Kézdivásárhely

Kézdivásárhely (románul Târgu Secuiesc, németül Szekler-Neumarkt, latinul Neoforum Siculorum, becenevén „a vargák városa” avagy a „céhek városa”) municípium Romániában Kovászna megyében, az egykori Kézdiszék központja. 1849-ben Kantával egyesült, 1949-ben Kézdioroszfalut csatolták hozzá. Ma Nyújtód és a hozzácsatolt Kézdisárfalva és Kézdiszászfalu is hozzátartozik.

Nevének eredete 
Neve arra utal, hogy már a középkorban vásáros hely volt. A szó előtagja (kézdi) arra emlékeztet, hogy az itteni székelyek Szászkézd vidékéről valók.

Fekvése 
A Felső-háromszéki-medencében, a Feketeügy lapályán, a Torja-patak mellett, Sepsiszentgyörgytől 30 km-re északkeletre fekszik.

Története 
A város keleti teraszain bronzkori, 3. századi telep, valamint 7. századi település nyomai kerültek elő. Már a rómaiak idején a Praetoria Augusta nevű település volt itt. A római kortól folyamatosan vásáros hely volt, melyet az Ojtozi-szoros felőli betörések időnként pusztítottak. A középkorban újra vásáros hely lett, majd 1427-ben Zsigmond király Torjavására néven királyi várossá tette. 1567-ben már jelentős város Kézdivásárhely néven. Az 1834. évi nagy tűzvészben 558 házából 421 leégett. Az 1848-49-es szabadságharcban a székelyek védelmi központja, itt öntötte ágyúit Gábor Áron, szobra 1971 óta a főtéren áll.

1910-ben 5892 lakosa volt, túlnyomórészt magyarok. A trianoni békeszerződésig Háromszék vármegye Kézdi járásához tartozott.

2000-ben vált municípiummá.

2002-ben 20 488 lakosából 18 841 magyar, 1607 román, 19 német és 8 cigány nemzetiségűnek vallotta magát.

2011-ben 18 491 lakosából 16 597 magyar, 1280 román, 9 német és 6 cigány volt. 597 fő nem nyilatkozott etnikai hovatartozásáról.

