális élet folyt. A faluházat 1923-ban építették, ahol évente színdarabos bálokat, szabadtéri táncmulatságokat – majálist –rendeztek. A faluban volt könyvtár is, sajnos a könyvek legnagyobb része a második világháború alatt elveszett. Az utóbbi években, a nagyfokú elvándorlás miatt gyakorlatilag megszűnt a kulturális élet.

2017-ben néhány lelkes fiatal újraindította a kulturális életet a faluban. Színdarabos kosaras bált és Falunapot szerveztek. A helyi kultúrotthonban utoljára 1975-ben mutattak be színdarabos előadást.

A falu jeles szülöttei 
 Tiboldi István (1793-1880) tanító, népköltészeti gyűjtő, író.
 Sándor Mózes (1839-1916) középiskolai tanár, tanfelügyelő.
 Fekete István (1800-as évek) mérnök, barlangász, térkép készítő.
 Benedekffy Samu (1915-2014) lelkész, költő, újságíró.

Hivatkozások

Hargita megye települései
Udvarhely vármegye települései
Viola bastarda

A Viola Bastarda vagy viola bastarda (mindkét írásmód elterjedt) egy elsősorban basszus vonós hangszer, a gamba család tagja. Fénykora a 16. és 17. századra tehető.

Hangja eléggé „multifunkcionális” volt: lehetett basszusnak, tenornak, de akár altnak is használni, eme képesség kihasználtsága a játékostól függött. Ez annak volt köszönhető, hogy a standard gamba és líra hangolást vegyítették. A Viola Bastardát gyakran szorosan társítják a division viol-hoz, illetve a lyra viol-hoz. 

Hans Sachs szerint hathúros, tenorfekvésű hangszer, amely egyesíti a gambák (test) és a lírák (kvart-kvint hangolás) jellegzetességeit, előnyeit.

Ezen hangszeren fordultak elő először acél- vagy sárgarézhúrok a bélhúrok helyett, igaz, csak mint együttrezgő húr – legalábbis John Playford szerint.

A legújabb szakirodalom a gambák diminúciós gyakorlatát jelöli ezzel a kifejezéssel.

Külső hivatkozások
A Bastardáról
Hangolása Pretorius hangszerlexikonában

Vonós hangszerek
Országok népesség szerinti listája

A Föld országainak népesség szerinti listája.

Lista 
Kiegészítés: A függő területet és a nemzetközileg el nem ismert de facto országokat dőlt betűvel jelezzük. A függő területek neve mögött mindig megtalálható az anyaország is, illetve, hogy azzal milyen típusú függésben áll.

Lakatlan területek

Kapcsolódó szócikkek 
 Országok népsűrűség szerinti listája

Jegyzetek 

Nepesseg
Grossmann Marcell

Grossmann Marcell (Marcel Grossmann) (Budapest, 1878. április 9. – Zürich, 1936. szeptember 7.) matematikus az Eidgenössische Technische Hochschule (Zürich) tanára, a leíró geometria volt a szakterülete. Albert Einstein barátja és osztálytársa volt. Grossmann hangsúlyozta Einstein számára a Riemann-geometria fontosságát, mely szükséges lépés volt az általános relativitáselmélet kidolgozásához.

Életpályája 
Zsidó származású volt, édesapja Grossmann Gyula családja eredetileg Elzászból származott, de ő már Svájcból került Budapestre, ahol 1870-ben gyárat alapított, mint résztulajdonos. Édesanyja Katharina Henriette Lichtenhahn és volt egy bátyja is. A mezőgazdasági gépeket gyártó gyáruk a mostani Lehel tér közelében működött.

Marcell Budapesten született és a Berzsenyi Gimnáziumba járt középiskolába. A Grossmann család 1893-ban visszaköltözött Svájcba. Itt 1896-ban Grossmann, Einstein és Einstein későbbi felesége Marity egyszerre kezdték meg tanulmányaikat az Eidgenössische Technische Hochschule-n, Zürichben. 1901-ben Grossmann a szakdolgozatán dolgozott Wilhelm Fiedlernél.

