Piemont

Piemont (olaszul Piemonte, piemonti nyelven Piemont [pje'mʊnt], okszitán nyelven Piemont) Olaszország második legnagyobb régiója. Lakosainak száma , székhelye Torino. Nyugaton Franciaországgal, északnyugaton Valle d'Aostával, északon Svájccal, keleten Lombardiával, délkeleten Emilia-Romagnával, délen pedig Liguriával határos.

Az export tekintetében a negyedik legfontosabb olasz régió. A teljes nemzeti kivitel 10%-át Piemont biztosítja. Évi GDP-je közel 100 milliárd euró. Az egy főre eső GDP az országos átlag feletti. Az Alpok-Mediterráneum Eurorégió tagja.

Nyelvek 
Az olasz mellett területén 1990 óta öt nyelv is elismert: a piemonti, amelyet közel kétmillióan beszélnek, az okcitán, a frankoprovanszál, a francia, és a német nyelv walser nyelvjárása. Novara és Verbano-Cusio-Ossola megyékben nyugati lombard dialektust beszélnek.

Történelem 
1720-ban a Savoyai Hercegségből megalakult a Szárd Királyság, majd ebből lett később a Szárd-Piemonti Királyság, Torinó székhellyel.
1796-ban a forradalmi Franciaország csapatai megszállták, majd létrehozták az Alba Köztársaság nevű bábállamot, amelyet Franciaország 1801-ben bekebelezett. 1802-ben a franciák létrehozták az Alpokaljai Köztársaságot, de szeptemberben ezt is bekebelezték. Az 1815-ös Bécsi Kongresszus helyreállította a Szárd-Piemonti Királyságot, amelyhez – franciaellenes erősítés gyanánt – hozzácsatolták a Genovai Köztársaságot. Az így kialakult állam lett aztán az olasz egységes állam megteremtésének (1859–1861) mozgatórugója olyannyira, hogy a Savoyai-ház adta Olaszország királyait.

Földrajz

Vízrajz 

Piemont területe vizekben gazdag, legjelentősebb folyója a Pó, amely teljes egészében végighalad a régión nyugat-keleti irányban. A Pó mellett legfontosabb folyói:

 Tanaro
 Pellice
 Chisone
 Dora Riparia
 Stura di Lanzo
 Orco
 Dora Baltea
 Sesia
 Ticino
 Toce

Piemont tavai is igen jelentősek. Nagy számban találhatunk itt többek között gleccsereredetű alpesi tavakat.

A Lago Maggiore Olaszország egyik legnagyobb tava, természetes határt képez Piemont, Lombardia és Svájc között. Területe 212 km², legnagyobb mélysége 372 méter.

A Lago d'Orta a második legnagyobb tava, Novara és Verbano-Cusio-Ossola megyék között terül el. Területe 18,2 km², legnagyobb mélysége 143 méter. Közepén helyezkedik el a San Giulio-sziget.

A Lago di Viverone a harmadik legnagyobb tó, területén Torino és Biella megye osztoznak. Területe 6 km², legnagyobb mélysége 70 méter.

Népesség 
Piemont legnépesebb települései:

Közigazgatás 

 Alessandria megye (Provincia di Alessandria), közigazgatási székhelye Alessandria
 Asti megye (Provincia di Asti), közigazgatási székhelye Asti (118)
 Biella megye (Provincia di Biella), közigazgatási székhelye Biella (82)
 Cuneo megye (Provincia di Cuneo), közigazgatási székhelye Cuneo (250)
 Novara megye (Provincia di Novara), közigazgatási székhelye Novara (88)
 Torino megye (Provincia di Torino), közigazgatási székhelye Torino (315)
 Verbano-Cusio-Ossola megye (Provincia di Verbano Cusio Ossola), közigazgatási székhelye Cusio Ossola (77)
 Vercelli megye (Provincia di Vercelli), közigazgatási székhelye Vercelli.

Gazdasági fejlődés 
Piemont régió gazdasága hagyományosan ipari jellegű. A munkaerő nagy része Venetóból és a déli régiókból, valamint külföldről származik.
Mezőgazdasági termékei közül a legfontosabbak a gabona, a burgonya, a cukorrépa. Dombvidéki területein jelentős a szőlészet.

A legfejlettebb ipari szektor a FIAT és a hozzá kapcsolódó vállalatok által képviselt autógyártás. Kiemelkedő a vegyi- és az élelmiszeripar is (a régióban gyártják a legtöbb csokoládét Olaszországban), valamint a textil- és ruházati ipar. Ugyancsak jelentős a szolgáltatóipar, elsősorban a banki és biztosítási tevékenységek.

Piemont népességének több mint fele a Pó és a Dora Riparia összefolyásánál fekvő Torinóban él. Pont a két folyó indította be az ipart, hiszen a malmok, a kis kézművesműhelyek nekik köszönhetően születtek.

A város 1945 után rohamosan fejlődött, majd az 1974-es demográfiai csúcs után (ekkor  lakosa volt) népessége csökkent, aminek oka az ipar decentralizációja, ami az üzemeket más piemonti városokba, sőt Dél-Olaszországba telepítette. Innentől kezdve Torino lakosainak száma 300 ezerrel csökkent, és az egész régióban a gazdaság válsága volt tapasztalható. A XX. téli olimpiai játékok azonban reflektorfénybe helyezték Torinót, és kedvezően hatottak az idegenforgalomra is.