Látnivalók 
 Történelmi központ: A trapéz alakú főtér – amely a város piactere is volt – Európában egyedi, jellegzetes stílussal rendelkezik: innen indulnak napsugarak formáját öltve az úgynevezett udvarterek. Ezek a város fejlődésével egy időben jöttek létre, amikor a mesterek a főtérre néző főépületek háta mögött lévő udvarokba kezdtek házakat építeni, ahonnan a piac könnyen megközelíthető volt. Az utolsó beépíthető telken úgy építettek házakat, hogy azok a piacon kívül eső bejáratot elzárják. A főtérre négy utcán keresztül lehet bejutni a piac sarkáról. A XIX. század nyolcvanas éveitől kezdődően, a mesterek kis faházait fokozatosan a kereskedők emeletes kőházaival helyettesítették és kovácsoltvas erkélyek ékesítik. A város panorámája a házak zsúfoltságának köszönhetően a kis, keskeny főteret tükrözi vissza.
Kézdivásárhely nevezetes arról, hogy fennmaradt ún. udvarteres városszerkezete. A főtér körül több mint 70 udvartér található.
Az egykori piacteret – 18. és 19. századi épületek övezik, köztük az egykori városi tanácsháza épülete ma Céhtörténeti Múzeum. Gazdag történeti és néprajzi kiállításai vannak.
Incze László Céhtörténeti Múzeum és Patikamúzeum – Kézdivásárhely céhtörténeti múzeumát 1972 tavaszán avatták fel az egykori városháza épületében. A hagyományos mesterek (fazekasok, csizmadiák, cipészek, tímárok, lakatosok, mézeskalácsosok, kalaposok, szabók) szerszámai, műhelyberendezései az állandó kiállítás részét képezik. A kézművesek erőfeszítéseiből származó gyűjteményen kívül, mindegyik teremben írásos dokumentumokat, zászlokat, ládákat, táblákat, különböző céhek és kézművesek tábláit őrizik. A történelmi jellegű kiállítás a város gazdasági és szociális fejlődését tükrözi. Az 1848-49-es forradalom dokumentumai egy külön terembe kerültek. A kiállítóteremben meghívott művészek munkáiból periodikus kiállításokat rendeznek. A múzeumban egy másik különleges gyűjteménynek is helyet ad, itt tekinthető meg Andris és Zsuzsi népviseletben. A ruhákat erdélyi magyar gyerekek készítették 1970–71-ben a Jóbarát című folyóirat felhívására. A Székely Nemzeti Múzeum anyagát képező gyűjtemény egy részét 1974-ben adták át a kézdivásárhelyi múzeumnak. 1995-ben a kézdivásárhelyi múzeumba került a teljes gyűjtemény, a 352 viseletből három teremben 247 tekinthető meg.                                                                                                                         A patikamúzeumot az úgynevezett Finta-ház emeletén találjuk. (12-es udvartér 1. szám). A Finta-háznak nevezett ingatlan elődjét, az egykori körtornácos házat 1835-ben, a nagy tűzvész után építették, és romos állapota miatt 1972-ben lebontották. A mostani épületet 1978-ban építették újra, a ház régi formáját is megőrizve. A kiállított anyagot dr. Boga Olivér főorvos mentette meg az utókor számára.  A múzeumban látható tárgyakat és a berendezést először 2008-ban, az alsólemhényi Gerontológiai és Rehabilitációs Központ egyik épületében állították ki. Onnan hozták át a Finta-ház épületébe.  A gyűjtemény anyagának alapját az 1949 utáni  kézdivásárhelyi  24-es és 52-es számú patikák berendezése és eszközei képezik, kiegészítve ezeket Dr. Boga Olivér gyűjteményével. Túlélte a kommunizmust, és megmenekült az elkobzástól.  A rendszerváltáskor a bútorzatot és a felszerelést dr. Boga Olivér  elkérte az akkor már magángyógyszertárként működő Aranykígyó  Patika személyzetétől, és kiegészítette a saját gyűjteményével. Utólag más adományokkal is gazdagodott.  Jelenlegi ismereteink alapján 23 patikamúzeum létezik az országban. A legtöbb valamilyen intézeten belül működik. Erdélyben négyet tartanak számon, ezek közül az egyik a kézdivásárhelyi. A múzeum jelenlegi állapota a Tegyünk Kézdiszékért civil tömörülés munkáját dicséri.
Polgármesteri Hivatal: a főtér észak-nyugati során található a mai polgármesteri hivatal szecessziós, kétemeletes épülete, amely 1907-ben eredetileg takarékpénztárnak épült. Az épület rendeltetése az évek során változott. 1945-től a kommunista párt székhelye volt. 1989 decemberéig az épület a Néptanácsnak adott otthont. Jelenleg a helyi önkormányzat székhelye.  
Vigadó Művelődési Ház: 1902-1904-ben épült egykori Vigadó, amely ma művelődési ház. Az impozáns épület főhomlokzata síkjából timpanonos rizalit emelkedik, amelynek központi tengelyét az 1902-es évszámos városi címer ékesíti. Négyszáz férőhelyes színházterme és százötven személyt befogadó gyűlésterme van. 
Református temploma                                                                                                                                                       – A történelmi város jellegét a református templom masszív épülete határozza meg, amely Erdély egyik legnagyobb temploma (1.000 férőhellyel). A késő reneszánsz, barokk és klasszicista jegyeket őrző főtéri református templom, 1770 és 1783 között épült a középkori templom helyén. A templomot erődítményekkel látták el. 1834-ben, a nagy tűzvészben leégett a templomtorony és a tetőszerkezet, amelyet négy év alatt építettek újra, míg a nyugati bejáratnál lévő tornyot 1846-ban készítették. A templom ma is látható orgonáját a híres orgonakészítő, a Kézdivásárhelyen letelepedett Kolonics István építette 1861-ben.
Minorita templom és kolostor a kantai templomhoz tartozik a romos állapotban lévő minorita rendház melyet 1740-1828 között építettek barokk stílusban. A rendház régebbi, hátsó és két oldalsó szárnyát 1740-ben, majd az utcára néző, közvetlenül a templomhoz csatolt részét 1828-ban építették, amellyel a rendház négyszögű belső zárt udvarát alakították ki. Az elkövetkező években a rendházat felújítják.  Jelenleg az épület kívülről látogatható.
 A városban ortodox és új római katolikus templom is van.
Gábor Áron-szobor                                                                                                                                                                   – A székely ezermester, Gábor Áron az 1848-49-es forradalom és szabadságharc legendás ágyúöntője és tüzértisztje volt, aki a kökösi csatamezőn vesztette életét. Az ő vezetése alatt Kézdivásárhelyen jelentős hadianyaggyártás folyt.  A székely ágyúöntő teljes erejével, minden tudásával és képességével igyekezett segíteni a magyar szabadságharc ügyét.
 Katonanevelde                                                                                                                                                 – Kézdivásárhely katonaváros volt. A város egyik fontos műemléke a Vasút utca sarkán lévő egykori Székely Katonanevelde. A neoklasszicista stílusú épület még mai értelemben is impozánsnak mondható. A két hatalmas timpanon, amely a homlokzat középső felét zárja közre, a Katonanevelde ismertetőjegyévé vált. Az építkezés megkezdését 1811-ben indítványozta Báró Purczell János, a második gyalogezred ezredese. Az épületet nagy ünnepséggel nyitották meg 1823-ban. Az intézetet 115 kadétra rendezték be, testnevelő teremmel és uszodával. Jelenleg az épület rehabilitációjára van szükség.
 Hahn Jakab-faház                                                                                                                                                  Kézdivásárhely jellegzetes stílusát idéző műemlékház, a Hahn Jakab faház 1817-ben épült. Tulajdonosa, a temesvári sváb származású cukrászmester a különleges mézespogácsát honosította meg a városban. A népi jellegű faházakból sok elpusztult vagy gyökeresen átalakítódott.                                                                                                                                                                                           
 Turóczi Mózes-emlékház                                                                                                                                                                 – Turóczi Mózes öntőmester ágyúöntő műhelye a Kézdivásárhely főterétől dél-nyugatra, a mai Petőfi utca és a róla elnevezett kis utca között volt, a ma is meglévő háza mögött. Gábor Áron 70 ágyújából összesen 64 darabot öntöttek itt 1849 januárja és júliusa között. A Turóczi-házon két emléktábla is emlékeztet az ágyúöntőre. A mester születésének, illetve halálának évfordulója alkalmából a háza előtt, a mellszobornál emlékeznek meg róla.
Turóczi Mózes mellszobra: ágyúöntő mester 1849-ben rézágyúkat öntött a saját háza háta mögött. Nemcsak a háza előtt lévő emléktáblák, hanem szobra is emlékeztet az ágyúöntőre. A szobrot Vetró B. András készítette, amelyet 1993. november 8-án lepleztek le a Magyarország akkori külügyminisztere, Dr. Jeszenszky Géza jelenlétében, akit családi kapcsolatok fűznek a Turóczi családhoz. Turóczi Mózes életéről nem maradt fenn sok feljegyzés, azt lehet tudni róla, hogy kétszer nősült, első felesége a híres családból származó Jancsó Karolina, második felesége pedig Szőcs Ilka volt.
 Báró Wesselényi Miklós Könyvtár                                                                                                                          – Kézdivásárhely első könyvtára a Kaszinó Könyvtár 1842. december 25-én létesült. Jelenleg az intézmény fenntartója – mint Romániában minden közkönyvtárnak – a helyi önkormányzat, úgy működik, mint a polgármesteri hivatal bármelyik szakirodája, szakmailag azonban a sepsiszentgyörgyi székhelyű Bod Péter Megyei Könyvtárhoz tartozik. A könyvtár életében fontos dátum 1998. június 6., ugyanis ekkor került sor a könyvtár névadó ünnepségére, mely alkalommal felvette a Báró Wesselényi Miklós Városi Könyvtár nevet. A műemléképület, amelybe 1987 nyarán költözött az intézmény, a 19. század végén épült neobarokk stílusban, de nem erre a célra, ezért sokáig helyszűkében voltak, nehezen tudtak nagyobb rendezvényeket szervezni. Ezen akartak változtatni, amikor megszületett a 142 négyzetméteres felületű bolthajtásos pince felújításának a gondolata, a munkálatok azonban nagyon elhúzódtak. 2007/2008 telén kezdték el a felújítást.
Molnár Józsiás-park – Molnár Józsiás és felesége, Gaál Emília végrendeletükben a tulajdonukban levő területet sétatér és park létesítésére adományozták a városnak. Itt található az adományozók mauzüleuma is. A parkban évente dísznövény-kiállítást és -vásárt tartanak.
W. Wegener park – A parkot a New Fashion RT. bocsájtotta Kézdivásárhely lakosainak rendelkezésére, Wilhelm Wegener személyes adományaként.
Nagy Mózes Elméleti Líceum
 A határában van a Fortyogófürdő nevű gyógyüdülőhely.