1912-ben mikor Einstein a Zürichi Egyetemre került, felvetette Grossmannak, hogy valamilyen koordináta-rendszertől független „abszolút kalkulusra” van szüksége. Grossmann tájékoztatta, hogy az készen van, ez a Riemann-geometria. 1913-ban közös cikket írtak Einsteinnel az általános relativitáselméletről. Ezután Einsteinnek még David Hilbert 1915-ös görbülettel kapcsolatos munkájára volt szüksége elméletének 1916-os kiteljesítéséhez.

Emlékezete 
Tiszteletére a relativisták 1975 óta háromévente Marcel Grossmann találkozókat szerveznek. A matematikusok kiemelkedő tudományos munkásságának elismeréseként Marcel Grossmann-díjat is alapítottak.

Cikkei 
A. Einstein és M. Grossmann. Entwurf einer verallgemeinerten Relativitätstheorie und einer Theorie der Gravitation. Zeitschrift fur Mathematik und Physik, 62:225, 1913.
A. Einstein és M. Grossmann. Kovarianzeigenschaften der Feldgleichungen der auf die verallgemeinerte Relativitätstheorie gegründeten Gravitationstheorie. Zeitschrift fur Mathematik und Physik, 63:215-225, 1914.

Jegyzetek

Források

További információk 
 
 

Magyar matematikusok
Zsidó származású magyarok
Magyar egyetemi, főiskolai oktatók
Emigráns magyarok
1878-ban született személyek
1936-ban elhunyt személyek
Eisenstein (egyértelműsítő lap)

Eisenstein, családnév
 Eisenstein, 2000-es kanadai film

 Eisenstein-prím
 Eisenstein-egész

Földrajz
 Amerikai Egyesült Államok
 Eisenstein, település Wisconsinban
 Románia
 Moravica-Eisenstein, Ocna de Fier, település Krassó-Szörény megyében
Szilárdtest relé

A szilárdtest relé egy jelfogóként működő félvezető lapka, olyan mint egy tranzisztor vagy integrált áramköri csip alapja és a rajta lévő különböző alkatelemek összessége, ami magát a működést segíti elő. A szilárdtest relé feladata, hogy nagyobb feszültséget, nagyobb áramerősséget viseljen el, mint egy egyszerű félvezető. A szilárdtest elem természetesen a sokkal kisebb vezérlő feszültség és alacsony áramerősség hatására fejti ki erejét. 

A mai szilárdtest relék már 3 V feszültségtől (tehát a legtöbb digitális áramkör feszültségszintjével) akár 600 V-os váltakozó feszültséget több tíz A áramerősséggel is tudnak vezérelni, 10-40 ms kapcsolási késleltetéssel.

Összehasonlítása hagyományos eszközökkel 

Hagyományos elektromágneses vezérlésű (mechanikus) jelfogó összehasonlítása a „szilárdtest” jelfogóval: 
 A relé sok mozgó alkatrészt tartalmaz. A szilárdtest relé semmiféle mozgó elemet nem tartalmaz. Jobban bírja a rázkódást, véletlenül sem kapcsol ilyenkor hibásan.
 Egy hagyományos relénél egy szilárdtest elem élettartama lényegesen nagyobb (a kapcsolások számát tekintve, mivel nem tartalmaz mozgó alkatrészt), azonban az impulzusszerű túlterheléseket rosszabbul viseli.
 A hagyományos relé tizedmásodpercet is elérő késleltetéséhez képest a szilárdtest relé jelentősen gyorsabb.
 A hagyományos relék a kapcsolás pillanatában nagyfrekvenciás zajt is állítanak elő, amely a szilárdtest relénél nem jelentkezik. 
 A szilárdtest reléknél nem jelentkezik a prell.
 A hagyományos jelfogókkal szemben hűtést igényelhetnek, ami kicsiny méretük, ill. kapcsolt teljesítmény nagyságától függően szükséges lehet.
 A szilárdtest reléknek van maradék feszültségük és szivárgóáramuk, amivel a mechanikus relénél nem kell számolni
 A hagyományos relék galvanikus leválasztás biztosítanak, míg a szilárdtest relék túlfeszültség hatására könnyebben átütnek (ez a veszély optoelektronikai csatolással elhárítható).

Elektronika