Nyelvek 

Piemont egy 1990. április 9-i regionális törvénnyel az olasz mellett öt történelmi nyelvet ismert el a régióban: a közel kétmillió lakos által beszélt piemontit, a Cuneo környékén, a Chisone-völgyben, és a Susa-völgy egyes részein beszélt okcitánt; a Susa-, Sangone- és Lanzo-völgyben beszélt frankoprovanszált; a franciát és a svájci és valle d'aostai határvidéken beszélt walsert.

Novara és Verbano-Cusio-Ossola nagy részén nyugati lombard dialektust beszélnek a Milánói Hercegség hosszú uralmának köszönhetően.

Építészet és művészet 

Piemont földrajzi helyzetéből kifolyólag mindig kapcsolódási pont volt Északnyugat-Európa és a kontinens egyéb részei között. Az itt megforduló spanyol, francia és itáliai művészek gazdag örökséget hagytak maguk után elsősorban a középkorban: az ivreai dóm, a Sant'Andrea-bazilika Vercelliben, San Michele di Oleggio román stílusú templomai, a vezzolanói apátság mind erről tesznek tanúbizonyságot. Legfontosabb építészeti emlékei talán a Savoyai-család királyi rezidenciái, amelyeket a 16. században kezdtek el építeni, és amelyek 1997-től az UNESCO világörökség listáján is szerepelnek csakúgy, mint a Szent Hegyek. Torino művészeti öröksége kiemelkedő: a Via Po árkádsora, a Piazza Castello palotái, és a város jelképe, a Mole Antonelliana teszik egyedivé a piemonti régiószékhelyet.

Híres emberek 
 Benedetto Alfieri (Róma, 1700 – Torino, 1767)
 Policarpo Cacherano d'Osasco (Cantarana, 1744 – Torino, 1824)
 Vittorio Alfieri (Asti, 1749–1803)
 Amedeo Avogadro (Torino, 1776–1856)
 Silvio Pellico (Saluzzo, 1789–1854)
 Massimo d'Azeglio (Torino, 1798–1866)
 Vincenzo Gioberti (Torino, 1801–1852)
 Guglielmo Massaia (Piovà, 1809–1889)
 Camillo Benso di Cavour (Torino, 1810–1861)
 Bosco Szent János (Castelnuovo d'Asti, 1815–1888)
 Giovanni Giolitti (Mondovì, 1841–1928)
 Pietro Badoglio (Grazzano Monferrato, 1871 – Grazzano Monferrato, 1956)
 Luigi Einaudi (Carrù (Cn), 1874–1961)
 Carlo Carrà (Quargnento, 1881–1966)
 Erminio Macario (Torino, 1902–1980)
 Mario Soldati (Torino, 1906 – Tellaro, 1999)
 Cesare Pavese (S.Stefano Belbo, 1908–1950)
 Beppe (Giuseppe) Fenoglio (Alba, 1922–1963)
 Paolo Conte (Asti, 1937–)
 Giovanni Goria (Asti, 1943–1994)
 Umberto Tozzi (Torino, 1952–)

Gasztronómia 

A legismertebb piemonti ételek:
 Agnolòt: töltött tészta, leginkább a Magyarországon is jól ismert tortellinihez hasonlítható
 Fricieuj ëd pom: bundában sült alma
 Bagna càuda: fokhagymából, szardíniából és extra szűz olívaolajból készült szósz, amelybe friss szezonális zöldségeket mártogatnak
 Bonet: jellegzetes helyi puding tojásból, cukorból, tejből és egy ún. amaretti nevű kekszből készül, és alkohollal, elsősorban rummal ízesítik. Eredetileg nem, azonban ma már szinte mindig csokoládéval vagy kakaóval gazdagítják
 Fritto misto alla piemontese: vegyes hústál, elsősorban sült bárány-, sertés- és borjúhúsból
 Gianduiotto: az egyik legkedveltebb olasz csokoládé, amelyet először a torinói Caffarel gyárban készítettek
 Ghërsin (grissini): sós pálcika, amelyet a helyiek kenyér helyett is fogyasztanak
 Polenta: kukoricalisztből készült kásás jellegű étel. A kukoricalisztet sós vízben főzik megfelelő állagúra, és köretként szolgálják fel

Borok 
Piemontban számtalan eredetvédett bort készítenek, az Asti-borvidék egyike a legfontosabbaknak Olaszországban.

Vörösborok:

 Barbera
 Barolo
 Carema
 Dolcetto
 Gattinara
 Nebbiolo

Fehérborok:

 Erbaluce
 Gavi
 Roero arneis

Desszertborok:

 Asti Spumante
 Moscato d'Asti
 Brachetto
 Caluso Passito

Galéria

Jegyzetek

Források 
 Immagini del Piemonte (Ente Nazionale Italiano Per il Turismo)

Fordítás

További információk 

 Hivatalos oldal
 Térkép
 Fotók