Híres emberek 
 Itt született 1600-ban Vásárhelyi K. Péter nyelvtudós.
 Itt született 1625-ben Matkó István hitvitázó, nyelvtudós,
 Kállay Ferenc (1790–1861) művelődés- és nyelvtörténész, jogász, az MTA tagja a városban élt 1814 és 1827, majd 1830 és 1832 között.
 Itt született 1799. január 9-én Benkő Dániel mezőgazdasági szakíró, az MTA levelező tagja.
 Itt született 1813-ban Turóczy Mózes rézműves, Gábor Áron ágyúöntő tüzérőrnagy társa.
 Itt született 1861-ben Nagy Lázár képzőművész.
 Itt született 1880-ban Kovács István régész, muzeológus, numizmatikus.
 Itt született 1886-ban Bányai János geológus, tanár.
 Itt született 1888-ban Kovács Jenő István laptulajdonos, újság- és rádióműsor szerkesztő, újságíró.
 Itt született 1891-ben Várhelyi Gyula történész, közíró.
 Itt született 1903-ban Tompa Sándor (Tompa Pufi) színművész.
 Itt született 1903-ban Földi István tanár, író, újságíró.
 Itt született 1905-ben Incze István képzőművész.
 Itt született 1907-ben Dávid László római katolikus pap, teológiai tanár, püspöki titkár, nagyprépost
 Itt született 1913-ban Dávid Antal író, újságíró.
 Itt született 1922-ben Katona Szabó István író, újságíró.
 Itt született 1925-ben Várhelyi Csaba vegyész, kémiai szakíró, egyetemi oktató.
 Itt született 1929-ben Lupán Ernő jogász, egyetemi tanár.
 Itt született 1933-ban Szőcs Huba matematikus, fizikus, egyetemi oktató.
 Itt született 1937-ben Szőcs Géza Mihály természettudományi szakíró.
 Itt született 1949-ben Pászka Imre szociológus, a Szegedi Tudományegyetem mestertanára.
 Itt született 1951-ben Markó Béla politikus, költő, műfordító, az RMDSZ elnöke.
 Itt született 1961-ben Vargha Mihály Béla szobrász, muzeológus.
 Itt született 1965-ben Fekete Vince költő, a Serény Múmia legendás szerkesztője.
 Itt született 1968-ban Sántha Attila költő, a Székely szótár szerzője.
 Itt született 1977-ben Szabó Levente magyar irodalomtörténész, egyetemi oktató.
 Itt született 1977-ben Dimény Árpád költő, a Székely Hírmondó napilap vezető szerkesztője.
 Itt született 1978-ban Gáll Attila költő, az Erdélyi Híradó Könyvkiadó vezető szerkesztője.
 Itt született 1980-ban Muszka Sándor költő, humorista, punk-énekes.
 Itt született 1984-ben Gál Sándor Áron a 4 for Dance táncegyüttes alapítója és tagja.
 Itt él: László Attila a 2011-es Csillag születik című verseny győztese.
 Itt él: Ötvös Gyula tanár, helytörténész, muzeológus.
 Itt élt Jakabos Ödön (1940–1979) erdélyi magyar író, utazó.
 Itt élt Dobolyi Aladár asztalitenisz-edző.

Kapcsolódó szócikkek 

Kézdivásárhely magyar irodalmi élete
 Zöld Nap Egyesület

Testvérvárosai 
  Maassluis, Hollandia
  Gyöngyös, Magyarország
  Hatvan, Magyarország
  Kisvárda, Magyarország
  Mezőhegyes, Magyarország (1990)
  Mezőkövesd, Magyarország
  Nagyatád, Magyarország
  Paks, Magyarország
  Szentendre, Magyarország
  Budapest VI. kerülete – Terézváros, Magyarország (2011)

Képek

Jegyzetek

Források 
Románia: [útikönyv]. Budapest : Panoráma, 1980. Kézdivásárhely lásd 479. p. 
Somorjai Ferenc: Erdély III. Általános tudnivalók. Tankönyv. Kézdivásárhely lásd 185-186. p. Szeged, 2010 (Magyarország-Románia Határon Átnyúló Együttműködési Program 2007–2013)

További információk 
 Kézdivásárhely utcái, terei
 Kézdivásárhely a funiq.hu-n
 A Kézdivásárhelyi Babamúzeum
 Földi István: Századelő az udvartereken. Rendhagyó szociográfia; szerk. Szabó Judit, Incze László, Antal Árpád; Kriza János Néprajzi Társaság, Kolozsvár, 2004 (Kriza könyvtár)
 Illésfalvi Péter: Kézdivásárhely, 1940. szeptember 13.; Tortoma, Barót, 2010
 Incze László: A rendtartó székely város. Tanulmányok, cikkek, beszélgetések Kézdivásárhely múltjáról és múzeumáról; szerk. Szabó Judit; Polis, Kolozsvár, 2012
 Dimény Attila: A polgárosodás társadalmi és kulturális hatásai Kézdivásárhelyen, 1750–1944; Kriza János Néprajzi Társaság, Kolozsvár, 2018 (Dissertationes ethnographicae Transylvanicae)
 Dimény Attila: Kegyelet emlékéül állították. A kézdivásárhelyi református temető kulturális öröksége; Kriza János Néprajzi Társaság, Kolozsvár, 2019

Erdélyi városok
Háromszék települései
Kovászna megye települései
Románia fürdőhelyei